Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-24 00:00:00

позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом, який уточнила та підтримала в судовому засіданні і просила розділити спільно нажите майно подружжя та визнати за нею право власності на 3/4 ідеальної частини житлового будинку і надвірних споруд, який розташований в [ADDRESS], та стягнути з відповідача на її користь судові витрати, мотивуючи тим, що 20 серпня 1983 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON]. Під час шлюбу вони вели спільно господарство і в 2000 році побудували житловий будинок з надвірними спорудами в [ADDRESS], який був зареєстрований на ім'я відповідача [PERSON] Вона вважає, що нею була витрачена більша частина особистих коштів на будівництво будинку, поскільки вона мала спадковий житловий будинок в с. Антонівка, Шполянського району та квартиру в м.Шпола, які були продані, а кошти витрачені на будівництво їхнього спільного з відповідачем будинку. Поскільки отримані нею кошти від спадкового майна являються її особистою приватною власністю, вона вважає, що її частка в житловому будинку є значно більшою за частку відповідача, тому просить визнати за нею право власності на 3/4 ідеальної частини житлового будинку. 19 вересня 2014 року шлюб між нею і відповідачем було розірвано. На даний час вони з відповідачем проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Частки майна дружини та чоловіка є рівними, однак вона вважає, що за рішенням суду її частка майна може бути збільшена, поскільки вона витрачала на будівництво спільного житлового будинку кошти, які були отримані від реалізації її спадкового майна, тому вона має право на більшу частку в спільному майні подружжя, в зв'язку з чим просить визнати за нею право власності на 3/4 ідеальної частини житлового будинку. Враховуючи вказані обставини, вона вимушена була звернутися до суду з даним позовом, який уточнила та підтримала в судовому засіданні і просила уточнений позов задоволити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково і вказав, що дійсно вони з позивачкою проживали в зареєстрованому шлюбі з 1983 по 2014 рік. Під час шлюбних відносин вони побудували житловий будинок, який був зареєстрований на його ім'я. На даний час шлюб між ними розірвано і він проживає окремо від позивачки. Він стверджує, що на будівництво житлового будинку, розташованого в [ADDRESS], вони витрачали спільні кошти подружжя. Він працював і отриманий дохід вкладав в будівництво будинку. Кошти отримані позивачкою від реалізації спадкового майна були витрачені на спільні сімейні побутові потреби. Він вважає, що підстави для збільшення розміру частки позивачки у спільному майні подружжя відсутні, тому просить розділити спільне майно подружжя в рівних частинах і визнати право власності в ідеальних частках по 1/2 частині відповідно за кожним. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, судом встановлено, що 20 серпня 1983 року сторони зареєстрували шлюб у Водянській сільській раді Шполянського району Черкаської області, актовий запис №06. Під час шлюбу сторони вели спільне господарство і в 2000 році побудували житловий будинок з надвірними спорудами в [ADDRESS], який був зареєстрований на ім'я відповідача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житловий будинок [NUMBER] від 23 березня 2000 року та технічним паспортом на житловий будинок, інвентарний номер 6394, реєстровий номер 32-6252. Згідно технічного паспорта на житловий будинок, інвентарний номер 6394, реєстровий номер 32-6252, житловий будинок з надвірними спорудами, розташований в [ADDRESS], складається з: житлового будинку «А», прибудови «а», сараю «Б», погреба «п/д», вбиральні «В», колодязя «К». 19 вересня 2014 року рішенням Шполянського районного суду Черкаської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Статтею 372 ЦК України визначено, що майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної вартості на час розгляду справи. Згідно звіту про проведення незалежної оцінки житлового будинку станом на 03 грудня 2015 року, ринкова вартість житлового будинку загальною площею 95,70 кв.м. з надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS], станом на 03 грудня 2015 року складає 102400 грн. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" передбачено, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Отже, судом встановлено, що сторони під час проживання в зареєстрованому шлюбі, за спільні кошти подружжя побудували житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований в [ADDRESS], для проживання їхньої сім'ї, тому у відповідності до вищенаведених норм, вказаний житловий будинок являється об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Позивачкою не надано суду доказів, які б підтверджували внесення нею особистих грошових коштів, отриманих від реалізації спадкового майна, на будівництво спільного житлового будинку. Поскільки між сторонами не було домовленості про зміну розміру часток у спільному сумісному майні, тому згідно ст. 70 СК України, частки подружжя у спільному сумісному майні є рівними. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, проаналізувавши та оцінивши їх у єдності і сукупності, поскільки сторони заявили про те, що ними надані всі наявні докази, яких достатньо для вирішення спору між ними, виходячи з встановлених судом обставин і визначених відповідно до них правовідносин, враховуючи, що сторонами був побудований житловий будинок в період проживання в зареєстрованому шлюбі, за спільні кошти подружжя, між сторонами не було домовленості про зміну розміру часток у спільному сумісному майні, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, спільно нажите майно подружжя, а саме: житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований в [ADDRESS], необхідно розділити між сторонами в рівних частинах та визнати за позивачкою і відповідачем право власності на вказане нерухоме майно в ідеальних частинах по 1/2 частині відповідно за кожним. В задоволенні решти позовних вимог необхідно відмовити. Крім того, стягненню з відповідача підлягає на користь позивачки судовий збір в розмірі 512 грн., поскільки позивачкою при подачі позову до суду було сплачено судовий збір в повному розмірі в сумі 1024 грн. На підставі викладеного, ст. ст. 60, 70 СК України, ст.ст. 368, 370, 372 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя",

Outcome: approved