Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до державного підприємства „Хлібна база № 85" (далі - підприємство) про стягнення заборгованості з заробітної плати. Свої вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що працює на ДП «Хлібна база 85» з 01.04.1997 року. З 18.08.2000 року вона була переведена на посаду інженера по техніці безпеки на підставі наказу № 77 від 23.08.2000 року, що підтверджується копією трудової книжки [NUMBER]. 02.01.2002 року вказана посада була перейменована на посаду інженера з охорони праці (підстава - наказ № 32 від 30.01.2002 року). З 01.12.2009 року зазначена посада була перейменована на посаду провідного інженера з охорони праці (підстава - наказ № 370-к від 10.12.2009 року). Заробітна плата відповідачем нараховується, але вчасно не виплачується, тому існує заборгованість з виплати заробітної плати. Роботодавець довідку про розмір заборгованості надавати відмовляється. З наданої відповідачем на вимогу суду довідки вбачається, що за станом на 01.04.209 заборгованість ДП «Хлібна база 85» з виплати заробітної плати [PERSON] складає 36358 грн. 63 коп. Позивач подала до суду заяву з проханням розглянути справу без її участі, що суд вважає за можливе, що суд вважає за можливе, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача подав заяву про згоду і проханням розглянути справу без його участі, що суд вважає за можливе, що суд вважає за можливе, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] працює на ДП «Хлібна база 85» з 01.04.1997 року. З 18.08.2000 року вона була переведена на посаду інженера по техніці безпеки на підставі наказу № 77 від 23.08.2000 року, що підтверджується копією трудової книжки [NUMBER]. 02.01.2002 року вказана посада була перейменована на посаду інженера з охорони праці (підстава - наказ № 32 від 30.01.2002 року). З 01.12.2009 року зазначена посада була перейменована на посаду провідного інженера з охорони праці (підстава - наказ № 370-к від 10.12.2009 року). Відповідно до розрахункового листка, наданого позивачем у справі, та довідки відповідача від 03.04.2019 № 83, за лютий 2019 року позивачу нарахована заробітна плата у розмірі 23911,70 грн. При цьому утримання із заробітної плати за лютий 2019 року становлять 4662,79 грн., належить до виплати працівнику 19248,91 грн. Борг підприємства на 01.04.2019 року складає 36358 грн. 63 коп. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Стаття 233 Кзпп України встановлює, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмежень будь - яким строком. Спірні правовідносини виникли з трудових правовідносин, що регулюються ст.ст. 94, 115 КЗпП України, нормами Закону України «Про оплату праці». Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Статтею 22 Закону «Про оплату праці» встановлено, що суб'єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Згідно ст. 94 КЗпП та ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства. Чинним законодавством, а саме ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективним органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі, коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника. Статтею 15 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами. У разі, коли колективний договір на підприємстві не укладено, роботодавець зобов'язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво органом. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються з урахуванням вимог, передбачених частиною першою цієї статті. Оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов'язань щодо оплати праці. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем надано належні, допустимі і достовірні докази на підтвердження своїх позовних вимог, а саме того, що відповідач при встановленні розміру її заробітної плати порушив вимоги трудового законодавства. Дослідивши матеріали справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає повному задоволенню. У відповідності зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору і судові витрати ніким не понесені, з відповідача судовий збір стягненню не підлягає. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved