Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-22 00:00:00

10.11.2020 представник позивача звернувся до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача 3% річних заборгованості за кредитним договором №014/1609/82/87987 від 11.06.2007 у розмірі 3204,94 долари США та судовий збір. В його обґрунтування вказав, що у вказаному кредитному договорі сторони встановили, що обчислення строку надання кредиту, нарахування відсотків по договору здійснюється за фактичне число календарних днів користування кредитом. При цьому, відсотки за користування кредитом нараховуються на залишок заборгованость за кредитом починаючи з дня надання кредиту (часткового надання кредиту) до дня повного погашення заборгованості за кредитом включно (п.3.3 Кредитного договору). З укладенням Кредитного договору у Позичальника виник обов`язок повернути Банку кредит та відсотки за Кредитним договором у строки та в розмірах чітко встановлених Графіком погашення кредитної заборгованості. Проте, всупереч вимогам п.5.1. Кредитного договору Позичальник не виконав взяті на себе договірні зобов`язання, не здійснював щомісячно погашення кредитної заборгованості згідно Графіку погашення кредиту та відсотків за кредитом. Розмір 3% річних за період з 03.07.2017 року по 29.07.2020 року складає 3204,94 долари США. Цю суму просить стягнути з відповідача на підставі ст.ст.526,599,611,625 ЦК України. 14.12.2020 у справі відкрито провадження. 18.02.2021 розгляд справи відкладався для повторного виклику відповідача. Відповідач належно повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи. Однак останній у судові засідання 18.02.2021 та 23.04.2021 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяв, клопотань та відзиву не подав. Тому суд на підставі ст.280 ЦПК України провів заочний розгляд справи. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Представник позивача подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала, проти заочного розгляду справи не заперечила. Розглянувши заяву представника позивача, оцінивши докази по справі, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі з наступних підстав. Встановлено, що 11.06.2007 між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого за всіма юридичними правами та обов`язками є АТ «Райффайзен Банк Аваль», що підтверджується витягом зі Статуту та відповідачем [PERSON] було укладено Кредитний договір № 014/1609/82/87987, згідно умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у сумі 17 340,00 доларів США строком до 11.06.2012 року зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі: 13,50 % річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені Кредитним договором. Банк виконав свої зобов`язання, надавши останньому кредитні кошти в сумі, строки та на умовах, передбачених умовами Кредитного договору. Сторони встановили, що обчислення строку надання кредиту, нарахування відсотків по договору здійснюється за фактичне число календарних днів користування кредитом. При цьому, відсотки за користування кредитом нараховуються на залишок заборгованості за кредитом починаючи з дня надання кредиту (часткового надання кредиту) до дня повного погашення заборгованості за кредитом включно (п.3.3 Кредитного договору). Відповідно до п.9.1. Кредитний договір набуває чинності з його підписання Сторонами та скріплення печаткою Кредитора та діє до повного погашення кредитної ^ заборгованості Позичальника за договором (суми кредиту, відсотків за користування, штрафів та пені). Отже, з укладенням Кредитного договору у відповідача виник обов`язок повернути Банку кредит та відсотки за Кредитним договором у строки та в розмірах чітко встановлених Графіком погашення кредитної заборгованості. Проте, всупереч вимогам п. 5.1. Кредитного договору Позичальник не виконав взяті на себе договірні зобов`язання, не здійснював щомісячно погашення кредитної заборгованості згідно Графіку погашення кредиту та відсотків за кредитом. Згідно із ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплатити відсотки. У зв`язку з неналежним виконанням умов Кредитного договору несплатою періодичних платежів на погашення кредиту та відсотків за користування кредитними коштами на адресу відповідача було направлено повідомлення про неналежне виконання зобов`язань за кредитним договором за вих. № 114/5-192612 від 24.07.2020 року, надавши можливість добровільно врегулювати заборгованість. Відповідач у визначені банком строки заборгованість не погасив. Як передбачено ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно із ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Правовий аналіз положень ст. ст. 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що позивач має право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за весь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14- 154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням 3% річних та нарахування інфляційних витрат на суму боргу є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Згідно із наданим розрахунком банку розмір 3% річних за період з 03.07.2017 по 29.07.2020 складає 3 204,94 долари США. Згідно із ст.192 ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша і третя статті 533 ЦК України). Разом з тим, відповідно до ч.2 ст.533 ЦК України якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно п.12 постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і Кримінальних справ від 30 березня 2012 р. "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України. Враховуючи те, що банком був наданий кредит відповідачу в іноземній валюті, останній не виконав належним чином взяті на себе договірні зобов`язання, не здійснював щомісячно погашення кредитної заборгованості згідно графіку погашення кредиту та відсотків за кредитом, в спростування розміру заборгованості відповідачем жодних належних та допустимих доказів не надано, тому правомірною є вимога банку про стягнення 3% річних у розмірі 3204,94 долари США. Враховуючи задоволення позову,

Outcome: approved