Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-11 00:00:00

09.10.2019 [PERSON] звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова із позовом про про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартири [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначає, що предметом спору є квартира [ADDRESS] , власником якої є позивач. До 2009 року останній перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . За час перебування в шлюбі у них народився син [PERSON] , який є відповідачем по справі. 26.09.2006 зі згоди позивача у вказаній квартирі був зареєстрований [PERSON] .. Після розірвання шлюбу між позивачем та [PERSON] 16 [INFO] 2009 року, [PERSON] разом з матір`ю покинув зареєстроване місце проживання, та більше в квартирі [ADDRESS] , не з`являвся. Тобто, незважаючи на повноліття, відповідач правом проживання за місцем реєстрації не скористався. Перешкод у здійсненні цього права відповідачу не чинилось. Наразі в квартирі немає особистих речей відповідача, участі в утриманні квартири відповідач не бере, за комунальні послуги не сплачує. Як зазначає позивач, реєстрація відповідача в зазначеній квартирі чинить йому як власнику перешкоди в користуванні, володінні та розпорядженні власністю, у зв`язку із чим він змушений звернутись до суду Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 09.12.2019 року було відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. В підготовче судове засідання позивач не з`явився. Представник позивача надала суду заяву, у якій просила провести підготовче засідання без її участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач у підготовче судове засідання не з`явився. Через канцелярію суду подав заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутністю, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 16.05.2001р. (а.с. 6) та Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 05.01.2002 р. (а.с. 7-8). З Довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб (довідка про склад сім`ї) від 03.06.2019 (а.с. 5) вбачається, що в зазначеній квартирі окрім позивача зареєстрований також [PERSON] , який є сином позивача та відповідачем у справі. З матеріалів справи вбачається та визнано відповідачем, що [PERSON] адресою: [ADDRESS] , не проживає та не з`являється, комунальні послуги не сплачує, за місцем реєстрації його речі відсутні. Згідно ст.391ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні їм права користування й розпорядження своїм майном. Згідно зі ст.29ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч. 2 ст.405ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до абзацу 6 ч.1 ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого засідання суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи, що відповідач визнав позовні вимоги у повному обсязі, суд дійшов висновку про можливість ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved