Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-12 00:00:00

23.03.2015 року [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, обґрунтувавши його тим, що 07.04.2008 року вона уклала договір №11328791000 з АКИБ «Укрсиббанк» про надання споживчого кредиту. За умовами вказаного договору АКИБ «Укрсиббанк» передав їй кредитні кошти в сумі 31370 дол. США для придбання житлового будинку № 9 по вул. Закарпатська в м. Кіровограді у громадянина [PERSON] згідно Договору купівлі-продажу від 07.04.2008 року. Надання коштів за вказаним кредитним договором відповідало всім ознакам споживчого кредитування. АКИБ «Укрсиббанк» кредитні кошти в національній валюті України гривні були передані позивачу за банківським курсом 5,05 грн. за 1 дол. США в загальній сумі 158 418,50 грн. З метою забезпечення виконання позивачем фінансових зобов'язань перед відповідачем було укладено Договір іпотеки №1373 від 07.04.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] Також було укладено договір поруки №11328791000/П від 07.04.2008 р. з [PERSON]. При цьому АКИБ «Укрсиббанк» не було її попереджено в письмовій формі про можливість валютних ризиків під час надання кредиту в іноземній валюті для придбання квартири та повернення кредитної заборгованості. Повідомленням про передачу від 12.01.2012 року за №17.5/к-5819 АКИБ «Укрсиббанк» відступило право ПАТ «ДельтаБанк» вимоги за її кредитним договором. Отже, всі права й зобовязання за кредитним договором перейшли від АКИБ «Укрсиббанк» до ПАТ «ДельтаБанк». В ході вирішення кредитного спору сторонами було розглянуто питання щодо можливості припинення кредитного зобов'язання шляхом сплати позивачем єдиним платежем наперед узгодженої з відповідачем суми в розмірі 18 000 дол. США (еквівалентна сумі 143 874,00 грн.) (по курсу 7,99 грн. за 1 дол. США). При цьому списання безнадійної кредитної заборгованості сторонами не розглядалося, адже в банківській іпотеці увесь час перебував житловий будинок, за рахунок якого відповідач міг в судовому порядку задовольнити свої майнові вимоги, а також діяв договір поруки на всю суму кредитної заборгованості. Вона запропонувала відповідачу припинити кредитні зобов'язання шляхом передачі банку відступного в грошовій формі в національній валюті в сумі 143 874,00 грн. шляхом її конвертування в дол. США за офіційним валютним курсом, який діяв на момент укладення кредитного договору станом на 12.11.2013 року Щодо погашення нарахованої в доларах США пені, то у сторін взагалі не було жодної домовленості, адже неустойка мала бути списана відповідачем після отримання відступних. Разом з тим, в момент передачі коштів відступних відповідач надав для підписання позивачу додатковий договір №2 до Договору про надання споживчого кредиту №11328791000 від 07.04.2008 р., в якому, зокрема, ставилося питання про списання безнадійної кредитної заборгованості (прощення боргу). З назви підписаного додаткового договору №2 до Договору про надання споживчого кредиту №11328791000 від 07.04.2008 р. не можна встановити дійсну правову природу вказаного правочину, оскільки цим договором передбачено як внесення позивачем одноразового платежу в сумі 18000 дол. США (еквівалент 143 874 грн.), так і прощення (списання) кредитної заборгованості в сумі 218 757,30 грн. В п. 4 додаткового договору №2 до Договору про надання споживчого кредиту №11328791000 від 07.04.2008 р. її повідомлено, що сума прощеного боргу розглядається як додаткове благо та включається до складу оподатковуваного доходу позивача згідно пп. «д» п. 164.2.17 Податкового Кодексу України, про що банк направляє інформацію до податкових органів. На думку позивача, фактично під додатковим договором №2 до Договору про надання споживчого кредиту №11328791000 від 07.04.2008 р. в дійсності приховувався за правовою природою та змістом досягнутих домовленостей договір про припинення кредитних зобов'язань шляхом передачі відступного в грошовій формі одноразовим платежем. Жодних додаткових благ при цьому вона не отримувала, оскільки не погоджувалася на списання як безнадійної заборгованості пені (неустойки), яка нарахована відповідачем за період судово -претензійної роботи. Відповідач шляхом підписання з нею Додаткового договору безпідставно переклав на неї обов'язок щодо податкових зобов'язань за прощеною кредитною заборгованістю в сумі нарахувань 218 757,30 грн. Однак, на її думку, в цьому випадку погашення кредитної заборгованості відбувалося не шляхом списання відповідачем безнадійної кредитної заборгованості (прощення боргу), а шляхом припинення кредитного зобов'язання передачею відповідачу відступного в сумі 18000 дол. США (еквівалент 143 874 грн.). Тож, відповідач в жодному випадку не міг списувати за її рахунок як безнадійну кредитну заборгованість в сумі 218 757,30 грн. Просить визнати удаваним правочином Додатковий договір №2 до Договору про надання споживчого кредиту №11328791000 від 07.04.2008, що укладений 12.11.2013 року між нею та ПАТ «Дельта» щодо прощення безнадійної заборгованості в сумі 218 757,30 гривень та визнати укладеним 12.11.2013 року між нею та ПАТ «ДельтаБанк» Договір про припинення кредитного зобов'язання за Договором про надання споживчого кредиту №11328791000 від 07.04.2008 року шляхом передання позичальником відступного на суму 18 000 доларів США (еквівалент 143 874 гривень). Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позовні вимоги задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позові. Згідно ухвали Ленінського районного суду м. Кіровограда від 17 липня 2015 року призначено розгляд справи в режимі відеоконференції в Соснівському районному суді м. Черкаси. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд визнав за можливе розглянути справу у відсутності представника відповідача, за наявними матеріалами справи та ухвалив розглядати справу заочно, про що представник позивача в судовому засіданні не заперечував. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню за наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 07.04.2008 року [PERSON] уклала з АКИБ «Укрсиббанк» договір про надання споживчого кредиту №11328791000 ( при застосуванні ануїтетної схеми погашення). За умовами вказаного договору АКИБ «Укрсиббанк» передав їй кредитні кошти в сумі 31370 дол. США для придбання житлового будинку № 9 по вул. Закарпатська в м. Кіровограді у громадянина [PERSON] згідно Договору купівлі-продажу від 07.04.2008 року. АКИБ «Укрсиббанк» кредитні кошти в національній валюті України гривні були передані позивачу за банківським курсом 5,05 грн. за 1 дол. США в загальній сумі 158 418,50 грн. В преамбулі Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ризиків фінансових послуг» вказано, що метою цього закону є створення правових основ для захисту інтересів споживачів фінансових послуг, правове забезпечення діяльності і розвитку конкурентоспроможності ринку фінансових послуг в Україні. В статті 1 цього Закону зазначено, що учасники ринків фінансових послуг юридичні та фізичні особи субєкти підприємницької діяльності, які відповідно до Закону мають право здійснювати діяльність з надання фінансових послуг на території України та споживачі таких послуг. Відповідно до ст. 110 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.04.1996 р., Закону «Про захист прав споживачів" - до відносин, які регулюються законом України "Про захист прав споживачів", належать зокрема ті, що виникають з договорів про надання фінансово-кредитних послуг, у тому числі про надання кредитів. Позивач відповідно п.23 ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів" є споживачем за кредитним договором, тому що отримав споживчий кредит, який надавався відповідачем для задоволення особистих потреб - придбання квартири. Вказане підтверджується п.1.4 кредитного договору, де зазначено, що кредит надається позичальнику для його особистих потреб (безпосередньо не повязаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обовязків найманого працівника), а саме на придбання нерухомості будинку за адресою м. Кіровоград, вул. Закарпатська, буд. 9. З метою забезпечення виконання [PERSON] фінансових зобов'язань було укладено Договір іпотеки №1373 від 07.04.2008 року та укладено договір поруки №11328791000/П від 07.04.2008 р. з [PERSON]. Згідно з вимогами п.3.8 Постанови Правління Національного банку України від 10.05.2007 р. №168 «Про затвердження правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» - у разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобов'язані під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач. Разом з тим, відповідачем не надано до суду доказів щодо попередження позивача про можливі валютні ризики під час надання кредиту в іноземній валюті для споживчих цілей та повернення кредитної заборгованості з нарахованими процентами. Із пояснень представника позивача та матеріалів справи випливає, що за наслідками світової фінансово - економічної кризи наприкінці 2008 року стрімко зріс обмінний курс дол. США, до якого був прив'язаний кредитний договір, з 5,05 грн. за 1 дол. США до 7,99 грн. за 1 дол. США, у зв'язку з чим у сторін виник цивільно-правовий спір щодо умов та порядку повернення кредитної заборгованості. Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 03.08.2011 року позовні вимоги ПАТ «Укрсиббанк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволені повністю. Стягнуто солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором в сумі 294 629,93 грн., рішення суду набрало законної сили. Під час виконавчого провадження стягувача, АКИБ «Укрсиббанк» було замінено на ПАТ «Дельта Банк». Повідомленням про передачу від 12.01.2012 року за №17.5/к-5819 АКИБ «Укрсиббанк» відступило право ПАТ «ДельтаБанк» вимоги за даним кредитним договором, всі права й зобовязання за кредитним договором перейшли від АКИБ «Укрсиббанк» до ПАТ «ДельтаБанк». В ході вирішення кредитного спору сторонами було розглянуто питання щодо можливості припинення кредитного зобов'язання шляхом сплати [PERSON] єдиним платежем наперед узгодженої з відповідачем суми в розмірі 18 000 дол. США (еквівалентна сумі 143 874,00 грн.) (по курсу 7,99 грн. за 1 дол. США). При цьому списання безнадійної кредитної заборгованості сторонами не розглядалося, адже в банківській іпотеці увесь час перебував житловий будинок, за рахунок якого відповідач міг в судовому порядку задовольнити свої майнові вимоги, а також діяв договір поруки на всю суму кредитної заборгованості. Підписання 12 листопада 2013 року сторонами додаткового договору №2 до Договору про надання споживчого кредиту №11328791000 від 07.04.2008 р. відбувалося за певних умов, зокрема виконання позивачем певних майнових зобов'язань, що притаманні для передачі відступного. Сторони досягнули згоди щодо всіх істотних умов договору припинення кредитних зобов'язань передачею відступного відповідачу, які передбачені ст. 600 ЦК України, зокрема, щодо розміру відступного, порядку та строків його передачі кредиторові, а також порядку припинення кредитних зобов'язань. [PERSON] запропонувала відповідачу припинити кредитні зобов'язання шляхом передачі банку відступного в грошовій формі в національній валюті в сумі 143 874,00 грн. шляхом її конвертування в дол. США за офіційним валютним курсом, який діяв на момент укладення кредитного договору станом на 12.11.2013 року. Щодо погашення нарахованої в доларах США пені, то у сторін взагалі не було жодної домовленості, адже неустойка мала бути списана відповідачем після отримання відступних та припинення кредитних зобовязань. Згідно з ч.1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. ЦК України передбачає окремі способи, за допомогою яких сторони за згодою між собою можуть змінити або розірвати договір, зокрема, наданням замість виконання відступного (ст. 600 ЦК України). Згідно з ч.1 ст. 600 ЦК України зобов'язання припиняється за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо). Розмір, строки й порядок передання відступного встановлюються сторонами. Разом з тим, в момент передачі коштів відступних відповідач надав для підписання позивачу додатковий договір №2 від 12 листопада 2013 року до Договору про надання споживчого кредиту №11328791000 від 07.04.2008 р., в якому, зокрема, ставилося питання про списання безнадійної кредитної заборгованості (прощення боргу). Згідно п.2 додаткового договору № 2 вбачається, що сторони домовилися, що пункт 3 цього додаткового Договору починає застосовуватися з моменту здійснення позичальником сплати заборгованості за Договором в розмірі суми не менш ніж 18 000 доларів США. Але в п. 3 додаткового договору № 2 зазначено, що сторони домовились здійснити прощення (анулювання) боргу за Договором на суму в розмірі 218 757, 30 грн. у відповідності до ст. 605 ЦК України. В п. 4 додаткового договору №2 від 12 листопада 2013 року до Договору про надання споживчого кредиту №11328791000 від 07.04.2008 р. зазначено, що позичальник стверджує, що він повідомлений про те, що згідно п.п. «д» п. 164.2.17 Податкового Кодексу України зобовязаний самостійно сплатити податок з доходів, сума яких складає анульовану Кредитором суму боргу в розмірі 218 757,30 грн. та відобразити їх у своїй річній податковій декларації. В той же час Національний банк України встановив Методику визначення безнадійною заборгованості за активними банківськими операціями та постановою Правління Національного банку України від 01.06.2011 №172, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 17.06.2011 за №722/19460, затвердив Порядок відшкодування банками України безнадійної заборгованості за рахунок резерву. Згідно з положеннями Методики НБУ №172 визначена відповідачем сума в розмірі 218 757,30 грн. не може бути віднесена до переліку безнадійної кредитної заборгованості та списаною (прощеною боржнику) за рахунок страхового резерву банку в разі наявності діючої банківської іпотеки та судового спору щодо стягнення заборгованості з позичальника та поручителя. В листі Національного банку України від 08.04.2013 р. №18-313/2052/4205 вказано, що на виконання норм підпункту 159.4.1. пункту 159.4 ст.159 Податкового кодексу України Національним банком України розроблено Порядок відшкодування банками України безнадійної заборгованості за рахунок резерву, затверджений постановою Правління НБУ від 01.06.2011 р. №172. Згідно з Порядком №172, банк має право відшкодувати (списати) за рахунок резерву безнадійну заборгованість за кредитом, яка включає суму основної заборгованості перед банком та/або нараховані доходи (борг боржника), за якою є прострочення погашення боргу або його частини понад 180 днів. При цьому НБУ в своєму листі від 08.04.2013 р. зазначає, що відповідно до вимог пункту 7 Порядку №172 списання безнадійної заборгованості не є підставою для припинення вимог банків до позачальників/контрагентів. Банки зобов'язані вживати заходів щодо відшкодування списаної за рахунок резерву безнадійної заборгованості, у тому числі шляхом проведення претензійно-позовної роботи. Враховуючи викладене, списання банком безнадійної заборгованості за кредитом позичальника не є анулювання його боргу. З назви підписаного додаткового договору №2 від 12 листопада 2013 року до Договору про надання споживчого кредиту №11328791000 від 07.04.2008 р. не можна встановити дійсну правову природу вказаного правочину, оскільки цим договором передбачено як внесення позивачем одноразового платежу в сумі 18000 дол. США (еквівалент 143 874 грн.), так і прощення (списання) кредитної заборгованості в сумі 218 757,30 грн., що суперечить пункту 7 Порядку НБУ №172. До того ж відповідач з невідомих міркувань списував не лише заборгованість з основного тіла кредиту, яка реально видавалася готівкою, але також списав як безнадійну кредитну заборгованість, нараховані проценти та пеню, які не мали реальної фінансової складової та нараховувалися в ході судового розгляду цивільної справи №2-886/11. Відповідно до ч.1 ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Фактично під додатковим договором №2 до Договору про надання споживчого кредиту №11328791000 від 07.04.2008 р. в дійсності приховувався за правовою природою та змістом досягнутих домовленостей договір про припинення кредитних зобов'язань шляхом передачі відступного в грошовій формі одноразовим платежем. Жодних додаткових благ при цьому [PERSON] не отримувала, оскільки не погоджувалася на списання як безнадійної заборгованості пені (неустойки), яка нарахована відповідачем за період судово - претензійної роботи. Відповідач шляхом підписання з нею Додаткового договору безпідставно переклав на неї обов'язок щодо податкових зобов'язань за прощеною кредитною заборгованістю в сумі нарахувань 218 757,30 грн. В той же час сума боргу платника, анульованого за самостійним рішенням кредитора є об'єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб та оподатковується за ставками, визначеними п.167.1 ст. 167 ПК України, окрім випадків ведення кредитором претензійно-позовної роботи та стягненню заборгованості за кредитними договорами у судовому порядку. Як вказувалося вище, на момент укладення сторонами додаткового договору №2 до Договору про надання споживчого кредиту №11328791000 від 07.04.2008р. зі сторони відповідача фактично продовжувалася претензійно-позовна робота по стягненню кредитної заборгованості, процентів та нарахованої пені з неї та поручителя. До того ж на момент підписання сторонами 12.11.2013 р. правочину, сплинув річний строк позовної давності про стягнення нарахованої пені за прострочення кредитної заборгованості. В даному випадку погашення кредитної заборгованості відбувалося не шляхом списання безнадійної кредитної заборгованості - прощенням боргу, а шляхом припинення кредитного зобов'язання передачею відповідачу відступного в сумі еквівалентній 18000 доларів США. Виходячи зі змісту спірних правовідносин та вимог ст. 600 ЦК України, можна стверджувати, що з переданням відступного припиняються всі зобов'язання по кредитному договору, включаючи і зобов'язання позивача по сплаті нарахованої неустойки та пені. Оцінивши зібрані докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що додатковий договір № 2 до Договору про надання споживчого кредиту № 11328791000 від 07 квітня 2008 року, укладений між сторонами 12 листопада 2013 року необхідно визнати удаваним правочином, за яким приховано Договір про припинення кредитного зобовязання передачею відступного. Відповідно до ст. 88 ЦПК України cудові витрати віднести за рахунок [PERSON]

Outcome: approved