Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі відділення № 20 філії «Запорізьке регіональне управління» публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», про стягнення коштів за договорами банківського вкладу, мотивуючи свої вимоги наступним. 18 листопада 2014 р. позивач уклала з відповідачем договір банківського строкового вкладу № 313731/39250/3-14, відповідно до умов якого позивач внесла до відповідача на вкладний рахунок кошти в національній валюті в розмірі 53 000 гривень на строк з 18 листопада 2014 р. по 18 лютого 2015 р. Після настання строку повернення вкладу, вона звернулась до відповідача із вимогою про отримання вкладу, яка була частково задоволена. Залишок неповернутої суми вкладу склав 49 000,00 гривень. Посилаючись на вимоги ст.ст. 625, 1058, 1060 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) просила стягнути з відповідача суму депозиту 49 000 гривень, суму втрат від знецінення грошей в сумі 3 % річних та індексацію інфляційних втрат (арк. справи 1-2). 8 травня 2015 р. позивачем були збільшені позовні вимоги. Відповідно до наданої суду заяви позивач просила суд стягнути з відповідача суму депозиту 49 000 гривень, суму втрат від знецінення грошей в сумі 3% річних у розмірі 323,31 гривень та індекс інфляції у розмірі 12 892,88 гривень, а всього стягнути 62 216,19 гривень (арк. справи 37). У судове засідання позивач не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась судом належним чином. Від позивача надійшла заява з проханням розглянути справу за її відсутності. В заяві зазначила, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Просила також вважати позовні вимоги щодо стягнення втрат від знецінення грошей як відповідальність за порушення грошового зобов'язання на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України в сумі 3 % річних та індекс інфляції. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення судових повісток, а саме: поштове відправлення з повісткою на 8 травня 2015 р. вручено уповноваженій особі відповідача (арк. справи 34); поштове відправлення з копією заяви про збільшення позовних вимог та повісткою на 26 травня 2015 р. повернуто на адресу суду з причин відмови адресата від отримання. Відповідно до частини восьмої статті 76 ЦПК України особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою.Причин неявки у судове засідання представник відповідача суду не повідомив. Заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності представник відповідача суду не надавав. За таких обставин, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів у порядку ст. 224 ЦПК України. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне. 18 листопада 2014 р. позивач уклала з відповідачем договір-заяву про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 3 місяці в національній валюті № 313731/39250/3-14, відповідно до умов якого позивач внесла до відповідача на вкладний рахунок кошти в національній валюті в розмірі 53 000,00 гривень на строк з 18 листопада 2014 р. по 18 лютого 2015 р. під 23,10% річних (арк. справи 3). Внесення коштів підтверджено меморіальним ордером від 18 листопада 2014 р. (арк. справи 6). Згідно з банківськими виписками від 18 лютого 2015 р., 19 лютого 2015 р., 24 лютого 2015 р., 25 лютого 2015 р. відповідач частково видав зазначений вклад та виплатив відсотки, внаслідок чого залишок невиплаченої суми вкладу складає 49 000 гривень (арк. справи 7-9). Також позивачем надсилалися до банку вимоги про повернення вкладів, які також залишилися без задоволення (арк. справи 4-5, 19-21). Відповідно до ст. 41 Конституції України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Як передбачено ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Оскільки банк порушив умови договору, чим позбавив позивача права вільно володіти та користуватися належними їй грошовими коштами, суд доходить висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення неповернутої суми вкладу у розмірі 49 000,00 гривень є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог про стягнення заборгованості з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, то суд також знаходить їх обґрунтованими, з таких підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Три проценти річних, які просить стягнути позивач - це передбачена ст.625 ЦК України відповідальність за прострочення виконання відповідачем зобов'язання, яка згідно із роз'ясненнями п. 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 „Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами. Розмір зазначених індексу інфляції та 3% річних становить 12 892,88 гривень та 323,31 гривень відповідно, та підтверджується наданими позивачем розрахунками. З огляду на викладене, суд задовольняє позов у повному обсязі та стягує з відповідача суму коштів у розмірі 62 216,19 гривень, в тому числі неповернуту суму депозиту 49 000,00 гривень, 3% річних 323,31 гривень та індекс інфляції 12 892,88 гривень. На підставі частини третьої статті 88 ЦПК України з відповідача на користь держави Україна підлягає стягненню судовий збір у розмірі 622,16 гривень (1% від позовних вимог, що підлягають задоволенню).

Outcome: approved