Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-24 00:00:00

30.09.2014 року, а уточнивши вимоги 17.04.2015 року, 22.06.2015 року та 25.08.2015 року, [PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до ТОВ »ТЕСИС» (далі - Товариство) про стягнення коштів в сумі 73 921,07 грн., з яких: -15 042,15 грн. - заробітна плата в період з 01.01.2014 року по 30.07.2014 року; -43 878,92 грн. - середня заробітна плата за час затримки розрахунку при звільненні в період з 01.08.2014 року по 23.08.2015 року; -15 000,00 грн. - моральна шкода. Свої вимоги мотивує тим, що в період з 16.08.2005 року по 30.07.2014 року, він працював в Товаристві слюсарем із збирання металевих конструкції та був звільнений за власним бажанням. На час звільнення, Товариство мало перед ним заборгованість по заробітній платі в сумі 15 042,15 грн., які і по даний час не виплачені, хоча в день звільнення він працював. У зв»язку з цим вважає, то відповідач повинен, також, виплати середню заробітну плату за час затримки розрахунку при звільненні та моральну шкоду, оскільки невиплата заробітної плати, порушила його законні права, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв»язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, а тому він вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав. В судовому засіданні позивач та його представник - [PERSON] позов підтримали, з підстав викладених вище, просять його задовольнити. Представник відповідача - Зінченко І.М. позов не визнав, хоча і не заперечує, що Товариство має перед позивачем заборгованість по виплаті заробітної плати в сумі 15 889,32 грн.. Про виплату середньої заробітної плати за час розрахунку при звільненні та моральної шкоди заперечує, мотивуючи тим, що невиплата заробітної плати відбулася не з вини Товариства, а з вини держави, яка на час звільнення позивача з роботи, мала заборгованість перед Товариством в сумі 2 047 000,00 грн., у вигляді повернення податку на додану вартість та які були повернуті лише у березні 2015 року. На послуги та роботи, які надає Товариство не було попиту, а тому були відсутні кошти, хоча не заперечує, що усім працюючим працівникам, заробітна плата виплачується своєчасно. Крім того, починаючи з 04.08.2014 року і по даний час, позивач працює в ПАТ »Завод»Маяк», а тому відсутні підстави для задоволення позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Такого висновку суд дійшов на підставі ст.115 ч.1 КЗпП України, яка передбачає, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць, ст.116 ч.1 КЗпП України, яка передбачає, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення, ст.117 ч.1 КЗпП України, яка передбачає, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку та на підставі ст.237-1 ч.1 КЗпП України, яка передбачає, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв»язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Так, як вбачається з Наказу №98/1-п від 16.08.2005 року, [PERSON] прийнятий на роботу в ТОВ»ТЕСИС» слюсарем - збиральником з посадовим окладом згідно штатного розкладу.(а.с.99) Згідно з Наказом №93-К від 28.07.2014 року, [PERSON] звільнений з роботи за власним бажанням, починаючи з 30.07.2014 року.(а.с.102) Як вбачається з довідки ТОВ»ТЕСИС» №220615-1 від 22.06.2015 року, Товариство має перед позивачем заборгованість по заробітній платі в сумі 15 889,32 грн.. Середньомісячна заробітна плата позивача становила в сумі 2 313,34 грн..(а.с.113) З викладеного суд робить висновок, що вимога в частині стягнення заборгованості по заробітній платі, підлягає задоволенню. Також підлягає задоволенню вимога про стягнення з відповідача коштів у вигляді середньої заробітної плати за час розрахунку при звільненні, оскільки зі змісту ст.116 КзПП України вбачається, що невиплата таких коштів можлива лише у випадку винних дій працівника. В даному випадку, таких дій з боку позивача не встановлено. Наявність же заборгованості перед Товариством та відсутність попиту на послуги та роботи, які надає Товариство, суд до уваги не бере, оскільки це не може бути підставами для відмови у поновленні порушеного права позивача. Наряду з цим, суд бере до уваги пояснення представника відповідача про те, що усім працюючим працівникам, заробітна плата виплачується своєчасно. З урахуванням зроблених висновків, суд вважає, що позов, в частині стягнення моральної шкоди, підлягає задоволенню, оскільки законні права позивача порушені, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв"язків і вимагають від позивача додаткових зусиль для організації свого життя. Пояснення представника відповідача про відмову у задоволенні позову по причині того, що в даний час позивач працює, суд до уваги не бере, оскільки така підстава для відмови у задоволенні позову, чинним законодавством не передбачена. Наряду з цим, з урахуванням ст.23 ч.3 ЦК України, яка передбачає, що при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди враховуються вимоги розумності і справедливості, суд вважає, що сума моральної шкоди завищена, а тому до стягнення підлягають кошти в сумі 1 000-00 грн.. З урахуванням зроблених висновків, суд вважає за необхідне стягнути з Товариства в дохід держави також судовий збір за звернення до суду в сумі 599,21 грн., що становить 1% ціни позову. Такого висновку суд дійшов на підставі ст.88 ч.3 ЦПК України, яка передбачає, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, ст.5 ч.1 п.1 Закону України «Про судовий збір», яка передбачає, що від сплати судового сбору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин та ст.4 ч.2 п.1 п.п.1 Закону України «Про судовий збір», яка передбачає, що за подання до суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір в сумі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, що становить в сумі 243,60 грн. та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати, що становить в сумі 3 654,00 грн.. Крім того,суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду,в частині стягнення заробітної плати у межах суми платежу за один місяць в сумі 2 313,34 грн.. Такого висновку суд дійшов на підставі ст.367 ч.1 п.2 ЦПК України, яка передбачає, що суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати,але не більше ніж за один місяць. На підставі викладеного, -ст.ст.115,116,117,237-1 КЗпП України, -ст.23 ЦК України, -ст.ст.4,5 ЗУ «Про судовий збір»

Outcome: partial