Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-14 00:00:00

10 грудня 2019 року до Приморського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Позивач просить розірвати шлюб укладений 28 вересня 2007 року та стягувати аліменти на двох неповнолітніх дітей по 1500 гривень на кожну дитину. Мотивує вимоги тим, що останні роки вони не можуть, як сім`я проживати разом виконувати сімейні обов`язки, спокійно вирішувати навіть нескладні поточні проблеми, постійно сперечаються та принижують один одного. Постійні сварки та скандали неодноразово відбуватись в присутності дітей. Вважає, що такі стосунки можуть суттєво вплинути на їх психіку, погляди на життя, в тому числі на життя в шлюбі та формування світогляду, особливо щодо відносин родині між чоловіком і жінкою, які є основою будь-якої сім`ї. Вона неодноразово звертала увагу на це свого чоловіка, але відповідач повністю ігнорував. Розлучення це єдиний вихід для них побудувати нове щасливе життя та зберігати нормальне бачення їх дітей, тим більше відповідач живе окремо з серпня 2018 року, матеріально не забезпечує та не приймає участі у вихованні дітей. З зазначених підстав збереження сім`ї і подальше спільне проживання з відповідачем є неможливим. Крім того, їх спільні діти, які народжені за час шлюбу проживають та будуть проживати з нею. З моменту фактичного припинення шлюбних відносин, відповідач матеріально їй та дітям інколи допомагає. [PERSON] постійної роботи не має, а працює по тимчасових заробітках і його дохід є мінливим. Тому з урахуванням всіх обставин, встановленого законом розміру прожиткового мінімуму для неповнолітніх дітей відповідного віку, а також матеріального становища дітей та платника аліментів, вважає, що він взмозі працювати та утримувати своїх дітей в розмірі достатньому для їх нормального та фізичного та духовного розвитку. За вказаних обставин і з врахуванням також того, що обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері так і батька, вважає, що відповідач має змогу надавати матеріальну допомогу на утримання своїх дітей в розмірі 1500 гривень щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття. Провадження у справі відкрито 19 грудня 2019 року, встановлений загальний порядок розгляду справи. 18 березня 2020 року закрито підготовче судове засідання. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та просила позов задовольнити, оскільки з серпня 2018 року по теперішній час сторони не підтримують шлюбно-сімейні відносини, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, наполягає на розірванні шлюбу, оскільки їх сім`я розпалася остаточно, відновлена не може бути, подальше спільне життя подружжя, примирення і збереження сім`ї неможливі, шлюб існує формально, його збереження суперечило б їх інтересам та інтересам дітей. Просить залишити прізвище [PERSON] . Також пояснила, що діти проживають з нею, відповідач періодично надає кошти дітям, однак не регулярно та недостатньо, тому просить задовольнити вимоги про стягнення аліментів. Відповідач позовні вимоги не визнав та пояснив, позивачка в трете пред`явила до суду позов про розірвання шлюбу. Попередні звернення залишені без розгляду, оскільки подружжя вжили заходи щодо примирення та бажає зберегти сім`ю. Зазначає, що з серпня 2018 року по теперішній час проживають окремо. Він є фізично здоровою людиною, будь-яких зобов`язань за виконавчими листами не має, за можливістю надає кошти на утримання дітей, оскільки має нерегулярний дохід. Вважає, що так повинно і залишитись намайбутнє. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що шлюб підлягає припиненню з наступних підстав. Судом встановлено, що 28 вересня 2007 року між [PERSON] , [INFO] , уродженцем міста Одеси та [PERSON] , [INFO] , уродженкою міста Одеси укладений шлюб, про що свідчить актовий запис № 1633, зроблений Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеської міського управління юстиції (свідоцтво про шлюб Серія [NUMBER] ). Прізвище після реєстрації шлюбу дружині привласнено прізвище [PERSON] . Від шлюбу сторони мають малолітніх дітей: доньку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . Діти проживають разом з матір`ю та перебувають на її утриманні. Як зазначають учасники справи позивачка в трете пред`явила до суду позов про розірвання шлюбу. Попередні звернення залишені без розгляду, оскільки подружжя вжили заходи щодо примирення. Наразі відповідач вважає можливим зберегти сім`ю, однак зазначив, що вони з серпня 2018 року по теперішній час проживають окремо. Він відвідує дітей та за можливістю надає кошти на утримання дітей. Позивачка, зазначає, що з серпня 2018 року по теперішній час сторони не підтримують шлюбно-сімейні відносини, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, наполягає на розірванні шлюбу, оскільки їх сім`я розпалася остаточно, відновлена бути не може, подальше спільне життя подружжя, примирення і збереження сім`ї неможливі, шлюб існує формально, його збереження суперечило б їх інтересам та інтересам дітей. В силу статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Виниклі між сторонами правовідносини регулюються статтею 112 Сімейного Кодексу України, відповідно якої, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. \~ \~ \~ \~ Постановою Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року № II «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" у п. 10 зазначено, що проголошена\~Конституцією України) охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін. Згідно з ч. 2\~ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, шо мають істотне значення. Статтею 51 Конституції України\~передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки. Ст. 21 Сімейного кодексу України шлюб є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Вжите в цій правовій нормі слово «союз» підкреслює законодавче визнання теорії договірної природи шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ст. 24 СК України). Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги (ст.53 СК України). Відповідно до\~ст.56 СК України\~кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Статтею 110 СК України\~передбачено, що кожен із подружжя має право на пред`явлення позову про розірвання шлюбу, тобто припинення шлюбних правовідносин. При цьому подальше збереження шлюбу в будь-якому випадку можливе лише на паритетних засадах - на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є морально-правовою основою шлюбу. Судом встановлено, що відносини між подружжям фактично вже вичерпані, відновлювати сімейні стосунки позивач не бажає, категорично заперечує проти подальшого збереження сім`ї. Сімейне життя у сторін не склалося, що в результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Майнового спору та спору про проживання дитини не існує. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу, вважає що спільне життя та збереження шлюбу неможливо. \~ \~ \~ \~За таких обставин, суд вважає, що за відсутності вільної згоди на шлюб одного з подружжя, сім`я між сторонами розпалася остаточно і не може бути відновлена. Подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. \~ \~ \~ \~Суд задовольняє позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватись на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки (ст.1 СК України) та не може будуватися на примушені сторони до навіть формального знаходження в зареєстрованому шлюбі. Щодо стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789XII (78912) від 27 лютого 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім того,\~стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.ст.\~180,\~181,\~182 Сімейного Кодексу України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі\~\~за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік"\~встановлено розмір прожиткового мінімуму для дитини віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня; дитини віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Суд критично оцінює заперечення відповідача проти сплати аліментів, оскільки відповідач [PERSON] є фізично здоровою людиною, має нерегулярний дохід, будь-яких зобов`язань за виконавчими листами не має. Згідно з вимогами\~ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Зі змісту ч.1ст.184\~СК України\~вбачається, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Необхідність встановлення розміру аліментів у твердій грошовій сумі може виникнути за наявності у платника аліментів нерегулярного або мінливого доходу, або отримання частини доходу в натурі. Стягнення аліментів у твердій грошовій сумі є можливим і в інших випадках, якщо суд прийде до висновку, що визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) платника є неможливим, ускладненим або суттєво порушує інтереси однієї із сторін. При встановленні розміру аліментів у твердій грошовій сумі виплата аліментів на дитину проводиться щомісячно, що зазначається у приписах\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"\~(п. 17). Тому, відповідно до\~ст. 184 СК України, суд погоджується зі способом визначення аліментів у твердій грошовій сумі, обраним позивачем. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Враховуючи визначений\~Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»\~розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, суд приходить до висновку, що відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти в розмірі, що буде відповідати, як інтересам дитини, так і матеріальному становищу та стану здоров`я платника аліментів. При визначенні величини аліментного платежу суд враховує, відповідно до\~ст.182 СК України, матеріальне становище платника аліментів, той факт, що відповідач знаходиться в працездатному віці, і може працювати, з урахуванням обов`язку обох батьків утримувати своїх дітей та вважає, що аліменти в розмірі по 1500 грн. щомісячно на утримання кожної дитини є сумою, що відповідає обов`язку батька дитини забезпечити частину витрат на його утримання, з урахуванням мінімальних життєвих потреб дитини і матеріального стану відповідача. Суд вважає, що розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісячно на кожну дитину є достатнім та не буде порушувати майнові права дитини. Згідно\~ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. За вимогами\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840,80 грн. у справі про стягнення аліментів. На підставі викладеного і

Outcome: approved