Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

25.05.2011року Київська міська кредитна спілка «Київське міське кредитне товариство», в особі Голови наглядової ради [PERSON], звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідачки в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 1.665.888,00 грн. та судові витрати в розмірі 1700 грн. При цьому позивач вказує на те, що згідно наказу від 06.10.2008 року [PERSON] працювала в КМКС «Київське міське кредитне товариство» на посаді касира-бухгалтера. 07.10.2008 року з нею було укладено Договір про повну матеріальну відповідальність за ввірені їй товарно-матеріальні цінності. Позивач також зазначає, що 24.06.2009 року [PERSON] написала заяву про звільнення з роботи за власним бажанням, однак ревізія кредитної спілки на той момент не проводилася, оскільки діючі керівники спілки самоусунулися від виконання своїх посадових обов'язків, і касу від [PERSON] ніхто не прийняв. Як вказує позивач, 19.03. 2010 року було проведено загальні збори членів Київської кредитної спілки «Київське міське кредитне товариство». Згідно рішення загальних зборів (протокол від 19.03.2010 року) було обрано нову наглядову раду спілки та обрану Голову наглядової ради [PERSON] Тим же рішенням було доручено наглядовій раді проаналізувати роботу Спілки за 2008-2010 роки. 19.08.2010 року в результаті проведеної ревізії було виявлено недостачу у касі Кредитної спілки на загальну суму 1.665.888,00 грн., яка виникла в липні 2009 року. Позивач вважає, що недостача виникла в результаті незаконного вилучення відповідачкою [PERSON] грошових коштів з каси на загальну суму в 1.665. 888,00 грн. Доказом безпідставного вилучення коштів [PERSON] позивач вважає видаткові касові ордери від 02.07.2009 року, 07.07.2009 року, 10.07.2009 року та від 14.07.2009 року, на яких є підписи [PERSON] як касира-бухгалтера, а підпис отримувача коштів відсутній. Крім того, на вказану видачу коштів відсутнє письмове розпорядження відповідального керівництва Спілки. Таким чином, позивач вважає, що [PERSON] самостійно безпідставно вилучила з каси спілки кошти на загальну суму 1.665.888,00 грн. Посилаючись на викладені обставини, положення ч. 1 ст. 130, п. 1 ч. 1 ст. 134, ст. 232 КЗпП України, ч. 3 ст. 22 ЦК України, КМКС «Київське міське кредитне товариство» просить стягнути з [PERSON] в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 1.665.888,00 грн., а також судові витрати у розмірі 1.700,00 грн. Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 16.02.2012 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 02.10.2013 року, позовні вимоги КМКС «Київське міське кредитне товариство» до [PERSON] було задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь Київської міської кредитної спілки «Київське міське кредитне товариство» матеріальну шкоду в сумі 1.665.588,00 грн. та судові витрати (а.с.54 т.1, а.с.107,108-111 т.2). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.03.2014 року заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16.02.2012 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 02.10.2013 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с.146-148 т.2). Під час нового судового розгляду справи Київська міська кредитна спілка «Київське міське кредитне товариство», в особі Голови правління [PERSON], позовні вимоги неодноразово збільшувала (а.с.156-158, 188 т.2). В останніх уточненнях до позовної заяви від 11.09.2014 року КМКС «Київське міське кредитне товариство» просить стягнути з [PERSON] в рахунок відшкодування заподіяної шкоди, з урахуванням втрат від інфляції та трьох процентів річних, - 3.442.797,64 грн. (а.с.188,189 т.2). В судовому засіданні представники позивача - Голова правління КМКС «Київське міське кредитне товариство» [PERSON] та представник [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримали (а.с.154,155т.2). Відповідачка [PERSON] (згідно свідоцтва про зміну прізвища від 04.07.2014 року, актовий запис № 114, змінила прізвище на [PERSON]) та її представник [PERSON] проти позову заперечують (а.с.123 т.3). При цьому допитана в судовому засіданні 25.11.2014 року [PERSON] пояснила суду, що у 2008-2009 роках, коли їй було 18-19 років, вона познайомилися з одним з керівників КМКС «Київське міське кредитне товариство» [PERSON], який обіцяв посприяти їй в отриманні офіційного працевлаштування для подальшого отримання шенгенської візи, проте своєї обіцянки не дотримався. [PERSON] також зазначила, що вона передавала [PERSON] копії паспорту та ідентифікаційного коду, які в подальшому могли бути використані для підроблення документів про її працевлаштування на роботу у КМКС «Київське міське кредитне товариство». При цьому [PERSON] стверджує, що ніколи не працювала в КМКС «Київське міське кредитне товариство» ні касиром, ні бухгалтером, ні будь-ким іншим, оскільки для цього у неї не було та немає жодної необхідної освіти, досвіду роботи та бажання. Представник відповідачки [PERSON] в своїх запереченнях на позов вказує на те, що позивачем не доведено, що відповідачка працювала у кредитній спілці, до того ж, відсутня її заява про прийняття на роботу. Крім того, позивачем не підтверджено наявність грошових коштів у касі кредитної спілки на суму 1.665.888,00 грн. на початок та на кінець днів 02.07.2009 року, 07.07.2009 року, 10.07.2009 року, 14.07.2009 року, тобто у дні, в які нібито підписувалися видаткові касові ордери. Крім того, представник відповідачки вказує на те, що позивачем не доведено відсутності існування гарантійних зобов'язань кредитної спілки перед ТОВ «Укральфа» від 13.10.2008 р., оплата яких була зазначена у видаткових касових ордерах, видача коштів через касу за якими, на думку позивача, завдала йому матеріальної шкоди. При цьому [PERSON] зазначає, що позивачем не доведено, що грошові суми у розмірі 1 665 888,00 грн., неправомірне використання яких ставиться позивачем у вину відповідачці, коли-небудь їй передавалися. Також, представник відповідачки стверджує, що позивачем не доведено, що за вищезазначеними видатковими касовими ордерами кредитною спілкою взагалі коли-небудь здійснювалася виплата грошових коштів. Також, представник відповідачки вважає, що Кредитна спілка звернулася до суду з даним позовом до [PERSON]. з пропуском встановленого ч. 3 ст. 233 КЗпП України однорічного строку для звернення до суду. При цьому, [PERSON] зазначає, що позивач не надав пояснень того, чому для виявлення недостачі у своїй касі більш як 1,6 млн. грн. йому знадобилося більш як 1 рік та 1 місяць, а для звернення до суду з цього приводу - більш як 1 рік та 10 місяців. Посилаючись на викладені обставини, вимоги ч. 3 ст. 233 КЗпП України, а також положення ст.ст. 59, 60 ЦПК України, згідно яких кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] просять суд відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного. Судом встановлено, що Київська міська кредитна спілка «Київське кредитне товариство» була заснована згідно рішення установчих зборів, протокол № 1 від 04.12.2003 року, та зареєстрована 19.02.2004 року. Відповідні зміни до установчих документів, зареєстровані в Голосіївський районній у м.Києві державній адміністрації 13.10.2008 року Головою правління [PERSON] та, в-подальшому, 12.08.2010 року - [PERSON] (а.с.212-220 т.2). Згідно п.7.1 Статуту органами управління кредитної спілки є загальні збори членів кредитної спілки, спостережна рада, ревізійна комісія, кредитний комітет та правління Рішенням загальних зборів членів кредитної спілки можуть бути створені й інші органі управління. Відповідно до п.п.10.1,10.4 (5,6) Статуту виконавчим органом кредитної спілки є правління, яке здійснює керівництво її поточною діяльністю. Правління складається з осіб, які знаходяться в трудових відносинах зі спілкою. Роботою правління керує голова правління, який призначається спостережною радою. Голова правління готує подання спостережній раді на призначення та звільнення членів правління кредитної спілки, а також працівника, відповідального за проведення фінансового моніторингу, призначає на посади та звільняє з посад працівників кредитної спілки, застосовує до них заходи заохочення та стягнення відповідно до законодавства, вживає заходів щодо підготовки та підвищення кваліфікації працівників кредитної спілки; вирішує інші питання діяльності кредитної спілки відповідно до цього Статуту та законодавства України. Трудові відносини всіх працівників регулює Кодекс законів про працю України. Статтею 2 цього Кодексу передбачено право громадян на працю, право на яку вони реалізують шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Згідно ст. 24 Трудовій договір укладається, як правило, у письмовій формі. Додержання письмової форми є обов»язковим з фізичною особою, а також в інших випадках, передбачених законодавством України. При укладенні трудового договору громадянин зобов»язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), стан здоров»я та інші документи. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядження власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка [PERSON]. на підставі заяви на ім.»я заступника Голови правління Київської кредитної спілки [PERSON] була прийнята членом кредитної спілки (а.с.93,94 т.1,а.с.7 т.2, а.с.103,104 т.3). Згідно наказу № 43 від 06.10.2008 року [PERSON] було призначено на посаду касира з 06.10.2008 року, з окладом згідно штатного розкладу. Як зазначено в наказі, підставою прийняття на роботу була заява відповідачки (а.с.4,95 т.1, а.с.9,161 т.2, а.с.106 т.3) Цим же наказом було призначено на посаду головного бухгалтера з 06.10.2008 року, за сумісництвом, [PERSON] Крім того, згідно п.5 даного наказу на головного бухгалтера [PERSON] покладено обов»язки відповідального працівника по веденню фінансового моніторингу. 07.10.2008 року з [PERSON] було укладено Договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, як з працівником, якій займає посаду, а також виконує функції та обов»язки бухгалтера-касира (а.с.5 т.1, а.с.5 т.2, а.с.108 т.3). Судом також встановлено, що згідно наказу № 11 від 08.05.2009 року головний бухгалтер [PERSON] звільнено від обов»язків відповідального працівника по веденню фінансового моніторингу. Вказані обов»язки з 08.05.2009 року покладено на касира [PERSON] (а.с.168 т.2). Наказом № 12 від 11.05.2009 року виконання обов»язків головного бухгалтера покладено на касира [PERSON] з доплатою 200 грн. (а.с.98 т.1, а.с.115, зворот т.3). 24.06.2009 року від касира [PERSON] надійшла заява про звільнення з посади касира за власним бажанням, у зв»язку з не кваліфікованістю (а.с.116т.3). Як вбачається з документів касової книги, станом на 22.06.2009 року значиться залишок прибутку в розмірі 1.611.734,72 грн. (а.с.2-31 т.2). Згідно виписки з касової книги станом на 30.06.2009 року за підписом [PERSON] у якості касира та одночасно бухгалтера, надходження до каси кредитної спілки складали 1.665.891,93 грн. (а.с.162 т.2). Як вбачається з Акту інвентаризації касових документів КМКС станом на 16.08.2010 року, складеного членами наглядової Ради кредитної спілки, комісією було виявлено, що станом на 30.06.2009 року в касі повинно бути 1.665.891,93 грн., яких немає. В наявності є видаткові касові ордера: від 02.07.2009 року, 07.07.2009 року,10.07.2009 року та 14.07.2009 року - на 416.472 грн., кожний (а.с.163 т.2). В судовому засіданні представник Київської міської кредитної спілки «Київське міське кредитне товариство» [PERSON] стверджує, що згідно наказу від 06.10.2008 року [PERSON] була прийнята на роботу в КМКС «Київське міське кредитне товариство» на посаду касира. 07.10.2008 року з нею було укладено Договір про повну матеріальну відповідальність за ввірені їй товарно-матеріальні цінності. 24.06.2009 року [PERSON] написала заяву про звільнення з роботи за власним бажанням, однак ревізія кредитної спілки на той момент не проводилася, оскільки діючі керівники спілки самоусунулися від виконання своїх посадових обов'язків, і касу від [PERSON] ніхто не прийняв. Як вказує представник позивача, 19.03. 2010 року було проведено загальні збори членів Київської кредитної спілки «Київське міське кредитне товариство». Згідно рішення загальних зборів було проведено ревізію кредитної спілки 19.08.2010 року в результаті проведеної ревізії було виявлено недостачу у касі Кредитної спілки на загальну суму 1.665.888,00 грн., яка виникла в липні 2009 року. Позивач вважає, що недостача виникла в результаті незаконного вилучення відповідачкою [PERSON] грошових коштів з каси на загальну суму в 1.665. 888,00 грн. Доказом безпідставного вилучення коштів [PERSON] позивач вважає видаткові касові ордери від 02.07.2009 року, 07.07.2009 року, 10.07.2009 року та від 14.07.2009 року, на яких є підписи [PERSON] як касира-бухгалтера, а підпис отримувача коштів відсутній. Таким чином, [PERSON] вважає, що [PERSON] самостійно безпідставно вилучила з каси спілки кошти на загальну суму 1.665.888,00 грн. Вказані доводи представника позивача [PERSON] суд вважає недоведеними, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що наказом Голови правління ЕМКС «Київське міське кредитне товариство» № 43 від 06.10.2008 року [PERSON] було призначено на посаду касира з посадовим окладом згідно штатного розпису. 07.10.2008 року [PERSON] укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, як з бухгалтером-касиром. Судом також встановлено, що згідно наказу № 11 від 08.05.2009 року головний бухгалтер [PERSON] звільнено від обов»язків відповідального працівника по веденню фінансового моніторингу. Вказані обов»язки з 08.05.2009 року покладено на касира [PERSON] (а.с.168 т.2). Наказом № 12 від 11.05.2009 року виконання обов»язків головного бухгалтера покладено на касира [PERSON] з доплатою 200 грн. (а.