Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-27 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до Акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я, посилаючись на те, що він працював в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, внаслідок чого захворів на три професійних захворювання. Висновком МСЕК від 07.05.2012 року йому первинно встановлено 40% втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням.09.12.2014 року висновком МСЕК встановлено 45% втрати професійної працездатності третя група інвалідності, безстроково. 07.03.2019 року висновком МСЕК йому визначено 65% втрати працездатності та визнано інвалідом третьої групи від професійних захворювань 40% ХОЗЛ, 10% деформуючий остеоартроз, 15% туговухість, на безстроковий термін. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що він змушений тривалий час проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури, лікування. Розмір моральної шкоди позивач оцінює в сумі 186000 гривень, яку просив стягнути з відповідача. 02 січня 2020 року судом постановлена ухвала про відкриття провадження та призначення розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 24 січня 2020 року через канцелярію суду відповідач надав відзив на позовну заяву. У якому просив в задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування зазначив, що підприємством щорічно здійснюється фінансування на виконання заходів з охорони та безпеки праці працівників. На робочих місцях в кожному структурному підрозділі підприємства створюються умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечує дотримання вимог законодавства відносно прав робітників в області охорони праці. Зазначили, що згідно ч. 1 ст. 9 Закону України «Про охорону праці» відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я або у разі смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Даним Законом визначено механізм відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням ним трудових обов`язків. Основу цього механізму становить страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, завданням якого є відшкодування матеріальної шкоди застрахованим та члена їх сімей. Зазначені виплати здійснюються не роботодавцем, а Фондом соціального страхування України. Підприємством своєчасно здійснюється перерахування соціальних внесків. Позивач при приманні на роботу пройшов інструктаж та його було попереджено про наявність джерела підвищеної безпеки та шкідливих умов праці на підприємстві в зв`язку зі специфікою виробництва. Крім того, позивачем не доведено факту саме завдання йому моральної шкоди та її розмір. Відносно переліку фізичних болів та страждань, які позивач зазначив у позовній заяві, то це є діагнозом захворювання, але не відноситься до моральних страждань, а саме втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Вважають, що для притягнення АТ «Марганецький ГЗК» до відповідальності за нанесені [PERSON] моральні страждання відсутні усі умови правопорушення, а саме: наявність прямої дійсної шкоди, протиправність дії або бездіяльності відповідача, причинний зв`язок між протиправним порушенням свого обов`язку і шкодою, що наступила. З позовної заяви та додатків до неї розрахунок розміру компенсації моральних страждань не підтверджується жодними належними, допустимими, достовірними, достатніми доказами. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] працював на підприємстві відповідача, в умовах впливу шкідливих факторів в період з 21.02.1977 року по 28.02.2007 року на посадах підземного замірника на маркшейдерських та геологічних роботах, підземний електрослюсарем черговим та з ремонту обладнання, підземним вимірювальником, підземним бурильником, підземним кріпильником, гірничим майстром, підземним стволовим, підземним роздавальником вибухових матеріалів (а.с.11-14). Відповідно до довідки МСЕК від 07.05.2012 року позивачу первинно безстроково встановлено 40% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійними захворюваннями - 20% ХОЗЛ, 10% деформуючий остеоартроз, 10% туговухість (а.с.10). Відповідно довідки до акта огляду МСЕК від 09.12.2014 року, [PERSON] було первинно встановлено третю групу інвалідності з 09 грудня 2014 року безстроково у зв`язку із професійним захворюванням. Відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної соціальної допомоги МСЕК від 09.12.2014 року, повторно [PERSON] встановлено третю групу інвалідності, безстроково, встановлено 45% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійними захворюваннями - 30% ХОЗЛ, 10% деформуючий остеоартроз, 5% туговухість (а.с.9). Відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної соціальної допомоги МСЕК від 07.03.2019 року, повторно [PERSON] встановлено третю групу інвалідності, безстроково, встановлено 65% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійними захворюваннями - 40% ХОЗЛ, 10% деформуючий остеоартроз, 15% туговухість (а.с.8). Згідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 02 квітня 2012 року встановлено причини виникнення професійного захворювання: підіймання та переміщення (разове) вантажів постійно протягом робочої зміни -24,0 кг (при нормі до 30 кг), робоча поза (вимушена) вільна, рівень пилу 1,71-2,2мг/куб.м. (ПДК 2,0 мг/куб.м.), рівень марганцю 0,26-0,315 мг/куб.м. (ПДК 0,3мг/куб.м.), рівень шуму 63-71дБ (ПДУ 80 дБ) (а.с.15). З наведеного вбачається, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, а отже наявні у зв`язку з цим підстави, передбачених ст.ст. Кодексу законів про працю України 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди, виходячи з наступного. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Згідно частин 1,3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача. Враховуючи встановлені судом обставини, які знайшли підтвердження в наданих доказах, встановлений факт завдання моральної шкоди позивачу підприємством - відповідачем внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці, встановлених нормативів щодо рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, суд вважає, що причинена моральна шкода підлягає компенсації. Доводи представника АТ «МГЗК» про відсутність обов`язку підприємства відшкодовувати моральну шкоду завдану позивачу, суд до уваги не приймає, оскільки обов`язок створити безпечні умови праці законодавством покладено на роботодавця. Щодо позиції представника відповідача про те, що позивач свідомо обрав роботу протягом тривалого часу із шкідливими умовами та фактором виробничого процесу, то ці обставини не виключають законодавчо закріпленого обов`язку роботодавця, забезпечити безпечні умови виробничого середовища. Крім того, доводи представника відповідача факту відсутності підстав відшкодування позивачу моральної шкоди суд вважає безпідставними, оскільки вказане спростовується матеріалами справи: факт заподіяння такої шкоди, у зв`язку із професійним захворюванням, встановлений медичними довідками та виписними епікризами, про тривалість лікування та перенесений фізичний біль. Так, позивач відчуває стійкий виражений біль у руках, обмеження рухів у плечових, ліктьових, колінних суглобах, зниження слуху, задишку, в нього виникає частий сухий приступоподібний кашель, що вимагає додаткових зусиль для продовження активного громадського життя та підтримання в належному стані здоров`я, він обмежений в спілкуванні з оточуючими, вирішенні своїх побутових потреб, що порушує його нормальні життєві зв`язки. Таким чином, встановивши, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло з вини АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат», яким було допущено перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, що підтверджено висновками МСЕК щодо втрати позивачем працездатності, суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання (постанова Верховного Суду від 20 лютого 2019 року по справі № 211/2524/16-ц). Обґрунтовуючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності змін його здоров`я, розміру втрати працездатності, постійний характер страждань, який переносить стійкий виражений біль у плечах, обмеження рухів у колінних суглобах, задишку, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, виходячи із засад розумності та справедливості, з урахуванням ступеню втрати професійної працездатності - 65 %, період роботи у відповідача на протязі майже 30 років в умовах впливу шкідливих факторів, що також призвело до інвалідності ІІІ групи, тому суд вважає необхідним визначити розмір компенсації в сумі 20 000 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає також стягненню судовий збір на користь держави в розмірі 840 гривень 80 коп.

Outcome: partial