Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-02 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON], Ізяславської міської ради, ВАТ «Ощадний банк України» в особі Ізяславського відділення № 2890, третя особа на стороні відповідача - комунальне підприємства «Ізяславське районне бюро інвентаризації» про визнання частково недійсним розпорядження органу приватизації, свідоцтва про право власності на квартиру та спонукання до відновлення приватизаційного житлового чеку. В обґрунтування позову зазначив, що перебуваючи на квартирному обліку як особа, яка потребує надання житла та поліпшення житлових умов, отримав у м. Києві однокімнатну квартиру, та вирішив скористатися правом на приватизацію квартири відповідно до ст.1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». У зв'язку з цим ними розпочато підготовку пакету необхідних документів, одним з яких є довідка про відсутність у власності житла за попереднім місцем проживання та документ, що підтверджує невикористання мною житлових чеків для приватизації державного житлового фонду. Про порушення своїх житлових прав позивач дізнався з довідки комунального підприємства «Ізяславське районне бюро технічної інвентаризації», з якої вбачається, що по обліку бюро технічної інвентаризації в м. Ізяслав за ним раніше на праві власності належала ? частина квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва право власності на житло від 10.04.1998, виданого відділом приватизації Ізяславської міської ради. Використана площа при безоплатній передачі житла становить 15,0 кв.м. при нормі 23,5 кв.м., яка була продана 13.12.2001 року. Також для позивача належала на праві власності 1/2 частини однокімнатної квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 1 березня 2000 року, виданого відділом приватизації Ізяславської міської ради. Використана площа при безоплатній передачі житла становить 19,9 кв.м, яка була продана 31.08.2000 року. За надлишки приватизованої площі було сплачено державне мито. [PERSON] не заперечує законність приватизації ? квартири [ADDRESS], оскільки дійсно з 8 вересня 1992 по 1.10.2000 року був прописаний і проживав у цій квартирі та 13 грудня 2001 року приймав разом з мамою участь при укладенні договору купівлі-продажу вказаної квартири. Водночас він оскаржує законність приватизації ? частини квартири [ADDRESS], співвласником якої також був його батько - [PERSON] та використання ним на своє власне переконання приватизаційного житлового чеку, який належав позивачу. Про участь у приватизації частини цієї квартири раніше, до надання такої інформації Ізяславським районним бюро технічної інвентаризації позивач не знав, на час проведення приватизації квартири [ADDRESS] був неповнолітнім, увесь час проживання в м. Ізяслав він був прописаний і проживав за однією адресою: [ADDRESS], а тому не міг брати участь у приватизації іншого житла. Однак розпорядженням органу приватизації Ізяславської міськради Хмельницької області від 1 березня 2000 року для позивача у власність передано ? частини квартири [ADDRESS]. Наслідком незаконної приватизації ? частини квартири по вул. Станіславського стало неправомірне використання відповідачем [PERSON] належного позивачу житлового чеку, який давав право на безоплатну приватизацію 8,5 квадратних метрів загальної площі квартири, за решту площі було здійснено доплату грошима. Отже той факт, що у 2000 році з порушенням закону на ім'я позивача була приватизована ? частина квартири по вул. Станіславського та використано належну суму приватизаційного житлового чеку на теперішній день істотною перешкодою у реалізації його конституційного права на безоплатну приватизацію наданої квартири в іншому населеному пункті, що порушує його житлові права, а тому він змушений звернутися до суду. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала та доповнила вимогою визнати розпорядження органу приватизації Ізяславської міської ради в частині передачі [PERSON] у спільну часткову власність ? частину квартири [ADDRESS]. Представники Ізяславського відділення № 2890 ВАТ «Ощадний банк України», комунального підприємства «Ізяславське районне бюро технічної інвентаризації» проти позову не заперечили. Представник Ізяславської міської ради при вирішенні даної справи покладається на думку суду. відповідач [PERSON] у поданій суду заяві проти позову не заперечив. Суд, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши письмові матеріали справи, проходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, відповідно до розпорядження органу приватизації Ізяславської міської ради від 10 квітня 1998 року для [PERSON], його дружини [PERSON], а також їх дітей [PERSON] і [PERSON] у приватну власність передана квартира [ADDRESS]. 10 квітня 1998 року для них видане свідоцтво про право власності на житло, яке зареєстроване в Ізяславському районному бюро технічної інвентаризації. 23 листопада 1998 року [PERSON] та [PERSON] шлюб розірвали, що підтверджується відповідним свідоцтвом. В подальшому [PERSON] отримав однокімнатну квартиру [ADDRESS] і 17 липня 1999 року подав заяву міському голові м. Ізяслав про передачу її у приватну власність. У довідці , що додається до заяви, до складу своєї сім'ї ним був включений також його син [PERSON], 1984 р.н., який на той час проживав разом із матір'ю та сестрою у [ADDRESS]. Органом приватизації 01 березня 2000 року було прийняте розпорядження про передачу квартири у спільну сумісну власність. 09 березня 2000 року відділом приватизації Ізяславської міської ради було видане свідоцтво на право власності [PERSON] та [PERSON] на квартиру [ADDRESS]. Згідно довідки комунального підприємства «Житлосервіс» № 2506 від 18 листопада 2015 року [PERSON], [INFO], був зареєстрований за адресою - [ADDRESS] разом з матір'ю з 08.09.1992 р. по 01.10.2000 р. [PERSON], [INFO], був зареєстрований у [ADDRESS] з 17 червня 1999 року по 01 жовтня 2000 року. Дані обставини також підтверджується довідкою Шепетівської КЕЧ БУ № 3 (правонаступником якої є комунальне підприємство «Житлосервіс») від 26.06.2001 за № 405. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках (і таке ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Таким чином, приватизація житла є угодою, оскільки вона спрямована на зміну цивільних прав і обов'язків. Згідно зі ст. 48 ЦК України (в редакції 1963 року) недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, у тому числі яка ущемляє особисті або майнові права неповнолітніх дітей. Приватизація державного житлового фонду згідно із Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» відбувається шляхом використання всіма громадянами України приватизаційних житлових чеків. Відповідно до зазначеного Закону приватизація державного житлового фонду здійснюється шляхом його відчуження на користь громадян у спосіб безоплатної передачі їм квартир з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного його члена сім"ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю, а також продажу надлишків загальної площі квартири (будинку). Якщо загальна площа квартири менше площі, яку має отримати сім'я наймача безоплатно, наймачу та членам його сім'ї видаються житлові чеки, сума яких визначається виходячи з розміру недостатньої площі та відновної вартості 1 кв.метра. Якщо загальна площа квартири (будинку) перевищує площу, яку має отримати сім'я наймача безоплатно, наймач здійснює доплату цінними паперами, одержаними для приватизації державних підприємств чи землі, а у разі їх відсутності-грошима. Згідно з Положенням про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 15.09.1992, розробленого відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 № 2482-II приватизація квартир здійснюється за заявою громадянина, до якої додається перелік необхідних документів. Після розгляду матеріалів із зазначеного питання орган приватизації видає розпорядження про задоволення заяви та про передачу квартири у приватну власність і зобов'язує відповідний підрозділ оформити свідоцтво про право власності на житло. Відповідно до вказаного Положення при оформленні заяви на приватизацію квартири громадянин надає довідку про склад сім'ї, у якій вказуються члени сім'ї наймача, які прописані та проживають разом з ним. У рішенні Конституційного Суду України від 10.06.2010 року № 15-рп/2010 у справі про безоплатну приватизацію житла вказано, що приватизація державного житлового фонду не є обов'язком громадян, а є їх правом, яке повинно реалізовуватися ними на власний розсуд, у порядку та у спосіб, встановлений законом. Судом достовірно встановлено, що [PERSON] не був зареєстрований та не проживав у квартирі [ADDRESS], а тому неправомірним є рішення про включення його до списку осіб, що отримали право на приватизацію квартири, свідоцтво на право власності на житло в частині визнання за [PERSON] права власності на ? частину квартири [ADDRESS] підлягає визнанню недійсним. На підставі ст.ст. 48 ЦК України (в редакції 1963 року), Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду»

Outcome: approved