Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-23 00:00:00

10 лютого 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 33% від частини доходу щомісячно на обох дітей, з усіх видів заробітку до досягнення дітьми повноліття, але не менше 30% встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову до суду. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказала, що з відповідачем мають неповнолітніх синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Одруження з відповідачем виявилось невдалим, мешкають за однією адресою, але подружніх стосунків не мають, спільного господарства не ведуть. Неповнолітні діти мешкають з нею та знаходяться повністю на її утриманні. У зв`язку з небажанням відповідача добровільно надавати матеріальну допомогу дітям, була змушена звернутися до суду. Також позивач зазначила, що відповідач отримує пенсію по інвалідності у розмірі 4500 гривень та має можливість надавати допомогу на утримання дітей в повному обсязі. Позивач у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена судом своєчасно та належним чином, надала суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю, проти винесення заочного рішення суду не заперечувала. Відповідач, повідомлений судом належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився і не повідомив суд про причини неявки. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч.4 ст.169 Цивільного процесуального кодексу України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У зв`язку з неявкою в судове засідання сторін по справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч.2\~ст.197 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. На підставі свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] , виданого 29.08.1998 року відділом реєстрації актів громадського стану Заводської райдержадміністрації м.Запоріжжя, встановлено, що 29.08.1998 року сторони уклали шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів було зроблено відповідний запис №205 (а.с.6). Відповідно до свідоцтва про народження від 11.02.1999 року, серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів громадського стану Заводської райдержадміністрації м.Запоріжжя, сторони є батьками неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с.8). Відповідно до свідоцтва про народження від 14.03.2000 року, серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів громадського стану Заводської райдержадміністрації Запорізької міської ради, сторони є батьками неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с.7). Згідно з довідкою №142 від 21.02.2016 року, виданої квартальним комітетом №52 Заводського району м.Запоріжжя, встановлено, що діти проживають разом з позивачем (а.с.15). Відповідно до довідки №663 від 22.02.2016 року, виданої Заводським УПФУ м.Запоріжжя, відповідач [PERSON] отримує пенсію по інвалідності внаслідок загального захворювання інвалідам ІІІ групи, і його сумарний дохід за останні 5 місяців склав 20 326,32 (двадцять тисяч триста двадцять шість грн. 32 коп.) Судом встановлено, що на даний час діти знаходяться на утриманні матері [PERSON] , проживають разом з нею. Добровільно відповідач [PERSON] матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, хоча має постійний дохід. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здійбностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ст. 8 Закону України „Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8\~ст. 7 СК України\~при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Обов`язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття закріплений ч.2 ст.51 Конституції України\~та\~ст. 180 Сімейного кодексу України. У випадку ухилення батьків від виконання цього обов`язку, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу його матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст.181 Сімейного кодексу України). На підставі ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 Сімейного кодексу України. Частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Таким чином, у зв`язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами та не порушують прав та інтересів третіх осіб, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Відповідно до ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі по стягненню аліментів у межах суми платежу за один місяць. Оскільки відповідач [PERSON] має статус учасника бойових дій, що підтверджуться довідкою №3061 від 26.11.2014 року, виданою Міністерством оборони України Військовою частиною № [NUMBER] \~ (а.с.24) , то згідно з положеннями п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору він звільняється. Відповідно до ч. 2\~ст. 88 ЦПК України\~якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з викладеним, враховуючи, що обидві сторони звільненні від сплати судового збору, суд приходить до висновку про необхідність віднести його на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved