Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-12 00:00:00

26 червня 2019 року Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» звернулося до суду із позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] на свою користь суму страхового відшкодування у розмірі 67 485, 79 грн., судові витрати, що складаються із судового збору у розмірі 1 921 грн. та витрат на правничу допомогу в розмірі 6 700 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що 19 березня 2019 року між Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Стилвейл» було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № АЗ-176/000/180000070 від 19 березня 2018 року. Предметом страхування за цим договором страхування виступають майнові інтереси Товариства з обмеженою відповідальністю «Стилвейл», пов`язані з володінням, експлуатацією і розпорядженням транспортним засобом «Toyota», реєстраційний номер [NUMBER] від страхових ризиків. 12 квітня 2018 року, в м. Київ на вул. Краснодарська сталася дорожньо-транспортна пригода - зіткнення двох транспортних засобів - «Toyota», реєстраційний номер [NUMBER] , на момент ДТП транспортний засіб перебував під керуванням [PERSON] та «Mitsubishi» реєстраційний номер [NUMBER] , на момент ДТП транспортний засіб перебував під керуванням [PERSON] . Відповідно до рахунку вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу «Toyota», реєстраційний номер [NUMBER] складає 73 135, 16 грн. Оскільки автомобіль «Toyota», реєстраційний номер [NUMBER] , був застрахований в Приватному акціонерному товаристві «Українська пожежно-страхова компанія» на випадок його пошкодження внаслідок ДТП, на підставі договору страхування наземних транспортних засобів (автокаско). Ззгідно з правилами добровільного страхування засобів наземного транспорту, Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» виплатило власнику транспортного засобу страхове відшкодування в розмірі фактично завданих збитків з вирахуванням безумовної франшизи, а саме - 67 485, 79 грн. Таким чином, після виплати страхового відшкодування на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Стилвейл» до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» перейшло право зворотної вимоги, яке Товариство з обмеженою відповідальністю «Стилвейл» має до особи відповідальної за завдані збитки. Особою, відповідальною за завдані збитки, є відповідач в силу наступних обставин. Відповідно до постанови Київського апеляційного суду по справі № "761/15452/18 від 26 жовтня 2018 року, ДТП сталася внаслідок порушення ПДР України [PERSON] . На момент ДТП у відповідача був відсутній договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Отже, саме відповідач повинен відшкодувати виплачене позивачем страхове відшкодування. У зв`язку з вище викладеним, позивач звернувся до суду. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 15 серпня 2019 року відкрито провадження у справі, за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача в судовому засіданні, позовну заяву підтримав та просив задовольнити у повному обсязі, з підстав, що викладені у ній. Представники відповідача в судовому засіданні заперечували щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі, з огляду на те, що сума виплаченого страхового відшкодування не відповідає реальному розміру матеріального збитку заподіяному власнику астомобіля Toyota Corolla, номерний знак [NUMBER] і є необгрунтованою і значно завищеною. Заслухавши пояснення представника позивача, заперечення представників відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши матеріали справи доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 12 квітня 2018 року о 15 год. 47 хв. [PERSON] в [ADDRESS] на перехресті з вул. Саратівською, керуючи автомобілем «Mitsubishi», державний номерний знак, [NUMBER] , не зайняла відповідне крайнє положення та перед початком руху не впевнилася у безпечності та скоїла зіткнення з автомобілем «Toyota», державний номерний знак, [NUMBER] , яким керував [PERSON] , що рухався по вул. Краснодарській та здійснив поворот ліворуч, що призвело до механічних пошкоджень обох транспортних засобів. Дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія [PERSON] , яка керувала автомобілем «Mitsubishi», державний номерний знак, [NUMBER] . Постановою Київського апеляційного суду від 26 жовтня 2018 року, постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 20 червня 2018 року скасовано, [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП України, а провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням строків, передбачених ст.38 КУпАП. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою. За загальними правилами, зазначеними вище, тягар цивільної відповідальності у таких випадках має нести винна у завданні шкоди особа, якою є водій автомобіля чи особа, яка на відповідній правовій підставі керувала автомобілем та з вини якої сталась ДТП. Положення ч. 6 ст. 82 ЦПК України фактично позбавляють особу, вину якої встановлено вироком у кримінальному провадженні або постановою у справі про адміністративне правопорушення, можливості спростувати наявність такої вини. За таких обставин, суд приходить до висновку, що дії водія [PERSON] вочевидь не відповідали вимогам ПДР України, а тому вона, як особа, що керувала автомобілем «Mitsubishi», державний номерний знак, [NUMBER] , внаслідок чого позивач поніс значні матеріальні збитки, є єдиною винною особою дії якої призвели до ДТП. Внаслідок ДТП був пошкоджений автомобіль «Toyota», державний номерний знак, [NUMBER] , яким керував [PERSON] . Відповідно до розрахунку-фактури № СМУ00010465 від 20 квітня 2018 року вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу «Toyota», державний номерний знак, [NUMBER] , складає 73 135, 16 грн. Будь - яких доказів які б викликали сумнів у повності, ясності, правильності розрахунку спеціаліста, чи доказів пов`язаних з недостатньою професійною кваліфікацією оцінювача, сторонами надано не було, а тому суд вважає його вірним та обґрунтованим і таким, що не суперечить матеріалам справи, і може бути взятим до уваги судом при ухваленні рішення. У зв`язку з настанням події, передбаченої п.п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» відповідно 22 травня 2018 року здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі фактично завданих збитків з вирахуванням безумовної франшизи, а саме - 67 485, 79 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 4 від 22 травня 2018 року. Згідно п.п. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам п. 1.7 ст. 1 цього закону, та майну, яке знаходилось в такому транспортному засобі. Згідно п.п. 2.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, заподіяна неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утримання бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Таким чином, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача коштів в розмірі понесених витрат в сумі 67 485, 79 грн. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За умовами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, суд приходить до висновку, про стягнення з відповідача на користь позивача суми сплаченого ним судового збору 1921,00 грн. За змістом п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Представником позивача було надано докази щодо судових витрат на професійну правничу допомогу, а відтак суд вважає за необхідне - стягнути судові витрати у розмірі - 6 700 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved