Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-07 00:00:00

Позивач в липні 2017 року звернувся до суду із позовом до відповідача ПАТ Київенерго», в якому уточнивши позовні, вимоги просить визнати незаконним та скасувати наказ директора СВП «Київські теплові мережі» ПАТ «Київенерго» за №3442-К від 26.06.2017 року про звільнення його з роботи за п.4 ст.40 КЗпП України; поновити його на роботі в СВП «Київські теплові мережі» ПАТ «Київенерго» на посаді слюсара в службі газу; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу по день поновлення на роботі та допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі і стягнення заробітної плати за один місяць. Свої вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що він з 2010 року працював на посаді слюсаря в службі газу СВП «Київські теплові мережі» ПАТ «Київенерго». Зазначає, що після його вступу в ряди Незалежної професійної спілки «Свобода» ПАТ «Київенерго» та обрання його заступником Голови Незалежної професійної спілки «Свобода» ПАТ «Київенерго» в СВП «Київські теплові мережі» ПАТ «Київенерго» з боку керівництва відповідача почалось цькування та поширення неправдивих відомостей про нього серед члені трудового колективу, що принижувало його честь, гідність та ділову репутацію. Вказує, що протиправні дії та цинічна поведінка адміністрації завдали йому певного дискомфорту та моральних страждань, що змусило позивача подати заяву про звільнення з роботи на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України, але йому було відмовлено у цьому та звільнено за ст.40 п.4 КЗпП України. Позивач вважає своє звільнення незаконним внаслідок серії службових підробок з боку деяких представників адміністрації. Також позивач стверджує, що у день звільнення йому не видали на руки трудову книжку, довідку з місця роботи про розмір зарплати, а також письмово не повідомили про належні до виплати грошові суми та не провели із ним остаточний розрахунок, що змушує його звернутись з даним позовом до суду. Ухвалою від 04.01.2018 року відкрито провадження у даній справі (суддя Супрун Г.Б.). На підставі протоколу повторного автоматичного розподілу від 28.11.2018 року матеріали вищевказаної справи передані в провадження судді Ларіонової Н.М. З 09.08.2019 р. Публічне акціонерне товариство Київенерго» змінило назву на Приватне акціонерне товариство «К.ЕНЕРГО». В листопаді 2019 р. представником відповідача поданий відзив, в якому сторона відповідача просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що 18.04.2017 р. позивачем була подана заява директору СВП «Київські теплові мережі» ПАТ «Київенерго» про припинення трудового договору з підстав ч. 3 ст. 38 КЗпП України з 21.04.2017 р. На підставі отриманої заяви в Товаристві було проведено перевірку з обставин зазначених у вказаній заяві. За результатами проведеної перевірки було встановлено, що обставини викладені позивачем в заяві не знайшли свого підтвердження. Того ж дня позивачу було надіслано та особисто вручено відповідь на його заяву, в якій останньому було повідомлено про неможливість розірвання трудового договору відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України, оскільки відсутні підстави та запропоновано позивачу написати заяву про звільнення відповідно до п.1 ч.1ст.36 КЗпП України чи ч.1 ст.38 КЗпП України або ж продовжувати працювати в Товаристві. Від підпису про отримання вищевказаного листа позивач відмовився, про що складено відповідний акт від 20.04.2017 р. Представник зазначає, що 24.04.2017 р. та 25.04.2017 р. позивач знаходився у відпустці відповідно до поданої ним заяви. Починаючи з 26.04.2017 р. позивач не з`являвся на роботі та не відповідав на телефонні дзвінки керівництва, про що були складені відповідні акти. 06.06.2017 р. відповідачем було надіслано на адресу Незалежної професійної спілки «Свобода» АК «Київенерго», членом якої був позивач, подання про надання згоди на його звільнення за прогул без поважних причин, відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України. 26.06.2017 р. відповідно до наказу № 3442-К було припинено трудовий договір з позивачем за прогули без поважних причин згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили суд їх задовольнити з підстав, викладених в уточненій позовній заяві. Стверджує, що профком не надавав згоду на його звільнення і подання адмсіністрації підприємства взагалі не розглядалось профкомом. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позову у повному обсязі, з підстав, викладених у письмовому відзиві на позовну заяву. Додав, що адміністрація підприємства повідомляла профком про необхідність звільнення, від профкома був отртиманий лист-відповідь, тому вважали, що є згода. Суд, встановивши обставинги справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що з 2010 року [PERSON] займав посаду слюсара з експлуатації та ремонту газового устаткування 4 розряду у СВП «Київські теплові мережі» ПАТ «Київенерго». Також позивач має інвалідність 3 групи довічно. Наказом СВП «Київські теплові мережі» ПАТ «Київенерго» від 21.09.2016 № 1896 перерозподілено функції новостворених та реорганізованих підрозділів, в тому числі аварійно-відновлювальної служб та затверджено новий штатний розклад зазначених підрозділів. 18.04.2017 року [PERSON] подав заяву від 17.04.2017 р. директору СВП «Київські теплові мережі» ПАТ «Київенерго» про припинення трудового договору з підстав, передбачених ч.3 ст.38 КЗпП України, з 21.04.2017 року. 18.04.2017 року на адресу [PERSON] направлено відповідь СВП «Київські теплові мережі» ПАТ «Київенерго», в якій [PERSON] було повідомлено про неможливість розірвання трудовго договору відповідно до ч.3 ст 38 КЗпП України, оскільки на це немає підстав та запропоновано написати заяву про звільнення відповідно до п.1 ч. 1 ст. 36 КзпП України чи ч.1 ст. 38 КЗпП України або продовжувати працювати в товаристві. 18.05.2017 року СВП «Київські теплові мережі» ПАТ «Київенерго» направлено лист на адресу позивача з проханням надати пояснення про причини невиходу на роботу в термін до 31.05.2017 року. Наказом № 3442-К від 26.06.2017 року СВП «Київські теплові мережі» ПАТ «Київенерго» припинено трудовий договір з [PERSON] та звільнено позивача за прогули без поважних причин згідно з п.4 ст 40 КЗпП України. 29.06.2017 року листом позивача повідомлено про можливість отримання ним трудової книжки відповідно до ст. 47 КЗпП України. Отже, підставою звільнення позивача стали прогули без поважних причин згідно п. 4 ст 40 КЗпП України. Дані обставини підтверджуються письмовими доказами та визнаються обома сторонами у справі. Позивач стверджує, що його звільнення відбулось з порушенням норм чинного трудового законодавства, а саме: відстуність згоди профсоюзної організації на звільнення позивача за ст.40 п.4 КЗпП України. Перевіряючи доводи позивача та заперечення відповідача, суд виходить хз такого. Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Як вбачається зі скарги [PERSON] від 19.04.2017 р. № 25-07 ВР, останній звертався до Начальника головного управління держпраці в Київській області Музиченка С.В., в якій зазначив, що 19.04.2017 року начальник служби газу [PERSON] та заступник головного інженера [PERSON] почали тиснути на нього, всупер його волі та вимагають змінити у його заяві про звільнення, причину звільнення з роботи. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] є членом Незалежної професійної спілки «Свободи» ПАТ «Київенерго», зокрема є ще і заступником голови профспілки. Згідно із ст.247 ч.1 п.10 КЗпП України, виборний орган первинної профспілкової організації на підприємстві, в установі, організації: надає згоду або відмовляє в наданні згоди на розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з працівником, який є членом професійної спілки, що діє на підприємстві, в установі та організації, у випадках, передбачених законом. Статтею 43 КЗпП України, яка визначає попередню згоду виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, передбачено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених, зокрема п.4 ст.40 КЗПП України, бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства (ч.1). Данню статтею визначено, що випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний строк обгрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з`явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності. Виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) дав згоду на розірвання трудового договору. Рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обгрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обгрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). Власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір не пізніш як через місяць з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). Якщо розірвання трудового договору з працівником проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника), суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) і після її одержання або відмови виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) в дачі згоди на звільнення працівника (частина перша цієї статті) розглядає спір по суті. Як було встановлено під час судового розгляду справи, 06.06.2017 року СВП «Київські теплові мережі» ПАТ «Київенерго» надіслало на адресу Незалежної професійної спілки «Свобода» АТ «Київенерго», членом якої є позивач, подання про надання згоди на звільнення [PERSON] за прогул без поважних причин відповідно до п.4 ст. 40 КЗпП України. Листом голови виконавчого комітету НПС «Свобода» ПАТ «Київенерго», Моцар М.Г. від 24.06.2017 р. № 14/6-КТМ повідомлено директора СВП «Київсткі теплові мережі» ПАТ «Київенерго» про те, що член НПС «Свобода», інвалід 3 групи, слюсар служби газу, [PERSON] належним чином оформив та офіційно подав адміністрації письмову заяву про звільнення з роботи за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Відповідно до ст. 252 КЗпП України, яка цілком кореспондується із частинами 1-3 ст.41 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності", працівникам підприємств, установ, організацій, обраним до складу виборних профспілкових органів, гарантуються можливості для здійснення їх повноважень. Зміна умов трудового договору, оплати праці, притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників, які є членами виборних профспілкових органів, допускається лише за попередньою згодою виборного профспілкового органу, членами якого вони є. Звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган професійної спілки), крім випадків додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об`єднання професійних спілок). Рішенням Конституційного суду України у справі №1-31/98 від 29 жовтня 1998 року №14-рп/98 роз`яснено, що: поняттям "професійна спілка, що діє на підприємстві, в установі, організації", яке вживається в абзаці шостому частини першої статті 43-1 Кодексу законів про працю України, охоплюється будь-яка професійна спілка (профспілкова організація), яка відповідно до Конституції та законів України утворена на підприємстві, в установі, організації на основі вільного вибору її членів з метою захисту їх трудових і соціально-економічних прав та інтересів, незалежно від того, чи є така професійна спілка стороною колективного договору, угоди; професійні спілки, які діють на одному й тому ж підприємстві, в установі, організації, мають рівні права і є рівними перед законом; питання про надання згоди на розірвання трудового договору з працівником у передбачених законом випадках і порядку вирішує професійна спілка, яка діє на підприємстві, в установі, організації, членом якої є працівник. Представник відповідача у судовому засіданні підтвердив, що відповідач не отримував попередньою згоду виборного профспілкового органу Незалежна професійна спілка «Свобода» ПАТ «Київенерго», членами якої є позивач, на звільнення позивача за прогули без поважних причин згідно з п. 4 ст. 40 КЗпП України. Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку, що позивача звільнено з посади без отримання згоди на це профспілки, обов`язковість попереднього отримання якої передбачена ст.252 КЗпП України та ст.41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності». Відповідно до п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у тих випадках, коли крім додержання загальних вимог щодо порядку звільнення з ініціативи власника або уповноваженого ним органу згідно з чинним законодавством на звільнення певних категорій працівників (наприклад, неповнолітніх, працівників, обраних до складу народних депутатів, профспілкових органів, ради (правління) підприємства, ради трудового колективу) необхідна також згода відповідного органу, вона має бути і в тому випадку, коли за ст. 43-1 КЗпП України допускається звільнення без згоди профспілкового органу підприємства, установи, організації (крім ліквідації). Якщо за погодженнями чинного законодавства у цих випадках згода відповідного органу має бути попередньою, суд бере до уваги лише таку згоду, оскільки іншого законом не передбачено. З огляду на означене, суд дійшов висновку, що звільнення позивача відбулось незаконно, в порушення вимог трудового законодавства, а тому [PERSON] підлягає поновленню на посаді слюсара з експлуатації та ремонту газового устаткування 4 розряду Структурного відокремленого підрозділу «Київські теплові мережі» Публічного акціонерного товариства «Київенерго» з 26 липня 2017 року. Позовна вимога про скасування наказу про звільнення позивача, задоволенню не підлягає, оскільки чинним законодавством України, яким регулюються трудові правовідносини, визначено, що видача та скасування наказів відноситься виключно до компетенції власника або уповноваженого ним органу, а до повноважень суду належить перевірка їх законності. Отже, позовна вимога в частині поновлення на роботі підлягає здоволенню. Відповідно до ст.235 ч.2 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Як вбачається з матеріалів справи, розгляд справи більше року зумовлений не поведінкою позивача, а об`єктивними незалежними причинами, пов`язанами з перерозподілом справи та надмірним тривалим навантаженням в Подільському районому суді м.Києва, пов`язаним з відстуністю належної кількості суддів. Як вбачається з матеріалів справи, інших доходів, окрім пенсії, за час вимушеного прогулу позивач не мав. Отже, позивач має право на стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу на день постановлення рішення у справі. Розмір відшкодування за час вимушеного прогулу, здійснюється судом відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати № 100, від 08.12.1995 року, затвердженого Кабінетом Міністрів України та виходячи з даних довідки АТ «К.Енерго» від 07.11.2019 року середньомісячної заробітної плати [PERSON] . Як вбачається з додаткових письмових пояснень відповідача, середньомісячна зарплата позивача становить 5 442,88 грн. ((5 725,8 + 5 159,95) : 2), середньоденна - 302,38 грн. Таким чином, період вимушеного прогулу позивача з 27.06.2017 р. по 08.11.2019 р. становить 28 місяців та 8 робочіх днів. За таких обставин сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу становить 154 819,68 грн. (5 442,88 х 28 + 302,38 х 8). Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з положень ст. 141 ЦПК України, а тому з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 548,2 грн. (1% від суми), оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір». На підставі п.2, 4 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати в межах платежу за 1 місяць. На підставі викладеного, ст.ст. 5-1, 36, 49-4, 235,247,251 КЗпП України, ч. 1-3 ст.41 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності",

Outcome: approved