Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-14 00:00:00

Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі Банк) звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору, без номера, від 14.08.2012 відповідач отримала кредит у розмірі 1400,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом, в розмірі 36.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном, що відповідає строку дії картки. Також відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між нею і Банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Свої зобов`язання по поверненню кредиту відповідач повністю не виконав і має заборгованість перед Банком в розмірі 74669,91 грн, яку просять стягнути. У судове засідання представник Банку не з`явився, надав суду заяву, в якій зазначив, що позов підтримує, просив розглянути справу у його відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлялася в установленому законом порядку згідно ч.11 ст.128 ЦПК України. Суд у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 280 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача та не подання відзиву відповідачем ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, яка не з`явилася, у порядку заочного розгляду справи. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Ухвалою судді від 29.08.2019 відкрито провадження у справі. Розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 14.08.2012 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний Договір, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 1400,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.34-47). Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між нею і Банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві (а.с.17-18). Як стверджує позивач, внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов"язань по вищезазначеному договору, станом на 30.06.2019 утворилась заборгованість по кредиту на загальну суму - 74669,91 грн (а.с. 14-16), з яких: заборгованість за кредитом - 1290,94 грн; заборгованість по процентам за користування кредитом - 64647,07 грн; заборгованість за пенею та комісією - 4700,00 грн; штраф (фіксована частина) - 500,00 грн.; штраф (процентна складова) - 3531,90 грн. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ч.2 ст. 612 ЦК України боржник, який прострочив виконання зобов`язання відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Враховуючи викладене, суд вважає що вимоги позивача щодо стягнення із відповідача [PERSON] заборгованості по кредиту б/н від 14.08.2012 на суму 65938,01 грн ( заборгованість за кредитом 1290,94 грн та відсотки за користування кредитом в сумі 64647,07 грн) - є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення, оскільки підтверджені розрахунком заборгованості, який не оспорений відповідачем (а.с.14-16). Стосовно стягнення із відповідача нарахованих пені та штрафу, суд зауважує наступне. У відповідності до положення ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Постановою Верховного Суду від 19.09.2018 у справі №664/2784/15-ц, встановлено наступні обставини. У постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15 зроблено висновок, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. У постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15 відсутній висновок про те, який же вид неустойки (штраф чи пеню) підлягає стягненню та який критерій має бути застосовано для його вибору. Тлумачення статей 3 та 549 ЦК України дозволяє стверджувати, що при виборі того який вид неустойки (штраф чи пеня) повинен стягуватися, слід враховувати справедливість і розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України). Тому необхідно визначити стягнення якого виду неустойки (штрафу чи пені) є нерозумним і несправедливим, з урахуванням їх розміру. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, з письмового розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором б/н від 14.08.2012, відповідачу [PERSON] , позивачем нараховану пеню у розмірі 4700,00 грн. Крім цього, до відповідача також застосовано штраф за порушення грошового зобов`язання у розмірі 500,00 грн (фіксована частина) та 3531,90 грн (процентна складова). Вказана обставина свідчить, що підстави для стягнення з [PERSON] пені за кредитним договором, відсутні. При цьому суд, керується принципами справедливості та розумності, оскільки такий розмір пені перевищує розмір штрафу. З огляду на вказане суд відхиляє вимоги позивача в частині стягнення з відповідача нарахованої Банком пені в сумі 4700,00 грн. Таким чином, розмір заборгованості за кредитом, що підлягає стягненню з відповідача, становить 65938,01 грн. З огляду на вказане, суд вважає обґрунтованою вимогу позивача в частині стягнення з відповідача штрафу, а саме фіксованої частини в сумі 500,00 грн. Стосовно стягнення із відповідача процентної складової штрафу в сумі 3531,90 грн суд, враховуючи вимоги вказані в Тарифах Банку та з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, в сумі 65938,01 грн, вважає, що з відповідача підлягає стягненню 3296,90 грн. Таким чином, загальний розмір заборгованості за кредитним договором б/н від 14.08.2012 складає 69734,91 грн, що складається із: 1290,94 заборгованості за кредитом; 64647,07 заборгованості по процентам за користування кредитом; 500,00 грн штрафу (фіксована частина) та 3296,90 грн штрафу (процентна складова). Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення статті 141 ЦПК України. Так, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір в розмірі 1921 грн. 00 коп., оскільки позовні вимоги задоволено частково, тому стягненню з відповідача підлягає 1794,21 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial