Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-01 00:00:00

11 грудня 2020 року [PERSON] звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовом до КП «Слов`янське тролейбусне управління» Слов`янської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] , про відшкодування шкоди. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 31 серпня 2019 року, о 15 годині 10 хвилин [PERSON] , керуючи тролейбусом «ЗИУ», номерний знак: [NUMBER] , по вул. Центральній м. Слов`янська Донецької області, біля будинку №54 збоку вул. Короленка в напрямку вул. Вокзальної у м. Слов`янську Донецької області, змінюючи рух вліворуч, не переконавшись, що це буде безпечним, скоїла зіткнення з державним транспортним засобом «ВАЗ», державний номерний знак: [NUMBER] , під керуванням позивача, який рухався в попутному напрямку. Внаслідок зіткнення автомобіль позивача «ВАЗ», номерний знак: [NUMBER] зазнав механічні ушкодження, чим заподіяні матеріальні збитки. Своїми вищевказаними діями [PERSON] порушила п. 10.1 Правил дорожнього руху України та скоїла адміністративне правопорушення за статтею 124 КпАП України. Крім того, в той же час та в тому же місці [PERSON] , керуючи вищевказаним тролейбусом, була причетна до ДТП та залишила місце пригоди. Даними діями [PERSON] порушила пункт 2 п. 10 (А, В, Д) Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність за статтею 122-4 КпАП України. [PERSON] є працівником КП «Слов`янське тролейбусне управління» і на момент спричинення позивачу вищевказаної шкоди виконувала свої трудові обов`язки, тобто керувала транспортним засобом - тролейбусом. Внаслідок ДТП транспортний засіб позивача був пошкоджений, у зв`язку з чим спричинено матеріальну шкоду на суму 5762 грн. 00 коп.. Крім того, вважає, що внаслідок ДТП позивачу спричинена моральна шкода у розмірі 5000 грн. 00 коп., що обґрунтовується тим, що стан здоров`я позивача значно погіршився, у нього з`явились: частий головний біль, дратівливість, безсоння, депресивний стан, які раніше - до даної події позивачу не були притаманні. В результаті вищевказаних протиправних дій [PERSON] був порушений звичайний для позивача спосіб життя; були порушені його зв`язки з ближнім оточенням. Впродовж тривалого часу він не мав можливості користуватися належним йому на праві власності автомобілем, що негативним чином вплинуло на його трудову діяльність, на ведення домашнього господарства. Дана обставина також негативно вплинула і на його матеріальний стан. Для рішення даної проблеми позивачу знадобились значні зусилля та час, які він міг би спрямувати на інші цілі. Позивачу прийшлось звертатися за юридичною допомогою до юридичної консультації, до експерта з метою проведення автотоварознавчої експертизи, на станцію техобслуговування, до тролейбусного управління з вимогою про сплату матеріальної шкоди, а тепер і до суду. У добровільному порядку ні відповідач, ні третя особа не побажали сплатити позивачу матеріальну шкоду, а тому позивач вимушений звертатися до суду з даним позовом. З огляду на викладене, позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з Комунального підприємства «Слов`янське тролейбусне управління» міста Слов`янська Донецької області на його, користь матеріальну шкоду у розмірі 5762 грн. 00 коп., моральну шкоду у розмірі 5000 грн. 00 коп., а також понесенні ним по даній справі витрати у сумі 1768 грн 40 коп.. 29 січня 2020 року до суду надійшла від позивача уточнена позовна заява, в якій просив суд постановити рішення, яким стягнути з Комунального підприємства «Слов`янське тролейбусне управління» міста Слов`янська Донецької області на його користь матеріальну шкоду у розмірі 5762 грн. 00 коп., моральну шкоду у розмірі 5000 грн. 00 коп., а також понесенні ним по даній справі витрати у сумі 2418 грн. 40 коп., в тому числі, витрати на надання правової допомоги у сумі 1000 грн. 00 коп., витрати по проведенню судової товарознавчої експертизи - 650 грн. 00 коп., витрати на оплату судового збору - 768 грн. 40 коп.. 21 лютого 2020 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовна заява від 29 січня 2020 року про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 5762 грн. 00 коп., моральної шкоди в сумі 5000 грн. 00 коп., витрат на надання професійної правничої допомоги в сумі 1000 грн. 00 коп. та витрат по проведенню судової товарознавчої експертизи в сумі 650 грн. 00 коп., яка подана позивачем до Слов`янського міськрайонного суду, є необгрунтованою та у задоволенні вимог слід відмовити у повному обсязі. Для підтвердження розміру шкоди в сумі 5762 грн. 00 коп. позивач в якості доказу посилається на «висновок про розмір матеріальної шкоди» та просить стягнути 650 грн. 00 коп. витрат по проведенню судової товарознавчої експертизи. Разом з тим, у висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 124-19 від 02 вересня 2019 року не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та те, що висновок підготовлено для подання до суду.Тобто висновок експерта наданий позивачем не є належним та допустимим доказом. Звертає увагу на те, що позивач не зазначив з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір моральної шкоди, і тим більше не надав суду ніяких доказів щодо значного погіршення здоров`я позивача, порушення його зв`язків з ближнім оточенням, негативним впливом на трудову діяльність та ведення домашнього господарства. Більш того наголошує на тому, що позивач не звертався до КП «Слов`янське тролейбусне управління» з вимогою про сплату матеріальної шкоди, про що зазначено в позовній заяві як підставу для стягнення моральної шкоди. Доводи позивача в тій частині, що ні відповідач, ні третя особа у добровільному порядку не побажали сплатити мені матеріальну шкоду не відповідає дійсності, так як за проханням третьої особи начальник служби організації руху КП «Слов`янське тролейбусне управління» Слов`янської міської ради [PERSON] зв`язувалась по телефону з позивачем та пропонувала отримати кошти за матеріальну шкоду, на що позивач відмовився. Таким чином позивач намагається штучно створити умови для стягнення моральної шкоди. Зазначає, що предметом договору про надання правової допомоги від 01 грудня 2019 року є гонорар адвоката виключно за складання позову про відшкодування шкоди та підтверджується квитанцією № 37 від 03 грудня 2019 року. В матеріалах справи відсутній детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат. А рахунок суми судових витрат, який наданий позивачем, містить інформацію про те, що вартість роботи адвоката за одну годину роботи - 500 гривень, в тому числі: консультації, вивчення матеріалів та складання позовної заяви - дві години - 1000 гривень». Таким чином до складу витрат на правничу допомогу були включені консультації адвоката, які документально не підтверджені ні умовами договору, ні платіжними документами, тобто сума 1000 грн. 00 коп. є завищеною. З огляду на викладене, відповідач просить відмовити у задоволенні позову та стягненні судових витрат повністю. 11 березня 2020 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач з доводами, зазначеними відповідачем у даному відзиві на позовну заяву не погодився та наполягає на задоволенні своїх вищезазначених позовних вимог у повному обсязі. Позивач визнав, що дійсно між ним та представником відповідача відбулася телефонна розмова з приводу відшкодування шкоди, заподіяної працівником відповідача, однак сума, запропонована позивачем становила 2700 грн. 00 коп., що не відповідає реальним збиткам, у зв`язку з цим він не погодився із таким відшкодуванням. При цьому, відповідач ніяк не мотивував розмір такої суми відшкодування. Крім того, відповідач посилається і на те, що у висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 124-19 від 2 вересня 2019 року не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та те, що даний висновок підготовлено для подання до суду. Вважає такі доводи відповідача необгрунтованими. У своєму відзиві відповідач також посилається і на те, що позивачем не надані суду докази, підтверджуючи заподіяння йому моральної шкоди. Вважає, що є безсумнівним, що в результаті протиправного діяння [PERSON] мають місце переживання, душевні страждання, стрес та депресивний стан позивача Безсумнівно також, мають місце і значні витрати часу та зусиль позивача на вирішення питань, які виникли у зв`язку з вищезазначеним протиправним діянням [PERSON] . У відзиві відповідач також посилається на те, що позивачем не наданий детальний опис послуг та вартості послуг адвоката при наданні правової допомоги. Але, це також не відповідає дійсності, оскільки до позовної заяви позивачем надавався опис з детальним зазначенням послуг адвоката та їх вартості при наданні правової допомоги по даній справі. Позивачем також надані документи, підтверджуючи повноваження адвоката та платіжні документи. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, з підстав наведених в позовній заяві. Щодо уточнення позовної заяви, то фактично воно стосувалося судових витрат, отже просить стягнути з відповідача на його користь всі судові витрати, розмір яких викладених в уточненій позовній заяві, в тому числі витрати на проведення двох судових експертиз. Представник відповідача Декабрський А. М., який діє на підставі довіреності № 01/01-20 від 01 січня 2020 року в судовому засідання суду позов визнав частково, пояснивши, що відзив був викладений до проведення судом експертизи, ознайомившись зі змістом якої, він не заперечує щодо визначеного експертом розміру матеріальної шкоди. Щодо стягнення моральної шкоди, то наполягає на тому, що її розмір та докази її заподіяння не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, а також спростовуються показаннями свідка [PERSON] , відповідно до яких видно, що в ході її телефонної розмови із позивачем, останній мав лише намір стягнути кошти з відповідача, як з організації, що свідчить про відсутність будь-яких моральних страждань. Щодо розміру судових витрат на правову допомогу, то підтримує доводи, викладені у відзиві, та вважає, що оскільки договором про наданнях правової допомоги предметом договору є складання позовної заяви, то витрати підлягають стягненню лише в рамках витрат на складання позовної заяви, і пропорційно до задоволених позовних вимог. Щодо інших витрат на підготовку відповіді на відзив, консультацій тощо, то оскільки такі послуги не передбачені договором, то вони не можуть бути стягнуті з відповідача на користь позивача. Ствердив, що страхування цивільної відповідальності водіїв тролейбусів не передбачається. Також визнав ту обставину, що [PERSON] є працівником КП «Слов`янське тролейбусне управління», та під час виконання трудових обов`язків, виконуваних нею на підприємстві внаслідок порушення ПДД здійснила ПДР. Третя особа [PERSON] в судове засідання, призначене на 02 вересня 2020 року, не з`явилася, була належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду, причини неявки суду не повідомила. В ході розгляду справи судом було розв`язано заяви та клопотання сторін та прийнято процесуальні рішення. Ухвалою суду від 16 грудня 2019 року у справі відкрито спрощене позовне провадження. Ухвалою суду від 28 травня 2020 року клопотання позивача [PERSON] про призначення судової автотоварознавчої експертизи - задоволено, призначено у справі судову автотоварознавчу експертизу. Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Постановою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 12 листопада 2019 року [PERSON] була визнана винною у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених статтями: 124, 122-4 КпАП України, та притягнута до адміністративної відповідальності у виді штрафу в дохід держави у розмірі 340 грн. 00 коп.. Згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 07 вересня 2010 року [PERSON] належить автомобіль ВАЗ 11183-110-20 з державним номерним знаком [NUMBER] , 2007 року випуску. Згідно із посвідченням водія серії [NUMBER] від 19 жовтня 2001 року, [PERSON] має категорії «В», «С» управління транспортних засобів, на керування якими видано посвідчення. Згідно із актом № 124 огляду колісного транспортного засобу від 02 вересня 2019 року автомобіля ВАЗ 11183-110-20 з державним номерним знаком [NUMBER] та доданими до нього фотознімками, було виявлено наступне: пошкодження правого переднього крила, переднього бамперу, бічний правий покажчик повороту, бокове праве дзеркало. Згідно із звітом № 124-19 експертного автотоварознавчого дослідження виконаного 02 вересня 2019 року та наданою до звіту ремонтною калькуляцією, судовим експертом Гунічевим С. Б., вартість