Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-14 00:00:00

09 грудня 2016 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на наступні обставини. 06 жовтня 2015 року в селі Жовтий Яр Татарбунарського району Одеської області померла мати позивача [PERSON]. За життя остання не вчиняла заповіт на імя позивача. Після її смерті на території [PERSON] сільської ради Татарбунарського району Одеської області залишились земельні ділянки площею 7,25 га та 9,50 га, загальною площею 16,75 га згідно державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ-ОД № 014178 виданого [PERSON] сільською радою 01 серпня 2002 року на імя [PERSON]. Після смерті спадкодавця, позивач звернувся до приватного нотаріуса [PERSON] з заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину, яка залишилась після смерті матері, але йому у видачі свідоцтва було відмовлено у звязку з причин відсутності правовстановлюючого документу. За таких обставин, позивач звернувся з вказаним позовом до суду про визнання за ним права власності на земельні ділянки. Позивач також подав до суду уточнену позовну заяву, згідно якої просив визнати за ним право власності на вказане спадкове майно, як спадкоємця за заповітом, оскільки за життя мати вчинила на його імя заповіт та він є єдиним спадкоємцем після смерті матері як за заповітом так і за законом, вказаний заповіт на теперішній час є чинним та ніким не скасований. Представник позивача в судове засідання не з'явився, але направив до суду заяву з проханням справу заслухати у його відсутність, повністю підтримуючи позовні вимоги з їх уточненнями. Представник [PERSON] сільської ради Татарбунарського району Одеської області направив до суду заяву з проханням заслухати справу у його відсутність, проти задоволення позовних вимог з їх уточненнями, не заперечує, вважаючи їх обґрунтованими та законними. Згідно з частиною 2 статті 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Зі змісту пункту 25 рішення Європейського суду з прав людини від 11 квітня 2011 року у справі "Жук проти України", яке підлягає застосуванню у відповідності із положеннями статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", вбачається, що суди, розглядаючи справи без участі учасників процесу, повинні пересвідчитися, що їм вчасно повідомлено про дату і час розгляду справи, тобто, що їхнє право бути присутніми під час судового розгляду не було порушено. У зв'язку з цим, з огляду на належне сповіщення позивача та представника відповідача про дату, час та місце розгляду справи, надходження від них заяв про розгляд справи без їх участі, суд вважає можливим розглянути зазначену цивільну справу без участі представників позивача та відповідача. Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Дослідивши матеріали справи, суд вбачає правові підстави для задоволення позову, виходячи з наступного. Згідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як вбачається з копії свідоцтва про народження ЯЖ № 586442 виданого 26.10.1955 року (а.с.9), матірю позивача є [PERSON]. Копією свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 428926 від 09.10.2015 року (а.с.10) підтверджується, що [PERSON] померла 06 жовтня 2015 року. Копією державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ-ОД № 014178 виданого 01 серпня 2002 року (а.с.11) підтверджується, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 7,25 га та 9,50 га загальною площею 16,75 га, розташованої на території [PERSON] сільської ради Татарбунарського району Одеської області, виділеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Як вбачається з повідомлення відділу держгеокадастру у Татарбунарському районі Одеської області № П-1085/0-367/6-16 від 30.11.2016 року (а.с.14), нормативна грошова оцінка земельних ділянок загальною площею 16,7442 га, що надані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належали гр. [PERSON], згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ОД № 014178, з урахуванням коефіцієнтів індексакції, станом на 01.01.2016 року становить 514 360 грн. 76 коп. Згідно листа приватного нотаріуса [PERSON] № 1255/02-14 від 29.11.2016 року (а.с.15), нотаріальною конторою відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину з причин відсутності (ненадання) правовстановлюючих документів на успадковане майно. Копією витягу з газети "Татарбунарський вісник" від 03.12.2016 року (а.с.19) підтверджується, що втрачений державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ОД № 014178 виданого 01 серпня 2002 року на ім'я [PERSON] вважається недійсним. Із витребуваної судом інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №46371947 від 05.01.2017 року (а.с.30) повідомляється, що після смерті спадкодавця [PERSON] приватним нотаріусом [PERSON] заведена спадкова справа №67/2016 за номером у спадковому реєстрі 58701597. До вказаної довідки долучена нотаріально завірена копія заяви [PERSON] про прийняття спадщини від 14.03.2016 року за № 179. Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків /спадщини/ від фізичної особи, яка померла /спадкодавця/, до інших осіб /спадкоємців/. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, як передбачено ст.1217 ЦК України. В силу ст.1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач, згідно ч.1 ст.1235 ЦК України, може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин. В силу ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину чи не прийняти її. За встановлених обставин, які підтверджуються матеріалами справи, приймаючи до уваги, що спадкодавець [PERSON] вчинила за життя на імя позивача заповіт, який є чинним на теперішній час (а.с.38), інших спадкоємців не виявлено (а.с.37), суд вважає, що за позивачем має бути визнано право власності на земельну ділянку площею 7,25 га та 9,50га, загальною площею - 16,75 га, розташовану на території [PERSON] сільської ради Татарбунарського району Одеської області, виділеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ОД за № 014178 виданого 01.08.2002 року на імя [PERSON]

Outcome: approved