Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-30 00:00:00

24.05.2017 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Свої вимоги обгрунтував тим, що згідно рішення профспілкового комітету Роздільського державного гірничо-хімічного підприємства « Сірка» протокол №138 від 29.06.1999 року [PERSON] виділено в постійне користування гараж №5 по вул..Грушевського,47 м.Новий Розділ Львівської області. З вказаного часу позивач більше 18 років добросовісно, відкрито та безперервно володіє гаражем, утримує його, підтримує в належному стані, сплачує відповідні платежі, а тому відповідно до ст.344 ЦК України набув право власності на це майно. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просить їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача у судове засідання не з"явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомляв, тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності відповідача з винесенням заочного рішення. Вивчивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Як вбачається із довідки виданої Роздільським ДГХП « Сірка», відповідач не заперечує проти визнання права власності на гараж №5 по вулиці Грушевського,47 в м.Новий Розділ, Львівської області за [PERSON] Відповідно до ч.1ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Відповідно до ч. 1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. Відповідно до ч.2 ст.344 ЦК України особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Згідно листа КП " Розділжитлосервіс" №1005 від 14.07.2017року, гараж №5 по вул.Грушевського,47 в м.Новий Розділ, Львівськохї області на балансі комунального підприємства " Розділжитлосервіс" не перебуває. Згідно п. 13 постанови Пленуму ВССУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК, а також ч. 4 ст. 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Згідно п.п. 9, 10 Постанови, при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (ч.3 ст.344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч.2 ст.344 ЦК). Якщо особа, яка заявляє про давність володіння, заволоділа чужим майном на підставі договору з його власником (оренди, зберігання тощо), який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності за відповідними вимогами (ч.3 ст. 344 ЦК). Згідно ч. 4 ст.344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Питання про повернення сплаченого при подачі позовної заяви судового збору позивач не ставить. На підставі ст.344 ЦК України,

Outcome: approved