Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-22 00:00:00

25.11.2016 року [PERSON]звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] сільської ради Запорізької області, [PERSON] районної державної адміністрації про визнання права власності на земельну частку (пай), в якому вказав, що 06.08.1991 р. він був прийнятий в члени колгоспу «МИР» Токмацького району Запорізької області, про що свідчить протокол загальних зборів колгоспу №6 від 06.08.1991 р. 30.08.1997 р. КСП «МИР» (правонаступник колгоспу «МИР») отримало Державний акт на право колективної власності на землю №00135 серії ЗП. Відповідно до ст.22 ЗК України в редакції від 13.03.1992 р., який діяв на час розпаювання земель колективної власності, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникало після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі на місцевості і одержання документа, що посвідчує це право. Указом Президента України «Про порядок паювання земель, переданих в колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 р. визначено коло осіб, які мають право на земельний пай, а саме «право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, а саме «право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства відповідно до списку, що додається до Державного акту на право колективної власності на землю». Відповідно до ч.1 ст.1 ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку мають колишні члени колективних сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Відповідно до п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 р. №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) при розпаюванні землі під №191. Факт роботи позивача в КСП «МИР» на 30.08.1997 р. підтверджується записами у його трудовій книжці. Згідно зі ст.48 КЗпП України основним документом про трудову діяльність працівника є трудова книжка. З невідомих позивачу причин сертифікат на право на земельну частку (пай) йому не було видано. Позивач звернувся з відповідною заявою до [PERSON] сільської ради Токмацького району Запорізької області про отримання сертифікату. Рішенням за №10 від 20 березня 2001 р. йому безпідставно було відмовлено в наданні згоди на одержання сертифікату на право на земельну частку (пай) в розмірі 6,59 умовних кадастрових гектарах. Така згода [PERSON] сільської ради на отримання позивачем сертифікату законом не вимагалася. Відповідно до ч.3 ст.1 ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Оскільки право позивача на земельну частку (пай ) в землях колективної власності колишнього КСП «МИР» було порушено, виходячи з принципу земельного законодавства щодо забезпечення рівності права власності на землю громадян, що визначено п.б) ч.1 ст.5 ЗК України, позивач вражає правомірним вимагати шляхом визнання за ним прав на земельну частку (пай) в землях колективної власності колишнього КСП «МИР» Токмацького району Запорізької області. В звязку з цим позивач просив суд визнати за ним, [PERSON] право на земельну частку (пай) в землях колективної власності колишнього КСП «МИР» Токмацького району Запорізької області в розмірі 6,59 умовних кадастрових гектарах, що відповідає площі паїв інших колишніх членів КСП «МИР», за рахунок вільних земель запасу на території [PERSON] сільської ради Токмацького району Запорізької області. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, в заяві на своїх позовних вимогах наполягав та просив суд позов задовольнити, справу розглянути без його участі. Представник відповідача [PERSON] сільської ради в судове засідання не зявився, надав суду письмові пояснення в яких просив суд справу розглянути без його участі та пояснив, що у 1994 р. виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради передано до колективної власності КСП «Мир» 4251,6 га земель, які підлягали приватизації. Враховуючи те, що на час розпаювання земель колективної власності колишнього КСП «Мир», списки громадян-членів КСП, були складені комісією по розпаюванню, яка складалась з числа представників КСП «Мир», [PERSON] сільська рада участі в розпаюванні не приймала. У [PERSON] сільській раді відсутні документи, що повязані з розпаюванням земель колективної власності КСП «Мир», а саме: - державний акт на право колективної власності на землю зі списком громадян-членів КСП, сільськогосподарського кооперативу або товариства; - книга видачі сертифікатів на право на земельну частку (пай) (знаходиться в Управлінні Держгеокадастру Токмацького району Запорізької області) - тому підтвердження факту наявності [PERSON] у списку неможливе. Враховуючи, що КСП «Мир» Токмацького району був замовником виконання робіт по виготовленню сертифікатів на право земельної частки (паю), відповідно до складеного ними списку, що є додатком до державного акта на право колективної власності на землю, а громадянин [PERSON] станом на 09.03.1997 р. був членом колгоспу (копія трудової книжки АЕ №830890), представник відповідача вважає за необхідне звернутися до СВК «Мирний» для зясування та встановлення причини ненадання [PERSON] сертифікату на право на земельну частку (пай). Представник відповідача [PERSON] РДА в судове засідання не зявився, в наданих суду запереченнях вказав, що [PERSON] РДА