Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-01 00:00:00

19 жовтня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно сина [PERSON] та стягнення аліментів на його утримання у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, починаючи з дня подачі позову до суду до повноліття дитини. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилалася на те, що з відповідач є батьком малолітнього [PERSON], народженого [INFO] року. З лютого 2016 року вони з відповідачем перестали проживати однією сім'єю, зараз в суді розглядається справа про розірвання шлюбу між ними. Починаючи з лютого 2016 року відповідач проживає окремо в іншому місці та жодного з покладених обов'язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової або будь-якої іншої допомоги у вихованні сина. Практично кожного місяця вона буває в місті Донецьк, але за весь цей час відповідач не спілкувався з сином, не цікавився його здоров'ям. Всі питання щодо виховання сина вирішуються нею самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина повністю знаходиться на її утриманні. Між тим, відповідач є молодою працездатною особою і матеріально забезпеченим. Інших дітей в нього немає, стягнень за виконавчими листами не проводиться. Відповідач постійно проживає в місті Донецьку на території непідконтрольній українській владі. Він працює в органах державної влади (поліції) терористичної організації, так званої ДНР. Фактично відповідач ухиляється від виконання свого обов'язку по вихованню сина, він не спілкується з дитиною, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, не забезпечує необхідного харчування, медичного огляду, лікування. Позивачка у судове засідання не з'явилася, надала заяву з проханням закінчувати розгляд справи в її відсутності. Будучи раніше присутньою у судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Додатково пояснила, що відносини між нею та відповідачем одразу після народження дитини погіршилися, чоловік почав її зраджувати, застосовувати до неї міри фізичного характеру. У лютому 2016 року він пішов від них до своїх батьків, згодом вона переїхала до Маріуполя до матері та вітчима. Оскільки квартира батьків є однокімнатною, вона змушена була орендувати житло та зараз проживає в [ADDRESS]. Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 13 жовтня 2016 року шлюб між нею та відповідачем розірвано. Оскільки в Донецьку проживає її бабуся, вона практично кожного місяця з дитиною приїжджає до міста Донецька, відповідачу про це відомо, однак навідувати дитину він не бажає, матеріальної допомоги жодного разу не надав. Матеріально її забезпечують матір та відчим. Просила позовні вимоги задовольнити, позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] та стягнути аліменти на його утримання у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, починаючи з дня подачі позову до суду до повноліття дитини. Представник позивачки [PERSON], діючий на підставі договору про надання безоплатної правової допомоги, у судовому засіданні позовні вимоги та пояснення позивачки підтримав, просив позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, неодноразово повідомлявся про день та час розгляду справи шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті судової влади України, оскільки проживає на тимчасово непідконтрольній Україні території. Тому суд зі згоди позивачки та її представника ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Представник третьої особи, спеціаліст служби у справах дітей Лівобережної районної адміністрації Маріупольської міської ради Чавдар І.В., діюча на підставі довіреності, позовні вимоги позивачки залишила на розгляд суду, та пояснила, що комісія з питань захисту прав дитини Орджонікідзевської райадміністрації виходила за адресою позивачки та було обстежено маленький будиночок, який вона з дитиною винаймає і в якому є всі умови для проживання дитини, враження склалося позитивне, сусіди характеризують позивачку з позитивного боку. Суд, вислухавши пояснення позивачки, її представника та представника третьої особи, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 21 квітня 2015 року, рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 13 жовтня 2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 35). Згідно свідоцтва про народження, серії [NUMBER] виданого 17 травня 2016 року Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції в Донецькій області, актовий запис № 1024, [PERSON] народився [INFO] року, в графі «батьки» зазначені: батько - [PERSON], мати - [PERSON] (а.с. 10). Як вбачається з акту обстеження умов проживання № 539, складеного спеціалістом служби по справам дітей Лівобережної рай адміністрації 06 грудня 2016 року, [PERSON] та [PERSON], [INFO], проживають у 2-комнатному жилому будинку [ADDRESS], займають одну кімнату, умови проживання задовільні, маються усі необхідні для дитини речі та продукти харчування. В акті обстеження матеріально-побутових умов від 02 грудня 2016 року, головою комітету самоорганізації населення «Азовець» [PERSON] за заявою [PERSON] зафіксовано, що сім'я заявника складається з двох осіб: матері [PERSON], яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, та сина [PERSON]. Сім'я займає окрему кімнату в приватному будинку [ADDRESS], де маються усі необхідні речі для проживання дитини. У вихованні та уході за дитиною приймає активну участь мати та бабуся, батько дитини [PERSON] не бажає приймати участь у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини, сім'я потребує матеріальної допомоги. Допитана в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що вона є знайома позивачки та відповідача. Раніше вона проживала у місті Донецьк та пам'ятає, як між ними починалися відношення. [PERSON] чекала відповідача з армії, після вона переїхала до Одеси, де служив [PERSON], там вони одружилися, та після в них народився син. Після народження сина в їх сім'ї почалися розлади, відповідач почав відчужуватися від сім'ї. Взимку 2016 року відповідач пішов із сім'ї та з цього часу матеріальної допомоги не надає, сином не цікавиться. Весною 2016 року [PERSON] переїхала до Маріуполя та зараз періодично їздить відвідувати бабусю. Відповідач працює в поліції ДНР та має матеріальну можливість надавати допомогу, проте ні він, ні його батьки не проявляють інтересу щодо дитини. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є матір'ю позивачки. До моменту народження донькою сина [PERSON], стосунки між донькою та її колишнім чоловіком [PERSON] були добрі. Коли відповідач почав працювати, його часто не стало бувати вдома, він став піднімати руку на [PERSON], приблизно з лютого 2016 року він перестав забезпечувати сім'ю матеріально, фінансово утримували [PERSON] з сином - вона та її чоловік. Весною 2016 року вони перевезли доньку з онуком до Маріуполя. Спочатку вони жили разом з ними, а потім орендували частину будинку [ADDRESS]. До від'їзду доньки відповідач приходив до неї у стані алкогольного сп'яніння тільки для того, щоб з'ясувати стосунки, погрожував їй, сином він не цікавився. Зараз приблизно раз на місяць-півтора донька їздить до бабусі в Донецьк, відповідачу про це відомо, але зустрічатися з дитиною або надавати матеріальну допомогу він бажання не проявляє. Їй відомо, що коли син хворів, [PERSON] дзвонила відповідачу та просила посидіти з дитиною, але отримувала відмову. Статтею 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка діє в Україні з 27 вересня 1991 року, встановлено, що держави-учасниці зобов'язані вживати всіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від форм фізичного та психічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Згідно ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ст. 164 СК України мати чи батько дитини можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає державному органу реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Як роз'яснено п. п. 15, 26 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення та про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. З наявних в матеріалах справи письмових доказів та пояснень свідків вбачається, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню неповнолітнього сина [PERSON], не забезпечує необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, не цікавиться життям дитини, у зв'язку з чим суд приходить до висновку про наявність законних підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього [PERSON]. Згідно ст. 166 СК України особа, яка позбавлена батьківських прав, звільняється від обов'язків щодо виховання дитини, при цьому вона не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Враховуючи вищевикладені норми права, а також той факт, що відповідач ухиляється від утримання дитини, суд з урахуванням вимог ст.182 СК України вважає за необхідне стягнути з нього аліменти на користь позивачки, на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку та доходів, починаючи з дня подачі позову до суду, тобто 19 жовтня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менш, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати пов'язані із сплатою судового збору у розмірі 551,20 гривень, понесені останньою при подачі позову до суду. Крім того, підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 640 гривень за вимоги майнового характеру про стягнення аліментів.

Outcome: approved