Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-26 00:00:00

30.09.2015 позивач звернулася до суду з даним позовом, у якому просить суд ухвалити рішення та встановити їй, як спадкоємцю 5 черги, додатковий строк тривалістю у шість місяців з часу вступу рішення в законну силу для подання заяви про прийняття спадщини після смерті тітки [PERSON]? померлої 07.04.1997. Свій позов позивач мотивує тим, що 09.04.1997 (правильно 07.04.1997) померла її рідна тітка [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина на земельний пай, про що позивач дізналася у грудні 2014 року, і оскільки відсутні спадкоємці попередніх 4-х черг, що встановлені у ЦК України, діючого з 1 січня 2004 року, то і предявлено до суду даний позов. У судове засідання представники позивача зявились, позов підтримали, надали пояснення, аналогічні викладеним у позові. Від відповідача, Моринської сільської ради за підписом сільського голови до суду поступила заява про відсутність заперечень по позову та з проханням слухати справу у відсутність представника відповідача. Суд, заслухавши пояснення представників позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що у позові необхідно відмовити на підставі наступного. Відповідно до ст.ст.10, 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, і оскільки цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, тому суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті і прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову. У судовому засіданні встановлено, що дійсно 07.04.1997 померла [PERSON], яка проживала одиноко на день смерті у с.Ситники Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, після смерті якої залишилося майно у виді земельного паю, який рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду від 21.09.2011 передано у власність територіальної громади с.Моринці, в особі Моринської сільської ради Корсунь-Шевченківського району. Згідно даних Корсунь-Шевченківської державної нотаріальної контори спадкова справа після смерті [PERSON] не заведена (а.с. 12). Всіх документів про те, що позивач є племінницею [PERSON] по прямій лінії, не надано. Суд відмовляє у задоволенні позову на підставі наступного. Відповідно до ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Згідно ч.ч. 3,4 ст.2 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. Статтею 5 ЦК України передбачено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність,новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відповідно до п.4 та п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2004 року Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинностіТобто після 1.1.2004. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. В абзаці 3 пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7 надано розяснення з приводу застосування правил книги шостої ЦК України до спадкових правовідносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, роз"яснено, що у разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української PCP, у тому числі щодо прийняття спадщини кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. У даному випадку строк прийняття спадщини закінчився у жовтні 1997 року. Крім цього, відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» судам звернуто увагу на те, що на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). У своїй постанові № 21-281а13 від 15.10.2013, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України, є обовязковою до виконання всіма судами України, Верховний Суд України вказав, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акту в часі починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності. Тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Спадщина після смерті [PERSON] відкрилась (07.04.1997) і строк на її прийняття закінчився (07.10.1997) до набрання чинності ЦК України (до 1 січня 2004 року), а отже до цієї спадщини застосовуються відповідні правила Цивільного кодексу Української PCP, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ст.549 ЦК УРСР 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини, визнається? що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини протягом 6-ти місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст.550 ЦК УРСР вказаний строк для прийняття спадщини міг бути продовжений судом, але не встановленюється. Крім того, відповідно до ст.ст. 529, 530 вказаного ЦК УРСР на час смерті спадкодавця (07.04.1997) існувало лише 2 черги спадкоємців і племінники до вказаних черг спадкоємців не входили і таке право виникло у даної черги дише з 1 січня 2004 року ( ч.1 Прикінцевих та перхідних положень до ЦК України 2004 року). З огляду на зазначене, з урахуванням вимог позивача має застосовуватися той закон, під час дії якого вони здійснені. Тому суд дійшов висновку, що до вимог позивача, які виникли станом на 1997 рік ст.1270 ЦК України, яка діє з 1 січня 2004 року, застосована бути не може, оскільки такої норми матеріального права на вказаний період часу не було, а значить і у позивача прав на це не виникло, бо матеріальне право, яке діяло на час відкриття спадщини після померлої [PERSON], не передбачало прав племінників на спадкоємство (племінники не входили до кола спадкоємців за законом) і тому у задоволенні позову слід відмовити через відсутність законних підстав для задоволення. Хоч відповідач і визнає позов, але суд не може задовольнити такий саме з цих підстав, бо будуть порушені вимоги ст.58 Конституції України та норми матеріального права. Оскільки суд відмовляє у задоволенні позову, тому залишає за позивачем судові витрати у справі.

Outcome: dismissed