Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-07 00:00:00

в березні 2019 року позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів та заборгованості за ухилення від виконання батьківських обов`язків. В обґрунтування позову зазначено, що позивач та відповідач перебували в не зареєстрованому шлюбі із 2010 року. [INFO] у них народився син [PERSON] , який проживає разом із позивачкою, та вона повністю його утримує та виховує. З 2012 року позивач та відповідач не підтримують стосунки та проживають окремо. Відповідач жодної матеріальної допомоги на утримання сина не надає. З моменту припинення стосунків (2012 рік) та на теперішній час відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, здоров`ям дитини не цікавиться, вихованням не займається, жодної матеріальної допомоги на його утримання не надає. Вона ж з 2015 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який допомагає їй у вихованні та утриманні сина. Посилаючись на зазначене, позивач звернулась до суду за захистом своїх прав та просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно їх спільного сина, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі в розмірі 10000,00 грн., але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку щомісяця до досягнення дитиною повноліття, а також посилаючись на тривале невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків та зважаючи на стан здоров`я сина, просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість за сім років ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 22.03.2019 року, у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 18.06.2019 року, у справі закінчено підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явилась. Подала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі. Просила позов задовольнити з викладених в ньому підстав. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явився. Судом про розгляд справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, з будь-якими клопотаннями до суду не звертався. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надіславши до суду висновок, відповідно до якого орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина. Враховуючи викладене, суд вважає з можливе розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи, а також суд ухвалив про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що сторони у справі - [PERSON] та [PERSON] з 2010 р. по 2012 р. перебували у не зареєстрованому шлюбі та [INFO] у них народився син [PERSON] , який на даний час проживає разом із матір`ю (а.с. 9, 10). Відповідно до копії свідоцтва про шлюб, [PERSON] та [PERSON] 26.02.2015 року зареєстрували шлюб та проживають разом однією сім`єю, виховуючи малолітнього [PERSON] (а.с.13-16). Малолітній [PERSON] , відповідно до характеристики ДНЗ комбінованого типу № 250 Дарницького району м. Києва з 01.09.2016 року відвідує логопедичну групу. До садочку його приводять мати [PERSON] та втчим [PERSON] , з яким у дитини добрі стосунки (а.с.17). 04.07.2019 року органом опіки та піклування Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації зроблено висновок, відповідно до якого Голосіївська районна у м. Києві державна адміністрація, а саме орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , 2012 р.н. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що всупереч вимог СК України відповідач вихованням та утриманням сина не займається вже впродовж тривалого часму. Він не цікавиться місцем його перебування, станом здоров`я, духовним та фізичним розвитком, не надає кошти на його утримання. Судом встановлено, що малолітня дитина проживає разом із матір`ю та її чоловіком. Дитина знаходиться на повному утриманні позивачки, та доказів зворотному з боку відповідача суду надано не було. Декларація прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У відповідності до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України, батьки або один з них можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Судом в ході розгляду справи достовірно встановлено, що відповідач з 2012 року належним чином не виконує обов`язків щодо піклування про здоров`я, психологічний та фізичний розвиток малолітнього сина, та належних і допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача з боку відповідача в ході розгляду справи суду надано не було. Встановлені судом обставини є підставою для висновку, що відповідач має бути позбавлений батьківських прав відносно малолітнього сина, оскільки, батько не виявляє батьківського піклування, ухиляється від своїх обов`язків з його виховання, а тому позовна вимога в частині позбавлення батьківських прав є обґрунтованою, в зв`язку з чим підлягає задоволенню. В частині позовних вимог про стягнення аліментів та заборгованості за сім років ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків слід зазначити наступне. За правилами частини 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Статтями 155, 180, 181, 182, 183 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, а при ухиленні батьків від цього обов`язку кошти на утримання дітей стягуються з них в судовому порядку, в розмірі визначеному судом. Звертаючись до суду з даним позовом, позивачка наголошувала, що спільна дитина сторін проживає разом із нею та знаходиться на її утриманні, а батько дитини - відповідач по справі, - ухиляється від покладених на нього обов`язків щодо утримання дитини. Наведене не спростовано відповідачем, як і не спростовано доводи належного матеріального забезпечення дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Суд звертає увагу на те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. На час розгляду даного спору по суті, у відповідності до ст. 7 Закону України „Про Державний бюджет України на 2019 рік", установлено у 2019 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2019 року - 1853 гривні, з 1 липня - 1936 гривень, з 1 грудня - 2027 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень; працездатних осіб: з 1 січня 2019 року - 1921 гривня, з 1 липня - 2007 гривень, з 1 грудня - 2102 гривні; осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2019 року - 1497 гривень, з 1 липня - 1564 гривні, з 1 грудня - 1638 гривень. Судом встановлено, що спільна дитина сторін проживає разом з позивачкою і перебуває повністю на її утриманні, відповідач участі у вихованні та утриманні дитини не приймає та доказів зворотному суду надано не було. Разом з тим, слід зазначити про те, що ініціюючи позов про стягнення з відповідача щомісячно на утримання дитини аліментів у розмірі 10000 грн., позивачем не надано переконливих доказів на підтвердження здійснення постійних реальних витрат щомісячно на утримання дитини саме в такому розмірі. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги обов`язок відповідача утримувати свою дитину на підставі описаних вище норм права, рівний обов`язок обох батьків в утриманні дитини, суд вважає необхідним задовольнити позов частково і стягнути з відповідача на утримання сина аліменти в розмірі 1200,00 грн., щомісячно, що відповідає межам прожиткового мінімуму для дітей такого віку та не є меншим ніж 50% від нього, а в решті вимог позову необхідно відмовити, в зв`язку з необґрунтованістю та недоведеністю. В частині позовної вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за сім років ухилення від батьківських обов`язків на утримання сина, суд вважає за необхідне відмовити, оскільки, позивачем пред`явлено вимогу про стягнення аліментів лише в 2019 році, до цього часу будь-яких матеріальних вимог в частині утримання дитини позивачем пред`явлено не було, та відсутня відповідна заборгованість, а відтак доводи позивача в цій частині є безпідставними та необґрунтованими. Окремо слід звернути увагу сторони позивача на те, що витрати, які нею здійснюються, в зв`язку зі станом здоров`я та лікуванням дитини не входять до складу аліментних зобов`язань, а тому позивач не позбавлена можливості звернутись до суду з окремими позовними вимогами про стягнення додаткових витрат на дитину, які нею понесені в рамках позовного провадження. За правилами ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав судовий збір в сумі 768,40 грн., а за позовну вимогу про стягнення аліментів судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави, оскільки, від його сплати позивач була звільнена. На підставі викладеного, та

Outcome: partial