Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

В липні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Старокостянтинівської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON], який помер [INFO] року, на: земельну ділянку площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по [ADDRESS]; земельну ділянку площею 0,0053 га для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS]; земельну ділянку площею 0,0035 га для будівництва індивідуальних гаражів по [ADDRESS]. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, він являється єдиним спадкоємцем останнього на підставі заповіту на все майно, інших спадкоємців немає. Однак нотаріусом йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом через невідповідність у правовстановлюючому документі на земельну ділянку фактичним межам та цільовим призначення земельних ділянок та відсутності реєстрації права власності на дане нерухоме майно. В Державному акті серії [NUMBER] вказано, що землю передано для обслуговування житлового будинку, проте не зазначено, що в тому числі для обслуговування господарських та надвірних будівель та споруд, ведення селянського господарства та в яких розмірах, хоча саме так було визначено в рішенні про видачу даного правовстановлюючого документу. Представник позивача подала до суду заяву, якою підтримала заявлені позовні вимоги та обставини на їх обґрунтування. Просила справу розглянути без її участі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоч про час і місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, причини неявки суду невідомі. Враховуючи те, що сторони в судове засідання не з'явилися, на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України розгляд справи здійснювався без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду від 19 жовтня 2016 року суд ухвалив розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Дослідивши матеріли справи, суд дійшов до висновків про наступне. Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновків про наступне. Згідно положень ст. ст. 1216 - 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] року в м. Старокостянтинові, про що складено відповідний запис № 129 згідно даних свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Старокостянтинівського районного управління юстиції у Хмельницькій області 30 березня 2015 року. [PERSON] все своє майно, де б воно не було і з чого воно б не складалося і, взагалі все те, що буде належатиме йому на день смерті і, на що він матиме право заповів позивачу, про що склав заповіт, посвідчений Голуб О.Є., приватним нотаріусом Старокостянтинівського районного нотаріального округу 13 серпня 2010 року за р. № 1875, який є чинним відповідно даних інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 07 травня 2015 року за № 40323784. Позивач в межах строку, передбаченого ч. 1 ст. 1270 ЦК України, юридично прийняв спадщину, шляхом подання 07 травня 2015 року відповідної заяви до Старокостянтинівської державної нотаріальної контори в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України. На підставі його заяви була заведена спадкова справа № 308/2015 року до майна померлого (витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 44761804, наданий Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою 12 серпня 2016 року). Зі змісту копій матеріалів даної спадкової справи, направлених суду нотаріальною конторою 12 серпня 2016 року за № 2853/01-16, вбачається, що позивач являється єдиним спадкоємцем до майна померлого. Інших спадкоємців, а також, передбачених законом, та ст. 1241 ЦК України, малолітніх, неповнолітніх, недієздатних осіб та осіб, цивільна дієздатність яких обмежена немає. До складу спадкового майна після смерті [PERSON] увійшли: земельна ділянка площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по [ADDRESS]; земельна ділянка площею 0,0053 га для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS]; земельна ділянка площею 0,0035 га для будівництва індивідуальних гаражів по [ADDRESS]. Постановою державного нотаріуса Старокостянтинівської державної нотаріальної контори від 09 червня 2016 року за № 2131/02-31 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на дану нерухомість через невідповідність змісту Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] даним документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі, не за відповідною категорією земель та цільового призначення земельних ділянок. В правовстановлюючому документі вказана площа земельної ділянки 0,1088 га для обслуговування житлового будинку, в той час як рішенням на підставі якого він видавався визначено: 0,1000 га - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд; 0,0053 га - для ведення особистого селянського господарства; 0,0035 га - для будівництва індивідуальних гаражів. Ці обставини підтверджуються також даними Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого Старокостянтинівською міською радою 11 січня 2002 року; рішенням виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради від 27 листопада 2001 року за № 384 п. 6; рішенням виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради від 12 вересня 1969 року; свідоцтвом про право особистої власності на гараж, виданого виконавчим комітетом Старокостянтинівської міської ради 18 лютого 2002 року; рішенням виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради від 10 березня 2016 року за № 91 п. 2; листами управління Держгеокадастру у Старокостянтинівському районі від 13 квітня 2016 року за № 99-2203-99.31-956/2-16 та від 11 липня 2016 року за № 29-2203-99.31-1573/2-16; Відповідно до роз'ясень в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року „Про судову практику у справах про спадкування" за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Згідно ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Приймаючи до уваги те, що позивач є спадкоємцем за заповітом та прийняв спадщину, однак не може оформити право власності на вказане спадкове майно у зв'язку з невідповідністю змісту Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого Старокостянтинівською міською радою 11 січня 2002 року рішенню виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради від 27 листопада 2001 року за № 384 п. 6, на підставі якого видавався правовстановлюючий документ, тому його права підлягають захисту, а наявність помилок не може бути підставою відмови у захисті прав позивача.

Outcome: approved