Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод , зобов"язання вчинити певні дії та сттягнення моральної шкоди. Свій позов позивач мотивував тим, що Відповідно до свідоцтва про право власності на житло виданого на підставі розпорядження Державного підприємства радгосп-заводу «Ужгородський», від 27 грудня 2005 року за № 40, [PERSON] та членам його сімї - [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить житлова квартира що знаходиться за адресою в [ADDRESS]. Право спільної сумісної власності на дану квартиру зареєстровано в КП «БТІ м. Ужгород» під номером [NUMBER], що доводиться витягом № 9786124, від 08.02.2006 року. Належна квартира знаходиться в чотирьохповерховому багатоквартирному житловому будинку який був реконструйований з гуртожитку. Власником сусідньої (за стінкою) квартири в [ADDRESS], являється [PERSON] . 23 лютого 2012 року позивачу зателефонували та повідомили , що невідомі особи проникли у належну йому квартиру та начали виламувати перегородки. Про це вони дізналися почувши гуркіт у квартирі. Позивач негайно виїхав до квартири та побачив що якісь два громадяни в робочому одязі через проламаний прохід розбирають перегородку між кімнатами. У квартирі при цьому знаходилися будівельні матеріали: цемент, шпаклівка, тощо. Побачивши вищенаведене позивач викликав працівників міліції.Працівниками міліції було встановлено що їх найняла для проведення ремонту [PERSON], мешканка квартири [NUMBER], остання на запитання правоохоронців повідомила, що являється власником квартири, але документи пред'явити не може бо вони зараз не у неї. Додатково гр. [PERSON] підтвердила що найняла робочих для ремонту квартири і пред'явила чеки на будівельні матеріали що знаходилися у належній нам квартирі. Після цього всього працівники міліції викликали всіх для дачі пояснень та зафіксували незаконне проникнення у належну позивачу квартиру. По вищенаведеним фактам були винесені дві постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 29.02.2012 року та від 06.03.2012 року де дільничним інспектором були встановлені обставини викладені у позові, однак за наявності у ситуації що склалися - ознак цивільно-правових відносин було відмовлено в порушенні кримінальної справи. З вини відповідача, яка полягає в умисних діях та намірах було проламано прохід у квартиру, виламано частину міжкімнатної перегородки чим завдано позивачу матеріальну шкоду. Дані факти та вина гр. [PERSON] підтвердженні відповідними процесуальними документами працівників міліції, які зафіксували дані обставини, а саме постановами про відмову в порушенні кримінальної справи від 29.02.2012 року та від 06.03.2012 року. В подальшому позивач повернув ситуацію в попередній стан, а саме замурували проламаний прохід, відновили зламані замки, тощо. На два роки конфлікт в даній ситуації призупинився, це було зумовлено тим що [PERSON] час від часу навідувався до квартири, так як проживати там не мав можливості через хворобу. З [PERSON] у позивача постійні конфлікти . Така ситуація з «пропискою» [PERSON] зумовлена тим що при приватизації квартир що сформувалися після реконструкції гуртожитку його мешканцями, декілька раз мінялася їх нумерація. Кімнати та блоки об'єднували в квартири згідно відповідних рішень Державного підприємства радгосп-заводу «Ужгородський», а потім приватизували. Відповідно до довідки про склад сімї наймача ізольованої квартири [ADDRESS], в даній квартирі зареєстровані [PERSON], [PERSON] та [PERSON], інші особи в даній квартирі згідно довідки не прописані. Цією обставиною ще раз доводиться недійсність прописки (реєстрації місця проживання) згідно паспорту громадянина України [PERSON] у квартирі [ADDRESS]. Наскільки позивачу відомо [PERSON] приватизувала квартиру під номером [NUMBER] де і проживає хоча формально залишилася прописаною в квартирі під [NUMBER], тим самим порушує їх права та чинить перешкоди як власникам даної квартири. 05.11.2014 року [PERSON] повторно зателефонував сусід та повідомив що [PERSON] вкотре вдалася до протиправних дій відносно належної нам квартири, а саме проламала вхід у їх квартиру зі своєї, та зсередини поміняла замки у дверях. Аби зупинити протиправні дії зі сторони [PERSON] вони викликали оперативну групу міліції. Однак, позивачу повідомили що для зупинення дій [PERSON] йому необхідно звернутися в суд з відповідним позовом, для захисту своїх прав та інтересів. На підставі нваеденого позивач просив усунути йому перешкоди в користуванні майном та стягнути заподіяну йому шкоду , яку він оцінює в 10 000 грн. 00 коп. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд такі задовільнити. Третя особа [PERSON] позов підтримала. Відповідач у судове засідання не з'явився, не повідомивши суд про причини неявки, хоча про час та місце судового розгляду був повідомлений. Так як, суд не має відомостей про причину неявки відповідача, то розглядає справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, що передбачено ч. 4 ст. 169 ЦПК України. Так, суд, заслухавши позицію представника позивача та третьої оосби, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність та допустимість кожного доказу, приходить до висновку, що позов із наведених у ньому мотивів обґрунтований і підлягає до задоволення з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що Відповідно до свідоцтва про право власності на житло виданого на підставі розпорядження Державного підприємства радгосп-заводу «Ужгородський», від 27 грудня 2005 року за № 40, [PERSON] та членам його сімї - [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить житлова квартира що знаходиться за адресою в [ADDRESS]. Право спільної сумісної власності на дану квартиру зареєстровано в КП «БТІ м. Ужгород» під номером [NUMBER], що доводиться витягом № 9786124, від 08.02.2006 року. Належна квартира знаходиться в чотирьохповерховому багатоквартирному житловому будинку який був реконструйований з гуртожитку. Статтею 41 Конституції України регламентовано, що кожен має право володіти, користуватися своєю власністю, і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Згідно зі статтею 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Згідно зі ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином суд вважає, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до змісту ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про припинення дії, яка порушує право. Статтею 16 ЦК України чітко визначений спосіб захисту цивільного права, і причини за наявності яких особа може звернутися до суду. Таким чином судом встановлено, що в порушення наведених норм чинного законодавства [PERSON] чинить перешкоди власникам вищевказаного майна у користуванні їх власністю. Щодо стягнення з відповідачів в солідарному порядку моральної шкоди, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті порушення її прав. Згідно з ч.1 ст.1167 України моральна шкода завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовуються особою, яка завдала цієї шкоди за наявності її вини. Відповідно до ч.3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, з урахуванням розумності, справедливості та адекватності. Враховуючи, що вимоги про відшкодування моральної шкоди є похідними від задоволення позову про усунення перешкод в користуванні власністю, то суд задовільняючи позовні вимоги задовільняє і позов в частині стягнення моральної шкоди. Як зазначено в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до ст.137 ЦПК у позовній заяві про відшкодування моральної (не майнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат не майнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Суд, приймаючи рішення про задоволення позову [PERSON] вбачає підстави для задоволення позову про стягнення моральної шкоди, яку суд оцінює в розмірі 2 000,00 грн. На підставі ст.ст. 319, 321, 356, 358, 391, 1267 ЦК України,

Outcome: approved