Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-13 00:00:00

В березні 2014 Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № DNH4KP40750107 від 13 жовтня 2005 року. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що відповідно до укладеного договору № DNH4KP40750107 від 13 жовтня 2005 року, [PERSON] отримав кредит у розмірі 884,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 13 жовтня 2006 року. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку - щомісяця позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов договору. У порушення умов договору [PERSON] зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим у останнього, станом на 17.02.2014р., утворилась заборгованість в розмірі 12840,42 грн., яка складається з: 693,02 грн. - заборгованість за кредитом; 3903,69 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 8243,71 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. У вересні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» під час розгляду Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу справи за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № DNH4KP40750107 від 13 жовтня 2005 року, стало відомо, що [PERSON] помер [INFO]. З листа Другої Криворізької державної нотаріальної контори від 01.11.2014р. на запит Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу стало відомо про те, що спадкоємцями, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] є мати померлого [PERSON] та донька [PERSON]. На підставі викладеного, просить суд стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" борг кредитора спадкодавця за кредитним договором № DNH4KP40750107 від 13 жовтня 2005 року, на загальну суму 2282,95 грн., яка складається з: 693,02 грн. - заборгованість за кредитом; 955,58 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 49,45 грн. - заборгованість пені, а також штрафи відповідно до п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 84,90 грн. - штраф (процентна складова) та судовий збір. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі просила їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки не повідомили, у зв'язку з чим суд дійшов висновку про можливість заочного розгляду справи та постановлення рішення на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від відповідача виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] звернувся до позивача із заявою позичальника № DNH4KP40750107 від 13 жовтня 2005 року, згідно якої йому надано грошові кошти у сумі 884,00 грн. на строк 12 місяців по 13.10.2006 включно, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку - щомісяця позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов договору. У порушення умов договору [PERSON] зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим у останнього, станом на 17.02.2014 року, утворилась заборгованість в розмірі 12840,42 грн., яка склалась з: 693,02 грн. - заборгованість за кредитом; 3903,69 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 8243,71 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Як вбачається з матеріалів справи, кінцевим терміном повернення кредитних коштів за кредитним договором № DNH4KP40750107 від 13 жовтня 2005 року, укладеним між ЗАТ КБ «Приват Банк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON] є 13 жовтня 2006 року. Таким чином, строк настання вимоги за кредитним договором № DNH4KP40750107 від 13 жовтня 2005 року почався 13 жовтня 2006 року. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За змістом ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Відповідно до ч.ч.1,4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснювати свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Згідно з ч.5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до ст.ст. 608, 1218, 1219 ЦК України у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов'язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов"зкові померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємців, таким чином відбувається передбачена законом заміна боржника за зобов'язанням. Згідно з правилами ст. 262 ЦК України, заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. У вересні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» під час розгляду Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу справи за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № DNH4KP40750107 від 13 жовтня 2005 року, стало відомо, що [PERSON] помер [INFO]. З листа Другої Криворізької державної нотаріальної контори від 01.11.2014р. на запит Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу стало відомо про те, що після смерті [PERSON] з заявою про прийняття спадщини звернулась мати померлого [PERSON], а також фактично прийняла спадщину його малолітня (була на момент смерті) донька [PERSON]. Згідно ч. 1 ст. 1281 ЦК України, спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Відповідно до ч. 2 ст. 1281 ЦК України, кредитору спадкодавця належить протягом шести місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Відповідно до ч. 3 ст. 1281 ЦК України, якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Крім того, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких повинно обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Відповідно до розрахунку, наданого стороною позивача, померлий [PERSON] з 13 жовтня 2005 року взагалі не погашав кредитну заборгованість, в зв'язку з чим ще в кінці 2005 року позивачу вже було відомо про порушення свого права. Цей факт також підтверджується тим, що банк в березні 2009 року звертався до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу з заявою про видачу судового наказу. 19 березня 2009 року Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу винесено судовий наказ, яким з [PERSON] стягнуто заборгованість за кредитним договором в сумі 3745,28 грн. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем при зверненні до суду з позовом про стягнення заборгованості по кредитному договору пропущено строк позовної давності. Аналізуючи перелічені норми матеріального та процесуального права, суд приходить до висновку, що зібрані у справі докази вказують на відсутність підстав для задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця заборгованості за кредитним договором № DNH4KP40750107 від 13 жовтня 2005 року. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Виходячи з того, що судом у задоволенні позовних вимог відмолено, то суд приходить до висновку, що у стягненні з відповідача на користь позивача суми сплаченого судового збору в розмірі 243,60 грн., також слід відмовити. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що посилання позивача на те, що в даному випадку строки позовної давності не пропущені, оскільки з листа Другої Криворізької державної нотаріальної контори від 01.11.2014р. стало відомо про прийняття відповідачами спадщини після померлого [PERSON], є неспроможними, оскільки суперечать вимогам ч. 2, ч. 3 ст. 1281 ЦК України, так як банківській установі про порушення свого права на отримання платежів від [PERSON] було відомо з кінця 2005 року та не позбавляло права позивача на звернення із позовом до суду ще при житті боржника.

Outcome: dismissed