Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до Дзержинського районного суду м.Харкова із позовом до ПАТ «Банк Золоті ворота», ТОВ «Фінансова компанія ІНВЕСТ-КРЕДО», в якому просить, з урахуванням останніх уточнень, визнати нікчемним іпотечний договір №07-223 від 13.08.2007 року. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що між нею та ПАТ «Банк Золоті ворота» 13.08.2007 року укладено Договір №314 про надання споживчого кредиту, згідно умов якого Банк зобов`язався надати грошові кошти у розмірі 10 000 доларів США, а позичальник зобов`язався повернути отримані кошти у розмірі та в термін, що встановлені у Графіку платежів Договору до 08.08.2014 року. 16.08.2007 року було підписано Додаткову угоду №2 до Договору, якою було збільшено розмір у гривнях наданого споживчого кредиту на 38 700 грн., а отже в цілому сума отриманого кредиту склала 95 000 грн., погашення з 13.08.2007 року по 08.08.2014 року. Також 13.08.2007 року для забезпечення вимог за Договором №314 між Банком та Позивачем був укладений Іпотечний Договір №07-223, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бистрицькою А.П., предметом якого є однокімнатна квартира [ADDRESS] . Вказує, що зазначена квартира є її єдиним житлом та придбана не на кошти споживчого кредиту. При цьому посилається на ту обставину, що договір іпотеки було укладено 13.08.2007 року, а право власності на вказане житло за нею зареєстровано 14.08.2007 року, отже на момент укладення оспорюваного договору позивач не набула права власності на зазначену квартиру, що суперечить цивільному Кодексу та іншим актам цивільного законодавства. Також зазначає, що у відповідності до змісту укладеного договору купівлі-продажу право власності виникає з моменту державної реєстрації цього договору у КП «Харківське бюро технічної інвентаризації». Зазначає, що правочин не відповідає ЗУ «Про іпотеку», зокрема, на дату його укладення був відсутній документ, що підтверджує право власності іпотекодавця. Крім того, договір не містить посилання на видачу заставної або її відсутність. Крім того, зазначає, що інших документів (додаткових угод до раніше укладеного договору іпотеки), окрім самого договору іпотеки, вона не підписувала. Представником відповідача ТОВ «ФК ІНВЕСТ-КРЕДО» подано до суду заперечення на позовну заяву, згідно яких позовні вимоги товариство не визнає, викладені в ній обставини вважають безпідставними та такими, що не мають законодавчого обгрунтування. Зазначає що позивачем не наведено відповідного Закону, якому суперечить іпотечний договір №07-223 від 13.08.2007 року. Також вказує, що відповідно до п.1.1 іпотечного договору, Іпотекодавець (позивач) передає в іпотеку Іпотекодержателю нерухоме майно, що стане власністю Іпотекодавця після укладення Договору. Право Іпотекодавця на набуття у власність майна підтверджується договором купівлі-продажу від 13.08.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом. Згідно з умовами Договору іпотеки після державної реєстрації права власності на майно сторони протягом 3-х робочих днів укладають договір про зміни до договору в частині щодо реєстрації такого права КП «ХМБТІ» в Електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно за витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно із зазначенням даних по ньому. Так. 16.08.2007 року між позивачем та АКБ «Золоті ворота» було укладено Договір про зміни до Іпотечного договору №07-223 від 13.08.2007 року, яким було викладено п.1.1, 1.2 та 1.3 у новій редакції, зокрема зазначено про підставу набуття іпотекодавцем права власності. 14.03.2008 року між тими ж сторонами укладено Договір про зміни до Іпотечного договору №07-223 від 13.08.2007 року. Договір про зміни до договору №314 від 14.03.2008 року набирає чинності з дня його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами зобов`язань за ними. Позивачем не надано доказів щодо відсутності кредитних зобов`язань. Також оскільки відбулось відступлення права вимоги, то виключається можливість припинення зобов`язання в зв`язку з ліквідацією банку. При цьому договір відступлення права вимоги не суперечить вимогам законодавства. Також представником подано до суду заяву, в якій просить застосувати до спірних правовідносин трирічний строк позовної давності. Ухвалою судді від 12.04.2016 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду. Ухвалами суду від 12.04.2016 року, від 10.05.2016 року заяву позивача про вжиття заходів забезпечення позову повернуто заявнику. Ухвалою суду від 30.11.2020 року відведено суддю Штих Т.