Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дітей, стягнення аліментів на утримання дітей , в якому зазначила, що 17.04.2010 року вона уклала шлюб з відповідачем, який був зареєстрований у Карбівській сільській раді Добровеличківського району актовий запис № 01. Від шлюбу в них народилось двоє малолітніх дітей: син [PERSON] [INFO] та донька [PERSON] [INFO]. Протягом останніх двох років сімейне життя між ними поступово погіршувалось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Кожен з них має протилежні погляди на шлюб та сімю. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, такими як повага до дружини, піклування про створення в сімї . З ініціативи відповідача постійно виникають між ними сварки, свідками яких є не рідко їхні діти. Відповідач систематично перебуває у нетверезому стані. Протягом тривалого часу відповідач взагалі самоусунувся від необхідності забезпечувати свою сімю. На даний момент ведення ними спільного господарства та сумісне проживання остаточно припинено, так як вона не витримала такого відношення і винайняла окремий будинок, в якому її батьки, допомогли зробити ремонт, та який перейде у її особисту власність до кінця 2015 року. Адже за власні кошти вона вже сплатила половину вартості будинку та переїхала, разом з дітьми до нього. За її переконанням, подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини не має, оскільки у неї так і у відповідача на ґрунті сімейно побутових проблем та протилежних поглядів на життя, розвинулась неприязнь один до одного, втрачено почуття любові та поваги. Вона, як мати їхніх малолітніх дітей, усвідомлюючи її особисту відповідальність, за виховання та піклування за дітей, створення для них належних умов проживання, збереження психічного та фізичного здоровя, духовного та розумового розвитку, вважає за не обхідне визначити місце проживання їхніх дітей. Їхні діти повинні проживати разом із позивачем. На даний час вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягненню нею трьох років. Вона постійно піклується про дітей, слідкує за станом їх здоровя, виховує та має з ними психологічний контакт, вони привязані один до одного. Вона не має наміру перешкоджати відповідачу в здійсненні його прав та обовязків, щодо дітей. Разом з тим, враховуючи ті обставини, що відповідач не надавав зароблені кошти на потреби сімї, в тому числі і дітей, у неї є підстави вважати, що відповідач і в подальшому в добровільному порядку буде ухилятись від матеріального утримання дітей, тобто сплати аліментів. Відповідач офіційно працює трактористом ТОВ "Нафтогазтрейд - Арго" с. Липняжка, тому має щомісячний заробіток, що спонукало позивача звернутися до суду з відповідним позовом. Позивач в судове засідання не зявилася, про день, час та місце слухання справи повідомлена вчасно та належним чином, надала суду заяву про слухання справи в її відсутність, позов підтримала повністю, після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище Гонташ. Відповідач в судове засідання не зявився, про день, час та місце слухання справи повідомлений вчасно та належним чином, надав суду заяву про слухання справи в його відсутність, позов визнає повністю. Суд вважає, що в справі мається достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, тому можливо розглянути справу по суті у відсутності сторін, в очному порядку. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає встановленими наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини: 17.04.2010 року у Карбівській сільській раді Добровеличківського району Кіровоградській області, сторони зареєстрували шлюб, актовий запис № 01 (свідоцтво про шлюб серії І-ОЛ № 044043, видане 17.04.2010 року Карбівською сільською радою Добровеличківського району Кіровоградської області). Від сумісного проживання мають дітей: сина [PERSON] [INFO] та доньку [PERSON] [INFO]. Протягом останніх двох років сімейне життя між ними поступово погіршувалось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Кожен з них має протилежні погляди на шлюб та сімю. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, такими як повага до дружини, піклування про створення в сімї . З ініціативи відповідача постійно виникають між ними сварки, свідками яких є не рідко їхні діти. Відповідач систематично перебуває у нетверезому стані. Примирення між сторонами не можливе. Наведені обставини дають підстави суду зробити висновок про формальних характер шлюбу. Відповідно до вимог ч.1 статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до вимог статті 112 СК України суд з'ясовує, фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитиниінваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи зібрані по справі докази та оцінюючи їх в сукупності, суд прийшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим і суперечитиме інтересам позивача тому позовну вимогу про розірвання шлюбу слід задовольнити. Відповідно до ст.5 СК України держава охороняє сім'ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в сімейне життя, крім випадків встановлених Конституцією України. Судом встановлено, що батьки малолітніх дітей: син [PERSON] [INFO] та донька [PERSON] [INFO], після фактичного припинення шлюбних відносин, проживають окремо. Відповідно до ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до положень ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору щодо місця проживання малолітньої дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення (п. 2 ч.1 ст. 161 СК України). Згідно зі ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно; той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею; той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю лише у винятковій ситуації не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст. 141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини. Враховуючи обставини справи, виходячи виключно з інтересів малолітніх дітей - сина [PERSON] [INFO] та доньки [PERSON] [INFO], які є особистістю, яка тільки формується, на даний час проживають окремо від батька і отримують повсякденну турботу, ласку, моральну, матеріальну забезпеченість саме від матері, яка має постійне місце проживання та якою створені відповідні умови для виховання, розвитку та проживання дітей, при цьому, зважаючи на відсутність будь-яких доказів щодо несумлінного ставлення матері до своїх обов'язків із виховання дитини, суд дійшов до висновку, що проживання малолітніх разом з матір'ю відповідають потребам та інтересам дітей, в зв'язку з чим позов в частині визначення місце проживання дітей, разом з матір`ю підлягає задоволенню. Вирішуючи позовну вимогу про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей судом приймаються до уваги наступні обставини справи: З пояснень позивача та відповідача зясовано, що діти син [PERSON] [INFO] та донька [PERSON] [INFO] проживають з позивачем по справі. Протягом тривалого часу відповідач взагалі самоусунувся від необхідності забезпечувати свою сімю. На даний момент ведення ними спільного господарства та сумісне проживання остаточно припинено. Відповідач офіційно працює трактористом ТОВ "Нафтогазтрейд - Арго" с. Липняжка, тому має щомісячний заробіток. Відповідно до вимог статті 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На підставі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків , передбачених статтею 184 цього Кодексу . Аналізуючи зібрані по справі докази та оцінюючи їх в сукупності, суд прийшов до висновку, що позивач, на утриманні якої знаходяться діти, має право вимагати стягнення з відповідача аліменти на їх утримання, а відповідач зобовязаний їх сплачувати, тому позовну вимогу щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей слід задовольнити повністю. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до вимог ч.3 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесенні нею і документально підтвердженні судові витрати; якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від оплати судового збору , він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі ст. .ст. 3,6, ч.1 ст.14,15, 104, 105, 110, 111, 112 , 151, 157, 160,164, 180-183 СК України, ст. ст. 27, 28, 29 Конвенції про права дитини від 20.11. 1989 року ратифікованої 27.02. 1991 року, ст.51 Конституції України, ст.11 ЗУ " Про охорону дитинства",

Outcome: approved