Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

10 лютого 2015 року позивач звернулася до суду з позовом. Просила визнати безпідставною відмову у надані дозволу на виїзд неповнолітніх дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] за кордон без згоди батька, надати дозвіл на виїзд неповнолітніх дітей без згоди батька до досягнення дітьми 16 річного віку, дозволити оформити документи для тимчасового виїзду неповнолітніх дітей до країн ближнього та дальнього зарубіжжя до досягнення дітьми 16 річного віку та дозволити оформити документи для тимчасового виїзду неповнолітніх дітей за межі України до країни Франції. В судовому засіданні подала заяву про залишення частини вимог щодо неповнолітньої дитини [PERSON] без розгляду Ухвалою суду від 06 квітня 2014 року дані вимоги залишені без розгляду. З уточнення вимог просить визнати безпідставною відмову відповідача у надані дозволу на виїзд неповнолітньої дитини [PERSON] [INFO] за кордон без згоди батька, надати дозвіл на виїзд неповнолітньої дитини без згоди батька до досягнення дитиною 16 річного віку до країни Франції та дозволити оформити документи для тимчасового виїзду неповнолітньої дитини за межі України до країни Франції. Пояснила, що під час шлюбу з відповідачем народилась дитина [PERSON] [INFO]. На даний час є можливість відправити дитину, яка є постраждалою внаслідок аварії на ЧАЄС, на відпочинок до країни Франція. Просить надати дозвіл на виїзд дитини за кордон саме до досягнення дитиною 16 річного віку, оскільки є можливість як виїзду дитини на відпочинок у 2015 році так і в наступні роки. Період який дитини буде перебувати за кордоном точно вказати не може. Запрошення від країни Франції для виїзду дитини на відпочинок на даний час не має. Відповідач позов визнав частково, згоден щоб позивачеві був наданий дозвіл на виїзд дитини за кордон до досягнення 14 річного віку. Представник третьої особи на стороні відповідача - органу опіки та піклування Коростишівської районної державної адміністрації в судове засідання не з'явився , направив до суду заяву про розгляд справи без участі представника та направив суду висновок відповідно до якого орган опіки та піклування вважає за доцільне виїзд малолітньої дитини [PERSON] за кордон без дозволу батька. Заслухавши сторони, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі по 14 серпня 2007 року ( а.с.8 ). Під час шлюбу народилась дитина - [PERSON] [INFO]. На час пред'явлення позову дитині виповнилося 11 років і він проживає з матір"ю. ( а.с.5,10). Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до вимог статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Конвенцією ООН про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина 1 статті 3 Конвенції ООН). Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (частина 1 статті 18 цієї Конвенції). Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України. Стаття 313 Цивільного Кодексу України передбачає, що особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України встановлено, зокрема, Законом України « Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України » від 21 січня 1994 року та Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57. Відповідно до пункту 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів, піклувальників) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених батьками. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Проте, як свідчить зміст позовної заяви та доданих до позовної заяви документів, позивачкою не зазначено та не надано відповідних доказів про те, що дитина запрошена на відпочинок до Франції та не визначений термін перебування в цій країні. Відтак, заявлену вимогу про надання дозволу неповнолітньому [PERSON] виїзду за кордон без зазначення терміну перебування можливо розцінювати як надання дозволу на виїзд за кордон без обмеження будь-яким терміном. В процесі розгляду справи позивачка відповідно до ст. 31 ЦПК України позовних вимог не змінювала. У зв'язку з наведеним в задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю.

Outcome: dismissed