ремонтно - відновних робіт автомобіля ВАЗ 11183-110-20 з державним номерним знаком [NUMBER] складає 6283 грн. 50 коп., ринкова вартість автомобіля складає - 64520 грн. 50 коп., вартість матеріального збитку заподіяного власникові автомобіля складає 5762 грн. 00 коп.. Згідно із висновком експертного автотоварознавчого обстеження № 124-19 від 02 вересня 2019 року, зазначено уточнення, а саме: експерт попереджений про кримінальну відповідальність за ст. ст. 384, 385 КК України та про те, що даний висновок виданий для надання до суду. Згідно із звітом № 110-20 експертного автотоварознавчого дослідження виконаного 15 липня 2020 року на підставі ухвали Слов`янського міськрайонного суду та наданою до звіту ремонтною калькуляцією, судовим експертом Синельниковим А. І., вартість ремонтно - відновних робіт автомобіля ВАЗ 11183-110-20 з державним номерним знаком [NUMBER] складає 6283 грн. 50 коп., вартість ремонтно - відновних робіт автомобіля ВАЗ 11183-110-20 з державним номерним знаком [NUMBER] з урахуванням зносу деталей складає 5762 грн. 00 коп.. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що третя особа [PERSON] працює у відповідача водієм тролейбусу, і внаслідок її винних дій дійсно відбулася ДТП, внаслідок якої автомобіль позивача отримав механічні пошкодження. У зв`язку з чим, вона, як представник керівництва підприємства подзвонила позивачеві з тим, щоб вирішити питання виплати коштів йому у добровільному порядку. При цьому звертає увагу, що [PERSON] отримує невелику заробітну плату, і на той час її чоловік тяжко хворів та в подальшому помер. Однак на її доводи, позивач лише ствердив, що у нього претензії лише до організації, де працює [PERSON] , і лише тому, що у підприємства відсутнє страхування цивільної відповідальності водіїв тролейбусів. Суд виходить з вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України. Ті обставини, що [PERSON] є працівником КП «Слов`янське тролейбусне управління», та під час виконання трудових обов`язків, виконуваних нею на підприємстві внаслідок порушення ПДД здійснила ПДР, а також, те, що у підприємства відсутнє страхування цивільної відповідальності водіїв тролейбусів сторонами не оспорюються, ними визнаються. Крім того, що зазначені обставини сторонами визнаються, вони підтверджуються матеріалами справи, їх визнання відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи і інтереси інших осіб, тому підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову суд не вбачає. У зв`язку із цим, суд відповідно до ст. 82 ЦПК України, визнає вказані обставини такими, що не підлягають доказуванню. В силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Тобто, наявність винності в діях [PERSON] у настанні дорожньо-транспортної пригоди, в даному випадку, встановлена і не підлягає доказуванню. Відповідно до ч.1 ст. 1172 ЦК України, Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до положень ст.1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Третя особа [PERSON] на момент вчинення протиправних дій перебувала в трудових відносинах з відповідачем КП «Слов`янське тролейбусне управління Слов`янської міської ради» та виконувала свої трудові (службові) обов`язки по перевезенню пасажирів міського електротранспорту. Тому матеріальна шкода повинна бути відшкодована підприємством - КП «Слов`янське тролейбусне управління Слов`янської міської ради», як власником джерела підвищеної небезпеки та як юридичною особою за шкоду, заподіяну її працівником. В судовому засіданні представник відповідача визнав, і вказана обставина підтверджується висновком судової експертизи від 15 липня 2020 року, що розмір матеріальної шкоди заподіяної позивачеві становить 5762 грн. 00 коп., у зв`язку з чим, в цій частині позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Вирішуючи питання стягнення моральної шкоди, суд виходить с таких міркувань. З огляду на приписи ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів . Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.» Відповідно до ст.1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до роз`яснень, викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди" під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31 березня 1995 року № 4 визначив, що за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов`язків, відповідальність несе організація з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу. З огляду на викладене, при з`ясуванні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. Суд вважає, що у судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт завдання моральної шкоди позивачу працівником відповідача під час виконання ним трудових обов`язків, оскільки позивач потрапив у ДТП, внаслідок чого, автомобіль позивача був пошкоджений, а тому користуватися позивач ним не міг. За таких обставин, суд може стверджувати, що така ситуація завдала певних негативних змін у душевному стані позивача та призвела до зміни звичайного способу його життя, за яким він зазнав значних побутових незручностей. Однак, суд вважає заявлену суму завищеною і з урахуванням характеру та тривалістю моральних страждань позивача оцінює моральну шкоду в сумі 1000 грн. 00 коп. Саме така сума для відшкодування моральної шкоди, на думку суду, є доведеною з огляду на засади розумності та справедливості. У зв`язку з викладеним, вимоги в частині моральної шкоди суд задовольняє частково та стягує з відповідача на користь позивача 1000 грн. 00 коп. моральної шкоди. Розв`язуючи питання стягнення судових витрат, суд виходить з таких міркувань. Так, відповідно до документів, наданих суду позивачем, судові витрати полягають у сплаті судового збору, витрат на професійну правничу допомогу та витрат на проведення судової експертизи. При вирішення питання про стягнення розміру судового збору, судом зазначаються такі доводи. За приписами п. 8 статті 6 ЗУ «Про судовий збір», розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно із роз`ясненнями п. 36 Постанови Пленуму ВССУ України № 10 від 17 жовтня 2014 року, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI). Позивачем при зверненні до суду з даним позовом був сплачений судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп. (а.с. 3). Суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 484 грн. 10 коп., оскільки позов судом задоволений частково. Так, сума задоволених вимог від суми вимог позивача становить 63 %, отже 484 грн. 10 коп. становить 63 % від суми 768 грн. 40 коп. Враховуючи, що позов судом задоволений частково, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі - 484 грн. 10 коп. Крім того, на підставі п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню кошти, витрачені на оплату вартості послуг з виконання експертного автотоварознавчого дослідження, які складають 502 (п`ятсот дві) грн. 51 коп. відповідно до квитанції № ь RC_L51AI5NJ7H5TASANGOIX від 17 липня 2020 року. Суд критично ставиться до вимог позивача щодо стягнення з відповідача понесені позивачем витрати в сумі 650 грн. 00 коп. з проведення автотоварознавчого дослідження від 02 вересня 2019 року, здійсненого експертом Гунічевим С. Б., яке було подано позивачем до Слов`янського міськрайонного суду разом з позовною заявою, та погоджується з доводами представника відповідача з огляду на те, що таке дослідження в сенсі вимог чинного ЦПК України неможна віднести до судової автотоварознавчої експертизи у зв`язку з тим, що вказане дослідження не містить відомостей про те, що експерт повідомлений про кримінальну відповідальність, передбачену ст. 384 КК України. При цьому, судом не приймається до уваги, вказане дослідження, подане пізніше позивачем, оскільки за своїм змістом воно ідентичне із первісним та відрізняється від нього лише додрукуванням про попередження експерта про кримінальну відповідальність. Однак наведене лише свідчить про те, що таке дослідження при його виконанні не відповідало вимогам норм чинного ЦПК України. Розв`язуючи питання про стягнення коштів на надання професійної правничої допомоги, суд виходить з таких встановлених в судовому засіданні обставин та відповідних ним доказів. Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно із ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 01 грудня 2019 року між [PERSON] з одного боку та адвокатом Чередниченком Ю. В., який діє на підставі ордеру серії ДН № 111059 від 10 грудня 2019 року, був укладений договір про надання правової (правничої) допомоги.(а.с.42). 02 грудня 2019 року адвокатом Чередниченком Ю.В. складений опис витрат [PERSON] по справі за його позовом до КП «Слов`янське тролейбусне управління» про відшкодування шкоди, які складаються з витрат на надання правової допомоги, враховуючи вартість роботи адвоката за одну годину роботи - 500 гривень, в тому числі: 1. Консультації, вивчення наданих матеріалів та складання позовної заяви - дві години -1000 гривень. Відповідно до квитанції № 37 від 03 грудня 2019 року адвокатом Чередниченком Ю. В. прийнято від клієнта [PERSON] гонорар у сумі 1000 грн. Згідно із квитанцією до прибуткового касового ордеру № 17 від 29 січня 2020 року позивачем сплачено за надання правової допомоги суму у розмірі 1000 грн., яка відповідає детальному розрахунку вартості правничої допомоги за договором від 01 грудня 2019 року, підписаним клієнтом та адвокатом і наданим суду. 02 березня 2020 року адвокатом Чередниченком Ю. В. складений опис витрат [PERSON] по справі за його позовом до КП «Слов`янське тролейбусне управління» про відшкодування шкоди, які складаються з: 1. Оплати судового збору-768, 40 гривень, 2. Витрат по наданню правової допомоги, виходячи з вартості роботи адвоката за один час - 500 грн., в тому числі: 2.1. Надання консультації, вивчення наданих клієнтом матеріалів, судової практики та законодавства по даній категорії справ - одна год. - 500 грн., 2.2. Складання позовної заяви по справі - одна год.- 500 гривень. 2.3. Складання відповіді на відзив відповідача - півтора години -750 грн. 2.4. Складання опису витрат і оформлення квитанції, приходного ордера, договору про надання правової допомоги - 6 хвилин - 50 грн. А всього витрати з надання правової допомоги - 1800 грн., 3. Витрати з проведення автотоварознавчої експертизи-650 грн. 00 коп. Всього витрати по справі - 3218, 40 гривень. Можливі витрати на проведення судової автотоварознавчої експертизи - 800 грн.. Опис витрат узгоджений з клієнтом та ним схвалений. Згідно із квитанцією до прибуткового касового ордеру № 12 від 05 березня 2020 року позивачем сплачено за надання правової допомоги суму у розмірі 800 грн. Представник відповідача, заперечуючи проти стягнення коштів на надання професійної правничої допомоги, виходив з того, що предметом договору є складання позову, що становить 500 грн. 00 коп.. Інші витрати позивача, як то вивчення документів, надання консультацій, написання відзиву, - не включені до договору про надання правничої допомоги, доказів їх походження позивачем не надано. Суд не може погодитися із вказаними доводами відповідача, виходячи з того, що складанню самого тексту позовної заяви передує проведення консультацій та дослідження документів, що потребує певного часу. Щодо доводів представника відповідача відносно того, що складання відповіді на відзив не є предметом представленого суду договору про надання правничої допомоги від 01 грудня 2019 року, то суд зазначає, що відповідно до п. 1.2 вказаного договору, для виконання наданих повноважень позивач надає адвокату право користування процесуальними правами позивача, отже і право на написання відповіді на відзив, а враховуючи, що послуги адвоката є платними та їх оплата підтверджена вищенаведеними документами, то у суду немає підстав вважати, що складання відповіді на відзив здійснено поза межами домовленості позивача та адвоката. Разом з тим, суд не може прийняти до уваги розмір вартості послуг на складання опису витрат і оформлення квитанції, приходного ордера, договору про надання правової допомоги - 6 хвилин - 50 грн. 00 коп., як окрему дію в рахунок послуг адвоката, оскільки такі дії на думку суду є такими, що включаються у складання відповідних процесуальних документів. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні достовірно доведено, що позивачем понесено витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1750 грн. 00 коп. Зважаючи на те, що, сума задоволених вимог від суми вимог позивача становить 63 %, отже 1102 грн. 00 коп становить 63 % від суми 1750 грн. 00 коп.. За таких обставин, 1102 грн. 00 коп. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved