Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-28 00:00:00

31 березня 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина [PERSON], [INFO], на період його навчання у розмірі 1/4 частини доходів відповідача. Свої вимоги мотивувала тим, що їх син [PERSON] навчається в Чернігівському юридичному коледжі Державної пенітенціарної служби України на денній формі навчання. Відповідач [PERSON] матеріальної допомоги на утримання сина не надає, хоча має таку можливість, а син цього дуже потребує. Вона являючись інвалідом по онкозахворюванню, не працює, значні кошти змушена витрачати на лікування, тому не взмозі сама утримувати сина. Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 28 квітня 2014 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів задоволені частково. Стягнуто з [PERSON], [INFO] на користь позивачки аліменти на утримання повнолітньої дитини [PERSON], [INFO] у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 31 березня 2014 року і до навчання - 08 липня 2017 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат, допущено негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. В апеляційній скарзі [PERSON] просить змінити оскаржуване рішення в частині розміру стягнутих аліментів і стягнути з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів відповідача. Доводами апеляційної скарги є посилання на те, що суд дав невірну оцінку доказам, зокрема, щодо її стану здоров"я, не врахував необхідність значних систематичних витрат на лікування, помилково вважав, що відповідач сплачує аліменти на іншу їх спільну дитину, не звернув уваги, що інша їх дитина є також повнолітньою і виплата аліментів припинена. Вислухавши доповідь судді, пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду має бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким, суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони, посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення частково не відповідає. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON] частково, суд першої інстанції виходив з того, що [PERSON], [INFO] є сином [PERSON] та [PERSON], які перебували у шлюбі до 12.09.2003 року. З 10 серпня 2013 року син зарахований на навчання до Чернігівського юридичного коледжу з денною формою навчання та навчається на першому курсі ( а.с. 5). При визначенні розміру аліментів врахував стан здоров»я і матеріальне становище дитини і відповідача, взяв до уваги можливість надання утримання другим з батьків, що дитина в період навчання знаходиться на повному державному забезпеченні, а також те, що відповідач сплачує аліменти на іншу спільну дитину сторін. На підставі встановленого суд прийшов до висновку про необхідність стягнення аліментів у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку відповідача щомісячно. Проте, такий висновок суду першої інстанції грунтується частково на не вірно та не повно встановлених обставинах, що вплинуло на правильність вирішення спору по суті, зокрема, при визначенні розміру аліментів. Зокрема, суд помилково вважав, що відповідач сплачує аліменти на іншу спільну з позивачкою неповнолітню дитину, крім того, не встановив матеріальний стан відповідача, розмір його доходів, і не врахував стан здоров"я та матеріальний стан позивачки, яка має скрутне матеріальне становище і позбавлена можливості самостійно утримувати повнолітнього сина, який навчається. Відповідно до ч.1 ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Апеляційним судом встановлено, що сторони мають двох спільних дітей - сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO], позивачка [PERSON] отримує пенсію по інвалідності внаслідок загального захворювання III групи, розмір якої становить 1049 грн ( а.с. 15), знаходиться в післяопераційному стані, їй рекомендовано подальше оперативне лікування у плановому порядку. З інформації, переданої [PERSON] телефонограмою апеляційному суду встановлено, що він не працює, являється військовим пенсіонером, отримує пенсію в розмірі приблизно 2000 грн , при вирішенні даного спору покладається на розсуд суду. Отже, обгрунтовано дійшовши висновку про наявність підстав для стягнення аліментів з відповідача на утримання повнолітньої дитини, що навчається, суд першої інстанції помилково вважаючи, що відповідач сплачує аліменти ще на іншу дитину і, не з"ясувавши матеріального стану відповідача, позов задовольнив частково - стягнув аліменти у розмірі лише 1/6 частини від доходів відповідача. Такий висновок суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, є помилковим, оскільки грунтується на не вірно та не повно встановлених обставинах, у зв"язку з чим, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду, на підставі положень пунктів 1,2 ч.1 ст. 309 ЦПК України підлягає зміні в частині розміру аліментів до стягнення. В зв"язку з задоволенням апеляційної скарги [PERSON], відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, з [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243 грн 60 коп .

Outcome: approved