Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-16 00:00:00

05 березня 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до Василівського районного суду Запорізької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просить стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість у розмірі 12301,94 гривень за кредитним договором № б/н від 29.12.2012 року, а також судові витрати у розмірі 1762,00 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що [PERSON] звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв"язку з чим між сторонами було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт №б/н від 29.12.2012 року, згідно якої [PERSON] отримала кредит в розмірі 11502,17 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості повинно здійснюватися у наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця. В порушення умов Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості, станом на 11.02.2018 року відповідачка [PERSON] порушила умови кредитного договору, у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість за Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості № б/н від 29.12.2012 року у загальному розмірі 12301,94 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом в сумі - 3090,64 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі - 2055,87 грн., заборгованості за пенею та комісією в сумі - 5944,80 грн., а також штрафу відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди в сумі - 2210,63 грн. До теперішнього часу відповідачка [PERSON] заборгованість за Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості № б/н від 29.12.2012 року у добровільному порядку не погасила, тому позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» вимушений звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів. Ухвалою Василівського районного суду від 15 березня 2018 року відкрито провадження у даній справі, визначено проведення розгляду справи за правилам спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлені судом своєчасно та належним чином, проте на адресу суду надано заяву представника позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» Савіхіної А.М., в якій просить розглянути справу у відсутність представника позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечують (а.с.41). Відповідачка [PERSON] в судове засідання повторно не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, проте на адресу суду надійшла заява [PERSON], в якій вказує про те, що заявлені позовні вимоги вона визнає частково, не згодна щодо стягнення з неї на користь позивача пені, посилаючись на неправомірне застосування Банком подвійної відповідальності за порушення строків платежів. Просить судовий розгляд справи проводити у її відсутність. Розглянувши надані позивачем документи і матеріали, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; учасники сторін зобов'язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст.3 ЦК України однією із засад цивільного законодавства є свобода договору. Частиною 2 ст.6 ЦК України передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. У відповідності до ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Відповідно до ч. 1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Судом встановлено, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт №б/н від 29.12.2012 року, позичальник [PERSON] отримала у ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит в розмірі 11502,17 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно умов укладеної Генеральної угоди погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця. При оформленні Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості позичальник [PERSON] була ознайомлена з Умовами і правилами надання банківських послуг, тарифами банку, та підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, підтверджується підписом у заяві про видачу кредиту від 29 грудня 2012 року (а.с.6 зворот). Відповідач [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості разом з запропонованими Банком умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку складань між нею та Банком кредитний договір, про що свідчить її підпис у заяві (а.с.6, 7, 8-31). Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг (а.с.8-31), Банк після отримання від відповідача необхідних документів, а також заяви, приймає рішення про можливість видачі кредиту на платіжну картку, та за своїм рішенням встановити розмір кредитного ліміту (п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4); банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті з розрахунку 360 календарних днів на рік; банк має право проводити зміну Тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків (п.2.1.1.12.6), а позичальник зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором (п.2.1.1.5.5); у разі невиконання зобов'язань за договором на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (в тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку (п.2.1.1.5.6); власник карти зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту (п.1.1.2.7); при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову (п.2.1.1.7.6); у разі незгоди зі зміною Правил та/або «Тарифів банку», які викладені на банківському сайті, позичальник зобов'язується надати банку письмову заяву про розірвання цього договору та погасити виниклу перед банком заборгованість (п. 1.1.2.4). ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості виконав у повному обсязі, а саме 29.12.2012 року надав позичальнику [PERSON], кредит в сумі 1150,17 грн, видавши попередньо платіжну картку № [NUMBER] з встановленим кредитним лімітом у визначеному у Договорі розмірі. В порушення умов Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості, укладеної між сторонами 29.12.2012 року, відповідачка [PERSON] взяті на себе зобов'язання своєчасно не виконувала, передбачені умовами договору платежі для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами, відповідно до умов Договору, своєчасно не вносила, у зв'язку з чим за Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості № б/н від 29.12.2012 року утворилася заборгованість. Згідно наданого позивачем розрахунку суми заборгованості заГенеральною угодою про реструктуризацію заборгованості № б/н від 29.12.2012 року, відповідачка [PERSON] станом на 11 лютого 2018 року має заборгованість за Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості № б/н від 29.12.2012 року у загальному розмірі - 12301,94 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом в сумі - 3090,64 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі - 2055,87 грн., заборгованості за пенею та комісією в сумі - 4944,80 грн., а також штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди в сумі - 2210,63 грн. (а.с.4-5). Вказаний розрахунок відповідачем [PERSON] оспорений в частині нарахування пені, проте відзив, заперечення на позов суду не надані. Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги невиконання зобов'язань відповідачем [PERSON] за умовами Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості б/н від 29.12.2012 року, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за вищевказаним Кредитним договором на суму тіла кредиту 3090,64 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 2055,87 грн., згідно наданого розрахунку заборгованості за вказаним Договором станом на 11.02.2018 року (а.с.4-5), доданим до позовної заяви - є обґрунтованими. Тому, суд приходить до висновку, що відповідачем [PERSON]. було порушено умови укладеного кредитного договору у вигляді Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості б/н від 29.12.2012 року -щодо здійснення платежів та погашення наявної заборгованості, в тому числі тіла кредиту, відсотків за користування кредитом та інших обов'язкових платежів. Одночасно, з'ясовуючи питання про розмір заборгованості, яке підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача, суд зазначає наступне. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Згідно до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстрочення), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.ст.526,527,530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до ст.ст.611,614,615 ЦК України, в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Згідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами спірного договору одночасно передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення, та сплату штрафу як виду цивільно-правової відповідальності за порушення строків платежів за будь яким із грошових зобов'язань. Оскільки штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Виходячи з цього, нарахування позивачем пені є подвійною відповідальністю за порушення одних і тих же зобов'язань і суперечить положенням ст.61 Конституції України. Такі ж висновки містяться і в правовій позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові від 21.10.2015 року, де зазначено, що цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавлена певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до наданого Позивачем розрахунку заборгованості за Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості № б/н від 29 грудня 2012 року вбачається, що відповідачці [PERSON] нараховано пеню на суму 4944,80 грн. за несвоєчасне погашення кредиту та процентів. У зв'язку з тим, що пеня є різновидом неустойки, згідно визначення у статті 549 ЦК України, то суд приходить до висновку, що нарахувавши штрафи, позивач вже реалізував своє право на неустойку за порушення зобов'язань відповідачем. В той же час, відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, передбачено сплату штрафу за порушення позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів. Виходячи з цього, нарахування штрафу відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг є подвійною відповідальністю за порушення одних і тих же зобов'язань, та суперечить положенням ст.61 Конституції України. Таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 21.10.2015 року під час розгляду іншої аналогічної справи. Тому суд вважає, що одночасно застосовувати і штраф і пеню в даному випадку є неправомірним. Таким чином, суд вважає необхідним відмовити в частині заявлених ПАТ КБ «ПриватБанк» позовних вимог про стягнення з відповідачки [PERSON] пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості № б/н від 29 грудня 2012 року, - в сумі 4944,80 грн. За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що заявлені ПАТ КБ «ПриватБанк» позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню частково, оскільки позичальник [PERSON] свої зобов'язання за укладеним кредитним договором від 29 грудня 2012 року належним чином протягом тривалого періоду часу не виконувала, наявна за вищевказаним кредитним договором заборгованість, відповідачем [PERSON] до теперішнього часу у добровільному порядку не погашена, тому з відповідача [PERSON] на користь позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню заборгованість за Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості № б/н від 29 грудня 2012 року в загальному розмірі - 7357,14 гривень, яка складається з: заборгованості за кредитом (тіло кредиту) в сумі 3090,64 гривень; заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 2055,87 гривень; штрафу відповідно до п.2.2 Генеральної угоди в сумі - 2210,63 грн. Щодо стягнення заборгованості за пенею, то в цій частині позивачу ПАТ КБ «ПриватБанк» в задоволенні позовних вимог слід відмовити за вищенаведеними правовими підставами. За правилами ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Виходячи з того, що позивачем сплачено судовий збір в сумі 1762,00 гривень, тому відповідно до положень ст.ст.133, 141 ЦПК України, з відповідачки [PERSON] на користь позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають стягненню понесені позивачем та документально ним підтверджені (а.с.1) судові витрати по оплаті судового збору, пропорційно розміру задоволених вимог, а саме в сумі - 1053,68 грн., виходячи з наступного розрахунку: 7357,14 грн. х 100 % : 12301,94 грн. = 59,80 % (відсоток розміру задоволених позовних вимог; 1762,00 грн. х 59,80 % : 100 % = 1053,67 грн. (сума судових витрат, пропорційна відсотку задоволеного позову).

Outcome: partial