Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-19 00:00:00

02 травня 2018 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про зміну порядку та способу стягнення аліментів, стягнення на її користь на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частки від усіх його видів заробітку (доходу) на місяць, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, на підставі ст.ст.180,183-185 Сімейного кодексу України. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 24 травня 2018 року було відкрито спрощене позовне провадження по даній справі та призначено судове засідання. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 20.11.2018 відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що в шлюбі, укладеному 19 серпня 2006 року між позивачем та [PERSON] народився їх син - [PERSON], [INFO]. Рішенням Ленінського районного суду м. Харкові від 21.09.2009 року розірвано шлюб між позивачем, [PERSON] та [PERSON]. 29.08.2014 внаслідок укладення шлюбу з [PERSON], позивач змінила прізвище на «[PERSON]». Рішенням Київського районного суду м Харкові від 15.12.2015 року задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, та зобов'язано стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина - [PERSON], [INFO], аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1000(одна тисяча) гривень 00 коп. щомісячно, але не менш 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 06.11.2015 року до досягнення дитиною повноліття. Позивач зазначає, що відповідач не спілкується з дитиною, не цікавиться його фізичним і моральним станом, не приймає участі в його вихованні та утриманні. Також, позивач посилається на те, що визначеного в рішенні суду розміру аліментів недостатньо для задоволення потреб дитини, яка відвідує спортивну секцію, потребує спеціального харчування, періодичного обстеження у лікарів окуліста та кардіолога, прийому допоміжних медичних засобів. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, посилалася на те, що з неофіційних джерел має інформацію про те, що відповідач працевлаштований та має офіційний заробіток. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, представник відповідача проти задоволення позову заперечував в повному обсязі, посилаючись на його необґрунтованість і відсутність доказів на підтвердження доводів позовної заяви. Згідно з правилами ч.6 ст.19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Суд, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 19 серпня 2006 року, відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Харкові від 21.09.2009, шлюб між ними розірвано.(а.с. 7) Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого повторно 19.11.2013 Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, від шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають сина - [PERSON], [INFO], де відповідач вказаний батьком, а позивачка - матір'ю. (а.с. 6) Як вбачається з копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], в результаті укладення шлюбу змінено прізвище позивача з «[PERSON]» . (а.с. 6, 25, 27) Інші обставини, на які посилається позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, щодо офіційного працевлаштування відповідача, розміру суми витрат, яких потребує дитина станом на теперішній час, недостатності визначеного в рішенні суду розміру аліментів для задоволення потреб дитини, щодо відвідування дитиною спортивної секції, щодо потреб дитини у спеціальному харчуванні, щодо призначення дитині проходження періодичного обстеження у лікарів окуліста та кардіолога, щодо необхідності прийому дитиною допоміжних медичних засобів - не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження зазначених обставин. Із заявою про забезпечення доказів, в передбаченому законом порядку, позивач до суду не зверталася. Позовні вимоги в порядку стягнення додаткових витрат на утримання дитини позивачем не заявлено. Відповідно до ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на його фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Обов'язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття закріплено в ч. 2 ст. 51 Конституції України і ст. 180 Сімейного кодексу України. У випадку ухилення батьків від виконання цього обов'язку, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу його матері, батька й (або) у твердій грошовій сумі (ст. 181 Сімейного кодексу України). Крім того, стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11. 1989 року (яку ратифіковано Україною 27.02.1991 року) - "Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ч.3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Як визначено ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини;2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 184 Сімейного кодексу України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум на одну дитину віком від 8 до 18 років на місяць на час розгляду справи становить: 1944 гривень. Таким чином, розмір аліментів, визначений рішенням Київського районного суду м Харкові від 15.12.2015 року не є меншим, чим мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину (ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України) на час розгляду справи, жодних доказів на підтвердження суми витрат на утримання дитини позивачем суду не надано. Позовних вимог з підстав, передбачених ст.185 СК України, в порядку стягнення додаткових витрат на дитину на час розгляду справи позивачем не заявлено. Відмовляючи в задоволенні позовної заяви, судом також враховано позицію представника відповідача стосовно безпідставності заявлених позовних вимог, оскільки доказів на підтвердження доводів позовної заяви позивачем до суду не надано. Згідно ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: dismissed