Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

[PERSON] 6 вересня 2013 року звернувся до Шевченківського районного суду Харківської області з позовними вимогами до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Куйбишево» Шевченківського району Харківської області( далі по тексту СТОВ «Куйбишево») про визнання договору оренди землі недійсним та усунення перешкод у здійсненні права володіння та користування земельною ділянкою. 24 вересня 2013 року СТОВ «Куйбишево» звернулось до суду з зустрічною позовною заявою про внесення змін до договору оренди землі. Рішенням від 4 листопада 2013 року в задоволенні позовних вимог як [PERSON] так і СТОВ «Куйбишево» відмовлено. Ухвалою судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 18 грудня 2013 року рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 4 листопада 2013 року було залишено без змін. 10 вересня 2014 року ухвалою колегії судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ , рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 4 листопада 2013 року, ухвала судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 18 грудня 2013 року скасовані, справу надіслано на новий розгляд. 13 жовтня 2014 року [PERSON] подано позовну заяву до СТОВ «Куйбишево» про повернення земельної ділянки у зв'язку з закінчення договору оренди землі. Ухвалою суду від 27 жовтня 2014 року справи об'єднанні в одне провадження. В судовому засіданні представником позивача ,що діє на підставі довіреності заявлено клопотання про залишення позовних вимог [PERSON] до СТОВ «Куйбишево» про визнання договору оренди землі недійсним та усунення перешкод у здійсненні права володіння та користування земельною ділянкою,без розгляду. Ухвалою суду від 25 листопада 2014 року клопотання задоволено, зазначені позовні вимоги залишені без розгляду. В обгрунування позовних вимог , щодо повернення земельної ділянки , у зв'язка з закінченням строку договору оренди представник позивача пояснила, що [PERSON], має у власності земельну ділянку площею 5,3195 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Семенівської сільської ради Шевченківського району Харківської області, за межами населеного пункту, згідно державного акту на право приватної власності на землю ,виданого на підставі розпорядження голови Шевченківської районної державної адміністрації Харківської області від 10 грудня 2002 року № 255 та зареєстрованого 24 грудня 2002 року за № 30. В 2007 році між позивачем та відповідачем було укладено договір оренди землі терміном на 5 років. Ним було підписано акт прийому-передачі земельної ділянки та акт визначення меж земельної ділянки в натурі. Даний договір зареєстровано 28 вересня 2012 року за № 6325700040011778. В 2010 році позивач звертався з письмовою заявою до відповідача з проханням розірвати договір оренди землі, але отримав відмову, яка полягала у тому ,що договір оренди земельної ділянки між СТОВ «Куйбишево» та ним був укладений в 2007 році на строк 5 років, тобто до кінця 2012 року. Відповідачем було наголошено, що підприємство не має наміру в добровільному порядку достроково розривати договір оренди земельної ділянки, укладений до кінця 2012 року. Проте, після закінчення терміну дії договору, земельна ділянка позивачу так повернута і не була. 16 липня 2013 року, позивач вкотре направив СТОВ «Куйбишево» листа з повідомленням про небажання продовжувати орендні відносини та з вимогою про повернення земельної ділянки та припинення її обробітку, але відповіді не отримав. Враховуючи викладене вимушений був звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Пропозицій з боку відповідача про внесення змін до договору оренди не отримував і на теперішній час не бажає продовжувати договірні правовідносини з відповідачем. На підставі вказаного вище,з метою захисту свого права власності на земельну ділянку, просить суд повернути її в примусовому порядку, в зв'язку з закінченням терміну її оренди, а також просить відшкодувати судові витрати понесені ним при подачі позову до суду, з відповідача. Представник відповідача СТОВ «Куйбишево» в судовому засіданні проти позову заперечувала, в обґрунтування своїх заперечень стосовно строку договору оренди зазначила ,що законодавство , що діяло на час укладення договору передбачало, що договір починає діяти з часу його державної реєстрації, тому вважає,що саме з цього часу і починається строк дії договору, сільськогосподарське товариство добросовісно виконувало взяті на себе обов'язки, тому вважає, що позовні вимоги є безпідставними і такими,що не підлягають задоволенню. За змістом зустрічного позову представник відповідача просить внести зміни до п.п. 2, 8, 30 укладеного у 2007 році договору оренди з [PERSON] щодо включення до договору оренди землі істотних умов, а саме: кадастрового номеру, орендної плати у розмірі 3% та умов передачі у заставу. Просить задовольнити зустрічний позов та відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог. Суд вислухавши представників позивача, відповідача, вивчивши матеріали справи дійшов наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст.11 Цивільного кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 60 ЦПК України передбачає ,що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено та не заперечується сторонами той факт ,що [PERSON], має у власності земельну ділянку 5,3195 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Семенівської сільської ради Шевченківського району Харківської області, згідно державного акту на право приватної власності на землю (серія Р2 № 741030, виданого на підставі розпорядження голови Шевченківської районної державної адміністрації Харківської області від 10 грудня 2002 року № 255 та зареєстрованого 24 грудня 2002 року за № 30). Матеріли справи містять договір оренди землі датований 25 грудня 2007 року , який зареєстрований в Шевченківському районному відділі Харківської регіональної філії «Центр ДЗК при Держкомземі України» 28 вересня 2012 року за №6325700040011778. Відповідачем в судовому засіданні не заперечувався той факт ,що вказана в договорі оренди , земельна ділянка була передана позивачем 25 грудня 2007 року, згідно акту прийому-передачі об'єкту оренди та фактично використовувалась з того ж часу. Тобто, власник земельної ділянки зі свого боку повністю виконав свої зобов'язання за договором оренди, передавши земельну ділянку у користування орендарю терміном на п'ять років. В свою чергу представником не оспорював ся факт виконання умов договору оренди землі. Згідно ст. 31 Закону України «Про оренду землі» однією з підстав припинення договору оренди є закінчення строку, на який його було укладено. За змістом ч. 1 ст. 627 Цивільного України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено загальне правило відповідно до якого договір є укладеним з моменту коли сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Положеннями Цивільного Кодексу України прямо не передбачено вимоги щодо державної реєстрації договору оренди землі, а отже прямо не визначено моменту його укладення, відсилаючи, разом з цим, до спеціальних (галузевих) норм законодавства. Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право на оренду земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цих прав. Статтею 20 Закону України «Про оренду землі» (яка діяла на час підписання договору) передбачено, що укладений договір оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації. Відповідно до ст. 19 названого Закону строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років. Відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав)-офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі», яка діяла на час укладання спірного договору оренди , істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди, тощо. Пунктом 7 Договору оренди землі від 2007 року чітко передбачено, що договір укладається на термін 5 років. Статтею 18 Закону України «Про оренду землі» (яка діяла на час підписання договору), передбачено, що договір оренди набуває чинності після його державної реєстрації. Проте виходячи зі змісту ст. 640 Цивільного кодексу України та ст. 18 Закону України «Про оренду землі"», твердження відповідача про те, що строк дії спірних договорів оренди землі починається з дати його державної реєстрації є помилковим, так як державна реєстрація договору вказує на його чинність і не може змінювати день його укладання, тобто строк дії договору. Державна реєстрація договору оренди земельної ділянки, не визначає моменту укладення договору оренди, який можна вважати укладеним з моменту досягнення згоди з усіх істотних умов (ч.1 ст. 638 Цивільного кодексу України). Крім того, незважаючи не те, що державна реєстрація Договору оренди землі від 2007 року здійснена майже через п'ять років після його укладання і навіть в останні місяці строку дії договору, сторони згідно вимог ст. 651 ЦК України не внесли зміни до договору щодо строку його дії. Поняття «набрання чинності» договору оренди, що застосоване у ст. 18 Закону України «Про оренду землі» очевидно констатує, що чинність набирає договір, який на момент набрання чинності вже є укладеним. Державна реєстрація договору оренди землі не визначає моменту укладення договору. Державна реєстрація договору оренди землі вказує лише на момент набрання чинності договором, а не на момент його укладення. Отже, державна реєстрація договорів оренди пов'язана з чинністю договорів, а не зі строком їх дії. Пунком 21 Договору оренди від 2007 року передбачено, що після припинення дії договору орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку в стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду. Відповідно до пункту 35 дія Договору припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян. Всі особи мають утримуватися від безпідставного заволодіння майном власника та завдання йому шкоди. Не допускається також протиправне позбавлення права власності або обмеження в його здійсненні. Згідно п.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди України при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та протоколи до неї і практику Європейського Суду, як джерело права. Відповідно до ст.1 Протоколу № 2 до Конвенції, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Зокрема, у Рішенні Європейського Суду від 29 листопада 1991 року у справі «Пайн Велей Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Зазначені сподівання, тобто те, на що розраховував позивач, користуватися своєю власністю, відповідачем порушені. Отже, договір оренди землі між [PERSON] та СТОВ «Куйбишево» Шевченківського району Харківської області від 2007 року був укладений на термін 5 років та діяв до кінця 2012 року. Будь-яких змін, в тому числі щодо зміни терміну дії договору до договору оренди землі від 2007 сторонами не вносилося. Протилежного відповідачем суду не надано. Стосовно зустрічного позову суд вважає,що він не підлягає задоволенню оскільки п. 34 Договору оренди передбачено ,що зміни до договору оренди здійснюються за взаємною згодою сторін ,що не відповідає волевиявленню позивача та теперішній час , який категорично заперечує проти продовження договірних правовідносин. Оцінивши надані докази у їх сукупності , надавши їм належну правову оцінку , суд дійшов до висновку,що позовні вимоги [PERSON] є доведеними та таким , що підлягають задоволенню, в задоволенні зустрічного позову слід відмовити. У відповідності до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ним та документально-підтверджені судові витрати, а саме: сплачений судовий збір у розмірі 690.38 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved