Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до Коростишівського районного суду з вказаною позовною вимогою в обґрунтування якої зазначила, що вона 09.04.2001 року призначена на посаду провідного спеціаліста з питань членства, страхових внесків відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків у Коростишівському районі. Відповідно до наказу начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирській області [PERSON]А від 01.08.2017 року №147-к з 01 серпня 2017 року була прийнята в порядку переведення на посаду головного спеціаліста з обліку страхувальників відділу обліку страхувальників, страхових виплат та медико-соціальних послуг, профілактики виробничого травматизму Коростишівського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків у Коростишівському районі. 26.10.2017 року позивач отримала попередження про зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці, зокрема про зміну системи оплати та стимулювання праці, розміру посадового окладу, зміну найменування посади, які вступлять в дію з 01.01.2018 року та про можливе майбутнє звільнення. 20.12.2017 року, [PERSON] отримала повідомлення про те, що посада, яку вона займає, скорочується вакантні посади відповідно до її фаху відсутні. У звязку з цим, вона підлягає звільненню згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України 29.12.2017 року. 22.12.2017 року позивач отримала наказ № 423-к від 19.12.2017 року про звільнення з посади з 29.12.2017 року у звязку з скороченням чисельності та штату працівників згідно п.1 ст. 40 КЗпП України. Однак, позивач вважає, що її звільнення відбулось з порушенням п.3, п. 10 ч. 2 ст. 42, 43 КЗпП України. Оскільки, за весь період роботи не допускала порушення трудових обовязків, крім набутого стажу періодично підвищувала свою кваліфікацію. Вказані факти дають підстави оцінювати її рівень кваліфікації і відповідач повинен був врахувати його визначенні кандидатур на звільнення при скороченні штату працівників. Якщо ж відповідач дійшов висновку про рівність результатів роботи позивача та її колег, необхідно було врахувати ст. 42. КЗпП України, а саме те, що вона має тривалий безперервний стаж роботи на даному підприємстві, установі, організації та те, що їй залишилось менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат. Крім того, відповідачем було прийнято рішення про звільнення [PERSON] без отримання згоди профспілкового органу. На підставі ч.2 ст. 235 КЗпП України просить виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу. Ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області за вказаною позовною заявою відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідач [PERSON] виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирській області направив на адресу суду відзив, в якому вказав, що позивач працювала на посаді головного спеціаліста з обліку страхувальників відділу обліку страхувальників відділу обліку страхувальників, страхових виплат та медико-соціальних послуг, профілактики виробничого травматизму Коростишівського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області з 01.08.2017 року. 24.10.2017 року відповідачем видано наказ №90-ос «Про попередження працівників про зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці». 25.10.2017 року за № 10-231 на виконання наказу від 24.10.2017 року № 90-ос, позивачу було вручено попередження про зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці, зокрема про зміну системи оплати та стимулювання праці, розміру посадового окладу, зміну найменування посади, які вступлять з 01.01.2018 року та про можливе майбутнє звільнення, з яким позивач ознайомилась під підпис без заперечень 26.10.2017 року. 19.12.2017 року позивачу було вручено попередження №10-1253, яким повідомлено,що згідно зі штатним розписом її посада скорочується та вакантні посади відповідно її фаху відсутні. Щодо застосування норм ст. 42 КЗпП України у частині переважного права на залишенні на роботі, то переважне право на залишення на роботі враховується лише у разі скорочення однорідних професій, посад, у даному випадку мало місце скорочення посади позивача, яка була єдиною у відділенні. Переважне право на залишення працівника на роботі не тотожне переважному праву його працевлаштування на нову посаду. Наказом від 19.12.2017 року № 423-к позивач була звільнена з посади 29.12.2017 року у звязку з скороченням чисельності та штату працівників згідно п.1 ст. 40 КЗпП України, тобто після спливу двомісячного строку з дня попередження. [PERSON], як роботодавець, виконало вимоги ч.3 ст. 49-2 КЗпП України, інформацію про заплановане масове звільнення працівників була подана територіальному органу Держаної служби зайнятості 27.10.2017 року. На виконання ст. 43 КЗпП України, управління звернулось до виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої була позивач, за погодженням на звільнення позивача та 22.12.2017 року отримало таку згоду. На підставі зазначеного відповідач просить відмовити у задоволенні позовної зави [PERSON] до них в повному обсязі. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, направив на адресу суду пояснення, в яких зазначив, що у жовтні 2017 року всіх працівників управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області персонально попереджено про зміну істотних умов праці та про можливе майбутнє звільнення. 31.10.2017 року був затверджений штатний розпис, відповідно до якого з 01.01.2018 року відділ, в якому працювала позивач ліквідувався, посада головного спеціаліста з обліку страхувальників, яку вона займала, підлягала скороченню, про що позивач була ознайомлена під підпис без заперечень. Переважне право на залишення на роботі враховується лише у разі скорочення однорідних професій, посад, у даному випадку мало місце скорочення посади позивача, яка була єдиною у відділенні. Крім того, відповідач звертався до профспілкового комітету первинної профспілкової організації за погодженням на звільнення позивача 19 грудня, а 22 грудня 2017 року отримав таку згоду. Просить у позовних вимогах [PERSON] до відповідача відмовити у повному обсязі. У відповіді на відзив представник позивача зазначає, що скорочення відповідачем проводилось не у звязку з зменшенням обсягу покладених на [PERSON] функцій та завдань, відповідні обовязки були перерозподілені між посадами з новими назвами. Тому, при звільненні працівників Коростишівського відділення ФССУ в звязку зі скороченням штатів відповідачем повинна була здійснюватись оцінка роботи всіх працівників та дотримуватись вимоги, встановлені ст. 42 КЗпП України. Доводи відповідача про отримання ним погодження від первинної профспілки на звільнення позивача, не заслуговують на увагу, оскільки наказ про звільнення позивача був виданий 19.12.2017 року, а погодження профспілки відповідач отримав лише 22.12.2017 року. Та просить долучити до матеріалів справи довідку про доходи позивача від 15.02.2018 року № 194. У запереченні відповідач повідомляє, що твердження позивача про неналежне персональне попередження про майбутнє звільнення суперечать фактичним обставинам справи, оскільки позивач ознайомлений з персональним попередженням про майбутнє звільнення з роботи за два місяці до фактичного звільнення. Також, управління отримало згоду на звільнення позивача 22.12.2017 року, а переважне право на залишення працівника на роботі не тотожне переважному праву його працевлаштування на нову посаду. Дослідивши надані докази, матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач з 09.04.2001 року працювала у відділенні виконавчої дирекції ФСНВ у Коростишівському районі. Відповідно до наказу начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирській області [PERSON]А від 01.08.2017 року №147-к з 01 серпня 2017 року була прийнята в порядку переведення на посаду головного спеціаліста з обліку страхувальників відділу обліку страхувальників, страхових виплат та медико-соціальних послуг, профілактики виробничого травматизму Коростишівського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків у Коростишівському районі. 24.10.2017 року відповідачем видано наказ №90-ос «Про попередження працівників про зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці». Вказаним наказом зобовязано відділ кадрів до 01.11.29017 року провести передбачені чинним законодавством заходи щодо попередження працівників управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області та його відділень та забезпечити ознайомлення під підпис з письмовими попередженнями про зміну істотних умов праці працівників управління виконавчої дирекції фонду. Начальникам відділень управлінь управління виконавчої дирекції фонду до 27.10.2017 року забезпечити ознайомлення під підпис з письмовими попередженнями про зміну істотних умов праці працівників відділень. 25.10.2017 року [PERSON] попереджено відповідно до вимог статті 32 Кодексу законів про працю України про зміну організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці, зокрема про зміну системи оплати та стимулювання праці, розміру посадового окладу, зміну найменування посади,які вступають в дію з 01.01.2018 року та про можливе майбутнє звільнення. Відповідно ст. 32 КЗпП України, у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу, а саме відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці. Листом від 19.12.2017 року за № 10-1253 в.о. начальника управління виконавчої дирекції фонду у Житомирській області Фонду соціального страхування України, повідомлено [PERSON], про те, що відповідно до наказу управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області від 24.10.2017 року № 90-ос «Про попередження працівників про зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці» згідно з штатним розписом, який вводиться в дію з 01.01.2018 року посада, яку позивач обіймає, скорочується. Вакантні посади відповідно до її фаху відсутні. У звязку з чим, [PERSON] підлягає звільненню згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України 29.12.2017 року з виплатою згідно зі статтею 44 КЗпП України вихідної допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати. Наказом від 19.12.2017 року за № 423-к позивач була звільнена з посади 29.12.2017 року у звязку з скороченням чисельності та штату працівників згідно п.1 ст. 40 КЗпП України. Пунктом 1 статті 40 КЗпП України визначено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Відповідно до п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992. за №9 розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те,що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Як вбачається з матеріалів справи, позивача в жовтні було повідомлено про зміну істотних умов праці та про можливе звільнення на підставі ст. 32 КЗпП України, яка передбачає припинення трудового договру за п.6 ст. 36 КЗпПУ, а фактично звільнили [PERSON] у звязку з скороченням чисельності штату та працівників на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, відповідачем не виконано вимоги ст. 49-2 КЗпПУ. Проаналізувавши надані докази, оцінивши їх сукупність, суд приходить до висновку, що відповідач не повідомив належним чином позивача про її звільнення за 2 місяці у звязку з скороченням чисельності штату працівників згідно п.1. ст. 40 КЗпП України, а тому суд визнає незаконним та скасовує наказ в.о. начальника [PERSON] виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирській області [PERSON] від 19.12.2017 року № 423-к про звільнення. [PERSON] та поновлює останню на рооботі. Згідно ст.235 КЗпП у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі. При винесенні рішення про поновлення на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Відповідно до п. 2 постанови КМУ № 100 від 8.02.1995 року „Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" та згідно довідки про доходи від 15.02.2018 року № 194 середньоденний заробіток позивача становить 527 грн. 78 коп. Позивач звільнена з 29.12.2017 року, а тому середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30 грудня 2017 року по день постановлення рішення становить 38000 грн. 16 коп. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню 1409, 60 грн. судового збору.

Outcome: approved