Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про застосування фінансових санкцій за наслідками невиконання боргових зобов»язань. Мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач є боржником за зобов»язаннями перед ним за договором позики. Рішення суду він не виконує, наразі сума боргових зобов»язань за рішенням Дарницького районного суду м. Києві від 31 липня 2012 року 165 00 грн. 50 коп. За наслідками невиконання боргових зобов»язань ним нараховано на суму боргу 100 000 грн. 00 коп., яка була предметом договору позики, 3% річних за період з 07 лютого 2013 року по 05 жовтня 2016 року - 10 980 грн., 5 щомісячних відсотків, передбачених договором, за період з 07 лютого 2013 року по 05 жовтня 2016 року - 220 000 грн. 00 коп., індекс інфляції за період з 07 лютого 2013 року по 08 лютого 2016 року - 79 483 грн. 27 коп., що й стало підставою звернення до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], діючий на підставі довіреності від 08 грудня 2015 року (а.с.12), позовні вимоги підтримав з тих же підстав та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання повторно не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, розміщеним оголошенням в засобах масової інформації - газеті «Урядовий кур»єр» № 215 від 16 листопада 2016 року (а.с. 63, 64-65, 66-67). За таких підстав судом відповідно до положень статті 224 ЦПК України визнано за можливе ухвалити по даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та за позогженням позивача. Відповідно до ч.2 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Вислухавши пояснення позивача, його доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню із наступних підстав. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Судом встановлено, що [PERSON] має перед позивачем невиконані зобов»язання за договором позики від 13 жовтня 2008 року, за умовами якого [PERSON] передав [PERSON] кошти в сумі 100 000 грн. 00 коп. в якості позики на строк до 13 грудня 2008 року, зі сплатою 5% на місяць від суми боргу. Фактична передача та отримання цієї суми підтверджується договором /розпискою/, в якій відповідач вказав про отримання та обов"язок повернення коштів в сумі та в строк, визначених умовами договору. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 31 липня 2012 року, яке набуло чинності, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто 165 00 грн. 00 коп. заборгованості за договором позики, 1 770 грн. 00 коп. - судового збору, всього - 166 770 грн. 00 коп. Наразі це рішення звернуто до виконання, проти не виконано (а.с.5, 6). Судом установлено факт неналежного виконання відповідачем свого зобов'язання стосовно погашення заборгованості. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 598 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зокрема, стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Оскільки чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків, тому суд вважає необхідним застосування до спірних правовідносин положень закону, які передбачають фінансові санкції. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Ці підстави зазначені в статтях 599, 600, 601, 604-609 ЦК України, в яких не передбачено такої підстави припинення зобов'язання, як ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора. За відсутності інших підстав, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Належним є виконання зобов'язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Саме по собі ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, виконання якого не здійснено, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. За наслідками невиконання боргових зобов»язань позивачем правомірно нараховано на суму боргу 100 000 грн. 00 коп. 299 438 грн. 27 коп. - фінансових санкцій за наслідками невиконання боргових зобов»язань, які складаються із таких складових: 5 щомісячних відсотків, передбачених договором, за період з 07 лютого 2013 року по 05 жовтня 2016 року - 220 000 грн. 00 коп., індекс інфляції за період з 07 лютого 2013 року по 08 лютого 2016 року - 79 483 грн. 27 коп. Так, боржник, згідно ст. 625 ЦК України, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проте не підлягає застосуванню фінансова санкція за ст. 625 ЦПК України - 3% річних, нарахованих позивачем у розмірі 10 980 грн. 00 коп., оскільки договором визначений розмір щомісячних відсотків - 5, відтак застосовувати до боргових зобов»язань відсоткову ставку визначену договором - 5% щомісячних й за ст. 625 ЦК України - 3 % річних не можна, оскільки правило ст. 625 ЦК України не допускає. Покладення на сторону договору відповідальності за невиконання зобов'язання, яка не встановлена договором або законом, є порушенням ст. 611 ЦК України. Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Правові наслідки порушення зобов'язання настають тільки у випадках, коли це передбачено законом або договором. Покладення на сторону договору відповідальності за невиконання зобов'язання, яка не встановлена договором або законом, є порушенням ст. 611 ЦК України (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 6 листопада 2013 р. у справі № 6-111цс13). Рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України (ч.1 ст. 3607 ЦПК України). Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення частини 1статті 88 ЦПК України. Так, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, - 2 994 грн. 39 коп., що відповідає спірним правовідносинам. На підставі вищевикладеного, ст. ст. 526, 625, 598, 599, 611 ЦК України,

Outcome: partial