Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому просила визнати недійсним договори оренди землі, укладений між нею та селянським фермерським господарством Фоменка Євгенія Володимировича, зареєстрований в Кіровоградському відділі Кіровоградської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України» 14 березня 2010 року та акт приймання-передачі об'єкта оренди, а також стягнути із відповідача судові витрати по справі. Свої вимоги мотивувала тим, що в липні 2014 року їй стало відомо про існування договору оренди земельної ділянки, зареєстрованого в Кіровоградському відділі Кіровоградської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України» 14 березня 2010 року між нею та селянським фермерським господарством Фоменка Є.В.. Вказаний договір оренди земельної ділянки та акт приймання-передачі об'єкта оренди вона не підписувала, існування договору оренди не відповідає її внутрішній волі, умови договору із нею не обговорювалися, а тому вважає спірний договір недійсним. У зв'язку із чим звернулася до суду. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги в повному обсязі. Пояснила суду, що у вересні 2011 року, коли отримувала плату за оренду земельної ділянки, то їй віддали договір оренди цієї ж земельної ділянки. Пізніше вона зрозуміла, що на вказаному договорі та акті приймання-передачі об'єкту оренди не її підпис. Представник відповідача Любченка В.М. проти позову заперечував. Пояснив, що договір оренди земельної ділянки від 15.02.2010 підписаний саме [PERSON], а експерт при наданні висновку можливо помилився у зв'язку із тим, що позивач зробила підпис стоячи або ж в іншому незвичному положенні. Окрім того, звернув увагу, що договір підписаний ще 15.02.2010, а тому просив застосувати строки позовної давності та відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. Судом встановлено, що [PERSON] відповідно до державного акта серії КР № 203152 на праві власності належить земельна ділянка, розташована на території Первозванівської сільської ради, площею 4,51 га (а.с. 11). Згідно із свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON], прізвище після державної реєстрації шлюбу [PERSON] (а.с.73-74). Між [PERSON] та Селянським фермерським господарством Фоменка Є.В. укладено договір оренди землі від 15.02.2010, а спірну земельну ділянку передано орендарю на 10 років, договір зареєстровано 23.12.2010 (а.с.5-10). Вказане підтверджується відповіддю Управління Держеземагенства у Кіровоградському районі Кіровоградської області (а.с.16). Згідно із платіжними відомостями від 04.08.2014, 07.08.2013, 06.11.2013, 22.11.2012, 20.09.2011, 13.10.2010 [PERSON] отримувала орендну плату за передану в орендну земельну ділянку (а.с. 24-31). Відповідно до висновку експерта №2082 від 15.01.2015 підписи від імені [PERSON]: у договорі оренди землі від 15.02.2010, укладеному між [PERSON] та СФГ Фоменка Є.В., який міститься на четвертій сторінці договору в колонці «Підписи сторін», справа від реквізитів орендодавця; в акті приймання-передачі об'єкта оренди (без дати), укладеному між [PERSON] та СФГ Фоменка Є.В., який міститься в колонці «Підписи сторін», справа від рукописного запису «[PERSON]», виконані не самою [PERSON], а іншою особою (а.с. 63-67). Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.ст. 58, 59, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, за допомогою належних та допустимих доказів. Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно зі ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів. В ч. 1 ст. 202 ЦК України зазначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Частиною 2 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно із ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п"ятою та шостою 203 цього Кодексу. Відповідно до ст. 13 ЗУ «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Позивач як на підставу недійсності договору оренди посилається на те, що нею не підписувався спірний договір. Вказаний факт встановлено почеркознавчої експертизою, в якій експерт дав категоричний висновок. Посилання представника відповідача про можливу неточність висновку експерта не підтверджуються жодними доказами, а тому суд вважає, що спірний договір оренди не підписувався [PERSON]. А отже існують підстави визнання його недійсним. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. В своїх поясненнях позивач зазначила, що їй вручили її зразок договору при отриманні орендної плати за землю за 2011 рік, а до цього вважала, що отримувала орендну плату за попереднім договором, який був пролонгований. Вказана подія мала місце 20.09.2011 (а.с.28), а тому суд вважає необґрунтованими посилання представника відповідача про пропущення позивачем строку позовної давності, оскільки позивач звернулася до суду із позовом 08.09.2014, тобто не пропустивши строки позовної давності. Позивач заявила вимогу про визнання недійсним також акту приймання-передачі об'єкта оренди, проте виходячи із поняття правочину як підстави виникнення цивільних прав та обов'язків, саме договір оренди є правочином і може бути визнаним недійсним із настанням відповідних правових наслідків. Акт приймання-передачі об'єкта оренди є додатком договору оренди, який визначає час початку користування об'єктом оренди. А тому визнання недійним акту приймання-передачі об'єкта оренди не є належним засобом захисту цивільного права. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 202-203, 207, 215 ЦК України, ст. 13 ЗУ «Про оренду землі»,

Outcome: partial