Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-10 00:00:00

[PERSON] 28.01.2015 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] про вселення, усунення перешкод у здійсненні права власності на ? частину квартири [ADDRESS]. Позивачка [PERSON] зазначала, що сторони з 31.03.2001 року перебували в зареєстрованому шлюбі, з того часу вони почали проживати разом в [ADDRESS] яка належала відповідачу; 31.08.2001 року сторонами було укладено договір дарування, згідно якого відповідач подарував, а позивачка отримала в дар ? частину зазначеної квартири [ADDRESS]; в подальшому подружнє життя між ними не склалося, тому 20.04.2004 року шлюб між сторонами було розірвано, після чого відповідач залишився проживати в спірній квартирі. Оскільки між сторонами було досягнуто усної домовленості щодо спільного користування та розпорядження квартирою в майбутньому; з грудня 2014 року у позивачки виникла необхідність користування спірною квартирою, але відповідач відмовився надати їй (позивачці) ключі від квартири, тому позивачка вимушена була звернутися до суду з даним позовом та просить суд постановити рішення, яким: «1. Вселити [PERSON] в квартиру [ADDRESS]. 2. Зобов»язати [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] у проживанні та користуванні квартирою [ADDRESS] в будинку [ADDRESS]». [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про визнання договору дарування ? частини квартири [ADDRESS] від 31.08.2001 року недійсним, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [PERSON] після реєстрації шлюбу між сторонами свої обов»язки дружини не виконувала, мотивуючи тим, що буде проживати разом з ним коли він ([PERSON].) подарує їй ? частину квартири [ADDRESS]. Перебуваючи під постійним моральним тиском зі сторони дружини (на той час) та її родичів, при цьому [PERSON] обіцяла доглядати за ним, мешкаючи разом з ним в одній квартирі (спірній), він ([PERSON].), знаходячись у хворобливому стані, 31.08.2001 року подарував [PERSON] ? частину належної йому квартири [ADDRESS]; договір дарування було посвідчено нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори, а не за місцем знаходження квартири у Дарницькому районі м. Києва; після укладення договору дарування, [PERSON] іноді з»являлась в квартирі, але спільного господарства сторони не вели, обіцянки щодо догляду за ним (чоловіком) не виконувала як дружина, тому в подальшому шлюб між сторонами було розірвано; ніяких усних домовленостей між сторонами щодо спільного користування та розпорядження квартирою в майбутньому не існувало. З 2004 року (після розлучення) сторони фактично не спілкувались, проживали окремо; [PERSON] ніякої участі в утриманні ? частини однокімнатної квартири [ADDRESS] подарованої їй не приймала; іншого житла він ([PERSON].) не має, [PERSON] має на праві власності двокімнатну квартиру за адресою [ADDRESS]. В лютому 2015 року [PERSON] звернулась до нього з вимогою надати їй ключі від квартири [ADDRESS] з метою проживати в квартирі або здавати квартиру в оренду, на що він ([PERSON].) не погодився; оскільки [PERSON] є для нього сторонньою людиною, сумісне користування і проживання в однокімнатній квартирі [ADDRESS] сторін є неможливими; договір дарування був укладений на вимогу [PERSON] та з урахуванням його стану здоров»я та за умови догляду за ним з боку [PERSON], що не було виконано останньою, тому на підставі вищенаведеного та вважаючи, що укладення договору дарування відбулось шахрайським шляхом з боку [PERSON], позивач по зустрічному позову [PERSON] просить суд постановити рішення, яким визнати недійсним договір дарування ? частини однокімнатної квартири [ADDRESS] від 31.08.2001 року; відмовити [PERSON] в задоволенні вимог первісного позову та стягнути з нього на користь [PERSON] ? вартості квартири [ADDRESS], яка визначена в договорі дарування від 31.08.2001 року - у розмірі 35714,01 грн. В судовому засіданні позивачі за первісним та зустрічним позовам свої позовні вимоги підтримали та просили позовні вимоги задовольнити з підстав, зазначених у позовних заявах, заперечуючи відповідно проти задоволення зустрічних вимог. Заслухавши пояснення сторін, представника [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні; допитавши свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст.10, 60 ч.1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу (підстави звільнення від доказування). В судовому засіданні встановлено: [PERSON] та [PERSON] (сторони) перебували в зареєстрованому шлюбі з 31.03.2001 року по 20.04.2004 року (а.с.6-7), від шлюбу сторони дітей не мають. Згідно копії свідоцтва про право власності на квартиру від 22.08.2000 року, виданого на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення КМДА від 21.08.2000 року №1024-С/КІ на ім»я [PERSON] (відповідача за первісним позовом), квартира [ADDRESS] є однокімнатною, жилою площею 24,0 кв. м, загальною площею 46,7 кв. м (а.