В. від розгляду вказаної справи та згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.12.2020 року справа розподілена в провадження судді Цвірюка Д.В. Ухвалою суду від 19.02.2021 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, залучено [PERSON] . В судовому засіданні позивач позовні вимоги в останній редакції підтримала, просила задовольнити з підстав, викладених у позові. Представник відповідача ТОВ ««Фінансова компанія ІНВЕСТ-КРЕДО» в судове засідання не з`явився, просив справу розглянути без участі товариства та відмовити у задоволенні позовних вимог. Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлялись, причини неявки суду не повідомили. Суд, заслухавши вступне слово позивача, з`ясувавши обставини справи, безпосередньо дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши кожний окремо та у їх сукупності й взаємозв`язку, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відтак, зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Відповідно до ст.13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом. Статтею 41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частинами 3, 4 статті 334 ЦК України (станом на час спірних правовідносин) встановлено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» (в редакції станом на час спірних правовідносин) встановлено, що речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов`язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом (ст.3 Закону). У відповідності до п.1 ч.1 ст.4 Закону обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, зокрема, право власності на нерухоме майно. Так, за правилами ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. За змістом статей 215, 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та застосування наслідків його недійсності може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Отже, зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасників правочину має бути вільним і відповідати його волі. Судом встановлено, що 13 серпня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бистрицькою А.П. за реєстровим №2268. Також встановлено, що 13 серпня 2007 року між АКБ «Золоті ворота», правонаступником якого є ТОВ «Фінансова Компанія ІНВЕСТ-КРЕДО» (на підставі договору про відступлення права вимоги №68 від 18.03.2016 року та Договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором №07-223 від 13.08.2007 року з урахуванням змін до нього) та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №314, в забезпечення виконання умов якого між [PERSON] та АКБ «Золоті ворота» укладено Іпотечний договір №223, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Бистрицькою А.П. за реєстровим №2271. Відповідно до п.1.1 якого Іпотекодавець передає у іпотеку Іпотекодержателю нерухоме майно (разом з усіма приналежностями), що стане власностю Іпотекодавця після укладення Договору, а саме однокімнатну квартиру, загальною площею 34,3 кв.м, житловою площею 17,4 кв.м, розташовану за адресою: [ADDRESS] . У Договорі зазначено, що право Іпотекодавця на набуття у власність майна підтверджується договором купівлі-продажу від 13.08.2007 року, посвідченого Бистрицькою А.П., приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, р.№2268, між гр. [PERSON] та Іпотекодавцем до реєстрації за Іпотекодавцем права власності на майно. Згідно п.1.2 після державної реєстрації права власності на майно сторони протягом трьох робочих днів укладають договір про зміни до Договору в частині щодо реєстрації такого права Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» в Електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно за витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно із зазначенням даних по ньому. Пунктом 1.3 сторонами узгоджено ринкову вартість майна у розмірі 100 000, 00 грн.. З Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» №15579661 від 14.08.2007 року за [PERSON] зареєстровано право власності на однокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 13.08.2007 року №2268. Дата прийняття рішення про реєстрацію права власності 14.08.2007 року. В подальшому на виконання укладеного Договору іпотеки від 13.08.2007 року 16.08.2007 року між [PERSON] та АКБ «Золоті ворота» укладено Договір про зміни до Іпотечного договору №07-223 від 13.08.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бистрицькою А.П. за реєстровим №2312. Згідно умов зазначеного Договору п.1.1., 1.2 та 1.3 Іпотечного договору викладено в іншій редакції, зокрема передбачено, що у забезпечення виконання всіх вимог Іпотекодержателя до Іпотекодавця за договором №314 про надання споживчого кредиту від 13.08.2007 року та всіма додатковими угодами до нього Іпотекодавець передає у іпотеку Іпотекодержателю нерухоме майно (разом з усіма його приналежностями) майно, а саме: однокімнатну квартиру загальною площею 34,3 кв.м., житловою площею 17,4 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] . Майно належить Іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 13.08.2007 року, посвідченого Бистрицькою А.П. приватним нотаріусом ХМНО, р.№2268, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 13.08.2007 року, зареєстрований в Електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно КП «Харківське МБТІ» 14.08.2007 року. За Договором вартість майна за витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно становить 16 661 грн. Ринкова вартість майна за згодою сторін визначена як 140 000 грн. У відповідності до укладеного Договору про зміни він набирає чинності з моменту його нотаріального посвідчення та діє до повного виконання Іпотекодавцем зобов`язань за Кредитним договором. Також 14.03.2008 року між [PERSON] та АКБ «Золоті ворота» укладено Договір про зміни до Іпотечного договору №07-223 від 13.08.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Бистрицькою А.П. за реєстровим №661. Згідно умов вказаного договору внесено зміни до Іпотечного договору №07-223 від 13.08.2007 року, зокрема, в п.1.1 та 1.3.. Ринкова вартість майна за згодою сторін визначена як 200 000 грн. У відповідності до ст.52 Закону України «Про нотаріат» усі нотаріальні дії, вчинені нотаріусами чи посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів, реєструються в реєстрах нотаріальних дій. У відповідності до ст.55 вказаного Закону Іпотечні договори, предметом іпотеки за якими є нерухомість, яка належить третім особам і стане власністю іпотекодавця після укладення такого договору, посвідчуються до моменту оформлення встановленого законодавством документа про право власності іпотекодавця на нерухомість. Відповідно до абзацу 2 частини першої статті 1 ЗУ «Про іпотеку» (станом на час спірних правовідносин) іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно з частиною першою статті 5 вказаного Закону предметом іпотеки можуть бути один або декілька об`єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об`єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом. Зазначеною статтею також передбачено, що предметом іпотеки може бути об`єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому. Обтяження такого нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку незалежно від того, хто є власником цього майна на час укладення іпотечного договору. Відсутність хоча б однієї із вказаних ознак є підставою для визнання договору іпотеки недійсним. Укладеним Іпотечним договором передбачено набуття у майбутньому іпотекодавцем - позивачем у справі права власності на предмет іпотеки - нерухоме майно у зв"язку з проведенням реєстрації права власності у КП «Харківське МБТІ» на підставі укладеного 13.08.2007 року договору купівлі продажу квартири, р.№2268. Крім того, в подальшому у визначений сторонами строк було укладено зміни до Іпотечного договору після проведення КП «Харківським МБТІ» державної реєстрації права власності за позивачем на квартиру [ADDRESS] , що не суперечить вимогам законодавства, чинним на час укладення Іпотечного договору. Оспорюваний позивачем Іпотечний договір та наступні Договори про зміни до нього укладені у письмовій формі, нотаріально посвідчені, зареєстровані у реєстрі нотаріальних дій, містять особистий підпис позивача у справі [PERSON] , що свідчить про волевиявлення останньої. Також судом не встановлено та позивачем не доведено й інших підстав для визнання Договору іпотеки №07-223 від 13.08.2007 року недійсним. При цьому суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, оскільки позивач, на виконання свого процесуального обов`язку не надав належних, і неспростовних доказів на підтвердження своєї позиції, а також оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилаються позивач, як на підставу для задоволення позову не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. На підставі викладеного, ст.ст.202, 203, 215, 216, 319, 321, 328 ЦК України,

Outcome: dismissed