Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-20 00:00:00

23 вересня 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Шкуратівської сільської ради про визнання права власності на земельну частку (пай) у порядку спадкування за заповітом. Свої вимоги мотивувала тим, що її рідною тіткою по лінії матері була [PERSON], яка померла 20 грудня 1997 року. Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшла земельна ділянка розміром 3,71 умовних кадастрових гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка перебувала у колективній власності САПТЗТ «Шкуратівське». Право на земельну частку (пай) належало померлій на підставі сертифікату серії СМ № 0111163, виданого на підставі рішення Білопільської районної державної адміністрації від 09 жовтня 1996 року № 294. Мати позивачки, тобто рідна сестра спадкодавця, [PERSON] вступила в управління спадковим майном шляхом її поховання, розпоряджалась речами померлої, але юридично спадкові права не оформила. Мати заявниці [PERSON] за життя склала заповіт, яким все своє майно заповіла доньці, тобто позивачці у справі. Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 19 серпня 2016 року встановлено юридичний факт належності [PERSON] заповіту, складеного [PERSON], яка померла 04 грудня 2004 року. Позивачка до дня смерті проживала разом з матірю, здійснила її поховання, тобто фактично вступила в управління та володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Однак, вона не може реалізувати своє право на спадщину у звязку з тим, що спадкодавець не зареєструвала право власності на земельну частку і не отримала правовстановлюючий документ. Посилаючись на вказані обставини, [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати за нею право власності на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Шкуратівської сільської ради Білопільського району Сумської області, розміром 3,71 умовно кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі, в порядку спадкування за заповітом після матері [PERSON], яка померла 04 грудня 2004 року. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилась, надавши до суду письмову заяву про те, що підтримує заявлений позов, просить розглянути справу у її відсутність. Представник відповідача Шкуратівської сільської ради Білопільського району Сумської області в судове засідання не зявився. Сільський голова листом повідомив, що з позовом згодний, просив розглянути справу без участі представника сільради. Представники третіх осіб Білопільської районної державної нотаріальної контори Сумської області та відділ Держгеокадастру у Білопільському районі Сумської області у судове засідання також не зявились, надавши письмові заяви про розгляд справи без участі представників. Суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Зі змісту ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. В силу ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За змістом п. «г» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Пленум Верховного Суду України у п. 11 своєї постанови "Про судову практику справах про спадкування» від 30 травня 2008 року роз'яснив, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Статтею 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документом, який посвідчує право на земельну частку (пай) також є: рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Судом встановлено, що матірю позивачки [PERSON] (дошлюбне прізвище) [PERSON] є [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії ІV-УР № 1955731 (а. с. 8). Батьки позивачки [PERSON] та Бабак (дошлюбне прізвище матері) [PERSON] уклали шлюб 27 лютого 1954 року. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище чоловіка [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу № 278671 (а. с. 9). Відповідно до свідоцтва про народження серії І-БП № 405566 батьком [PERSON] є [PERSON] (а. с. 13). Батьком [PERSON] є також [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-БП № 426117 (а. с. 14). Наведене вище свідчить про те, що [PERSON] та [PERSON] є рідними сестрами. З Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу, виданого 17 вересня 2014 року вбачається, що [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] 20 січня 1956 року, після реєстрації дружині присвоєно прізвище чоловіка [PERSON] (а. с. 15). [PERSON] помер 25 вересня 1997 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-БП № 017744, а [PERSON] померла 20 грудня 1997 року згідно свідоцтва про смерть серії І-БП № 028446 (а. с. 16). Згідно копії сертифікату на право на земельну частку (пай) серії СМ № 0111163, [PERSON] на підставі рішення Білопільської районної державної адміністрації від 09 жовтня 1996 року № 294 належить право на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка перебуває у колективній власності САПТЗТ «Шкуратівське», розміром 3,71 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 163 (а. с. 18). У відповідності до висновку про вартість земельної ділянки станом на 21 вересня 2016 року оціночна вартість земельної ділянки становить 130\~847 грн. (а. с. 19). На підставі довідки, виданої виконкомом Шкуратівської сільської ради від 28 липня 2015 року за № 373 [PERSON] до дня смерті 20 грудня 1997 року проживала в [INFO]. Заповіт від імені померлої [PERSON] виконкомом не посвідчувався. [PERSON] мала на території Шкуратівської сільської ради земельну частку (пай), розміром 3,71 умовних кадастрових гектарів без визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), який посвідчений сертифікатом серії СМ № 0111163. [PERSON] після смерті [PERSON] фактично прийняла спадщину, але юридично не оформила (а. с. 17). [PERSON] померла 04 грудня 2004 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-БП № 202908 (а. с. 10). На підставі свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ВП № 410318 [PERSON] уклав шлюб з [PERSON], отримавши прізвище чоловіка [PERSON] (а. с. 8). Довідкою виконавчого комітету Шкуратівської сільської ради від 16 липня 2015 року встановлено, що [PERSON] до дня смерті 04 грудня 2004 року проживала в [INFO]. Заповіт від імені померлої посвідчувався виконкомом Шкуратівської сільської ради 30 березня 2000 року за № 48. [PERSON] фактично прийняла спадщину, але юридично не оформила (а. с. 11). З Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі вбачається, що 30 березня 2000 року зареєстровано заповіт за № 48, заповідачем якого є [PERSON] (а. с. 12). Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 19 серпня 2016 року встановлено юридичний факт належності [PERSON] заповіту, складеного [PERSON], яка померла 04 грудня 2004 року, на імя [PERSON], [INFO], посвідченого 30 березня 2000 року секретарем виконавчого комітету Шкуратівської сільської ради Білопільського району Сумської області, зареєстрованого в реєстрі за № 48 (а. с. 20). У відповідності до інформаційного листа Білопільської районної державної нотаріальної контори Сумської області від 04 жовтня 2016 року спадкова справа після [PERSON], яка померла 20 грудня 1997 року, держнотконторою не заводилась. Спадкова справа після смерті [PERSON], померлої 04 грудня 2004 року заведена за № 79/2005 (а. с. 31-35) Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що позивачка [PERSON] має право на земельну частку (пай), після [PERSON], яка померла 04 грудня 2004 року, що видавався на імя [PERSON], як члену САПТЗТ «Шкуратівське» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,71 умовно кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі, розташованої на території Шкуратівської сільської ради Білопільського району Сумської області, в порядку спадкування за заповітом. На підставі викладеного,

Outcome: approved