с.56). Згідно довідки форми №3 від 21.01.2015 року - в квартирі [ADDRESS] зареєстрована одна особа - [PERSON], [INFO], з 19.09.2000 року (а.с.8). Як вбачається з копії паспорта [PERSON], [INFO], остання зареєстрована за адресою [ADDRESS] (а.с.5). Як вбачається з наданої копії договору дарування частини квартири від 31.08.2001 року, [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла в дар ? частину квартири [ADDRESS], вартість якої (1/2 частини) становить 35714,01 грн. (а.с.9). Зазначений договір дарування посвідчений Громовою Л.В. - державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори 31.08.2001 року за реєстровим №9-2982; право власності на ? частину квартири [ADDRESS] на ім»я [PERSON] було зареєстровано в БТІ м. Києва 13.09.2001 року (а.с.9). Дані обставини підтверджуються матеріалами справи і не заперечуються сторонами. Сторонами не заперечується факт підписання зазначеного договору дарування від 31.08.2001 року особисто дарувальником - [PERSON] та обдаровуваною [PERSON], у присутності нотаріуса Громової Л.В. Пунктом 6 Договору визначено, що право власності на ? частину квартири у Обдаровуваної виникає з моменту укладення цього договору при умові його нотаріального посвідчення. Згідно ст.6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ч.1, 3, 5 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною 1, 3, 5 ст.203 цього Кодексу. Позивачем [PERSON] зустрічний позов про визнання недійсним договору дарування частини квартири пред»явлено із посиланням на положення ст.230 ЦК України (правові наслідки вчинення правочину під впливом обману) - «шахрайським шляхом з боку [PERSON]». При цьому, посилання [PERSON] на те, що оспорюваний договір дарування був укладений під впливом обману з боку [PERSON], не доведені в судовому засіданні належними та достатніми доказами; показання свідків [PERSON] та [PERSON], а також посилання [PERSON] на розписку від 16.04.1999 року від імені [PERSON] щодо повернення ? частини квартири [PERSON] у разі розірвання шлюбу між сторонами, суд вважає не можуть бути покладені в основу рішення суду за зустрічним позовом, виходячи з правової природи договору дарування та встановлених фактичних обставин справи; з моменту розірвання шлюбу між сторонами - [PERSON] будь-яких вимог до [PERSON] не пред»являв. Згідно положень ст.13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства, при здійсненні своїх прав особа зобов»язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Отже, аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини справи та надані сторонами докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] не доведені в судовому засіданні належними та достатніми доказами; заперечення [PERSON] та її твердження щодо дійсності правочину (оспорюваного договору) - не спростовані позивачем за зустрічним позовом, тому в задоволенні зустрічного позову, у тому числі в частині пропозиції [PERSON] стягнути з нього грошову компенсацію в сумі 35714,01 грн. на користь [PERSON] (у разі незадоволення позову про визнання договору дарування недійсним) має бути відмовлено у повному обсязі. Щодо вимог позивачки [PERSON] за первісним позовом, суд приходить до наступного. Позивачка [PERSON] не заперечує факт окремого проживання сторін після розірвання шлюбу у 2004 році та проживання її за адресою [ADDRESS], де вона зареєстрована (а.с.5). Згідно ст.383 ЦК України власник (співвласник) житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім"ї та інших осіб. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Разом з тим, відповідно до положень ст.358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою; співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю; кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у спільній частковій власності; у разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. При цьому, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (неподільна річ), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Згідно ст.13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов»язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Згідно ч.2 ст.14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов»язком для неї. Позивачка [PERSON] фактично не заперечує про те, що однокімнатна квартира [ADDRESS] є неподільною; позивачкою [PERSON] заявлено вимогу про вселення її в квартиру [ADDRESS], тобто цілу квартиру, ? частина якої (ідеальна частка) належить [PERSON]; іншого житла [PERSON] не має. За встановлених обставин, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] за первісним позовом про вселення в квартиру [ADDRESS] та зобов»язання [PERSON] не чинити їй перешкоди у проживанні та користуванні квартирою [ADDRESS] в будинку [ADDRESS] - задоволенню не підлягають. Згідно ст.88 ЦПК України з [PERSON] підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 551,20 грн.

Outcome: approved