Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-08 00:00:00

[PERSON] звернулась до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON], в якому просить визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 09.10.2010 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15.08.2014 року шлюб розірвано. В період шлюбу за спільні кошти сторони придбали квартиру [ADDRESS], договір купівлі-продажу оформлено на ім'я відповідача. Відповідач не погоджується на розподіл зазначеної квартири, з огляду на що позивач змушена звернутись до суду з даним позовом. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач надав заперечення на позов, в яких зазначив, що дійсно 25.03.2013 року ним за договором купівлі-продажу придбана квартира [ADDRESS] вартістю 429300грн. Однак, цього ж дня ним продана квартира [ADDRESS], яка набута ним в порядку спадкування після смерті його матері ще до укладання шлюбу з позивачем. Продаж квартири здійснено на 421200грн. Продаж та купівля квартир здійснювалась в один і той же день, у одного й того ж нотаріуса, а тому вважає, що на купівлю спірної квартири ним витрачені особисті грошові кошти. При цьому, відповідач погоджується, що різниця у вартості квартир склала 8100грн., зазначені кошти були спільними з позивачем, а тому вона має право на 1/2 частину цих коштів, що складає 4050грн. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог з огляду на наступне. З матеріалів справи судом встановлено, що з 09.10.2010 року сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15.08.2014 року шлюб розірвано. 25.03.2013 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу, у відповідності до умов якого відповідач прийняв у власність квартиру [ADDRESS] та сплатив за неї певну грошову суму. Договір посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 986. Згідно п. 3 договору продаж здійснено за суму 429 300грн., які продавці отримали від покупця готівкою, повністю, ще до підписання цього договору. Крім того, 25.03.2013 року між [PERSON] та [PERSON] також укладено договір купівлі-продажу, згідно умов якого відповідач передав у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Договір посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 975. Згідно п. 3 договору продаж здійснено за суму 421 200грн., які продавець [PERSON] отримав від покупця готівкою, повністю, ще до підписання цього договору. У п. 2 договору вказано, що квартира [ADDRESS] належить продавцю [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Восьмою Харківською державною нотаріальною конторою 25.03.2010 року, реєстровий № 4-212. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 61 СК України об'єктами права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту, а також заробітна плата, пенсія, стипендія, одержані одним із подружжя. Статтею 69 СК України передбачено право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленість між ними або шлюбним договором ( ч. 1 ст. 70 СК України). Статтею 57 СК України визначено перелік майна, що є особистою власністю дружини, чоловіка. Так, не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі тощо. Відповідно до роз'яснень, що містяться у п. п. 22, 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст. 69-72 СК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи із дійсної вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільного майна, наявного на час припинення спільного господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Приймаючи до уваги, що сума від продажу квартири [ADDRESS] у розмірі 421 200 грн. використана відповідачем для придбання квартири [ADDRESS] вартістю 429 300 грн., суд дійшов висновку про те, що 98/100 частин спірної квартири є особистою власністю [PERSON] (421200 грн. складає 98/100 від вартості спірної квартири). При цьому позивачем в порушення приписів ст. 60 ЦПК України не доведено, що спірна квартира придбана виключно за спільні кошти, а кошти від продажу квартири [ADDRESS] витрачено відповідачем на інші потреби. Доводи позивача про те, що у п. 4 договору купівлі - продажу від 25.03.2013 року зазначено, що купівля квартири здійснюється за згодою дружини покупця [PERSON] не спростовують тієї обставини, що 98/100 частин спірної квартири належить [PERSON] на праві особистої приватної власності. При цьому, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, інші 2/100 частин спірної квартири [ADDRESS] є спільним сумісним майном подружжя, оскільки на придбання квартири витрачені спільні кошти подружжя у розмірі 8100грн., тобто по 1/100 частині кожному. Доводи позивача про те, що для оплати послуг нотаріуса при посвідченні 25.03.2013 року договору купівлі-продажу, послуг агентства нерухомості та сплату передбачених податків при купівлі квартири у ПАТ "КБ "ПриватБанк" та ПАТ "АльфаБанк" напередодні угоди на її ім'я отримані кредитні кошти у розмірі 36000грн., а тому позивач має певну частку у праві власності на квартиру не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вказані кошти не входили у вартість квартири. При цьому відповідач не заперечує, що для оплати послуг нотаріуса при посвідченні договору купівлі-продажу, послуг агентства нерухомості та сплату передбачених податків при купівлі квартири подружжям витрачені спільні кошти, позивач не позбавлена права на звернення до суду з позовом про розподіл цих коштів. З урахуванням системного аналізу норм чинного законодавства та матеріалів справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог та визнання за [PERSON] права власності на 1/100 частину квартири [ADDRESS].

Outcome: partial