Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-27 00:00:00

В жовтні 2013 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання права особистої приватної власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS]. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що одноособово придбала вищевказане домоволодіння в період перебування в шлюбі з відповідачем. Так, 18 листопада 1989 року вона зареєструвала шлюб з останнім, на даний час рішенням Старокостянтинівського районного суду від 31 жовтня 2013 року шлюб розірвано. Від шлюбу мають двох вже повнолітніх дітей. 23 квітня 2002 року вона уклала з [PERSON] договір купівлі - продажу даного домоволодіння, з умовою повного розрахунку до 01 січня 2003 року. В червні 2002 року вона припинила спільне проживання з відповідачем через його негідну поведінку та перейшла проживати окремо в куплений будинок. Наразі їй стало відомо про наявність у нього кредитних зобов'язань, тому є небезпека у зверненні стягнення на дану нерухомість. Такі обставини спонукали до звернення до суду з даним позовом. Позивачка в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги, крім того вказала, що 14 червня 2002 року відповідач вигнав її разом з дітьми вночі з дому по [ADDRESS], де вони всі разом проживали. Передбачаючи такі наслідки вона напередодні, за день-два, домовилась з [PERSON] купити за 4000 грн. в борг хату по [ADDRESS], а розрахунок здійснити до кінця року. Переїжджаючи в нову хату вона із собою забрала корову, двоє поросят, які продала, ще позичила гроші і таким чином сама ж розрахувалась за хату. Відповідачу залишила порося, гуси, індики, кури. Відповідач тиждень жив з ними в новій хаті, а потім пішов, однак по даний час залишається прописаним в ній. Земельна ділянка по [ADDRESS] не приватизована. Останнім часом їй дзвонять із банку „Русский стандарт" м. Хмельницький з вимогою погасити кредит відповідача в розмірі 10000 грн. тіло кредиту та 3000 грн. проценти, інакше подадуть на них в суд. Відповідач їй про кредит нічого не казав, договору не показував, але ця ситуація викликає в неї занепокоєння за своє майно та дітей, тому вона звертається з даним позовом. При цьому зазначила, що останній взяв кредит на навчання дитини, однак на той час дитина вже закінчила навчання. В 2004 році подавала на аліменти відповідача, який близько півроку платив, а потім попросив не стягувати з нього аліменти, тому вона забрала заяву. Відповідач, який про час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, в судове засідання повторно не з'явився, причини неявки суду невідомі. Протокольною ухвалою 28 січня 2014 року суд ухвалив розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Заслухавши пояснення позивачки, показання свідків та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновків про наступне. Судом встановлено, що сторони 18 листопада 1989 року в Раковській сільській раді Бериславського району Херсонської області зареєстрували шлюб, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу було зроблено актовий запис № 12, це підтверджується даним копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданого Раковською сільською радою Бериславського району Херсонської області 18 листопада 1989 року. Заочним рішенням Старокостянтинівського районного суду від 31 жовтня 2013 року даний шлюб розірвано. Рішення набрало чинності 12 листопада 2013 року. За змістом договору купівлі-продажу, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Старокостянтинівського районного нотаріального округу 23 квітня 2002 року за р. № 806 [PERSON] продала, а [PERSON], купила житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS]. В пункті 4 договору сторони зазначили, що продаж вчинено за 4000 грн., з яких 800 грн. покупець передасть продавцю, а продавець прийме готівкою до підписання даного договору після узгодження його тексту, а 3200 грн. виплатить до 01 січня 2003 року. Сторони закріпили, що право власності на жилий будинок виникає у покупця з моменту підписання цього договору (п. 10 договору). Позивачка пояснювала, що з відповідачем з червня 2002 року вони проживають окремо, розрахувалась з продавцем за житловий будинок власними коштами в період з серпня по грудень 2002 року, тому вважає його особистою власністю. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що в 2002 році продала для позивачки домоволодіння, отримане їй по спадщині, по [ADDRESS]. Не знає, чи за особисті гроші, чи ні позивачка придбала дане житло. Також не знає, хто там жив та живе, так як вона вже там не проживає і це її не цікавить. Претензій до позивачки не має, і остання до неї також. Розписки про отримання коштів за житло не писали. Свідок [PERSON] суду надала показання про те, що являється племінницею позивачки і до одруження проживала в її сім'ї з 1998 року по 2003 рік по [ADDRESS]. Між подружжям [PERSON] склались важкі відносини, чоловік постійно пив, скандалив, виганяв з дому по [ADDRESS]. Тому під час запоїв відповідача, позивачка з дітьми тимчасово переходили жити в придбану хату по [ADDRESS], а потім вертались назад. Знає, що двоє поросят, теля продавались на хату. Відповідно довідок виконавчого комітету Пеньківської сільської ради Старокостянтинівського району від 04 грудня 2013 року за № № 402, 403 слідує, що згідно записів по господарської книги за 2002-2013 року [PERSON] зареєстрована та проживає по [ADDRESS]. Склад її сім'ї: [PERSON] - чоловік, [PERSON] - син, [PERSON] - дочка. Аналогічна інформація викладена в інформації Старокостянтинівського районного сектору управління державної міграційної служби України в Хмельницькій області від 07 грудня 2013 року за № 31/2765. У відповідності до даних інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо заявленого позивачкою домоволодіння за № 13960187 від 04 грудня 2013 року та даних відповіді Старокостянтинівського бюро технічної інвентаризації, оцінки та реєстрації від 03 грудня 2013 року за № 334 відсутні відомості про обмеження в його використанні. Також відсутні відомості про обмеження щодо фізичних осіб [PERSON] та [PERSON] (інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04 грудня 2013 року відповідно за № 13955213 та за № 13954042). Згідно до ст. 22 Кодексу про шлюб і сім'ю України (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) майно, набуте подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Тому позивачка помилкового посилалась на норми Сімейного кодексу України, який був введений в дію в 2004 році, вважаючи, що дані правовідносини регулюються ним. Відповідно до змісту ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проаналізувавши всі наявні в справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про безпідставність заявлених позивачкою вимог про визнання заявленого домоволодіння. Так, в договорі сторони зазначили, що право власності на домоволодіння виникає не з моменту повного розрахунку, а з моменту підписання договору. Плата за житло проводилась частинами, позивачкою заявлялось, що вона за власні кошти сплатила 3200 грн., після підписання договору, проте належних та допустимих доказів не надала, крім того не можна залишити поза увагою суму, сплачену до підписання договору в розмірі 800 грн., яка згідно сімейного законодавства вважається спільним сумісним майном. З показань свідка [PERSON] слідує, що подружжя в заявлений позивачкою період проживали разом, просто в період запоїв відповідача, позивачка з дітьми переходила проживати в куплений будинок, а потім вони знову сходились жити разом. Також сама позивачка визнавала, що спочатку придбання нового житла відповідач разом з ними проживав. За даними Пеньківської сільської ради Старокостянтинівського району та Старокостянтинівського районного сектору управління державної міграційної служби відповідач з 2002 року зареєстрований в спірному домоволодінні та входить в склад сім'ї позивачки по даний час. Враховуючи вищевикладене суд вважає, що твердження позивачки про те, що вона в період шлюбу без відома і участі відповідача придбала нове житло за особисті кошти і користувалася ним самостійно не заслуговують на довіру, так як спростовуються вищевказаними доказами, тому в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed