Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-03 00:00:00

14.07.2017 року позивач звернувся до суду з позовом, яким просить розірвати шлюб між ним і відповідачем, стверджуючи, що шлюбні відносини в них фактично припинені, оскільки вони разом не проживають, збереження шлюбу неможливо, між ними досягнута домовленість про місце проживання і утримання дочки [PERSON], [INFO], що проживає з відповідачем. Сторони у судове засідання не з'явилися, позивач надав суду заяви про слухання справи за його відсутністю, не заперечуючи проти заочного розгляду справи, просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, часу для примирення не надавати. Відповідач, повідомлена належним чином про час та місце судового засідання - через оголошення у пресі, до суду не з'явилася, не надала суду заперечень або пояснень щодо предмету позову. Так, на виконання вимог ч.9 ст.74 ЦПК України, відповідач, фактичне місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликався в суд через оголошення у пресі. Тобто, відповідач був повідомлений через засоби масової інформації шляхом розміщення оголошення в газеті «Урядовий кур'єр" від 09.08.2017р. за №147(6016). З опублікуванням оголошення про виклик в засобах масової інформації - відповідач вважається повідомленим належним чином про час і місце розгляду справи. Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Розглянувши вимоги вищезазначеного позову, дослідивши надані докази та матеріали, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Згідно матеріалів справи, шлюб між сторонами був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бахчисарайського районного управління юстиції Автономної Республики Крим 11 червня 2011 року (свідоцтво про одруження [NUMBER], видане 05.07.2017 року, актовий запис №152). Від цього шлюбу сторони мають дочку [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження дитини серії [NUMBER], виданого повторно 05.07.2017 року, Болградським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеської області, а/з №112 ). Беручи до уваги фактичні взаємовідносини сторін, наполягання позивача на задоволенні позову, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б його інтересам, оскільки позивач продовжувати шлюбні відносини не бажає, стверджує у заяві, що сторони фактично не проживають разом, відповідач заперечень проти задоволення позову суду не надав, з матеріалів справи спору між сторонами про майно та місце проживання дитини не вбачається. Відповідно до ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки, незгода будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання їх права вимагати розірвання шлюбу, тому, враховуючи зазначене, суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог про розірвання цього шлюбу, що не суперечить вимогам законодавства України.

Outcome: approved