Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-11 00:00:00

05.10.2017 позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON], яка діє від себе особисто та від імені і в інтересах своїх малолітніх дітей [PERSON],[INFO], [PERSON], [INFO], в якому просить усунути перешкодити користування житловим приміщенням , шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою №74 в будинку №3/1 по вул. Котляревського в м. Суми. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він є власником вищезазначеної квартири. Крім позивача в квартирі зареєстровані колишня дружина - відповідач по справі [PERSON], їх спільна дитина неповнолітня [PERSON] та двоє малолітніх дітей відповідача - [PERSON], [PERSON], яких [PERSON] зареєструвала в квартирі позивача без його згоди . В 2014 відповідач змінила місце проживання, та як стало відомо позивачу, фактично проживає з дітьми у будинку своєї матері за адресою: Сумська область, Білопільський район, с. Луциківка, вул. Холодна Гора, буд.4, однак залишається зареєстрованою разом зі своїми дітьми в квартирі позивача, та в добровільному порядку знятися з реєстрації не бажає. Старша дочка ходить до школи в сел. Луциківка. Реєстрація вищезазначених осіб є перепоною в розпорядженні належним майном позивачу, тому є підставою для його звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів. Позивач в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав з вищезазначених підстав та просив їх задовольнити та пояснив , що відповідач без його згоди зареєструвала в належній йому квартирі №74 свої малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], батьком яких він не являється. Відповідач комунальні послуги за квартиру не оплачує, тому він вимушений сам оплачувати комунальні послуги за всіх зареєстрованих в квартирі осіб. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила , що у період з 2005 року по серпень 2017 року вона і позивач перебували у шлюбі. Фактично шлюбні відносини відносини припинилися між ними в 2010 році. В квартирі №74 вона не проживає з квітня 2014 року, комунальні платежі не сплачує. У липні 2017 року вона народила двох дітей [PERSON] і [PERSON] , [INFO], яких зареєструвала в квартирі №74, хоча фактично вона і діти проживають в [INFO]. В квартирі №74 діти ніколи не проживали. Позивач не являється батьком [PERSON] і [PERSON]. Позовні вимоги позивача не визнає, оскільки вважає себе також власницею квартири №74, так як квартира була придбана на спільні гроші з позивачем ще до реєстрації шлюбу. Представник третьої особи Служби у справах дітей Сумської міської ради у судовому засіданні присутній не був, надав заяву про розгляд справи за відсутності їх представника та зазначив, що позовні вимоги в частині визнання малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON], [INFO] , підлягають задоволенню , відповідно до вимог ст. 64,65 ЖК України, ст.ст. 321,391, 405 ЦК України. Треті особи Управління Державної міграційної служби України в Сумській області та Ковпаківський районний відділ Управління ДМС у Сумській області повідомлені про час та місце судового засідання належним чином, до суду не зявились, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи суду не надали. Суд, заслухавши позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач і відповідач у період з 18.06.2005 по 07.08.2017 перебували у шлюбі, що підтверджується копією рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 07.08.2017 про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили 18.08.2017. Із рішення суду вбачається , що сторони шлюбні відносини припинили з серпня 2010 року (а.с.10) Згідно копії договору про купівлю-продажу квартири, посвідченого 06.09.2003 року приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу [PERSON] № 1499 , позивачу належить на праві власності квартира [ADDRESS]. (а.с.8,9) З довідки про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб , виданої 05.10.2017 Управлінням «ЦНАП у м. Суми», вбачається, що за адресою [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON]-власник, [PERSON]-колишня дружина власника, [PERSON] донька, [PERSON] син колишньої дружини, [PERSON] донька колишньої дружини. (а.с.11). Згідно свідоцтв про народження [PERSON] , [INFO], [PERSON], [INFO], батьками дітей значаться зареєстровані: [PERSON] та Бевз надія Миколаївна (а.с. 23-24). З пояснень позивача в судовому засіданні, які були підтверджені відповідачем, встановлено, що малолітні діти відповідача - [PERSON], [PERSON] були нею зареєстровані без згоди позивача, користуючись тим, що відповідач сама там зареєстрована. У квартирі №74 малолітні [PERSON]. та [PERSON] не проживали. З висновку, наданого Службою у справах дітей СМР щодо розвязання спору за позовом [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням від 13.02.2018 вбачається, що служба вважає позов про визнання [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування квартирою №74 в будинку №3/1 по вул. Котляревського в м. Суми, підлягає задоволенню. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2 ,4, 7. та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те , що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім"ї , а також не відносяться до кола осіб , які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство , усунення порушень свого права власності у будь-який час. Так, позивач звертаючись з позовом до суду свої вимоги обґрунтовував тим що відповідач [PERSON] з травня 2014 року в добровільному порядку залишило належну йому на праві власності квартиру і перейшла проживати за місцем проживання своїх батьків за адресою: Сумська область, Білопільський район, с. Луциківка , вул. Холодна Гора , буд. №4. Своїх двох малолітніх дітей відповідач зареєструвала в його квартирі без його згоди. Даний факт відповідач не спростовує. Свою незгоду на добровільне зняття з реєстрації у спірній квартирі відповідач обґрунтовує тим, що вона вважає себе також власником квартири \~В силу ст. 160 СК України місце проживання дитини визначається по місцю проживання батьків. Неповнолітня дитина не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає. Права неповнолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного з них). Причини не проживання неповнолітньої дитини за місцем реєстрації не залежать від волі дитини, а тому неможливо встановити їх характер (поважні або неповажні) окремо для неповнолітньої дитини, незалежно від причин відсутності батьків. Неповнолітня дитина не є самостійним суб'єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками. Отже, системний аналіз цивільного та житлового законодавства дає підстави вважати, що неповнолітня дитина не може бути самостійним відповідачем за позовом про визнання її такою, що втратила права користування житлом, та зберігає або втрачає таке право автоматично разом з батьками. Разом з тим судом встановлено, що відповідач в квартирі позивача не проживає з 2014 року, а її неповнолітні діти взагалі в ній не проживали, а лише зареєстровані. Відповідач перестала бути членом сімї позивача, а її неповнолітні діти взагалі не були його членами сім`ї. Відповідач у спірній квартирі не проживає понад 4 років, не сплачує комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню квартири та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач у своїй заяві, визнані відповідачем, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим, доведеним, а тому підлягає задоволенню. Суд зазначає, що відсутність реєстрації місця проживання малолітніх дітей [PERSON]. та [PERSON] за місцем їх фактичного проживання - сел. Луциківка суперечить інтересам дітей та суттєво обмежує реалізацію їх прав , які гарантовані Конституцією України та законами України . Посилення відповідача [PERSON] на те що вона також є власником квартири №74 , а тому позов не може бути задоволений, є необгрунтованим і жодним доказом в судовому засіданні не підтвердився. На підставі вищенаведено , суд вважає необхідним позов задовольнити. На підставі викладеного та

Outcome: approved