Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до ПрАТ «СК «Інгосстрах» про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначив, що 11 вересня 2015 року ним було підписано Договір страхування від нещасних випадків № DNPPNS-158B22C. 12 жовтня 2015 року після отримання грошей у банкоматі ПАТ КБ «Приватбанк», банкомат не повернув позивачу картку, про що він повідомив працівника банку, який завірив позивача, що грошові кошти на оплату страхових внесків будуть списані протягом тижня після отримання нової картки. 26 жовтня 2015 року позивач звернувся до відповідача з заявою про настання страхового випадку, на що отримав відповідь про відмову у виплаті страхового відшкодування у зв'язку з несвоєчасною сплатою страхового платежу. Тому позивач просить суд визнати такі дії відповідача протиправними, зобов'язати відповідача виплатити страхове відшкодування відповідно до умов договору та стягнути моральну шкоду в розмірі 5 000 грн. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що черговий платіж відповідно до Договору добровільного страхування був здійснений лише 21 жовтня 2015, оскільки з 30 вересня 2015 року на рахунку позивача були відсутні кошти. Вислухавши сторони, перевіривши матеріали справи, оцінивши представлені та добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судом встановлено, що 11 вересня 2015 року між [PERSON] та ПрАТ СК «ІНГОССТРАХ» було укладено договір добровільного страхування від нещасних випадків № DNPPNS-158B22C. Пунктом 7 зазначеного Договору визначений строк дії такого -12 місяців з 13 вересня 2015 року по 12 вересня 2016 року включно (але не більше ніж сплачуємий період). При цьому договір набуває чинності з 00 годин 00 хвилин дня, наступного за днем сплати страхового платежу на поточний рахунок Страховика. Цей Договір лонгується на такий же строк у разі сплати наступних платежів, якщо жодний з учасників договору не заявить про бажання його припинити. Сплачуємий період страхування - 1 (один) місяць. Сплачуємий період починається з 00 год 00 хв. дня. наступного за днем надходження страхового платежу на поточний рахунок Страховика. Якщо страховий платіж надійшов у діючому періоду страхування, то сплачуємий період починається з 00 год. 00 хв. дня, наступного за днем закінчення попереднього періоду страхування». Пунктом 11.5 Договору закріплено, що у разі несплати або неповної сплати відповідної частки страхового платежу цей Договір не набуває сили (або припиняє свою дію) і ніякі виплати страхового відшкодування за ним не здійснюються. У разі сплати наступної частки страхового платежу цей Договір поновлює свою дію з 00 год. 00 хв. дня, наступного за днем надходження страхового платежу на поточний рахунок Страховика. Страховий випадок, а саме різана рана стегна, була отримана позивачем 19 жовтня 2015 року. З виписки по рахунку позивача вбачається, що перший платіж за договором відбувся 12 вересня 2015 року у розмірі 20 грн. Але, наступний черговий платіж був здійснений лише 21 жовтня 2015 року, так як з 30 вересня 2015 року на рахунку були відсутні кошти. Отже, відповідно до Договору, такий припинив свою дію на період 13 жовтня 2015 року -22 жовтня 2015 року. А оскільки страховий випадок стався 19 жовтня 2015 року, то відмова у виплаті страхового відшкодування є законною та такою, що відповідає умовам укладеного між сторонами договору. Окрім того позивачем не на надано до суду належних на допустимих доказів на підтвердження факту втрати картки. Відповідно до змісту ст.ст.11, 15 ЦК України цивільні права й обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміються закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст.16 ЦК України. За змістом зазначеної норми цивільного права, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Отже, зазначеною нормою права передбачено як спосіб захисту порушеного права визнання незаконними дій лише органів державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових осіб і службових осіб. Визнання незаконними дій інших органів, підприємств, установ, а також їх посадових осіб законом не передбачено. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У відповідності до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору". Згідно ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч.2). Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. З огляду на те, що неправомірні дії з боку відповідача в судовому засіданні не доведено, вимоги позивача про стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Враховуючи вищевикладене, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог позивача про визнання дій протиправними, зобов'язання виплатити страхове відшкодування та відшкодування моральної шкоди. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed