Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розподіл спільного сумісного майна подружжя, в якому просила визнати за нею право власності на ? частину: квартири [ADDRESS], квартири [ADDRESS] та на ? частину автомобіля «HYUNDAI SANTA FE», державний номер [NUMBER], мотивуючи тим, що вищевказане майно було придбане в період шлюбу з відповідачем з 05.06.2004 року по 26.06.2017 року 25.10.2017 року [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про розподіл спільного сумісного майна подружжя,в якому просив:здійснити розподіл між ним та [PERSON] сумісно нажитого майна, а саме: квартири [ADDRESS], квартири [ADDRESS] та автомобіля «HYUNDAI SANTA FE», державний номер [NUMBER], 2012 року випуску; визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS] та на автомобіль «HYUNDAI SANTA FE», державний номер [NUMBER], за умови проведення взаємного розрахунку між сторонами та виплати ним [PERSON] різниці вартості спірного майна, а саме автомобіля та частини квартири чи внесення відповідної суми на депозитний рахунок суду;визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS]. Представники [PERSON]- [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтримали вимоги первісного позову та не визнали вимоги зустрічного позову. 07.09.2018 року [PERSON] надала до суду заяву, в якій повністю визнала вимоги зустрічного позову, розгляд справи просила провести за її відсутністю. Представник [PERSON]- адвокат [PERSON] у судовому засіданні вимоги первісного позову не визнав, просив відмовити в їх задоволенні та повністю підтримав вимоги зустрічного позову, наполягав на їх задоволенні, надалі надав заяву про завершення розгляду справи за його відсутністю. Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 05.06.2004 року, який було розірвано рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя донецької області від 26.06.2017 року /а.с.9/. Згідно з договором купівлі-продажу від 29.06.2006 року [PERSON] на праві власності належить трьохкімнатна квартира [ADDRESS]/а.с.10-11/. На підставі договору купівлі-продажу від 20.07.2015 року [PERSON] на праві власності належить чотирьохкімнатна квартира [ADDRESS]/а.с.12-13/, що також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 40887802 від 20.07.2015 року /а.с. 14/. На підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [PERSON] належить автомобіль «HYUNDAI SANTA FE», державний номер [NUMBER], 2012 року випуску/а.с.48/. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного Кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч. 2 ст. 60 Сімейного Кодексу України, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 68 Сімейного Кодексу України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Згідно з ч. 1 ст. 69 Сімейного Кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з ч. 1 ст. 70 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 71 Сімейного Кодексу України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. № 11 (далі Постанова), встановлено,що сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший). Зі змісту п.п. 23, 24 Постанови вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. Згідно зі ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Аналіз цієї норми свідчить про те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1 - 3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Під час розгляду справи № 6-68цс14, Верховний Суд України також сформулював правову позицію від 02.07.2014 року, якою роз'яснив, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зі змісту судової практики Верховного Суду України випливає, що для ухвалення рішення про припинення права на частку в спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбаченої п. 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України, яка обов'язково повинна бути в сукупності з обставиною, передбаченою п. 4 ч. 1 цієї статті. Пунктом 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема, неподільні речі, суди мають застосовувати положення ч. ч. 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. Згідно з частиною 2 ст. 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Відповідно до положень ст.ст. 76,77,78, 80,81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до висновку експерта № 5/03 за результатами судової авто товарознавчої експертизи від 28.03.2018 року, дійсна ринкова вартість автотранспортного засобу «HYUNDAI SANTA FE», державний номер [NUMBER], станом на 28.03.2018 року становить 435 541,05 гривень /а.с. 90-102/. Висновком № 10-с судової будівельно-технічної експертизи від 24.04.2018 року, встановлено, що ринкова вартість квартири [ADDRESS] на момент оцінки складає 629628,00 гривень, а ринкова вартість квартири [ADDRESS] на момент оцінки складає 1502083,00 гривні /а.с. 105-117/. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши всі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішенняцивільних справ, з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні основного позову та повного задоволення зустрічного позову, тому вважає можливим здійснити між сторонами розподіл та виділити в натурі спільне сумісне майно подружжя, наступним чином:визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] та на автомобіль «HYUNDAI SANTA FE», державний номер [NUMBER];визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS]. При цьому, суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію за майно, що є спільним майном подружжя, в розмірі 653998,03 гривень (виходячи зі встановленої ринкової вартості спірних об'єктів нерухомого та рухомого майна (435541,05 грн. + 629628,00 грн.+ 1502083,00 грн.=2567252,05)/2 -629628,00 грн.). Крім того, [PERSON] з депозитного рахунку слід перерахувати, в рахунок стягнення грошової компенсації за майно, що є спільним майном подружжя, грошові кошти в розмірі 653998,03 гривень, які були внесені [PERSON], за платіжними дорученнями № 1 від 23.05.2018 року (в суму 200000,00 гривень), № 2 від 23.05.2018 року (в суму 200000,00 гривень), № 3 від 24.05.2018 року (в суму 200000,00 гривень), № 4 від 24.05.2018 року (в суму 53998,03 гривень).Право спільної сумісної власності сторін на вищевказане майно слід припинити. Вирішуючи питання про відшкодування судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до пп. 1 п. 1ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка поданафізичною особою або фізичною особою - підприємцем справляється судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно з ч. 6 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», за подання зустрічних позовних заяв, а також заяв про вступ у справу третіх осіб із самостійними позовними вимогами судовий збір справляється на загальних підставах. Виходячи з вартості спірного майна, ціна основного та зустрічного позовів складає 2567252,05 гривень, а відтак по справі має бути сплаченого судовий збір у розмірі 8810,00 гривень. Беручи до уваги, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні основного позову та задоволення зустрічного позову, а також враховуючи сплачені сторонами суми судового збору (позивачкою [PERSON] сплачено судовий збір у розмірі 8000,00 гривень, а відповідачем [PERSON] - 640,00 гривень), з [PERSON] підлягає стягненню судовий збір: на користь [PERSON] у розмірі 640,00 гривень та на користь держави в розмірі 170,00 гривень. Крім того, з [PERSON] на користь [PERSON]підлягають стягненню витрати на проведення будівельно-технічної експертизи в розмірі 6000,00 гривень, які підтверджені товарним чеком від 19.03.2018 року /а.с. 128/, та витрати на проведення автотоварознавчої експертизи в розмірі 1200,00 гривень, які підтверджені квитанцією № 0.0.989773066.1 від 17.03.2018 року /а.с. 129/. На підставі ст. ст. 60, 68, 69, 71 СК України, ст. ст. 11, 365 ЦК України,

Outcome: approved