Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-17 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Вилоцької селищної ради про визнання права власності на будинок. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер позивача батько [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на спадковий житловий будинок, який розташований в [ADDRESS]. [INFO] померла позивача мати [PERSON]. Оскільки позивача батьки перебували у шлюбі, то такий об'єкт нерухомості вважається спільною сумісною власністю подружжя. Так, відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Після смерті позивача батька [PERSON] спадщину отримали його дружина-його мати [PERSON] та їх єдиний син - , позивач по справі [PERSON] Після смерті матері, [INFO], позивач, як спадкоємець першої черги, за змістом ч.3 ст.1268 ЦК України, прийняв спадщину від матері, оскільки фактично вступив в управління та володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, а саме: проживав разом з нею в будинку [ADDRESS], що також підтверджується відміткою про зареєстроване його місце проживання у внутрішньому паспорті. Відсутність правовстановлюючого документу на спадковий будинок є перешкодою для оформлення права власності на спадковий будинок у нотаріальному порядку, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не з»явилася, подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, подав заяву до суду про розгляд справи у його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує, позов визнає у повному обсязі . Відповідно до ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. В судовому засіданні матеріалами справи встановлено, що [INFO] помер позивача батько [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на спадковий житловий будинок, який розташований в [ADDRESS]. [INFO] померла позивача мати [PERSON]. Після смерті матері, [INFO], позивач, як спадкоємець першої черги, за змістом ч.3 ст.1268 ЦК України, прийняв спадщину від матері, оскільки фактично вступив в управління та володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, а саме: проживав разом з нею в будинку [ADDRESS], що також підтверджується його відміткою про зареєстроване місце проживання у внутрішньому паспорті, а тому, як наслідок став власником спадкового майна в цілому. Відповідно до Довідки КП «Виноградівське РБТІ» за №206 від 30.03.2017 року та «Технічного паспорта на житловий будинок індивідуального житлового фонду по [ADDRESS]», складеного 30.03.2017 року, будинок [ADDRESS] з надвірними спорудами рахується за [PERSON]. Загальна площа житлового будинку - 98,4 квадратних метрів, житлова - 59,7 м.кв., допоміжна - 38,7 кв.м. (а.с.15-19). Відповідно до правил, встановлених ст. 1268 ЦК України, визнається, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Таке положення діяло і в ЦК УРСР (1963 року), про що свідчить положення статті 549 Кодексу. Враховуючи усталені правові позиції, за яких діями, які б свідчили про намір спадкоємця прийняти спадщину, можуть бути вилучення окремих речей із спадкового майна в своє володіння, користування, ремонт будинку, сплата за нього податків, страхових внесків. Фактичний вступ в правління чи володіння частиною спадкового майна розглядається, як прийняття усієї спадщини, в чому б вона не полягала і де б вона не була. Позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем до спадкового майна, спадщину прийняв належним чином, оскільки постійно проживав зі спадкодавцем, а після його смерті вступив у фактичне володіння та користування житловим будинком, але оформити спадщину не може через відсутність правовстановлюючого документа. Згідно з довідкок Вилоцької селищної ради надано інформацію про те, що згідно записам по господарської книги домогосподарство в [ADDRESS], рахується за [PERSON] (а.с.11-13). Позивач постійно проживав в будинку, що стверджується також відміткою в його внутрішньому паспорті(а.с.8) Відповідно до ст.10-13 глави ІІІ Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31. 01.1966 року, затвердженої заступником міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, погодженої заступником голови Верховного суду Української РСР 15.01.1966 року (втратила чинність 19.01.1996 року), при відсутності правовстановлюючих документів право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради та висновком інвентар бюро.Як випливає з цього нормативного акту, запис у по господарській книзі є акт органу влади, що підтверджує право приватної власності. Правовстановлюючих документів на будинок не оформлено. Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1297 зазначеного Кодексу встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Верховний суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 роз'яснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. Разом з тим державним нотаріусом позивачу було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом у зв"язку із тим, що його батьками за життя не було оформлено правовстановлючі документи на спадковий будинок та роз'яснено про необхідність звернутися з даним питанням до Виноградівського районного суду (а.с.14). З усього вище наведеного слідує, що право власності позивача на житловий будинок, який розташований в [ADDRESS] доведено, а відтак, таке може бути успадковане позивачем. Інших спадкоємців на даний спадковий житловий будинок не має. Отже, розглянувши цивільну справу у межах заявлених вимог та на підставі поданих доказів суд прийшов до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Outcome: approved