Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-11 00:00:00

26 липня 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила встановити факт спільного проживання однією сім»єю [PERSON] з [PERSON] з травня 2009 року по день смерті останнього 16 лютого 2016 року, визнати спільною сумісною власністю набуте за час спільного проживання майно, а саме меблі, будівельні матеріали та обладнання, які були використані при ремонті та будівництві домогосподарства, що розташоване по вул. Шевченка, 95/2 в с.Количівка Чернігівського району та області, на земельній ділянці загальною площею 0,45 га, належній померлому [PERSON], призначену для ведення особистого підсобного господарства, а саме опалювального котла «Аriston» вартістю 4500 грн, коштів на установку котла - 1850 грн, меблів: комод, м»який куточок на кухню та кухонний меблевий гарнітур, дзеркало в прихожу та ванну кімнати, на загальну суму 10000 грн, газової плити «Beko» - вартістю 3000 грн, унітазу вартістю 500 грн, холодильника «Indesit» вартістю 5000 грн, морозильної камери ATLANT вартістю 2500 грн, телевізора «LG» діагональ 27 вартістю 2500 грн, ноутбука «Lenovo» вартістю 4000 грн, вартості дверей у двох кімнатах в сумі 1900 грн, вартості будівельних матеріалів витрачених на будівництво та оплату за роботу по установці забору в сумі 3754 грн, будівельних матеріалів та робіт витрачених на будівництво ганку вартістю 28000 грн, будівельних матеріалів та робіт витрачених на утеплення душової кімнати, ремонт потолка в двох кімнатах, укладення кахельної плитки в коридорі вартістю 7582 грн, будівельних матеріалів і робіт витрачених на будівництво альтанки вартістю 5000 грн, а всього на загальну суму 81\~871 грн, визнати право власності на ? частину вказаного майна та стягнути з відповідачів компенсацію ? частини даного майна. Свої вимоги мотивувала тим, що з [PERSON] у шлюбі не перебувала, але під час спільного проживання між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю: вели спільне господарство, були пов»язані спільним побутом, мали взаємні права та обов»язки. Спочатку з травня 2009 року разом винаймали житло, а в подальшому, коли захворіла мати [PERSON] переїхали до села Количівка, де жили разом, здійснювали ремонт за спільні кошти, купували меблі та техніку. В судовому засіданні позивач позов підтримала та просила його задовольнити, посилаючись на обставини, вказані в позовній заяві. Пояснила, що вони з [PERSON] познайомились в 2009 році та проживали на квартирі, в подальшому переїхали жити в село, оскільки потрібно було доглядати мати [PERSON]. В селі завели свиней, курей, уток та після смерті матері почали робити ремонт. [PERSON] сказав їй сидіти вдома і вона працювала неофіційно в кафе. Вона займалась господарством, обробляла город. \~\~\~\~ Представник позивача підтримала позовну заяву позивачки та просила її задоволити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Пояснила, щр просять встановити факт спільного проживання як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, оскільки встановлення даного факту пов»язано з визнанням майна спільною сумісною власністю подружжя. Як на доказ спільного проживання та ведення господарства посилалась на реєстарцію позивача за місцем проживання, пояснення сторін, свідків, наявність документів, що підтверджують спільне витрачання коштів. \~\~ \~ Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що, коли батько переїхав до села Количівка, то він до нього рідко приїжджав у гості, але був, коли робився ремонт і допомагав його робити, а саме разом з батьком клав проводку. Спілкувався з батьком по телефону і він постійно розповідав, що сварився з [PERSON], і вона кудись їхала. \~\~\~\~\~\~ Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні, оскільки в судовому засіданні наданими документами не доведено участі позивача у проведенні ремонтних робіт, у набутті майна на вказану суму, також те, що позивач проживала однією сім»єю без реєстрації шлюбу з померлим. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явилась та поштові відправлення на її ім»я отримав [PERSON], її брат, який повідомив в судовому засіданні, що остання перебуває за кордоном, їй відомо про наявність даної справи в суді, але з»явитись до суду вона не має можливості. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що працювала разом з [PERSON] в 2011 році. Приїжджала на свята до с.Количівка, де була [PERSON]. В 2012 році на день народження [PERSON] подарували двох поросят. Пояснила, що одного разу в 2012 році [PERSON] не заплатили кошти і вони жили на кошти [PERSON]. Свідок [PERSON] суду пояснила, є рідною сестрою позивача та знає, що остання познайомилась з [PERSON] в 2010 році та вони жили з ним в м.Чернігові, а потім переїхали до с.Количівка. Пояснила, що [PERSON] працювала неофіційно в кафе, вела господарство, обробляла город, який вона також допомагала обробляти, робили ремонт. Знає, що купляли морозильну камеру. Свідок [PERSON] суду пояснила, що приїжджала на свята до с.Количівка, знає, що робили ремонт та [PERSON] наймав робочих. Знає, що [PERSON] обробляла город. Свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] її сусідка, знає, що остання доглядала мати [PERSON] та в полаьшому вони переїхали жити до с.Количівка. [PERSON] займалась до господарству, тримали курей, свиней, уток, грошей не вистачало і [PERSON] займала у неї. Бачила, що робили ремонт та вона сприймала їх як сім»ю і вони разом ходили. Свідок [PERSON] суду пояснила, що знала давно [PERSON], а в подальшому познайомилась з [PERSON] і разом святкували свята. [PERSON] навіть радився з нею чи може він зробити [PERSON] такий подарунок. Свідок [PERSON] суду пояснила, що є подругою [PERSON] та часто бувала в с.Количівка, сприймала [PERSON] та [PERSON] як чоловіка та жінку. Знає, що коли померла мати [PERSON], то вони почали робити ремонт і коштів у них не вистачало. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона працює завідувачем районного центру міграційної служби та до неї на роботу в 2015 році звернувся [PERSON], якого вона раніше знала як сусіда по квартирі, з питанням щодо реєстрації в с.Количівка його невістки та питав як можна виписати жінку, яка там вже тривалий час не проживає. Вона пояснила, що ця жінка має звернутись особисто з заявою або через суд, але [PERSON] повідомив, що не знає, де вона поділась і вони з нею не спілкуються. Свідок [PERSON] суду пояснив, що [PERSON] був його другом, він у нього бував вдома та не вважав [PERSON] дружиною [PERSON]. Останній прописав її, оскільки їй потрібна була прописка в Чернігівському районі, щоб їздити до лікарні. Зазначив, що сім»ї у них не було, [PERSON] ніде не працювала, жила за рахунок [PERSON], постійно кудись їздила, то в Росію, то до родичів, то на море, то до Польщі. [PERSON] сам робив ремонт у будинку. Свідок [PERSON] суду пояснив, що з [PERSON] знайомі вже 12 років та останній розповідав, що жила якась жінка, яка то приходила, то уходила і він на неї скаржився. Знає, що ремонт [PERSON] робив за свої кошти, він також йому допомагав і альтанку він особисто привозив на 50 річчя [PERSON]. У [PERSON] була своя фірма по будівництву та він також отримував пенсію. Пояснив, що коли був в с.Количівка, то не бачив в господарстві худоби. Заслухавши пояснення позивача та її представника, відповідача та його представника, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено наступне. За положеннями ч.ч. 1, 2\~ст. 21 СК України\~шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. За приписами ч. 2\~ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки, що є ознаками сім`ї. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Однак це положення стосується лише осіб, які проживають у шлюбі. Відповідно до ч.1\~ст.74 СК України\~якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або у будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Відповідно до\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»\~у тому разі коли є спір про право, то встановлення фактів, що мають юридичне значення розглядаються в порядку позовного провадження. У пункті 20\~Постанови Пленуму Верховного Суду України\~\~від 21 грудня 2007 року № 11 « Про практику\~\~застосування судами законодавства при розгляді\~\~справ про право\~\~на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~роз'яснено, що під час застосування\~ст.74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило\~\~зазначеної норми\~\~поширюється\~\~на випадки,\~\~коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені\~\~відносини, що притаманні подружжю. Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999р. за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім'ї») визначено таку обов'язкову ознаку члена сім'ї, як ведення спільного господарства. Тобто положеннями вказаних норм передбачено, що для визначення та встановлення, що майно є спільною сумісною власністю подружжя необхідні умови - проживання однією сім`єю, спільне проживання, яке пов'язано спільним побутом, із взаємними правами та обов'язками, що і є ознаками сім`ї. Факт спільного проживання сторін однією сім'єю чи відсутність такого доводиться сторонами, належними доказами та поясненнями свідків. За правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України у постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-102цс15, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у шлюбі між собою, є об»єктом їх спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім»ї ( при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або собисті доходи, об»єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв»язку з цим підлягає встановленню не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці. Факт лише спільного проживання не може слугувати підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім'єю. Позивачем не надано доказів для висновку про спільне проживання сторін, яке пов'язано спільним побутом. Доводи та пояснення позивача без наявності допустимих та належних доказів не можуть прийматися судом належним доказом факту проживання однією сім'єю, ведення спільного господарства, наявності спільного сімейного бюджету, тобто саме тих ознак, які притаманні поняттю «сім`я». Відповідно до\~ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами на власний розсуд. Відповідно до положень\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підтвердження своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі ч. 1\~ст. 59 ЦПК України\~належними є докази, що містять інформацію щодо предмета доказування. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. На підтвердження факту спільного проживання однією сім»єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу позивач посилається на покази свідків. Однак, оцінюючи покази свідків як зі сторони позивача так і сторони відповідача, суд зважає на те, що в сукупності вони є суперечливими. Так свідки позивача стверджують, що вважали [PERSON] та [PERSON] сім»єю, осільки разом святкували свята, [PERSON] доглядала господарство, ходили разом, а свідки відповідача стверджують, що [PERSON] та [PERSON] не були сім»єю, оскільки постійно сварились, [PERSON] тривалий час не проживала разом з [PERSON], який навіть хотів її зняти з реєстрації і спільного побуту у них не було. Оціюючи покази допитаних в судовому свідків в сукупності з дослідженими письмовими доказами та поясненнями сторін, суд зважає на наступне. Суд ставиться критично до показів [PERSON], яка є сестрою позивача та продовжує спільно проживати з нею в будинку [PERSON], з чого слідує зазначення її адреси в клопотанні про допит в якості свідка. Свідок [PERSON] підтвердила тільки святкування разом свят, що не є само по собі доказом ведення спільного господарства, спільного побуту, спільного бюджету. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] спостерігали за стосунками [PERSON]В, та [PERSON] лише на свята та опосередковано були обізнані щодо ремонту, який проводився у будинку та купівлі речей, що має, крім показів свідків підтверджуватись належними та допустими доказами, оскільки дані обставини заперечує інша сторона. При цьому слід зазначити, що свідок [PERSON] є близькою подругою позивача, проживає у м.Чернігові і суд ставиться критично до її показів, з приводу того, що вона була достеменно обізнана про всі стосунки [PERSON] та [PERSON] , скільки постійно бувала у них вдома. При цьому, слід зазначити, що під час допиту свідка [PERSON] представник позивача задавала питання, які самі в собі вже містили відповідь, а свідок [PERSON] лише підтверджувала відповіді, вказуючи, що дійсно вони жили як сім»я, тримали курей, уток, свиней. Позивач, вказуючи, що у неї були довірчі відносини з [PERSON] і вони все обговорювали, не змогла в судовому засіданні чітко відповісти на питання щодо оформлення спадщини після померлої матері [PERSON], а саме земельної ділянки, наявність у неї на руках документів на ім»я [PERSON] та його матері, а саме свідоцтв про народження, про смерть, копії державного акту на земельну ділянку, свідоцтв про освіту, дипломів, трудової книжки, закордонного папорту, посвідчення водія ( а.с.65-77) не свідчить про спільний побут та ведення спільного госопдарства, оскільки всі документи зберігались у будинку і позивач мала вільний до них доступ і у будинку не було сейфу, де б померлий зберігав всі важливі документи. Позивач в судовому засіданні, надаючи документи щодо придбання матеріалів, не змогла пояснити необхідності купівлі матеріалів на ремонті роботи та джерело походження коштів, за які вона придбала вказані матеріали, при цьому стверджувала, що вона все оплачувала та займалась цими роботами. Твердження свідків зі сторони позивача щодо того, що у [PERSON] не вистачало коштів на проживання і вони жили іноді за рахунок [PERSON], яка до того ж брала в борг у сусідів, спростовуються тим, що [PERSON] був пенсіонером та отримував пенсію, крім того був власником ПП «Штат С», яке як вбачається з наданої інформації ЧО ДПІ ГУ ДФС у Чернігівській області (а.с.198) мало значний дохід, в тому числі в 2012 році, в якому свідки вказували на те, що грошей не вистачало та [PERSON] жив за рахунок [PERSON], що як встановлено в судовому засіданні з досліджених письмових доказів, а саме пенсійного посвідчення та інформації ЧО ДПІ ГУ ДФС у Чернігівській області не відповідає дійсності. Позивач же, стверджуючи, що вона вкладала свої власні кошти на ремонтні роботи та набуття майна, а також утримувала [PERSON], не надала в судове засідання жодного письмового доказу, який би в сукупності з допитаними свідками підтверджував би зазначену нею обставину. Сама по собі реєстрація [PERSON] в с.Количівка не свідчить про ведення спільного господарства, спільного побуту та спільного бюджету разом з [PERSON] Разом з тим, слід зазначити, що у відповідності до довідки Іванівської сільської ради, виданої 03.10.2012 в с.Количівка по вул.Шевченко, буд, 95 кв.2 була зареєстрвоана та проживала [PERSON] як наймач, що тягне за собою зовсім інші правові відносини. А отже обробляти город вона могла також як наймач, до того ж її сестра також приїжджала обробляти город. Як визначено ст.62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визначне за рішенням суду обєктом права спільної сумісної власності подружжя. На вказану статтю в своїй позовній заяві посилалась позивач, як на підставу визнання судом набутого майна об»єктом спільної сумісної власності. Виходячи з положень п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», якщо збільшення вартості такого майна внаслідок або спільних трудових та грошових затрат, або таких затрат другого з подружжя, не може вважатись істотним у порівнянні з попередньою вартістю особистого майна, то другий з подружжя може вимагати від подружжя власника компенсації своїх внесків за умови, що такі витрати перевищували обов»язок, покладений статтею 156 ЖК щодо участі у витратах по утриманню будинку, прибудинкової території та проведення ремонту. У відповідності до ст.156 ЖК члени сім»ї власника будинку зобов»язані дбайливо ставитися до жилого будинку. Повнолітні члени сім»ї власника зобов»язані брати участь у витратах по утриманню будинку і придомової території та проведенню ремонту. За положеннями ст. 57 ЦПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін. Частина 2 ст. 59 ЦПК України визначає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, якщо їх заперечує інша сторона. Таким чином, права [PERSON] на отримання грошової компенсації залежить від доведеності дійсних витрат (спільних або особистих) на збільшення вартості майна померлого, що має бути стягнута зі спадкоємців. Відповідач в судовому засіданні заперечував внесення [PERSON] коштів у ремонт та придбання матеріалів, вказуючи, що всі ремонтні роботи проводив батько за власний рахунок, оскільки мав дохід від підприємницької діяльності, сам був будівником, що підтверджується довідкою з єдиного державного реєстру підприємств та організацій та ліцензією ( а.с.22-23), у відповідності до яких [PERSON] здійснював в тому числі, вид діяльності з будівництва житлових і нежитлових будівель. Суд не може прийняти як належний та допустимий доказ укладену 15 травня 2012 року цивільно-правову угоду та акт прийняття передачі виконаних робіт ( а.с.43-45), зважаючи на наступне. Цивільно- правова угода як встановлено в судовому засіданні укладена з громадянами, які не є суб»єктами підприємницької діяльності з певного виду робіт, має виправлення щодо терміну дії угоди, які не засвідчені належним чином, при цьому п.1.1. угоди протирічить п.5.2. угоди щодо матеріалу, який використовується при виконанні робіт. Крім того, суд звертає увагу, що у відповідності до п.2.2. за виконану роботу замовник сплачує виконавцеві винагороду в сумі 41200 грн, в яку не має включатись вартість матеріалів, а у відповідності до акту прийняття - передачі виконаних робіт, на будівельні матераіли витрачено 23\~559 грн, а оплата праці двох осіб складає 17\~641 грн. Отже, за слів позивача працівникам матеріали купував [PERSON], але останні отримали кошти не тільки за роботу, яку виконували, але й за використані матеріали, а отже цивільно- правова угода та акт приймання передачі суперечать один одному, що ставить їх під сумнів як документи, що підтверджують проведення вказаних в них робіт на замовлення [PERSON] та отримання від неї грошей. Крім того, в судовому засіданні [PERSON] не змогла пояснити джерела походження у неї такої суми коштів. Суд також не може прийняти як належний та допустимий доказ акт № 92 приймання виконаних підрядних робіт ( а.с.46), оскільки в останньому зазначено, що він за вересень 2012 року, але підрядні роботи здані ще в січні 2012 року, при цьому відсутній підпис, що замовник прийняв ці роботи. Також, в судове засідання не надано письмовий доказ на підтвердження набуття вказаного котла на суму 4500 грн, в тому числі за рахунок [PERSON]. Розписка [PERSON] про будівництво альтанки в квітні 2011 року на суму 5000 грн, які він отримав від [PERSON] не приймається до уваги, оскільки підпис останнього не засвідчений належним чином, свідки в судовому засіданні стверджували, що альтанка була подарунком [PERSON] на день народження та свідок [PERSON] зазначив, що сам особисто привозив цю альтанку. Крім того, під час судового засідання [PERSON] не змогла повідомити джерело походження у неї вказаних грошей. Надані лист відвантаження від 20 січня 2012 року, рахунок-фактура від 08 жовтня 2012 року, видаткова накладна від 22 травня 2012 року, видаткова накладна від 23 серпня 2012 року ( а.с.48-50, 52) не свідчать про набуття перелічених в ній матеріалів для ремонтних робіт в с.Количівка по вул.Шевченко, 95/2, не містять інформації про предмет доказування, оскільки покупцями за вказаними документами є юридичні особи, а у видатковій накладній від 22.05.2012 взагалі відсутній покупець. Надана накладна з чеком від квітня 2012 року на суму 662,45 грн також не містить інформацію про предмет доказування, оскільки покупцем за вказаною накладною є [PERSON] та з даної накладної неможливо встановити, що будівельні матеріали були використані під час проведення ремонтних робіт в с.Количівка по вул. Шевченка, 95/2. ( а.с.51) Наданий чек від 16.01.2012 ( а.с.53) також не є належним та допустимим доказом в даній справі, оскільки не містить інформації, що набуті в ньому матеріали були використані під час проведення ремонтних робіт в с.Количівка по вул. Шевченка, 95/2, а позивач в судовому засіданні не змогла пояснити для чого здійснювалась купівля шліфувальних дисків. З оглянутих в судовому засіданні товарних чеків від 02.07.2012, 23.05.2012, 19.05.2012, накладних від 04.12.2012, 22.09.2012, 08.02.2012, 10.09.2012, 06.02.2012,14.05.2013 ( а.с.54-57, 59) не можливо встановити хто є покупцем вказаних матеріалів, коли було сплачено покупку та що вказані матеріали були використані під час проведення ремонтних робіт в с.Количівка по вул. Шевченка, 95/2. В накладній від 06.05.2012 хоча і зазначається, що [PERSON] одержала унітаз, однак невідомо за якою адресою вказаний унітаз був встановлений та хто саме з [PERSON] його одержав. ( а.с.58) Надані товарний чек від 29 вересня 2011 року та гарантійний талон на купівлю «Lenovo» ( а.с.60) не підтверджує, що останнє є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], оскільки в даному документі взагалі відсутні прізвища покупців, а мається лише дата набуття, а отже даний товарний чек може лише свідчити про купівлю «Lenovo» будь-якою особою. Також, суду надані лише інструкція до спальні «Венера», гарантійна карта на морозильник, гарантійний талон «Веко», що також не підтверджує набуття вказаного товару за спільні кошти [PERSON] та [PERSON] і взагалі не містить інформацію щодо вартості вказаного майна, а отже не можуть бути прийняті судом як належні та допустимі докази у справі. ( а.с. 61-63) Наданий проект газифікації підтверджує тільки, що дійсно в с.Количівка по вул. Шевченка,95 була проведена заміна котла 26.09.2012. ( а.с.64) Однак останній не містить інформації за чиї кошти була проведена заміна котла. Надана роздруківка фотокарток не містить інформації щодо дати набуття майна, яке сфотографовано, наявності спільного побуту, вартості майна та проведених будівельних робіт в с.Количівка по вул. Шевченка, 95/2, а отже не є належним та допустими доказом у справі. ( а.с. 80-88) Надані квитанції по сплаті за комунальні послуги не можуть бути прийняті як докази у справі щодо ведення спільного господарства та наявності спільного побуту, оскільки [PERSON] була зареєстрована за адресою в [INFO], а отже мала нести витрати по сплаті за комунальні послуги, якими також користувалась, але з наданих квитанцій неможливо достеменно встановити, хто саме сплачував за вказані послуги. ( а.с. 89-110) Як встановлено з наданої копії спадкової справи № 94/2016, заведеної після померлого 16 лютого 2016 року [PERSON], з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернувся син спадкодавця [PERSON], який прийняв спадщину за законом як спадкоємець першої черги. ( а.с.144-151) [PERSON] до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини у встановлений законодавством строк не звернулась, а отже є такою, що не прийняла спадщину, а тому вимоги, заявлені до [PERSON] є безпідставними. Суд не може прийняти як доказ спільного проживання надані позивачем фотографії, оскільки із наданих фотографій не вбачається дати їх виконання, на них зображені не тільки [PERSON] та [PERSON], а також вони не підтверджують, що зображені на них особи проживали однією сім»єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство та мали спільний бюджет. Суду взагалі не надано будь-яких документів щодо набуття та вартості меблів: комоду, м»якого куточку на кухню та кухонного меблевого гарнітуру, дзеркала в прихожу та ванну кімнату, телевізора «LG», дверей у двох кімнатах. Не підтверджено в судовому засіданні належними та допустимими доказами вартість та спільне набуття опалювального котла «Аriston», газової плити «Beko» - вартістю 3000 грн, унітазу вартістю 500 грн, холодильника «Indesit» вартістю 5000 грн, морозильної камери ATLANT вартістю 2500 грн, ноутбука «Lenovo» вартістю 4000 грн, понесених коштів на установку котла - 1850 грн, вартості будівельних матеріалів витрачених на будівництво та оплату за роботу по установці забору в сумі 3754 грн, будівельних матеріалів та робіт витрачених на будівництво ганку вартістю 28000 грн, будівельних матеріалів та робіт витрачених на утеплення душової кімнати, ремонт потолка в двох кімнатах, укладення кахельної плитки в коридорі вартістю 7582 грн, будівельних матеріалів і робіт витрачених на будівництво альтанки вартістю 5000 грн. З показів, допитаних в судовому засіданні свідків позивача та надних документів, достеменно не встановлено, що [PERSON] та [PERSON] мали спільні доходи, здійснювали їх спільний розподіл, вели спільне господарство, придбавали майно в інтересах сім»ї. З наданої копії актового запису про смерть № 09 від 17 лютого 2016 року, вбачається, що оформленням всіх документів займався син померлого [PERSON]. ( а.с.178) З дослідженої в судовому засіданні відповіді головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України ( а.с.200) встановлено, що [PERSON] дійсно на протязі 2012 - 2016 років періодично виїжджала за межі України, в тому числі на тривалий час з 26.07.2015 по 28.11.2015, що підтверджує покази свідка [PERSON], [PERSON] та самого відповідача щодо постійної відсутності [PERSON] та її не проживання тривалий час з [PERSON]. При цьому свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердила, що в 2015 році [PERSON] звертався до неї за консультацією щодо виписки зареєстрованої особи, яка тривалий час не проживає. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, обставини ведення сторонами спільного господарства, наявність у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна саме в інтересах сім'ї, належними і допустимими доказами не доведені. А відтак, позовні вимоги про встановлення факту проживання однією сім'єю з травня 2009 року по день смерті [PERSON] 16.02.2016, що нерозривно пов»язано з визнанням майна спільною сумісною власністю, визнання спільною сумісною власністю меблів, будівельних матеріалів та обладнання, які були використані при ремонті та будівництві домогосподарства, що розташоване по вул. Шевченка, 95/2 в с.Количівка Чернігівського району та області, на земельній ділянці загальною площею 0,45 га, належній померлому [PERSON], призначену для ведення особистого підсобного господарства, а саме опалювального котла «Аriston» вартістю 4500 грн, коштів на установку котла - 1850 грн, меблів: комод, м»який куточок на кухню та кухонний меблевий гарнітур, дзеркало в прихожу та ванну кімнати, на загальну суму 10000 грн, газової плити «Beko» - вартістю 3000 грн, унітазу вартістю 500 грн, холодильника «Indesit» вартістю 5000 грн, морозильної камери ATLANT вартістю 2500 грн, телевізора «LG» діагональ 27 вартістю 2500 грн, ноутбука «Lenovo» вартістю 4000 грн, вартості дверей у двох кімнатах в сумі 1900 грн, вартості будівельних матеріалів витрачених на будівництво та оплату за роботу по установці забору в сумі 3754 грн, будівельних матеріалів та робіт витрачених на будівництво ганку вартістю 28000 грн, будівельних матеріалів та робіт витрачених на утеплення душової кімнати, ремонт потолка в двох кімнатах, укладення кахельної плитки в коридорі вартістю 7582 грн, будівельних матеріалів і робіт витрачених на будівництво альтанки вартістю 5000 грн, а всього на загальну суму 81\~871 грн, визнання права власності на ? частину вказаного майна та стягнення з відповідачів компенсації ? частини даного майна, задоволенню не підлягають. Як вбачається з матеріалів справи, інтереси [PERSON] в суді представляв адвокат [PERSON], за послуги якого позивачем сплачено 6670,00 грн. Відповідно до ст.1 Закону України „Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Враховуючи викладене, компенсації підлягають не будь-які види правової допомоги, а ті, що визначені вищевказаним законом. В судове засідання надано акт виконаних робіт за договором про надання адвокатських послуг, у відповідності до якого адвокатом затрачено 1 година щодо консультування сторони, 2 години на вивчення та правовий аналіз матеріалів, 30 хвилин на підготовку та надіслання адвокатського запиту, 3 години на правовий аналіз дій позивача по справі та вивчення судової практики, 3 години на підготовку документів та оформлення заперечень на позовну заяву, подача їх до суду, інші підготовчі дії до судового розгляду. Також, адвокат приймав участь у розгляді справи 6 год 16 хв.( 09.09.2016 2 год 28 хв., 29.09.2016 2 год 2 хв, 12.10.2016 1 год 46 хв.) У відповідності до наданого розрахунку судом приймається вчинені адвокатом окремі процесуальні дії поза судовим засіданням, а саме 1 година попередньої консультації, 2 години 30 хвилин з вивчення та правового аналізу матеріалів та підготовка і надіслання адвокатського запиту, 3 години з оформлення заперечень на позовну заяву, при цьому судом не враховується 3 години затраченого часу на правовий аналіз дій позивача по справі, який проведений не був, оскільки адвокат представляє інтереси відповідача у справі, а вивчення судової практики сама по собі вже входить в правовий аналіз матеріалів та підготовку заперечень. Таким чином судом враховується як вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням 6 годин 30 хвилин. Таким чином, враховуючи акт та кількість годин, затрачених адвокатам в судовому засіданні, загалом кількість витраченого часу адвоката складає 12 год. 46 хв. За годину участі особи, яка надавала правову допомогу, витрати складають 580 грн 00 коп. (1450 грн х 40%). Загальна вартість складає 7404,67 грн (580,00 х 12 год 46 хв.), однак, враховуючи, що позивачем сплачено у відповідності до квитанції за послуги адвоката з надання правової допомоги 6670 грн, то зазначена сума підлягає стягненню з позивача на користь відповідача в повному обсязі, враховуючи положення ст.88 ЦПК України, оскільки позивачу відмовлено в задоволенні позову, а відповідач поніс судові витрати на надання правової допомоги, що підтверджені документально. На підставі викладеного,

Outcome: approved