Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-16 00:00:00

27 січня 2020 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] про встановлення юридичного факту та визнання права власності. В позовній заяві зазначає, що [INFO] , у с. Підмонастирок Радехівського району померла [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим 25.07.2008 року Березівською сільською радою Радехівського району. Померла на час смерті була зареєстрована по [ADDRESS] . Також за даною адресою із [PERSON] проживав без реєстрації її внук [PERSON] , про що зазначено у довідці Березівського старостинського округу №981 від 14.11.2019 року і, який взяв на відповідальне зберігання правовстановлюючі документи померлої та опікувався спадковим майном. У склад спадкового майна, окрім іншого увійшло право на земельну частку (пай) розміром 2.56 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що посвідчується Сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ЛВ №0116633. За життя батько позивача [PERSON] , який помер [INFO] (Свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 12.10.1998 року, видане Березівською сільською радою Радехівського району), документацію на виділ земельної ділянки в натурі не здійснив, а відтак і не набув права власності на спадкову масу. Наголошує, що з моменту вступу в оперативне управління спадковим майном і до часу смерті батька пройшов незначний проміжок часу, тобто [PERSON] апріорі і не міг належним чином оформити правовстановлюючі документи на земельну частку.Окрім цього, Сертифікат на право на земельну частку (пай), серії ЛВ №0116633 оформлено та видано із порушенням вимог закону, зокрема на ім`я « [PERSON] », хоча правильно повинно бути « [PERSON] », а також містить виправлення у імені « [PERSON] », усунути ж вказані недоліки у позасудовому порядку не являється можливим. Як значиться у довідці Березівського старостинського округу №982 від 14.11.2019 року, [PERSON] на день смерті [INFO] проживав у [ADDRESS] і разом із ним була зареєстрована та проживала його дочка - [PERSON] (Позивач у справі), яка прийняла на відповідальне зберігання правовстановлюючі документи та опікувалася спадковим майном. Дружина ж померлого [PERSON] , [INFO] , на день смерті [PERSON] була зареєстрована та проживала в [ADDRESS] . Батько позивача [PERSON] був єдиною дитиною [PERSON] (Відповідач у справі) та [PERSON] , яка померла [INFO] у с. Підмонастирок Радехівського району (Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 09.06.2018 року) і кровне споріднення зазначених осіб викладено у Свідоцтві про народження, серії [NUMBER] , копія якого додається. За життя [PERSON] склала заповіт, який 19.10.2009 року був посвідчений секретарем Березівської сільської ради Радехівського району і відповідно до якого спадкодавець заповів усі свої майнові та немайнові права позивачу - [PERSON] (Позивачу у справі). Згідно довідки Лопатинської селищної ради №1446 від 04.09.2019 року, на день смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , разом із нею проживали і були зареєстровані в одному будинку по [ADDRESS] чоловік померлої - [PERSON] та [PERSON] (Позивач у справі). Також, як зазначено у довідці Лопатинської селищної ради №1445 від 04.09.2019 року, від імені померлої [PERSON] виконавчим комітетом Березівської сільської ради 19.10.2009 року був посвідчений заповіт за №74. У склад спадкового майна увійшло право власності на земельні ділянки, загальною площею 2,7561 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Березівської сільської ради Радехівського району та на які виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку, серії ЯА №729848. У даному випадку, оскільки після смерті [PERSON] залишилася спадкова маса та за наявності заповідального розпорядження, має місце спадкування майна померлої за заповітом. Після смерті [PERSON] , [PERSON] , як повноправна претендентка на спадкову масу (спадкоємець за заповітом) прийняла належну померлій спадщину шляхом фактичного проживання з останньою, що кореспондує вимогам ч.3 ст. 1268 ЦК України. Зазначає, що значний проміжок часу вона у органи нотаріату із заявою про прийняття спадщини, як після смерті батька, так і після смерті баби, не зверталася, оскільки вважала, що спадкові права після смерті [PERSON] та [PERSON] , набула автоматично шляхом вступу в оперативне управління спадковою масою та прийняття таких в цілому. Так само вона не зверталася і до нотаріуса зі заявами про відмову прийняття спадщини. Лише нещодавно вона звернулася до нотаріальної контори із відповідною заявою, проте їй усно було відмовлено у видачі свідоцтва про прийняття спадщини, оскільки, як зазначалося вище, є невідповідність вимогам закону Сертифікату на земельну частку (пай). Вагомих підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини у неї немає. Більше того, констатація та вирішення питання фактичного прийняття спадкоємцями, в тому числі і нею, спадщини, прерогатива суду. Відтак, наголошує, що більш дієвих заходів для забезпечення реалізації своїх майнових прав, окрім як звернення до суду, вона не має. Інших претендентів на спадкову масу з числа спадкоємців за законом, окрім як вказаних у позові (Відповідачі), не має. Просить ухвалити рішення, яким встановити факт, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] ; встановити факт, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] , який помер [INFO] ; встановити факт, що Сертифікат на земельну частку (пай), серії [NUMBER] , виданий на ім`я « [PERSON] », належить [PERSON] та визнати за [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , право на середню земельну частку (пай) розміром 2.56 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що розташована на території Березівської сільської ради Радехівського району, в поряду спадкування після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] та визнати за [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , право власності на земельні ділянки загальною площею 2,7561 га, у склад яких увійшли три земельні ділянки площами 0,7786 га з кадастровим номером 4623980600:10:000:1007, 0,2700 га з кадастровим номером 4623980600:10:000:0926 та 1,7075 з кадастровим номером 4623980600:08:000:0926, які виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території Березівської сільської ради Радехівського району Львівської області і, які належали [PERSON] , відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЯА №729848, виданого 16.09.2005 року, в порядку спадкування після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.1-5). Позивач в підготовче судове засідання не з`явилася. Скерувала в адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити (а.с.40). Відповідачі в підготовче судове засідання не з`явилася. Скерували в адресу суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги визнають повністю та просять задовольнити (а.с.38,42). Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористалися сторони. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України. За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого - визнання права. Крім того, за змістом ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Суд встановив, що [INFO] , у с. Підмонастирок Радехівського району померла [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим повторно 25.07.2008 року Відділом РАЦС Радехівського РУЮ Львівської області (а.с.13). Померла на час смерті була зареєстрована по [ADDRESS] . Також за даною адресою із [PERSON] проживав без реєстрації її внук [PERSON] , про що зазначено у довідці Березівського старостинського округу №981 від 14.11.2019 року і, який взяв на відповідальне зберігання правовстановлюючі документи померлої та опікувався спадковим майном (а.с.15). У склад спадкового майна, окрім іншого увійшло право на земельну частку (пай) розміром 2.56 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що посвідчується Сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ЛВ №0116633 від 25.04.1997 року на ім"я [PERSON] (а.с.14). [PERSON] , батько позивача, помер [INFO] в с.Березівка, що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим 12.10.1998 року Березівською сільською радою Радехівського району (а.с.17). Як значиться у довідці Березівського старостинського округу №982 від 14.11.2019 року, [PERSON] на день смерті [INFO] проживав у [ADDRESS] і разом із ним була зареєстрована та проживала його дочка - [PERSON] , яка прийняла на відповідальне зберігання правовстановлюючі документи та опікувалася спадковим майном. Дружина ж померлого [PERSON] , [INFO] , на день смерті [PERSON] була зареєстрована та проживала в [ADDRESS] (а.с.18). Батько позивача [PERSON] був єдиною дитиною [PERSON] та [PERSON] , яка померла [INFO] у с. Підмонастирок Радехівського району (Свідоцтво про смерть, серії [NUMBER] від 09.06.2018 року, а.с.19). Кровне споріднення зазначених осіб викладено у Свідоцтві про народження, серії [NUMBER] , виданим повторно 19.08.1965 р. (а.с.16). За життя [PERSON] склала заповіт, який 19.10.2009 року був посвідчений секретарем Березівської сільської ради Радехівського району і відповідно до якого спадкодавець заповів усі свої майнові та немайнові права позивачу - [PERSON] (а.с.20). Згідно довідки Лопатинської селищної ради №1446 від 04.09.2019 року, на день смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , разом із нею проживали і були зареєстровані в одному будинку по [ADDRESS] чоловік померлої - [PERSON] та [PERSON] (а.с.23). Також, як зазначено у довідці Лопатинської селищної ради №1445 від 04.09.2019 року, від імені померлої [PERSON] виконавчим комітетом Березівської сільської ради 19.10.2009 року був посвідчений заповіт за №74 (а.с.22). У склад спадкового майна увійшло право власності на земельні ділянки, загальною площею 2,7561 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Березівської сільської ради та на які виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку, серії ЯА №729848 від 16.09.2005 р. (а.с.21-21 зворот). Інших претендентів на спадкову масу з числа спадкоємців за законом, окрім як вказаних у позові, не має. Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. За змістом ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, окрім іншого, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч.1 ст.549 ЦК УРСР). Відповідно до ч. 1. ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). Відповідно до положень ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У відповідності до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Положення ст.ст.81,131 Земельного кодексу України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування. Приймаючи до уваги вищенаведене, визнання позову відповідачами, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», у Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими, відповідно такими, що підлягають до задоволення. Відповідно до ст.141 ЦПК України із відповідача в користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати.

Outcome: approved