Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-11 00:00:00

У грудні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», яке є правонаступником Закритого акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовна заява мотивована тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 25.06.2008 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 6500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п.п.3.2, 3.3. Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду на прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за ініціативою банку. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною картою та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті http:privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між нею та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладанні договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України. Банк нараховує відсотки за користування кредитом у розмірі, встановленому Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті http:privatbank.ua/terms/pages/70/, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п.5.5. «Правил користування платіжною карткою». Пунктом 5.3. договору передбачена можливість зміни Тарифів та інших невід`ємних частин договору. На порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на 31.10.2019 року виникла заборгованість у розмірі 471373,18 грн., яка складається з : 6125,90 грн. - заборгованість за кредитом; 462593,28 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 2654,00 грн. - заборгованість за пенею. Оскільки законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, тому просить суд стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору в сумі 123377,58 грн., із яких: 6125,90 грн. - заборгованість за кредитом; 117251,68 - заборгованість за відсотками за користування кредитом за період з 25.06.2008 року по 30.03.2018 року та стягнути судові витрати у розмірі 1921 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву в якій просить розглянути справу у відсутність представника банку, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити в повному об`ємі (а.с.28). Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала частково, згодна сплатити лише тіло кредиту в сумі 6125,90 грн, щодо сплати розміру заборгованості по відсоткам, то не погодилась, оскільки зміну відсоткової ставки за договором вона з банком не узгоджувала. Причиною невиплати кредиту зазначила тяжкий матеріальний стан. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню, встановивши наступні факти та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що 25 червня 2008 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] укладений кредитний договір б/н у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 3000 гривен на платіжну картку «Кредитка «Універсальна» зі сплатою 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Договір укладено у формі анкети-заяви (а.с.12). В цей же день, 25.06.2008 року, [PERSON] ознайомилася та підписала довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» в якій визначена базова процентна ставка на місяць - 3,0 %, обов`язки щодо щомісячного платежу - 7% від заборгованості, але не менше 50 гривень та не більше залишку заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, що слідує за звітним (а.с.13). Також позивачем надано Умови та Правила надання банківських послуг (а.с.14-19, 97-102). Зазначені Умови та Правила підпису позичальника (відповідача) не містять. Відповідно до витягу зі Статуту банку, погодженого НБУ 11.06.2018 року, позивач є правонаступником Публічного акціонерного товариства КБ "ПриватБанк", яке в свою чергу є правонаступником ЗАТ КБ "ПриватБанк" (а.с.25-26). У справі встановлено і це підтверджується випискою банку, що відповідачу (позичальнику) було відкрито картковий рахунок та видано кредитні картки, остання з яких № [NUMBER] , з датою відкриття 18 жовтня 2017 року, та терміном дії до 07/21 року (а.с.93). Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти [PERSON] за період з 25.06.2008 року по 15.01.2020 року, кредитний ліміт відповідачці неодноразово змінювався, так первісно кредитний ліміт був встановлений в розмірі 3000,00грн. У подальшому Банк змінював кредитний ліміт: до 6500 грн з 22.03.2011 р. та останній раз - 15.01.2020 р. розмір кредитного ліміту було зменшено до 0,00 грн (а.с.92). Із банківської виписки за період з 01.01.1999 р по 23.04.2020 р. (за вказаними картками), яка є первинними документом, вбачається, що відповідач знімала кредитні кошти, потім частково погашала заборгованість за договором, зокрема, остання операція з видачі готівкових коштів здійснена 24.03.2014 року в розмірі 200,00грн., останній платіж щодо погашення заборгованості здійснила 27.12.2017 року на суму 150 грн (а.с.85-91). Відповідач, погашаючи заборгованість за кредитом, тим самим прийняла умови договору та погодилася з ними. Відповідачем вказані обставини не заперечуються. Згідно розрахунку Банку, станом на 31.10.2019 року відповідач має заборгованість по кредитному договору №б/н від 25.06.2008 року, в розмірі 123377,58 грн, яка складається із: тіла кредиту у сумі 6125,90 грн. та відсотків за користування кредитом (за період з 25.06.2008 року по 30.03.2018 року) в сумі - 117251,68 грн (а.с.6-11). Щодо кредитного договору, укладеного між сторонами, слід зазначити таке. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У своїй постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) Велика Палата Верховного Суду, вважаючи за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у раніше ухваленому судовому рішенні Верховного Суду України, зробила такий нижчезазначений висновок щодо застосування відповідних норм права у правовідносинах, за яких кредитний договір укладено шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації: - надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору; - на підставі ч.