Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту, вказавши, що у роки Великої Вітчизняної війни він разом зі своєю матір’ю [PERSON] та братами [PERSON] та [PERSON] мешкали на тимчасово окупованій германськими військами території, а саме у д. Ропша, Кингисеппського району, Ленінградської області. 01.12.1943 року його мати разом зі своїми дітьми була насильно вивезена на примусові роботи до Фінляндії, де працювала на сільськогосподарських роботах. 01.12.1944 року його мати була звільнена радянськими військами та після звільнення 08.02.1945 року вибула до д. Афанасьєвська, Вознесенської с/ради, Пречистенського району, Ярославської області. На теперішній час заявник досяг пенсійного віку і отримує пенсію, однак до його трудового стажу не включений період, коли він разом з матір’ю та братами був насильно вивезений з д. Ропша, Кингисеппського району, Ленінградської області до Фінляндії, тобто період з 01.12.1943 р. по 08.02.1945 р. В зв’язку з тим, що в довідці ФСБ по Санкт-Петербургу та Ленінградській області від 27.01.1999 р. не зазначено, що його мати була саме насильно вивезена на примусові роботи, заявник просить встановити факт, що він 01.12.1943 р. був насильно вивезений з д. Ропша, Кингисеппського району, Ленінградської області до Фінляндії, з якої був репатрійований (повернутий) 08.02.1945 року. В судовому засіданні заявник [PERSON] заявлені вимоги підтримав з підстав, викладених в заяві, наполягав на їх задоволенні. Свідків в підтвердження його заяви не має. Вважає, що суд має застосувати Постанову Верховного Совета РФ , яку надав до суду, так як він приїхав до України саме з РФ. Представники заінтересованої особи управління Пенсійного фонду України в Довгинцівському районі м. Кривого Рогу [PERSON]В.о., [PERSON], в судовому засіданні просили в задоволенні заяви відмовити через не доведеність саме насильницького вивезення його з тимчасово окупованої території. В наданих до суду довідках такий факт не зазначений. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, та відповідно до ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Відповідно до статей 256 - 259 ЦПК в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON], [INFO], є сином [PERSON] (л.с. 7 – копія свідоцтва про народження). Згідно повідомлення Управління Федеральної Служби Безпеки Російської Федерації по Санкт-Петербургу та Ленінградської області від 27.01.1999 р., [PERSON], [INFO], з 1941 року проживала на тимчасово окупованій німецькими військами території д. Ропша Кингисеппського району, Ленінградської області. 01.12.1943 року була вивезена до Фінляндії, де використовувалась на сільськогосподарських роботах. Звільнена 01.12.1944 року і 08.02.1945 року вибула до д. Афанасьєвська, Вознесенської с/ради, Пречистенського району, Ярославської області (л.с. 8 – копія повідомлення). Згідно архівної довідки державної установи «Державний архів Ярославської області» № Е-43 від 12.11.1998 р., в списку осіб, які репатрійовані з Фінляндії в Пречистенський район Ярославської області в 1944-1946 р.р. значиться також [PERSON], [INFO] (л.с. 9 – копія довідки). Відповідно до Закону України «Про жертви нацистських переслідувань», статус жертви нацистських переслідувань встановлюється міськ(рай)управліннями праці та соціального захисту населення на підставі одного з таких документів: довідки, виданої органами служби безпеки, державними архівами, архівами МВС, Міноборони, архівними установами інших держав; довідки Військово-медичного музею колишнього СРСР; довідки Міжнародної служби розшуку Червоного Хреста; довідки з архівів-музеїв, утворених в місцях розташування колишніх фашистських концтаборів (Освенцім, Бухенвальд, Дахау, Маутхаузен, Равенсбрюк та інші), гетто та інших місцях примусового тримання і примусових робіт у роки Великої Вітчизняної війни та Другої світової війни, а також архівів іноземних антифашистських організацій. Згідно до ст. 4 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань», особами, які належать до числа жертв нацистських переслідувань, є особи, які були насильно вивезені з території колишнього Союзу РСР на примусові роботи на територію Німеччини або її союзників, що перебували у стані війни з колишнім Союзом РСР, або на території окупованих ними інших держав. Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», згідно п. 19 - за відсутності документів про час перебування у фашистських концтаборах, гетто та інших місцях примусового утримання в період війни осіб, у тому числі дітей, примусово вивезених з тимчасово окупованої території у період Великої Вітчизняної Війни, проживання в м. Ленінграді в період його блокади з 8 вересня 1941 року по 27 січня 1944 року зазначені періоди можуть бути встановлені на підставі показань одного або більше свідків, які мають у своєму розпорядженні відповідні документи (довідки, видані архівними установами, органами Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки або внутрішніх справ за місцем прибуття зазначених осіб до України, евакуаційні посвідчення, мобілізаційні розпорядження, тощо. Аналізуючи надані заявником документів ( довідок ) судом достовірністю було встановлено факт знаходження заявника з матір"ю у Фінляндії , але що стосується зазначених у заяві вимог про встановлення факту саме насильницького вивезення з д. Ропша, Кингисеппського району, Ленінградської області до Фінляндії, з якої був репатрійований (повернутий) 08.02.1945 року , то належних та допустимих доказів цього до суду надано не було, а тому у задоволенні заяви повинно бути відмовлено. На підставі вищевикладеного ст. ст. 10, 60, 215, 256,259 ЦПК України, суд-

Outcome: dismissed