Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-23 00:00:00

20 серпня 2014р. [PERSON] звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Самарської районної у м.Дніпропетровську ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Свої вимоги позивач обґрунтувала тим, що перебувала із відповідачем [PERSON]. в зареєстрованому шлюбі з 18 квітня 2003р. по 9 грудня 2008р. В шлюбі у них [INFO] народилася дитина - син [PERSON]. Шлюбні стосунки не склалися через несхожість характерів та різні погляди на життя. Шлюб між нею та відповідачем було розірвано рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17 листопада 2008р. Малолітній син [PERSON] залишився проживати разом із нею та на її утриманні. З моменту народження дитини і до цього часу відповідач не піклується про малолітнього сина, не цікавитися його долею та ухиляється від його виховання. 12 квітня 2013р. вона зареєструвала шлюб із [PERSON]. Вони мешкають по [ADDRESS]. [INFO] у неї з чоловіком [PERSON]. народилася донька [PERSON]. ЇЇ чоловік займається вихованням обох дітей та утримує їх матеріально і фактично виконує обов'язки по вихованню сина [PERSON]. Посилаючись на висновок служби у справах дітей про позбавлення відповідача батьківських прав, позивач просила позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно їх неповнолітнього сина [PERSON] та стягнути аліменти на її користь на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частки доходів. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали. Зазначили, що позовні вимоги підтверджуються також показами свідків, матеріалами справи, а також поясненнями самого відповідача, який не заперечує, що не приймав участі у вихованні дитини. Протягом десяти років дитина не бачить батька. Відповідач відмовився, щоб дитина носила його прізвище. Шлюбні стосунки фактично припинені з 2005р. і з цього часу відповідач не приймає участі в вихованні дитини та навіть не вітає з днем народження. За його ініціативою у 2007р. шлюб було розірвано. Останній раз кошти від відповідача вона отримувала у березні 2014р. Відповідач [PERSON]. позов про стягнення аліментів визнав і пояснив, що за вересень місяць переказ коштів йому повернуто поштою. Проти позбавлення батьківських прав він заперечував та пояснив, що з 2007р. не бачив дитину, оскільки позивач чинить йому перепони в спілкуванні із дитиною. Останній раз телефонував сину у 2007р. щоб привітати з днем народження. Дитину не виховував, бо не бачив і не проживав із ним. Останнім часом він не намагався спілкуватися із дитиною, бо син його не знає. Але зазначив, що з 2007р. по 2014р. періодично перераховував кошти поштою на утримання сина. Представник третьої особи Служби у справах дітей Самарської районної у м. Дніпропетровську ради в судовому засіданні вважала позовні вимоги правомірними та просила їх задовольнити, пояснивши, що позбавлення батьківських прав відповідача буде доцільним і в інтересах дитини, оскільки відповідач жодних обов'язків щодо виховання дитини не виконує. Не проявляє зацікавленості щодо навчання дитини та виховання. Вислухавши доводи та пояснення сторін, представника третьої особи, допитавши свідків та дослідивши письмові докази що в матеріалах справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON]. та відповідач [PERSON]. перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 9 грудня 2008р, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 9 грудня 2008р, актовий запис №318(а.с.5). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 11лютого 2009р. сторони є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO].(а.с.6). Із рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17 листопада 2008р. у справі за позовом [PERSON]. до [PERSON]. про розірвання шлюбу вбачається, що з січня 2004р. шлюбні стосунки сторони не підтримують, проживають окремо і не ведуть спільного господарства (а.с.19). 12 квітня 2013р. позивач [PERSON]. зареєструвала шлюб із [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 12.04.2013р, актовий запис №160 (а.с.4). [INFO] у позивача [PERSON] та [PERSON]. народилася донька [PERSON] - свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 29.08.2013р, актовий запис № 966(а.с.8). Із довідки голови квартального комітету вбачається, що неповнолітній [PERSON] зареєстрований та проживає із матір'ю [PERSON], її донькою [PERSON] та її чоловіком [PERSON] по [ADDRESS] (а.с.3). Судом встановлено, що відповідач після розлучення із позивачем ухиляється від виконання своїх обов"язків по вихованню сина. Ці обставини підтверджені в судовому засіданні поясненнями позивача та її представника, частково поясненнями самого відповідача, показами свідків та письмовими доказами (а.с.3-73). Із показів свідка [PERSON]. вбачається, що він проживає із позивачкою понад 7 років і займається вихованням дитини. Він жодного разу не бачив, щоб відповідач займався вихованням дитини. Позивач ініціювала їх зустрічі, але відповідач казав, що у нього не має часу. Дитиною не цікавиться ані відповідач, ані його батьки. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є сусідкою позивачки, а відповідача бачить вперше. Вона часто буває вдома у позивачки. За цей час відповідач жодного разу не приїжджав до свого сина, не цікавився його вихованням та успіхами. Відповідно до показів свідка [PERSON], який пояснив, що він був сусідом сторін. Відповідач не приділяв увагу дитині з 2004р. Сторони коли жили разом часто сварилися. Відповідач, саме тоді коли позивач перебувала у лікарні виставив її та дитини речі за двері. Із показів свідка [PERSON], який є батьком позивача, вбачається, що відповідач жодного разу не цікавився дитиною після розірвання шлюбу між сторонами. Не цікавився його здоров'ям, життям та досягненнями. Він ніколи не відвідував сина та не вітав його зі святами - вони були чужі люди один для одного. Розлучення було ініціативою відповідача, який вигнав доньку з дому із дитиною. Наразі дитина проживає із позивачкою та її новим чоловіком, вони за ним піклуються та доглядають і мають намір це робити надалі, бо це відповідатиме інтересам дитини . В протоколі засідання комісії з питань захисту прав дитини від 5.08.2014р. при виконавчому комітеті Самарської районної у м. Дніпропетровську ради вказано, що розглянувши документи та заслухавши пояснення обох батьків [PERSON]. та [PERSON], члени комісії з питань захисту прав дитини, до складу якої входять керівники відділів та служб Самарської районної у м. Дніпропетровську ради, педагогічні, медичні та соціальні працівники за фахом, вирішили доцільним позбавити батьківських прав [PERSON]. відносно неповнолітнього сина [PERSON].(а.с.16). 28.07.2014р. неповнолітнім [PERSON]. до начальника управління-служби у справах дітей надано заяву про те, що він не заперечує проти позбавлення батьківських прав [PERSON]. відносно нього (а.с.18). 14.08.2014р. № 2-17/1513 висновком органу опіки та піклування виконкому Самарської районної у м. Дніпропетровську ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON]. відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], вирішено доцільним позбавити батьківських прав [PERSON]. відносно неповнолітнього сина [PERSON]. (а.с.14). Згідно наданих відповідачем [PERSON]. розписок та квитанцій за період з 2008р. по 2014 рік ним надавалася матеріальна допомога на утримання сина [PERSON]. (а.с.35-74). Спірні правовідносини регулюються нормами Сімейного кодексу України. У відповідності до ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. В силу ч. 2 ст. 157 Сімейного кодексу України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Ігноруючи зазначені положення закону, якими визначений чіткий імперативний припис щодо обов'язку батьків брати участь у вихованні та утриманні дитини, відповідач [PERSON]. відсторонився від виховання малолітнього сина [PERSON], його долею не цікавиться, не навідує, допомоги матері в організації побуту дитини не надає. Зазначені обставини в сукупності дають можливість зробити висновок, що відповідач [PERSON]. ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків щодо виховання малолітнього сина За змістом п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Доводи відповідача про те, що позивач чинила йому перепони у спілкуванні та вихованні сина, суд не приймає до уваги, оскільки вони не підтверджені доказами. Відповідач сам не заперечував, що до сина він по суті не приходив, у школі не відвідував, не цікавився його успіхами та життям. А щодо перепон з боку позивача, то він нікому про це не повідомляв, не звертався в органи опіки та піклування, у службу у справах дітей і в судовому засіданні не були надані докази про наявність таких перепон по виконанню своїх обов"язків по вихованню дитини. Під час розгляду справи на неодноразові роз"яснення суду про необхідність відповідачу спілкуватися із сином, відповідач не прийняв належних заходів щодо спілкування із дитиною та виконання будь-яких батьківських обов"язків і не зміг пояснити яким чином надалі він буде виконувати свої батьківські обов"язки Положеннями ст. 166 Сімейного кодексу України визначено, що особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім'ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов'язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно ст.180 СК України батьки повинні утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України, частина заробітку, яка буде стягуватися як аліменти визначається судом. За вимогами ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не повинен бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аналізуючи положення наведених норм законодавства, співставляючи їх із встановленими фактичними обставинами справи і дослідженими доказами, суд вважає, що позбавлення батьківських прав [PERSON]. повністю відповідає інтересам неповнолітнього - [PERSON], оскільки її батько ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню дитини, що власне сам і не заперечував в судовому засіданні, не цікавиться його долею та не приймав участь у його вихованні та становленні. Зазначені обставини повністю були підтвердженні в судовому засіданні показами свідків, поясненнями позивача, відповідача та матеріалами справи. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Враховуючи те, що нормами чинного законодавства, зокрема ст. 180 СК України, визначений чіткий імперативний припис щодо обов'язку батьків утримувати їх дітей до досягнення ними повноліття, приймаючи до увагу ту обставину, що відповідач в дійсності є батьком неповнолітнього [PERSON]. і з позбавлення батьківських прав та втрачає обов'язку по утримання дитини, вимоги позивача про стягнення із відповідача аліментів є повністю обґрунтованими. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, суд приймає до уваги дійсні обставини справи, зокрема матеріальне становище сторін, а також обов'язок відповідача по належному утримуванню сина і вважає, що заявлені позовні вимоги у стягненні 1/4 частки відповідає дійсним обставинами справи. Також із відповідача згідно ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню судові витрати.

Outcome: approved