Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

14.10.2013 Банк звернувся із позовом проти [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом та іншими платежами в сумі 25885 грн. 96 коп. і 258 грн. 86 коп. судових витрат. Позов, з посиланням на вимоги ст.ст. 526,527,530,599,634,1054 ЦК України мотивовано тим, що відповідач не виконує взяті на себе договірні зобов'язання. З огляду на вимоги ст.ст.156,169 ЦПК України, неодноразову (тричі поспіль) неявку відповідача у судове засідання, відсутності заперечень проти позову із посиланням на відповідні докази, спір було вирішено на підставі наявних у справі належних та допустимих доказів, з ухваленням 27.01.2014 заочного рішення (а.с. 27-29,32-34,40). Зі справи вбачається, що копію заочного рішення відповідач отримав 01.02.2014 та у передбачений ч.2 ст.228 ЦПК України строк звернувся із заявою про його перегляд (а.с.46) Заява була підтримана представником відповідача, який просив застосувати строк позовної давності, з посиланням на те, що строк дії картки сплинув ще 12.07.2008. Вважає, що суд мав з власною ініціативою застосувати строк давності і відмовити у позову. На обґрунтування доводів надав ксерокопію ухвали апеляційного суду Житомирської області від 02.12.2013 із викладеною правовою позицією до аналогічних правовідносин у справі Банку до [PERSON]. Представник Банку просив залишити заяву [PERSON] без задоволення, справу розглянути за його відсутністю. 12.07.2006 [PERSON] за договором б/н отримав кредит від Банку у розмірі 5000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 8-12). Строк позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом тощо сторонами не обумовлений. Умови та Правила надання банківських послуг безпосередньо [PERSON] не підписані (а.с.9-12), а тому зробити висновок, що відповідач погодився саме з такими Умовами та Правилами, не є можливим. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Згідно із ч. 1 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст. 267 ЦК України). Отже, законодавством чітко та однозначно врегульовано, що підставою застосування позовної давності є виключно заява сторони у спорі під час розгляду справи у суді першої інстанції. Застосування вимог ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямований на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. Аналогічна правова позиція (якій не суперечить і наведене судове рішення апеляційного суду) викладена в ухвалі Колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.03.2014 при розгляді справи за позовом публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] на заочне рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 28 05. 2013 та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 22 .08. 2013. А тому, суд дійшов висновку, що твердження представника відповідача щодо застосування строку давності з власної ініціативи суду не ґрунтується на вимогах закону. З виписку рахунку відповідача вбачається, що останній не вчиняв жодних дій на погашення заборгованості. Банк звернувся до суду з позовом 14.10. 2013 року, тобто після спливу загального строку після настання у позивача права вимоги. Таким чином, станом на день звернення позивача до суду строк давності за вимогами про повернення споживчого кредиту минув, заяви про поновлення пропущеного строку позивач не надавав. З огляду на ухвалення заочного рішення, відповідач не мав можливості заявити клопотання про застосування позовної давності під час розгляду справи. Відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України, суд сприяє всебічному і повному з"ясуванню обставин у справі. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у задоволенні позову та ухваленню нового рішення, оскільки ця обставина має істотне значення для правильного вирішення справи.

Outcome: dismissed