Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-31 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, мотивуючи позов тим, що 26.07.1996 року у Виконкомі Олешанської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області зареєструвала шлюб з відповідачем, актовий запис №2. В шлюбі народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]., з яких син на даний час уже повнолітній. Причиною розпаду сім"ї стали різні погляди на життя та різні інтереси. Крім того, відповідач зловживає спиртними напоями, через що між ними постійно виникають конфлікти та суперечки. Вважає, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим. Крім того, повідомила, що відповідач систематично застосовує до неї насильство на очах у малолітньої доньки, що негативно впливає на її психологічний розвиток. А тому, просила доньку [PERSON], [INFO]. після розірвання шлюбу залишити з нею на проживання. Відповідач є здоровим, працездатним чоловіком, працює начальником електростанції АРЗ СП У ДСНС України в Івано-Франківській області. Просила стягувати з відповідача на її користь на утримання малолітньої доньки аліменти в розмірі 1/2 частини від усіх заробітків (доходів) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку з моменту звернення до суду з позовом до досягнення нею повноліття. В судовому засіданні позивачка уточнила позовні вимоги, просила шлюб розірвати, малолітню доньку залишити на проживання з нею, прізвище при реєстрації розірвання шлюбу на дошлюбне не змінювати, стягувати з відповідача на її користь на утримання малолітньої доньки аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх заробітків (доходів) щомісячно, з моменту звернення до суду з позовом до досягнення донькою повноліття. Відповідач в судовому засіданні проти розірвання шлюбу та залишення доньки на проживання з позивачкою після розірвання шлюбу не заперечив. Щодо стягнення аліментів на утримання доньки - погодився на 1/4. Заслухавши пояснення позивачки, відповідача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER] сторони 26.07.1996 року зареєстрували шлюб у Виконкомі Олешанської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області, про що зроблено актовий запис за № 2 (а.с.7). Від даного шлюбу у подружжя народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO].(а.с.8, 9). Позивачка стверджує, що вона перебуває у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем, вони не підтримують сімейних відносин, не ведуть спільного господарства. На думку позивачки шлюб їх існує формально, миритися вона не бажає, збереження шлюбу суперечить її інтересам. Дані обставини в судовому засіданні підтвердив також відповідач. Тому такий шлюб зберігати не доцільно. Крім цього, сторони добровільно узгодили питання щодо проживання малолітньої доньки [PERSON], [INFO] з матір"ю. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що оскільки, сторони не підтримують шлюбні відносини, їхній шлюб існує формально, сторони добровільно узгодили питання щодо проживання малолітньої доньки [PERSON], [INFO] з матір`ю [PERSON], [INFO]., а тому шлюб між [PERSON], [INFO]. та [PERSON], [INFO]., зареєстрований 26.07.1996 року у виконкомі Олешанської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області, про що зроблено актовий запис за № 2 слід розірвати. Прізвище позивачки [PERSON] при реєстрації розірвання шлюбу на дошлюбне не змінювати. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання малолітньої доньки, то суд виходить з наступного. Положеннями ст. 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. В силу дії ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачується щомісячно. За приписами ч. 2 ст. 182 цього кодексу мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. За правилами ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідачем до матеріалів справи було долучено довідку про доходи видану [PERSON], з якої вбачається, що він працює начальником електростанції АРЗ СП У ДСНС України в Івано-Франківській області., якому за період з січня 2015 року по грудень 2015 року нараховано заробітну плату в розмірі 35 096,47 (тридцять п"ять тисяч дев"яносто шість) грн. 47 коп.(а.с.21). Згідно з ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Беручи до уваги доходи відповідача, стан його здоров"я, відсутність на його утриманні інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, батьків, суд приходить до висновку, що аліменти на утримання малолітньої [PERSON] слід визначити в частці від заробітку (доходу) батька в розмірі 1/4 від усіх його заробітків (доходів) щомісячно. Відповідно до вимог ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов слід задоволити, стягувати з відповідача аліменти в користь позивачки на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO] щомісячно в розмірі 1/4 частини від усіх заробітків (доходів) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення нею повноліття починаючи з 16.11.2015 року. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивачки понесені нею судові витрати в розмірі 487 грн. 20 коп по оплаті судового збору за позовну вимогу про розірвання шлюбу. Згідно із ч. 3 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. А тому з відповідача слід стягнути 487,20 гривень судового збору в дохід держави. На підставі вищенаведеного, відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст.ст. 104, 110, 112, 180, 181, 182, 183, 191 Сімейного кодексу України, ст. 11, 88 Цивільного процесуального кодексу України,

Outcome: approved