Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому просить визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] в м. Києві, обґрунтовуючи вимоги тим, що вказана квартира належить їй на праві власності, а відповідачі у ній були зареєстровані, проте у 2006 році вони виїхали на нове місце проживання і не проживають у спірній квартирі, а з 2009 року жодного разу там не з'являлися, що призводить до виникнення перешкод у вільному здійсненні позивачкою права власності щодо своєї квартири, а тому просить суд вирішити позитивним чином її позов. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити у повному обсязі. Додатково суду пояснив, що відповідачі, які доводяться позвачці сином, відповідно невісткою та онуком виїхали за кордон на постійне місце проживання та повідомили, що повертатися не збираються. Позивачка є одноособовим власником спірної квартири за адресою: [ADDRESS], а відповідачі в ній лише зареєстровані, проте не проживають з 2006 року, а з 2009 року повністю переїхали проживати за кордон, оскільки отримали громадянство США. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про час та місце слухання справи повідомлені, у розумінні статті 74 ЦПК України, належним чином, зокрема через оголошення в газету та направлення судових повісток, за зареєстрованим їх місцем проживання, як то передбачено нормами цивільного процесуального кодексу України а тому суд вважає за можливе слухати справу у їх відсутність за наявними у справі доказами, ухваливши по справі за згодою позивача відповідно до ст.ст. 224-226 ЦПК України заочне рішення. Третя особа у судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, письмово просив розглядати справу у його відсутність, у зв"язку з чим суд вважає за можливе слухати справу без участі третьої особи за наявними у справі доказами. Заслухавши пояснення представника позивача, свідків, вивчивши та дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що спірна квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON], що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, Реєстраційним посвідченням від 02.06.2005 року, які наявні в матеріалах справи. Із довідки № 36 від 03 червня 2014 року ЖБК «ОБЧИСЛЮВАЧ-2» вбачається, що у квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] (власник квартири), [PERSON] (син власника), [PERSON] (дружина сина), [PERSON] (онук), [PERSON] (чоловік). Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла не інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч.1 ст. 16 ЦК україни кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Оскільки, позивач є власником спірної квартири, тому має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права власності щодо особи, яка не є її співвласником, проте в ній зареєстрована, шляхом визнання її такою, що втратила право на користування цим жилим приміщенням. Слід зазначити і те, що така ж позиція щодо способу захисту права власності, висловлена Верховним Судом України, рішення якого, згідно ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України, зокрема у справі за № 6-57цс11 від 16.01.2012 року. Стаття 405 ЦК України передбачає, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 71 ЖК Української РСР особа втрачає право на користування житловим приміщенням у випадку своєї відсутності в даному приміщенні понад шість місяців без поважних причин. Коли, у судовому засіданні встановлено, що відповідачі не є власниками спірної квартири і добровільно не проживають в ній понад один рік, нею не цікавляться, за житлово-комунальні послуги не сплачуєють, їх особисті речі в ній відсутні, що підтверджується допитаними у судовому засіданні свідченями свідків [PERSON], [PERSON], які є сусідами по спірній квартирі та під присягою засвідчили, що в квартирі [ADDRESS] проживає лише позивачка, а відповідачі не проживають вже тривалий час, а саме близько семи років, оскільки проживають і працюють у США, та повідомленням Святошинського РУ ГУМВС України в м.Києві від 17.06.2014 року про виконання матеріалу щодо проживаючих осіб в спірній квартирі, згідно якого також вбачається не проживання відповідачів в зазначеній квартирі. Отже, оскільки, зібраними у справі доказами підтверджується факт відсутності відповідачів за зареєстрованим місцем проживання понад один рік без поважних причин, тому позовні вимоги про визнання їх такими, що втратили право користування спірною квартирою підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved