Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-13 00:00:00

[PERSON] (далі - «Позивач») звернулась до суду з даним позовом до ФОП [PERSON] (далі - «Відповідач») про відшкодування моральної шкоди внаслідок нещасного випадку на виробництві. В обґрунтування заявлених вимог Позивач посилається на наступні обставини. Позивач була матір`ю [PERSON] , [INFO] , її син знаходився у трудових відносинах із фізичною особою-підприємцем [PERSON] з 15.11.2018 року до дня смерті - [INFO] . 23.11.2018 року з її сином в робочий час при виконанні трудових обов`язків на території цеху складування готової продукції ФОП [PERSON] стався нещасний випадок, внаслідок якого він загинув. 25.03.2019 року актом №-1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом встановлено причинно-наслідковий зв`язок між протиправними діями ФОП [PERSON] як роботодавця, який не забезпечив належні умови охорони праці та шкідливими наслідками у вигляді смерті потерпілого. Нещасний випадок стався з вини Відповідача, який неналежно контролював проведення робіт і дотримання працівниками вимог з охорони праці. Бездіяльність ФОП [PERSON] сприяла настанню нещасного випадку. З настанням смерті сина, Позивачу нанесено моральну шкоду як матері потерпілого. Від моменту загибелі сина Позивача минуло 29 місяців. Увесь цей час вона страждає, а Відповідач не виявив наміру виплатити її компенсацію. Позивач просила стягнути з Відповідача у якості відшкодування моральної шкоди внаслідок нещасного випадку на виробництві 226 200,00 грн. Ухвалою суду від 07.06.2021 року було відкрито провадження у даній справі, постановлено провести її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.34-35). 10.09.2021 року на адресу суду від Відповідача надійшов відзив на позов, разом із підтвердженням його направлення Позивачу. У відзиві той зазначив, що надані Позивачем матеріали не доводять вини Відповідача у настанні нещасного випадку на виробництві. У задоволенні позовних вимог просив відмовити в повному обсязі (а.с.50-61). 13.09.2021 року в судовому засіданні Позивач підтримала заявлені вимоги, надала суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просила позов задовольнити повністю. Додатково повідомила, що Відповідачем було умисно знищено відеозапис подій того дня. Пояснила, що внаслідок неналежної організації охорони праці на підприємстві Відповідача, загинув її син, який не мав досвіду і лише починав жити і працювати. З вини Відповідача їй завдано непоправну моральну шкоду, адже, тепер у неї немає сина та тепер ніколи не буде онуків. В судовому засіданні представник Позивача підтримав заявлені вимоги, надав суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просив позов задовольнити повністю. Додатково пояснив, що відповідно до приписів ст.4 Закону України «Про охорону праці» роботодавець несе повну відповідальність за нещасні випадки на виробництві. Саме Відповідач мав забезпечувати безпеку виробництва. Проте, потерпілий не був забезпечений необхідною каскою, він мав досвід роботи лише 9 днів, а виконання ним загрузки ніхто не контролював. В судовому засіданні Відповідач заперечував проти позовних вимог, у їх задоволенні просив відмовити в повному обсязі. Додатково пояснив, що приблизно з 2006 року він у якості ФОП займається виготовленням корпусних меблів, задля чого ним було створено відповідне виробництво. У його власності є цех, у якому станом на листопад 2018 року працювало приблизно 30 робітників, серед яких був і загиблий. Він працював вантажником на складі готової продукції. В його обов`язках був відбір продукції згідно накладною з подальшим завантаженням на спеціальний візок та вивезення із складу. [PERSON] приймався на роботу директором Відповідача у листопаді 2018 року. У день нещасного випадку 23.11.2018 року Відповідач перебував на виставці у Мілані. Вранці цього дня йому зателефонував директор та повідомив про цей нещасний випадок. Було викликано поліцію і службу з охорони праці підприємства, які розпочали виконувати свої процедурні обов`язки. В судовому засіданні представник Відповідача заперечував проти позовних вимог, у їх задоволенні просив відмовити в повному обсязі. Додатково пояснив, що відсутня вина Відповідача та причино-наслідковий зв`язок між його діями та наслідками. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши доказі у справі в їх сукупності, приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено наступні обставини та зміст спірних правовідносин. Як убачається із матеріалів справи, Позивач була матір`ю [PERSON] [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 17.03.1993 року, виданого відділом ЗАГС Білоцерківського міськвиконкому, де в графі мати зазначено - [PERSON] (а.26). Син Позивача [PERSON] знаходився у трудових відносинах із фізичною особою-підприємцем [PERSON] з 15.11.2018 року та працював вантажником, що підтверджується копією трудової книжки серії [NUMBER] від 15.11.2018 року (а.с.14). 23.11.2018 року з сином Позивача, в робочий час, при виконанні трудових обов`язків стався нещасний випадок, внаслідок якого він загинув, що підтверджується копією свідоцтва про смерть [PERSON] серії [NUMBER] від 11.12.2018 року, виданого Білоцерківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис №2085 (а.с.29). Як встановлено в акті від 25.03.2019 року форми Н-1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, особи, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці: [PERSON] - вантажник, порушення п.3.3 Інструкції з охорони праці №11 для вантажника, затвердженої директором 07.05.2018 року; [PERSON] - фізична особа-підприємець, порушення п.2.20 посадової інструкції ФОП, затвердженої директором 07.05.2018 року (а.с.15-18). Як убачається з акту від 25.03.2019 року форми Н-5 про проведення спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 23.11.2018 року о 09 год. 45 хв. у ФОП [PERSON] , [PERSON] - вантажник, підіймав вантаж, що перевищував допустиму масу підйому, що привело до втрати стійкості деталей, їх падіння, чим порушив п.3.3 Інструкції з охорони праці №11 для вантажника, затвердженої директором 07.05.2018 року; [PERSON] - ФОП, не здійснював належний контроль за проведенням вантажно - розвантажувальних робіт, чим порушив п.2.20 посадової інструкції ФОП, затвердженої директором 07.05.2018 року (а.с.19-23). Відповідно до Витягу з реєстру Білоцерківської міської територіальної громади від 30.04.2021 року за відомостями реєстру територіальної громади Позивач [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживали за адресою: [ADDRESS] (а.с. 27). Вищевикладені фактичні обставини сторонами у судовому засіданні не оспорювалися. Розглядаючи дану цивільну справу суд керується наступними нормами права. Згідно з ст.ст. 15, 16 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. За змістом ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, компенсується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Статтею 153 Кодексу законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до ч.1 ст.160 Кодексу законів про працю України, постійний контроль за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Роботодавець здійснює постійний контроль за додержанням працівниками вимог інструкцій (п.8 Розділу I «Загальні положення» Положення про розробку інструкцій з охорони праці, затверджений Наказом Держнаглядохоронпраці 29.01.1998 № 9). Відповідно до ст.13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець забезпечує функціонування системи управління охороною праці, а саме: а) створює відповідні служби і призначає посадових осіб, які забезпечують вирішення конкретних питань охорони праці, затверджує інструкції про їх обов`язки, права та відповідальність за виконання покладених на них функцій, а також контролює їх додержання; б) здійснює контроль за додержанням працівником технологічних процесів, а також виконанням робіт відповідно до вимог з охорони праці. Отже, суд приходить до висновку, що нещасний випадок з потерпілим [PERSON] стався у тому числі з вини Відповідача, який неналежно контролював проведення робіт і дотримання працівниками вимог з охорони праці. Враховуючи вищезазначені положення, Відповідач мав створити на виробництві належні безпечні умови праці, за яких факт настання смерті потерпілого був би неможливим. Факт проживання Позивача із загиблим сином однією сім`єю підтверджується відповідним Витягом з реєстру Білоцерківської міської територіальної громади та Відповідачем не оспорювався. При цьому суд враховує, що установлене Конституцією України та законами України право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, а також одним із засобів захисту порушених цивільних прав та інтересів, які передбачені ст.16 ЦК України. Відповідно до положень ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Згідно з ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Приймаючи до уваги глибину моральних страждань Позивача, яка є матір`ю загиблого [PERSON] , те, що вона втратила сина, непоправність понесеної нею втрати, завданої смертю рідної людини, те, що вона буде назавжди позбавлена турботи та піклування сина, ураховуючи приписи законодавства України та принципи розумності та справедливості, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. З Відповідача на користь Позивача слід стягнути відшкодування моральної шкоди у заявленому розмірі - 226 200,00 грн. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, справу розглянуто в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих сторонами доказів, з урахуванням обраного Позивачем способу захисту права. Відповідно до позиції Верховного Суду (справа №761/1147215-ц постанова від 28.11.2018 року) моральна шкода, що визначена у грошовому вимірі є шкодою майнового характеру. Згідно з підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Виходячи з таких положень законодавства та враховуючи приписи ст.141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з Відповідача в дохід держави у розмірі 1 відсоток від задоволених вимог, тобто у розмірі 2262,00 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved