Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-29 00:00:00

17 липня 2014 року [PERSON] звернулася до Краснокутського районного суду з заявою про встановлення факту належності їй трудової книжки. В підтвердження своєї заяви [PERSON] вказала, що вона досягла пенсійного віку, в зв'язку з чим вона має намір оформити пенсію. Однак, під час підготовки документів для подачі їх до управління Пенсійного фонду України (далі - УПФУ) в Краснокутському районі було виявлено, що трудова книжка заявниці містить неточності, а саме - трудова книжка видана на ім'я „[PERSON]", а паспорт громадянина України виданий на ім'я „[PERSON]" .В зв'язку з цим УПФУ в Краснокутському відмовляє їй в прийнятті трудової книжки та оформленні пенсії. Викладені обставини змусили [PERSON] звернутися до суду. У відкритому судовому засіданні заявниця підтримала заявлені вимоги та прохала їх задовольнити. Представник заінтересованої особи у відкрите судове засідання не прибув, однак надав заяву про розгляд справи у його відсутність. проти задоволення вимог заявниці не заперечував. З матеріалів справи вбачається, що згідно паспорту громадянина України серії [NUMBER], виданого 15 жовтня 2002 року, заявниця значиться як „[PERSON]". Відповідно до Положення „Про паспорт громадянина України", затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року N 2503-XII, паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України. Паспорт є дійсним для укладання цивільно-правових угод, здійснення банківських операцій, оформлення доручень іншим особам для представництва перед третьою особою лише на території України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України. Таким чином, всі інші правовстановлюючі документи, що стосуються конкретної особи, видаються на підставі паспорта ( в разі відсутності - свідоцтва про народження), а записи в них щодо прізвища, імені, по батькові, дати і місця народження повинні відвідати паспортним даним. Допитані в судовому засіданні , та попереджені про кримінальну відповідальність свідки [PERSON] та [PERSON], пояснили, що дійсно на протязі тривалого часу знають заявницю , як [PERSON]. Однак, на сімейних зустрічах її родичи називали - [PERSON]. З якої причини це відбувалось пояснити не можуть. Допитаний в якості свідко [PERSON] , який доводиться заявниці чоловіком, пояснив, знає її з дитинства, так - як народились та мешкали в одному селі, навчались у одній школі. З дитинства [PERSON] називали - [PERSON] та [PERSON]. В свідоцтві про народження її ім.`я також зазначене, як [PERSON]. Документована паспортом громадянина України на ім`я [PERSON]. Причину цього також пояснити не може. На даний час [PERSON] досягла пенсійного віку, та має наміри оформити пенсію. Однак, для цього їй необхідно підтвердити свій трудовий стаж. Як передбачає ст.. 48 КЗпПУ, ст. 62 Закону України „Про пенсійне забезпечення", основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Згідно ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по-батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по-батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги заявниці законні, обґрунтовані та підтверджені необхідними доказами, до того ж, заінтересована особа проти задоволення заяви не заперечувала, що не суперечить закону та не порушує права та законні інтереси третіх осіб.

Outcome: approved