с.98 т.1). В подальшому, згідно з Актом інвентаризації касових документів КМКС «Київське міське кредитне товариство» від 16.08.2010 року, складеного членами наглядової Ради кредитної спілки, комісією було виявлено, що станом на 30.06.2009 року в касі повинно бути 1.665.891,93 грн., яких немає. При цьому в касі виявлені видаткові касові ордера: від 02.07.2009 року, 07.07.2009 року,10.07.2009 року та 14.07.2009 року - на 416.472 грн., кожний, у яких у графах «головний бухгалтер» та «видав касир» міститься підпис, виконаний від імені [PERSON], за відсутності підпису одержувача та відомості про цю особу (а.с.163 т.2). Посилаючись на те, що станом на 30.06.2009 року саме [PERSON] виконувала обов»язки касира та головного бухгалтера, а на видаткових касових ордерах стоїть її підпис, представник позивача [PERSON] вважає, що [PERSON] самостійно безпідставно вилучила з каси спілки кошти на загальну суму 1.665.888,00 грн., тому на підставі ч.1 ст.134 КЗпП України має відшкодувати заподіяні Кредитній спілці матеріальні збитки в повному обсязі. Відповідно до ст. 138 КЗпП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу. Так, згідно ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов»язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Статтею 132 КЗпП України передбачено, що за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві. Згідно з ч. 1 ст. 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Пленум Верховного Суду України в п. 8 постанови № 14 від 29.12.1992 року "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками (зі змінами, внесеними постановами від 28.03.1997 року № 3 та від 03.12.1997 року № 12) роз'яснив, що розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (п. 1 с. 134 КЗпП України), суд зобов»язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно зі ст. 135-1 КЗпП України може бути укладено такий договір. Як вбачається з положень ст. 135-1 КЗпП України, письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв»язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Постановою Верховної Ради України «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР» від 12.09.1991 року № 1545 визначено, що на території України діють законодавчі акти СРСР, якщо вони не суперечать законодавству України, зокрема є чинним Перелік посад і робіт, які заміщаються або виконуються працівниками, з якими підприємство уклало письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення схоронності цінностей, переданих їм для зберігання, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва, затвердженого постановою Держкомпраці СРСР і Секретаріатом ВЦРПС від 28.12.1977 року № 447/24. Цей перелік не підлягає розширювальному тлумаченню. Працівник не може бути притягнутий до повної матеріальної відповідальності на підставі Договору про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення схоронності цінностей, переданих їм для зберігання, якщо його посада не міститься у Переліку. Так, згідно розділу 1 цього Переліку договори про повну матеріальну відповідальність можуть укладатися з працівниками, які займають посади: старшого контролера-касира; контролера-касира; контролера; старшого касира і касира, а також з іншими працівниками, які виконують обов»язки касира. Таким чином, наданий позивачем суду Договір про повну матеріальну відповідальність, укладений з відповідачкою 07.10.2008 року, не відповідає вимогам законодавства, оскільки передбачає покладення повної матеріальної відповідальності на особу, яка займає посаду та виконує функції бухгалтера-касира. Посада бухгалтера-касира не міститься у Переліку посад і робіт, які заміщаються або виконуються працівниками, з якими підприємство уклало письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення схоронності цінностей, переданих їм для зберігання, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва, затвердженого постановою Держкомпраці СРСР і Секретаріатом ВЦРПС від 28.12.1977 року № 447/24. Крім того, відповідно до наданого самим позивачем наказу КМКС «Київське міське кредитне товариство» від 06.10.2008 року за № 43 відповідачку [PERSON] було призначено на посаду касира, а не бухгалтера-касира кредитної спілки. Тобто, у договорі про повну матеріальну відповідальність з відповідачкою від 07.10.2008 р. зазначена не та посада, на яку працівник за даними позивача був прийнятий днем раніше наказом від 06.10.2008 р. № 43. Як зазначалось вище, відповідно до положень ст. 135-1 КЗпП України, для укладення письмового договору про повну матеріальну відповідальність необхідні дві умови: посада, згідно Переліку посад і робіт, які заміщаються або виконуються працівниками, та робота, безпосередньо зв»язана із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Враховуючи викладені обставини, суд вважає, що [PERSON] не може бути притягнута до повної матеріальної відповідальності на підставі Договору про повну матеріальну відповідальність, оскільки її посада, зазначена в Договорі, не міститься у вищезазначеному Переліку посад і робіт. Крім того, суд враховує, що Письмовий договір о повній матеріальній відповідальності у доповнення до трудового договору, конкретизує обов»язки власника або уповноваженого ним органу і працівника щодо збереження матеріальних цінностей. Як вбачається з п.2 Договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, укладеного між сторонами 07.10.2008 року, підприємство зобов»язалось створювати працівникові [PERSON] умови, необхідні для нормальної праці та забезпечення повного збереження ввірених їй цінностей; проводити в установленому порядку інвентаризацію матеріальних цінностей (а.с.108 т. 3). Згідно Акту № 1 передачі коштів, що знаходяться в касі КМКС «Київське кредитне товариство» від 06.10.2008 року, відповідачці [PERSON] було передано на зберігання кошти в сумі 72.454 грн. 99 коп. Наявність зазначених коштів в касі позивача підтверджена актом інвентаризації наявності коштів № 4 (а.с.109 т.3). Як вбачається з Акту № 1 про результаті інвентаризації каси від 10.03.2009 року, під час перевірки було встановлено обсяг коштів в сумі 1 млн.534.848 грн. 24 коп. Крім того, в касі в наявності були касові книги в кількості 10 штук за період з 28.05.2004-31.12.2008 рр. та незакінчена книга за період з 01.01.2009-10.03.2009 рр. (а.с.110 т.3). Судом також встановлено, що 19.03.2010 року відбулися загальні збори членів «Київське міське кредитне товариство», на яких головою ініціативної групи [PERSON] було проінформовано, що керівництво кредитної спілки зникло, бухгалтерські документи знаходяться у ВДВС Голосіївського району м.Києва, згідно рішення суду. На загальних зборах було обрано новий склад Наглядової ради, який доручено проаналізувати роботу спілки за 2008-2010 роки (а.с.12 т.1). Як вбачається з матеріалів справи, наступна інвентаризація касових документів «Київське міське кредитне товариство» проводилась членами наглядової Ради кредитної спілки лише 16.08.2010 року, тобто, більше ніж через рік після написання відповідачкою заяви про звільнення за власним бажанням від 24.06.2009 року. При цьому згідно Акту інвентаризації від 16.08.2010 року комісією кредитної спілки було проведено інвентаризацію каси та касових документів. Під час інвентаризації в касі в наявності були касова книга за період з 06.10.2008-31.12.2008 рр. та незакінчена книга за період з 01.01.2009- травень 2009 року, а також окремі документи за червень 2009 року. Як вбачається з Акту інвентаризації, згідно запису в касовій книзі станом на 30.06.2009 року в касі повинно бути грошові кошти на суму 1 млн. 665.891 грн. 93 коп., яких в касі немає. Крім того, комісією було виявлено видаткові касові ордера: від 02.07.2009 року, 07.07.2009 року, 10.07.2009 року та від 14.07.2009 року, кожний на суму 416.472 грн., всього на суму 1.665.888 грн. Як зазначено в Акті, всі видаткові касові ордера оформлені підписом головного бухгалтера [PERSON] та підписом касира [PERSON] Хто отримав кошти по вказаним видатковим ордерам, не зазначено. (а.с.6 т.1). Посилаючись на Акт інвентаризації касових документів КМКС ««Київське міське кредитне товариство» станом на 30.06.2009 року, а також на те, що саме [PERSON] на той час виконувала обов»язки касира та головного бухгалтера, а на видаткових касових ордерах стоїть її підпис, представник позивача [PERSON] вважає, що [PERSON] самостійно безпідставно вилучила з каси спілки кошти на загальну суму 1.665.888,00 грн., тому на підставі ч.1 ст.134 КЗпП України має відшкодувати заподіяні Кредитній спілці матеріальні збитки в повному обсязі. Вказані доводи представника позивачка суд оцінює критично і не приймає їх до уваги, виходячи з наступного. Як вбачається зі Статуту КМКС «Київське міське кредитне товариство», органами управління кредитної спілки є загальні збори кредитної спілки, спостережна рада, ревізійна комісія, кредитний комітет та правління. Відповідно до п.9.1,9.4 Статуту Спостережна рада кредитної спілки представляє інтереси членів кредитної спілки в перерві між загальними зборами. Спостережна рада підзвітна загальним зборам членів кредитної спілки і в межах компетенції, визначеної Законом України «Про кредитні спілки» та Статутом, контролює й регулює діяльність