Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння. В судовому засіданні позивачка та представник позивачки позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити. В судовому засіданні відповідачка позовні вимоги визнала частково, позовні вимоги в частині стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 7551 грн. 60 коп. заперечувала просила відмовити. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі по наступним підставам. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер дідусь позивачки [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від [INFO]. Після його смерті залишилось спадкове майно у вигляді гаражу розміром 3,5 x 6,0 м., який розташований на житловому масиві Південний в м.Білгород-Дністровський, Одеської області. За своє життя дідусь будував гараж на підставі дозволу міського відділу архітектури та рішення №731 Білгород-Дністровського міськвиконкому від 25 жовтня 1973 року. В липні 1974 року [PERSON] закінчив будівництво гаражу, але його реєстрацію не проводив, адреса вказаному гаражу не присвоювалась. Відповідно до вимог законодавства того часу, про що зазначено у п.3.1. Постанови №6 від 01 березня 2013 року Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування» «Відповідно до абз.3 ч.2 ст.331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно ч.3 ст.3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 Закону прав на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визначають дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим законом, за таких умов якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства. Що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року №7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за №157/6445. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». За життя дідусь склав заповіт на ім'я позивачки [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Тітовою Т.С., зареєстрований в реєстрі за №1764. Після смерті дідуся позивачка фактично прийняла спадщину та звернулась до приватного нотаріуса Білгород-Дністровського міського нотаріального округу з відповідною заявою про прийняття спадщини, але оформлення документів на спадкове майно не відбувалося внаслідок браку грошових коштів у позивачці. Згідно відповіді приватного нотаріуса Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Тітовою Т.С. від 19.03.2015 року №76/02-14, 18.07.2012 року заведена спадкова справа №26/2012 до майна [PERSON], який помер [INFO]. [PERSON] є спадкоємцем на усе майно та зверталась з заявою про прийняття спадщини. В період з 2012 року по 2015 рік на підставі усних домовленостей між позивачкою з братом її матері здавали гараж у найм різним особам, які там зберігали автомобілі. Про умови найму з особами домовлявся брат матері, [PERSON], який 18 лютого 2015 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 21.02.2015 року. Бажаючи перевірити цілісність майна та продовжувати здійснювати свої права як власника, позивачка разом с матірю намагались зайти у гараж, але гараж був зачинений невідомою особою. Позивачка повісила свій замок поряд з замком, який належав невідомому орендарю, але після цього замок позивачки був зрізаний та на телефон позивачки подзвонила відповідачка і повідомила, що вона вже являється власником спірного гаражу. Позивачка для реєстрації права власності та виготовлення технічної документації звернулась до КП «Білгород-Дністровське БТІ». Згідно відповіді КП «Білгород-Дністровське БТІ» від 23.03.2015 року №352, до підприємства з замовленням на проведення технічної інвентаризації гаражу, зверталась не тільки позивачка, але і відповідачка [PERSON]. Таким чином, відповідачка свої діями перешкоджає позивачці у виготовлені технічної документації, розпоряджати та користуватися гаражем. Після звернень до Білгород-Дністровського МВ ГУМВС України в Одеської області, позивачці стало відомо, що відповідачка разом з чоловіком придбали гараж на підставі розписки у звичайній письмовій формі у [PERSON], але, позивачка не уповноважувала [PERSON] продавати гараж. Відповідно до ст.387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Внаслідок неправомірних дій відповідачки, позивачка була змушена звертатись за захистом своїх прав за юридичною допомогою. Відповідно до ч.1 ст.84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони. Витрати на правову допомогу відшкодовуються лише у тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася у справі тими особами, які одержали за це плату. Самі лише докази укладення угоди про надання правової допомоги і її оплати не можуть бути підставою для відшкодування цих витрат, якщо адвокат в судових засіданнях участі не брав. Витрати на правову допомогу повинні бути підтверджені документально. Тому інші засоби доказування цих обставин, крім письмових, є недопустимими. За таких обставин суд вважає, що вимоги позивачки обґрунтовані, доказані і підлягають задоволенню.

Outcome: approved