Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-16 00:00:00

15.03.2017 позивач звернувся до суду з позовом та просив виселити відповідачів з кімнати [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення, а також стягнути з відповідачів судові витрати. Свої вимоги мотивує тим, що у 2006 [PERSON] та члени його сім`ї у зв'язку з проходженням військової служби в Національній академії оборони України отримав спірне житлове приміщення в гуртожитку, в якому проживає і по цей час. Зазначає, що на жилу площу [PERSON] видано спеціальний ордер № 167/9/2712/718 від 11.04.2006 та укладено договір найму № 167/9/2712/718 від 11.04.2006. Відповідно до абзацу 2 п. 5.10 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністра оборони України від 30.11.2011 року № 737, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 10.01.2012 року за № 24/20337, у разі якщо особа не перебуває на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов у ЗС України, вона підлягає виселенню з гуртожитку з усіма членами сім`ї, які з нею проживають, незалежно від кількості вислуги років у календарному обчисленні. Згідно довідки секретаря житлової комісії Київського гарнізону [PERSON] на обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов в гарнізоні м. Києва не перебуває. Керівництво університету повідомляло відповідачів про необхідність звільнення спірного приміщення у добровільному порядку, але до цього часу займану жилу площу відповідачі не звільнили, що перешкоджає університету використовувати її за призначенням для забезпечення житлом працівників та слухачів університету на період їх навчання (роботи). Враховуючи вищевикладене, просить задовольнити позовні вимоги. 16.03.2017 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано головуючому судді Букіній О.М. Ухвалою суду від 16.03.2017 по справі було відкрито провадження та справу призначено до розгляду. Відповідачі у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи неодноразово повідомлялися належним чином у порядку, визначеному ч. 1 ст. 130 ЦПК України. Про причину неявки суд до відома не поставили. Судова повістка, що направлялася на їх адресу за зареєстрованим місцем проживання, повернулася до суду без вручення з відміткою поштового відділення про повернення в зв'язку з закінченням встановленого терміну зберігання. Відповідно до ч. 3, 5, 8 ст. 128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п'ять днів до судового засідання. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Враховуючи вимоги даної норми закону суд вважає повідомлення відповідачів про час розгляду справи належним. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, враховуючи думку представника позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 127 ЖК України для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети, жилі будинки. Жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в м. Києві Ради народних депутатів. Згідно Постанови Кабінету міністрів України від 17.12.2008 року №1089 "Про реорганізацію Національної академії оборони України" було проведено реорганізацію Національної академії оборони шляхом її перетворення в Національний університет оборони України. Житловий фонд університету містить гуртожиток по [ADDRESS], будівля знаходиться на балансі університету та використовується як гуртожиток, що підтверджується довідкою ККЕУ МО України від 07.10.2008 №303/25/1-1720, розпорядженням Солом'янської РДА у м. Києві від 28.09.2007 №1831 "Про затвердження реєстру будівель, які використовуються під гуртожитки у Солом'янському районі м. Києва" (а.с.14, 25) Відповідно до ст. 128 ЖК Української РСР, жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу. Згідно ст. 129 ЖК Української РСР, на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення. Як вбачається з матеріалів справи, на жилу площу [PERSON] видано спеціальний ордер № 167/9/2712/718 від 11.04.2006 у зв'язку з проходженням військової служби в Національному університеті оборони України з 22.11.2002, наказ НГШ ЗСУ № 230 (а.с.10). Окрім того, статтею 99 ЖК Української РСР передбачено, що тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання. Вбачається, що спірне приміщення надавалось відповідачам згідно договору найму в тимчасове платне користування № 167/9/2712/718 від 11.04.2006(а.с.11). Відповідно до п.п. 4.2.4, 4.2.5 даного договору, дія договору припиняється у випадку вибуття мешканця до іншого місця служби (роботи) - після закінчення двохмісячного терміну з дня видання наказу про виключення зі списків особового складу (звільнення з посади); у випадку звільнення мешканця за власним бажанням без поважних причин, порушення трудової дисципліни, за службовою недбалістю, у зв'язку із систематичним невиконанням умов контракту або у зв'язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, - з дня видання наказу про виключення зі списків особового складу (звільнення з посади); в інших випадках, передбачених законодавством. Встановлено, що майор [PERSON] звільнений у запас наказом ПЗ МОУ від 31.08.2012 № 153, що підтверджується довідкою Національного університету ім. І.Черняховського 182/4/303 від 08.02.2017 (а.с.7). Згідно з довідкою секретаря житлової комісії від 02.02.2017 № ГЖК/7 [PERSON] в списках осіб, які потребують поліпшення житлових умов в гарнізоні м. Києва не перебуває (а.с.8). Як вбачається з наявних у справі доказів, відповідачі у спірному гуртожитку не зареєстровані. Згідно копії паспорту відповідача-1 вбачається, що останній значиться зареєстрованим за адресою:[ADDRESS], що свідчить про забезпечення відповідача та членів його сім"ї житлом ( а.с. 12). Відповідно до абзацу 2 п. 5.10 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністра оборони України від 30.11.2011 року № 737, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 10.01.2012 року за № 24/20337, у разі якщо особа не перебуває на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов у ЗС України, вона підлягає виселенню з гуртожитку з усіма членами сім`ї, які з нею проживають, незалежно від кількості вислуги років у календарному обчисленні. В ст. 391 ЦК України закріплено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Тому позивач, який є балансоутримувачем гуртожитку, вправі вимагати виселення відповідача із займаного ним жилого приміщення. Крім того, керівництво університету повідомляло відповідачів про необхідність звільнення спірного приміщення у добровільному порядку, що підтверджується попередженням від 20.09.2016 № 432/71/1494 (а.с.9). Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, відповідачі у добровільному порядку спірне жиле приміщення не звільнили. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Таким чином, виходячи із вищенаведеного, враховуючи те, що відповідачі в добровільному порядку кімнату [ADDRESS] не звільнили, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, з відповідачів підлягає стягненню на користь позивача сума судового збору в розмірі 800,00 грн. з кожного. Враховуючи наведене,

Outcome: approved