ч.1 і 2 ст.207, ст.ст.626, 628, ч.1 ст.638, ст.ст.1048, 1049, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України можна дійти висновку, що вказані Умови та правила надання банківських послуг, надані банком, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви, що у цій справі між сторонами був укладений кредитний договір, який не містить строку повернення кредиту, не містить обов`язок сплати процентів за користування кредитом (якщо таке положення відсутнє в заяві), не містить відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань; - у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення відсотків, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" "Універсальна, 30 днів пільгового періоду" та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема ст.ст.625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п.3 ч.1 ст.3 ЦК України. У ч.ч.1-3 ст.509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч.1 ст.11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII "Про захист прав споживачів". Згідно з п.22 ч.1 ст.1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з позичальником АТ КБ "ПриватБанк" дотримав вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору; - враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, а також вимоги ч.2 ст.530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Як зазначено, у заяві позичальника процентна ставка зазначена. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на заяву позичальника, Умови та Правила надання банківських послуг, Тарифи банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору. Разом з тим, з урахуванням вказаного висновку Верховного Суду, на підставі ч.ч.1 і 2 ст.207, ст.ст.626, 628, ч.1 ст.638, ст.ст.1048, 1049, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України, враховуючи обставини справи, невизнання відповідачем позову у відповідній частині та недоведення позивачем що саме вказані Умови та Правила надання банківських послуг підписані та визнані відповідачем, можна дійти висновку, що вказані Умови та правила надання банківських послуг, які відповідачем не підписані, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви, що у цій справі між сторонами був укладений кредитний договір, який не містить строку повернення кредиту. Однак укладений кредитний договір містить зазначення про розмір процентної ставки (3% на місяць). Отже, слід дійти висновку, що між сторонами був укладений кредитний договір, складовими якого є заява позичальника та Довідка про умови кредитування. З приводу процентної ставки слід зазначити таке. У самій заяві зазначено, що базова процентна ставка становить 3% на місяць (тобто 36% на рік), її зміна не передбачена. Однак, за вказаним договором процента ставка складає: з 25.06.2008 року - 36% (3% на місяць); з 01.01.2013 року - 30% (2,5% на місяць); з 01.09.2014 року - 34,80% (2,9% на місяць); з 01.04.2015 року - 43,2% (3,6% на місяць). Виходячи із принципу диспозитивності цивільного процесу, суд вважає, що збільшення з 01.04.2015 року процентної ставки є таким, що не передбачено умовами договору. Вимога про стягнення процентів за період з 25.06.2008 року по 30.03.2018 року, на думку суду, підлягає частковому задоволенню, оскільки, як вбачається з розрахунку заборгованості (а.с.6-11), станом на 31.12.2012 року, коли процентна ставка становила 36% на рік (тобто 3% на місяць), заборгованість по процентах становила 194, 23грн. З 01.04.2015 року вже після, як вважає суд, неправомірного підвищення процентної ставки до 43,2% на рік (тобто 3,6% на місяць), заборгованість по процентах становила 5647,53 грн, зокрема станом на 30.03.2018 року становила 117251,68 грн. З урахуванням відсутності доказів погодження з позичальником збільшення (вище 3% на місяць, тобто 36% на рік) процентної ставки, ненадання позивачем іншого розрахунку заборгованості з урахуванням процентної ставки, погодженої сторонами під час підписання договору (в межах 36% на рік), суд вважає, що відсутні правові підстави для стягнення з позичальника на користь банку вказаної в розрахунку суми процентів (117251,68грн). Оскільки зменшення процентної ставки у період з 01.01.2013 року по 01.04.2015 року з 36 % до 30 % та 34,8% не погіршує становище позичальника за умовами договору, тому суд прийшов до висновку, що наявні підстави для стягнення заборгованості за процентами за період з 25.06.2008 року по 31.03.2015 року в розмірі 4963,73 грн. (згідно розрахунку позивача (а.с.9 зворот). Таким чином, оскільки відповідач свої зобов`язання за кредитним договором №б/н від 25.06.2008 року щодо своєчасності повернення кредиту та плати за користування кредитом не виконувала, то є підстави для часткового задоволення позову та стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованості за кредитним договором в сумі 11089,63 грн, а саме тіло кредиту в розмірі - 6125,90 грн. та проценти за користування кредитом за період з 25.06.2008 року по 31.03.2015 року в розмірі 4963,73 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно платіжного доручення №ВOJ63В2NS2 від 13.12.2019 року АТ КБ «ПриватБанк» сплачено судовий збір в сумі 1921,00 грн. (а.с.1), Оскільки позовні вимоги позивача задоволено частково на загальну суму 11089,63 грн., що складає 8,99 % від позовних вимог, тому розмір судового збору, який підлягає стягненню з [PERSON] на користь Банку складає 172,70 грн. /1921 грн. х 8,99% : 100% = 172,70/.

Outcome: partial