заперечує щодо задоволення позову [PERSON] про визнання права власності на земельну частку (пай) з наступних підстав: 1) позивачем не доведено обставини, які підтверджують факт, що діями чи бездіяльністю саме [PERSON] райдержадміністрації було порушено його права; 2) згідно з Указом Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 р., право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Ст.60 ЦПК України встановлює обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Документи, додані позивачем до позову в якості доказів, не дають можливості встановити наявності права позивача на земельну частку (пай) із земель колективної власності колишнього КСП «МИР» Токмацького району, а саме: дата видачі Державного акту на право колективної власності на землю (як вбачається з наданих позивачем копій цього документу) є виправленою, тому встановити рік видачі цього документу неможливо; список громадян членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства містить ознаки підробки документів: відсутній 3 аркуш списку, а аркуші 1 та 2 виготовлені відмінним від інших аркушів друкарським способом на бланках документу різного виду, крім того, зазначений список не завірений ані головою [PERSON] сільської ради, а ні головою КСП «МИР», також відсутнє засвідчення печатками цього списку. Представник відповідача, зазначила, що враховуючи недоліки документів, зазначених вище, можна зробити висновок про неналежність та недопустимість цих доказів. 3) Крім того, якщо позивач вважає, що його право порушено, про що йому відомо щонайменше з 2001 р. (виходячи зі змісту позову), він повинен був звернутися до суду, враховуючи вимоги ЦКУ, щодо загальної позовної давності (до 2004 року). Станом на момент його звернення до суду (24.11.2016 р.) строки позовної давності спливли. (ст.261 ЦКУ перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.). На підставі вищевикладеного [PERSON] РДА заперечує проти позову, на підставі того, що вимоги позивача незаконні та необґрунтовані, крім того, спливли строки позовної давності захисту права, яке, на думку позивача, у нього існує, просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. У звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, судом у відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовна заява задоволенню не підлягає з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що згідно копії дубліката трудової книжки АЕ №830890 заповненої 26.07.2010 р. [PERSON], 19.04.1976 р. був прийнятий в члени колгоспу «Мир», підстава Пр.№6 від 06.08.1991 р. (запис 1), крім того згідно запису 6 від 09.03.1997 р. [PERSON] прийнятий в члени колгоспу «Мир» трактористом, підстава Пр. 4 від 09.03.1997 р. Таким чином не зрозуміло, з якої дати [PERSON] став членом КСП колгоспу «Мир». З наданих позивачем [PERSON] копій документів вбачається, що дата видачі Державного акту на право колективної власності на землю серія ЗП 00135 є виправленою «30 серпня 1997 р.». Виправлення не завірено належним чином, а тому встановити рік видачі цього документу неможливо. Список громадянчленів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства (Додаток 1 до Державного акту ЗП №00135) містить ознаки підроблення документу: а саме - відсутній 2 та 4 аркуші списку, а аркуші 1 та 3 виготовлені відмінним від інших аркушів друкарським способом на бланках документу різного виду, крім того, зазначений список не завірений ані головою [PERSON] сільської ради, а ні головою КСП «МИР», відсутнє засвідчення печатками цього списку. Враховуючи вказані недоліки акту та списків суд, вважає їх такими що не відповідають вимогам ст.ст.58, 59 ЦПК України, тобто є неналежними та недопустимими доказами. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем в якості відповідачів зазначені [PERSON] сільська рада Запорізької області та [PERSON] районна державна адміністрація, але на порушення вимог закону суду не надані докази того, що діями саме відповідачів порушені його майнові права. Як вбачається з інформації, наданої [PERSON] сільською радою розпаювання земель колективної власності колишнього КСП «Мир», списки громадян-членів КСП, були складені комісією по розпаюванню, яка складалась з числа представників КСП «Мир». [PERSON] сільська рада участі в розпаюванні не приймала. Ст.261 ЦК України передбачає, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Рішенням чотирнадцятої сесії [PERSON] сільської ради Токмацького району Запорізької області №10 від 20.03.2001 р. було відмовлено в наданні згоди на одержання сертифікату на право на земельну частку (пай) в розмірі 6,59 умовних кадастрових гектар [PERSON] із земель резервного фонду. Таким чином, строк позовної давності почався 20.03.2001 р. і закінчився 20.03.2004 р. Ч.2, 3, 4, ст.267 ЦК України передбачають, що заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно п.6 Прикінцевих та перехідних положень , правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом. Представник відповідача [PERSON] РДА в своїй письмових запереченнях просить суд застосувати позовну давність по даній справі. Тому, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на відсутність підстав для задоволення позовної заяви.

Outcome: dismissed