правління кредитного комітету. Організаційною формою роботи спостережної ради є засідання, які скликаються не рідше одного разу на квартал. Відповідно до положень Статуту КМКС «Київське міське кредитне товариство», зокрема п.12.1, 12.4, контроль за фінансово-господарською діяльністю кредитної спілки здійснює ревізійна комісія, яка підзвітна й відповідальна перед загальними зборами членів кредитної спілки. Перевірки результатів фінансово-господарської діяльності кредитної спілки ревізійною комісією проводяться не рідше одного разу на рік. Як зазначалось вище, письмовий договір о повній матеріальній відповідальності у доповнення до трудового договору, конкретизує обов»язки власника або уповноваженого ним органу і працівника щодо збереження матеріальних цінностей. Як вбачається з п.2 Договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, укладеного між сторонами 07.10.2008 року, підприємство зобов»язалось створювати працівникові [PERSON] умови, необхідні для нормальної праці та забезпечення повного збереження ввірених їй цінностей; проводити в установленому порядку інвентаризацію матеріальних цінностей (а.с.108 т. 3). Судом встановлено, що на час написання [PERSON] заяви про звільнення з посади касира за власним бажанням з 24.06.2009 року інвентаризація касових документів кредитної спілки та ревізія фінансово-господарської діяльності кредитної спілки не проводилась (а.с. 6,12,99 т.1). Акт інвентаризації касових документів станом на 16.08.2010 року, складений комісією кредитної спілки лише на підставі касової книги та 4-х видаткових касових ордерів за липень 2009 року на загальну суму 1.665.888 грн. При цьому позивачем не надано жодних доказів на підтвердження наявності грошових коштів у касі КМКС «Київське міське кредитне товариство» станом на 02.07.2009 року, 07.07.2009 року, 10.07.2009 року та 14.07.2009 року, тобто у дні, коли були підписані видаткові касові ордери на загальну суму 1.665.888,00 грн. Крім того, суд враховує, що у видаткових касових ордерах від 02.07.2009 року, 07.07.2009 року, 10.07.2009 року та від 14.07.2009 року, на суму 416.472 грн., кожний, підставою видачі коштів зазначено оплату гарантійних зобов»язань перед ТОВ «Укральфа» від 13.10.2008 року (а.с.7-8 т.1). Однак при новому судовому розгляді позивачем не надано будь-яких доказів щодо існування гарантійних зобов'язань кредитної спілки від 13.10.2008 року перед ТОВ «Укральфа», оплата на користь якого була зазначена у видаткових касових ордерах кредитної спілки від 02.07.2009 року, від 07.07.2009 року, від 10.07.2009 року та від 14.07.2009 року в загальному розмірі 1.665.888,00 грн. При таких обставинах, суд не приймає до уваги доводи представника позивача [PERSON] про те, що згідно записів в касовій книзі станом на 30.06.2009 року, виконаних особисто відповідачкою [PERSON], на яку згідно посадової інструкції касира було покладено обов»язок ведення касової книги, надходження грошових коштів станом на 30.06.2009 року становило 1.665.891 грн. 93 коп., що, на думку [PERSON], є доказом того, що [PERSON] самостійно безпідставно вилучила з каси спілки кошти на загальну суму 1.665.888,00 грн., При цьому суд враховує, що представником КМКС «Київське міське кредитне товариство» не доведено, що керівництвом спілки були створені умови, які б забезпечували схоронність її матеріальних цінностей та нормальну роботу з ними. В той час як у своїй позовній заяві позивач зазначає, що станом на 24.06.2009 року керівництво кредитної спілки самоусунулося від виконання своїх посадових обов'язків, тому касу від [PERSON] ніхто не прийняв. Що стосується самої роботи [PERSON] у Київській міській кредитній спілці «Київське міське кредитне товариство», то суд враховує наступне. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка [PERSON] у 2008 році була прийнята членом кредитної спілки «Київське кредитне товариство» (а.с.93,94 т.1,а.с.7 т.2). При цьому в заяві, написаній рукописним текстом, без дати її написання, не зазначено прізвище заявника, хоча міститься прохання прийняти в кредитну спілку [PERSON] На заяві, виконаній 12.09.2008 року на бланку, також не зазначено прізвище, ім.»я по-батькові заявника. В подальшому, згідно наказу № 43 від 06.10.2008 року [PERSON] було призначено на посаду касира з 06.10.2008 року, з окладом згідно штатного розкладу. Як зазначено в наказі, підставою прийняття на роботу була заява відповідачки (а.с.4,95 т.1, а.с.9,161 т.2). Цим же наказом було призначено на посаду головного бухгалтера з 06.10.2008 року, за сумісництвом, [PERSON] Згідно п.5 даного наказу на головного бухгалтера [PERSON] покладено обов»язки відповідального працівника по веденню фінансового моніторингу. При новому судовому розгляді встановлено, що [PERSON] заяву про прийняття на роботу в Кредитну спілку на посаду касира не писала. Долучена до матеріалів справи заява відповідачки про вступ до кредитної спілки таким документом не являється. В судовому засіданні відповідачка взагалі заперечує факт своєї роботи у Кредитній спілці, на підтвердження чого надала свою трудову книжку серія [NUMBER] з датою заповнення 03.11.2009 року (а.с. 124-126 т.3). В свою чергу, представник позивача, стверджуючи про наявність у відповідачки іншої трудової книжки, доказів її оформлення Кредитною спілкою суду не надав. Таким чином, аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд враховує наступне. Як вбачається з Посадової інструкції касира КМКС, підписаної 06.10.2008 року головним бухгалтером [PERSON] та касиром [PERSON], вона не затверджена головою правління. Крім того, в п.1.3 Інструкції зазначено, що касир призначається на посаду і звільняється з посади в установленому чинним трудовим законодавством порядку наказом голови правління за поданням головного бухгалтера. В той же час суд враховує, що згідно наказу № 43 від 06.10.2008 року касир та головний бухгалтер були прийняти на роботу в один день (а.с.97 т.1, а.с.6,174 т.2). Судом також встановлено, що 07.10.2008 року з [PERSON] було укладено Договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, як з працівником, якій займає посаду, а також виконує функції та обов»язки бухгалтера-касира, хоча такої посади немає в Переліку посад і робіт, які заміщаються або виконуються працівниками, з якими підприємство уклало письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення схоронності цінностей, переданих їм для зберігання, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва, затвердженого постановою Держкомпраці СРСР і Секретаріатом ВЦРПС від 28.12.1977 року № 447/24 (а.с.5 т.1, а.с.5 т.2). Крім того, судом встановлено, що згідно наказу № 11 від 08.05.2009 року головний бухгалтер [PERSON] звільнено від обов»язків відповідального працівника по веденню фінансового моніторингу. Вказані обов»язки з 08.05.2009 року покладено на касира [PERSON] (а.с.168 т.2). В той же час суд враховує, що фінансовий моніторинг - це сукупність заходів, які здійснюються суб»єктами фінансового моніторингу у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму, що включають проведення державного фінансового моніторингу та первинного фінансового моніторингу. Крім того, суд враховує, що згідно Вимог до кваліфікації працівника суб'єкта первинного фінансового моніторингу, відповідального за проведення фінансового моніторингу у сфері запобігання та протидії запровадженню в легальний обіг доходів, одержаних злочинним шляхом, та фінансуванню тероризму, затверджених Наказом Державного департаменту фінансового моніторингу Міністерства фінансів України від 12 травня 2003 року N 46, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.05.2003 року за № 379/7700, пунктом 6 передбачено, що особа, яка призначається на посаду відповідального працівника, повинна відповідати певним вимогам, зокрема: мати вищу освіту та досвід роботи не менше одного року у відповідній сфері діяльності суб'єкта первинного фінансового моніторингу, або досвід роботи на керівній посаді в суб'єкта первинного фінансового моніторингу не менше одного року, або не менше одного року досвіду роботи у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, та фінансуванню тероризму. Відповідальний працівник повинен знати законодавство України та міжнародні стандарти у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, і фінансуванню тероризму та володіти навичками щодо застосовування в практичній діяльності, перелік яких міститься в п.7 Вимог. Враховуючи зазначені обставини, суд прийшов до висновку, що обов»язкі відповідального працівника по веденню фінансового моніторингу, покладені на касира [PERSON] А.В. неправомірно та всупереч діючому законодавству України. Як встановлено судом, відповідачка не мала вищої освіти та відповідного досвіду роботи. Крім того, суд враховує, що наказом № 12 від 11.05.2009 року виконання обов»язків головного бухгалтера покладено на касира [PERSON] з доплатою 200 грн. В той же час, згідно відомостей на виплату грошей за період з жовтня 2008 року по червень 2009 року такої доплати в заробітній платі [PERSON] не вбачається ((а.с.98, 102-110 т.1, а.с.13-21 т.2). 24.06.2009 року від касира [PERSON] надійшла заява про звільнення з посади касира за власним бажанням, у зв»язку з не кваліфікованістю. На заяві міститься резолюція голови правління [PERSON] «не заперечую за умові передачі відповідальності іншій особі.) (а.с.51,99 т.1, а.с.8 т.2). Як вбачається з документів касової книги, станом на 22.06.2009 року значиться залишок прибутку в розмірі 1.611.734,72 грн. (а.с.2-31 т.2). Згідно виписки з касової книги станом на 30.06.2009 року за підписом [PERSON] у якості касира та одночасно бухгалтера, надходження до каси кредитної спілки складали 1.665.891,93 грн. (а.с. 11. т.1, а.с.162 т.2). Однак, як встановлено судом, інвентаризація касових та бухгалтерських документів КМКС станом на 30.06.2009 року не проводилась. Доказів того, що в касі кредитної спілки станом на 30.06.2009 року знаходилися грошові кошти в сумі 1.665.891,93 грн. позивачем та його представником суду не надано. Як вбачається з Акту інвентаризації касових документів КМКС станом на 16.08.2010 року, складеного членами наглядової Ради кредитної спілки, комісією було виявлено, що станом на 30.06.2009 року в касі повинно бути 1.665.891,93 грн., яких немає. В наявності є видаткові касові ордера: від 02.07.2009 року, 07.07.2009 року,10.07.2009 року та 14.07.2009 року - на 416.472 грн., кожний (а.с.163 т.2). Суд вважає, що позивачем не доведено, що [PERSON] працювала у КМКС «Київське міське кредитне товариство» в дні підписання видаткових касових ордерів на загальну суму 1 665 888,00 грн., а саме: 02.07.2009 року, 07.07.2009 року, 10.07.2009 року та 14.07.2009 року. Самим позивачем було надано суду заяву, написану від імені відповідачки, з проханням звільнити її з роботи у кредитній спілці з 24.06.2009 р., тобто до дати підписання видаткових касових ордерів, та резолюцією керівника кредитної спілки про те, що він проти цього не заперечує. Також, з Відомостей з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб-платників податків Державної фіскальної служби України про джерела доходів вбачається, що [PERSON] отримувала дохід у Київській міській кредитній спілці «Київське кредитне товариство» за період з 06.10.2008 року по 30.09.2009 року. Крім того, суд враховує, що трудове законодавство пов'язує право на оплату праці з фактом виконання роботи за трудовим договором. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. В той же час, доказів того, що відповідачка за трудовим договором, укладеним з позивачем, виконувала роботу касира кредитної спілки, або касира-бухгалтера, або головного бухгалтера чи виконувала обов»язкі відповідального працівника по веденню фінансового моніторингу, позивач суду не надав. Підписані від імені [PERSON] фінансово-бухгалтерські документи не свідчать про виконання нею обов»язків касира, бухгалтера або головного бухгалтера. При цьому суд враховує, що згідно наданих позивачем документів, підпис [PERSON] міститься у якості касира, бухгалтера та головного бухгалтера. Деякі посади у фінансових документах дописані від руки, червоними чорнилами. При цьому сама [PERSON] заперечує факт своєї роботи у кредитній спілці, надала суду свою трудову книжку, у якій відсутній запис про її роботу в КМКС «Київське міське кредитне товариство». Згідно вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності. На підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позивачем не доведено існування фактичних трудових відносин з відповідачем, а також наявність прямої дійсної шкоди у розмірі 1.665.888 грн., заподіяної неправомірними діями працівника кредитної спілки [PERSON] Зокрема, позивачем не надано доказів, що саме з вини [PERSON], яка згідно наказів кредитної спілки № 43 від 06.10.2008 року та № 12 від 11.05.2009 року одночасно виконувала обов»язки касира та головного бухгалтера кредитної спілки, були видані за видатковими касовими ордерами від 02.07.2009 року, 07.07.2009 року, 10.07.2009 року та 14.07.2009 року грошові кошти на загальну суму 1.665.888 грн. Крім того, суд вважає, що позивачем не надано доказів наявності у касі КМКС «Київське міське кредитне товариство» на час звільнення [PERSON] грошових коштів на загальну суму 1.665.888 грн., оскільки як зазначалось вище, Акт інвентаризації касових документів КМКС станом на 16.08.2010 року суд оцінює критично і до уваги не приймає. Якщо недостача грошових коштів на суму 1.665.888 грн. і виникла, то в цьому винні посадові особи Кредитної спілки. При таких обставинах позовні вимоги Кредитної спілки до відповідачки [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної працівником при виконанні трудових обов»язків в розмірі 3.442.797 грн., суд вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed