Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-24 00:00:00

Позивачка [PERSON] подала на розгляд суду позовну заяву до [PERSON] про стягнення аліментів. В судове засідання позивачка не зявилася, подала до суду заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримала та просить їх задоволити в повному обсязі. Із позовних вимог вбачається, що 28.09.2002 року між нею та [PERSON] був укладений шлюб. В шлюбі народився син: [PERSON], [INFO], який на даний час проживає з нею. Дитина знаходиться на повному її утриманні, оскільки відповідач не надає добровільної матеріальної допомоги на утримання дитини, повністю усунувся від матеріального забезпечення дитини та не приймає участі у її вихованні. Окрім того, в сина дисбінокулярна амбліопія слабого ступеня правого ока. Таким чином, на утримання, харчування, виховання, лікування та освіту дитини необхідно значні кошти. Просить позовні вимоги задоволити. Відповідач [PERSON]\~в судові засідання не зявляється, хоча був повідомлений належним чином про дату, час на котре було назначено слухання по справі, заяв про відкладення від нього не надходило. Згідно ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, а на підставі ст.ст.280, 281, 282, 283 ЦПК України, суд в праві постановити заочне рішення. Таким чином, судом прийнято рішення про розгляд справи у відсутності сторін на підставі наявних доказів у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що не суперечить та відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги підставними і такими, що підлягають до задоволення за наступних підстав. У відповідності до вимог ст.ст.13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована\~Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року\~та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Як встановлено в судовому засіданні, за час перебування сторін в шлюбі народився син: [PERSON], [INFO]. Батьком дитини записано відповідача по справі, [PERSON], що стверджується копією свідоцтва про народження серії 1-НМ № 075175 від 30.07.2007 року (а.с.6). Рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 03.12.2015 року по цивільній справі № 347/2150/15 (а.с.5), шлюб між сторонами розірвано. Неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO], залишено на проживання із матір'ю. Відповідно до довідки виданої Вербовецькою сільською радою Косівського району Івано-Франківської області від 12.04.2018 року № 722 (а.с.16), [PERSON] з колишнім чоловіком не проживає і не веде спільне господарство. [PERSON] має на утриманні неповнолітнього сина [PERSON] Копією виписки із історії хвороби № 2242/12 Івано-Франківської обласної дитячої клінічної лікарні (а.с.12), копією медичної картки амбулаторного пацієнта (а.с.13) та копією офтальмологічного дитячого спеціалізованого лікувально-діагностичного кабінету "ВІЗУС-кідс" (а.с.14), стверджується той факт, що малолітня дитина потребує постійного лікування. Таким чином, суд має виходити з необхідності забезпечення рівності не тільки прав, але й обов'язків батьків щодо догляду та матеріального забезпечення неповнолітніх дітей. При вирішенні спору суд має врахувати положення ст.8 Закону України "Про охорону дитинства", за якою кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки дитини мають рівні обов'язки з надання утримання дитині, що передбачено ч.1 ст.141 Сімейного кодексу України. У відповідності до вимог ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує, стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я, матеріальне становище платника аліментів, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів. Частиною 2 ст.182 СК України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Суд звертає увагу, що відповідач є особою молодого віку, отже спроможний сплачувати аліменти в у розмірі по 2000 грн. щомісячно на утримання дитини до досягнення нею повноліття. Згідно ст.191 СК України\~аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тобто в даному випадку із 20.04.2018 року. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі наведеного, ст. ст. 141, 180, 182, 184, 191 Сімейного кодексу України, ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства",

Outcome: approved