Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-16 00:00:00

05 серпня 2021 року позивач звернувся до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: кімнатою [ADDRESS] . В обґрунтування позову посилається на те, що відповідачі в спірному житловому приміщенні не проживають вже декілька років, комунальні платежі не сплачують, їх речі в кімнаті відсутні. У березні 2006 року до вказаної кімнати був заселений [PERSON] , який проживає в ній і досі. Як зазначає позивач, той факт, що відповідачі зареєстровані у вказаній кімнаті, однак фактично в ній тривалий час не проживають, порушує права і власника гуртожитку, і [PERSON] , який наразі мешкає в спірній кімнаті. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідачі, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в тому числі і шляхом розміщення оголошення на сайті суду, у судове засідання повторно не з`явились, причини неявки суду не повідомили, із заявою про розгляд справи за їх відсутності до суду не звертались, відзиву не надали. Третя особа - [PERSON] \~ в судове засідання\~ не з"явився, представник\~ останнього - адвокат Солдаткін\~ С. Г.\~ надав заяву\~ про слухання справи без їх участі, просять позов задовольнити. Зважаючи на вказане суд, згідно положень ст. 280 ЦПК України, ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі даних та доказів. Суд, дослідивши докази по справі, дійшов наступного висновку: Судом встановлено, що приміщення гуртожитку за адресою: [ADDRESS] , перебуває у комунальній власності Шосткинської міської ради /а.с. 4/. У кімнаті № 410 вказаного гуртожитку зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] /а.с. 6/ 07 липня 2021 року за участі мешканців гуртожитку складено акт про те, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] з 2005 року за місцем реєстрації не проживають. З 04 березня 2006 року у вказаній кімнаті зареєстрований та фактично проживає [PERSON] /а.с. 8/. Позивач посилається на те, що відповідачі виїхали з кімнати гуртожитку у 2005 році, не знявшись з реєстрації за останнім місцем проживання, наразі цю кімнату займає інша особа, яка несе тягар утримання цього житла, а тому позивач просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням гуртожитку відповідно до ст. 71, 72 ЖК УРСР. Надаючи правову оцінку наведеним доводам позивача, суд, передусім, вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 47 Конституції України та ч. 4 ст. 9 ЖК Української РСР, ніхто не може бути примусово позбавлений права користування житловим приміщенням інакше, як з підстав і в порядку, передбачених законом за відповідним рішенням суду. Виходячи із положень Конституції про гарантування громадянам свободи пересування і вільного вибору місця проживання, сама по собі наявність чи відсутність реєстрації не може бути підставою як для визнання права користування жилим приміщенням за особою, так і для відмови в цьому. Відповідно до ч. 8 ст. 8 ЦПК України та з урахуванням подібності за змістом правовідносин саме щодо користування жилою площею у гуртожитку з правовідносинами, що регулюються загальними правилами ст. ст. 71, 72 ЖК Української РСР щодо відсутності осіб, які мають право користування жилим приміщенням державного або громадського житлового фонду, положення цих правил про збереження за відсутньою особою права на жиле приміщення слід застосовувати і в разі тимчасової відсутності у гуртожитку особи, якій у ньому надавалася жила площа (за відсутності підстав для виселення). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Частиною 3 ст. 71 ЖК Української РСР закріплено перелік випадків, за яких жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців. Згідно ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, в зв`язку з чим вказане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи. Дослідженими доказами підтверджено, що відповідачі з 2005 року, тобто понад шість місяців, не проживають у вказаній кімнаті,\~ при цьому, перешкод у їх проживанні за місцем реєстрації, а також поважних причин невикористання відповідачами свого права користування спірним житловим приміщенням не встановлено. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідачі втратили право користування жилим приміщенням, та як наслідок, позов підлягає задоволенню.\~ Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved