Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-15 00:00:00

21.01.2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, третя особа [PERSON], про визнання права власності на 7/20 часток квартири [ADDRESS]. В судове засідання позивач не зявився, про час та місце розгляду справи був попереджений належним чином, позов підтримав, просив його задовольнити та розглянути у його відсутності. Відповідач в судове засідання не з"явився , про час та місце розгляду справи був попереджений у встановлений спосіб, просив справу розглянути у його відсутності на розсуд суду. Третя особа [PERSON] про час та місце розгляду справи була повідомлені в порядку ч.3 ст.76 ЦПК України. Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню на підставі наступного. Судом встановлено, що 1.04.2003 року помер [PERSON], після смерті якого залишилося спадкове майно, яке складається з 7/20 часток квартири № 18 у буднку № 3 по вул. І. Лейка в м. Красний Лиман Донецької області загальною площею 76,1 кв. м та житловою площею 57,2 кв. м, яка належала спадкодавцю та його дружині [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Приватизаційною комісією Краснолиманського відділення Донецької залізниці 20.03.1995 року та зареєстрованого у Слов»янському інвентар бюро 17.04.1995 року за № 1504, тобто по 7/20 часток кожному(а.с.11,20). Третій особі [PERSON] належить на праві власності 3/10 вказаної квартири на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Краснолиманської державної нотаріальної контори 10.07.2004 року по реєстру № 2758(а.с.14-15). Після смерті [PERSON] залишилася єдина спадкоємиця на майно [PERSON] його дружина [PERSON], який своєчасно не звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але спадщину прийняв у встановленому п.1 ч. 1 ст. 549 ЦК України(в редакції 1963 року) порядку, бо як на момент смерті спадкодавця так і по день власної смерті постійно проживав та був зареєстрований за місцем проживання спадкодавця, являється співвласником квартири № 18 у буднку № 3 по вул. І. Лейка в м. Красний Лиман Донецької області (а.с.9,10,16,20). 14.04.2015 року [PERSON] померла, так і не отримавши свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON]Р.(а.с.10). Єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] являється позивач, який своєчасно звернувся до нотаріальної контори і отримав свідоцтво про праву на спадщину на частину такої(а.с.8,11,47). 12.09.2015 року позивач звернувся до Краснолиманської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] та 30.12.2015 року отримав свідоцтво про право на спадщину на 7/20 часток квартири, розташованої за адресою: квартира [ADDRESS], що належала спадкодавцю на праві власності(а.с.17,47). Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину 7/20 часток квартири, розташованої за адресою: квартира [ADDRESS], яку [PERSON] прийняла у спадщину після смерті [PERSON], не оформила своїх спадкових прав та померла 14.04.2015 року, позивачу було відмовлено, про що було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 30.12.2015 року(а.с.13). Досліджуючи, надані позивачем докази, суд приходить до висновку про те, що державним нотаріусом обґрунтовано на підставі п.4.15 гл.10, п.1 гл.8 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮ України від 22.02.2012 року № 296/5 відмовлено позивачу у посвідченні свідоцтва про право на спадщину на спірну спадщину, бо відповідно до п.4 ст.334 ЦК України(в редакції 2003 року) спірне майно підлягає реєстрації, а видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві.и не приймають для вчинення нотаріальних дій документи, які не відповідають вимогам законодавства та інше. В такому разі на підстав ст.5 Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 року нотаріус зобов»язаний відмовити у вчиненні нотаріальної дії. Але відповідно до ст.128 ЦК УРСР(в редакції 1963 року), яка діяла відповідно до ст.525 вказаного Кодексу, на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON], право власності у набувача майна виникало з моменту передачі речі, тобто з моменту смерті спадкодавця і прийняття спадкоємцем спадкового майна в порядку ст. 549 ЦК УРСР(в редакції 1963 року). Статтями 560-561 ЦК УРСР(в редакції 1963 року) одержання свідоцтва в державній нотаріальній конторі після смерті спадкоємця не обмежувалося жодними строками, а тому і не обмежувалося строками його реєстрації. Але з 01.01.2004 року на підставі ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. А право власності на вказане майно, відповідно до ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на ерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року, виникає з моменту його реєстрації. В той же час відповідно до ст.5 ЦК України(в редакції 2003 року) яка діє на момент звернення позивача до суду, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Тому суд приходить до висновку про те, що [PERSON] у встановлений законом на момент смерті чоловіка [PERSON] спосіб прийняла спадщину, що залишилася після його смерті - 7/20 часток квартири, розташованої за адресою: квартира [ADDRESS], але не встигла отримати свідоцтво про право на спадщину на вказане майно. Відповідно до ст.ст.1216,1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків(спадщини) від фізичної особи, яка померла(спадкодавця), до інших осіб(спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Тому суд вважає, що зі смертю спадкодавця право власності не припиняється, а припиняється відповідно до ч.4 ст.25 ЦК України лише цивільна правоздатність фізичної особи у момент її смерті, тобто зникла можливість зареєструвати у встановленому порядку право власності на майно, яке належло спадкодавцю. В той же час, Конституцією України в статті 41 гарантовано кожному право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності визнано непорушним. Перелік підстав припинення права власності, передбачений ч.5-6 ст.41 Конституції України, главою 25 ЦК України, є вичерпний і розширеному тлумаченню не підлягає. Але вказані норми права не передбачають як підставу припинення права приватної власності смерть самого власника. Матеріали справи свідчать про те, що [PERSON] прийняла спадщину у встановленому порядку відповідно до ст. 549 ЦК УРСР(в редакції 1963 року) бо постійно проживала зі своїм чоловіком [PERSON] як на час відкриття спадщини(18.04.2003 року), так і по день власної смерті(14.04.2015 року), від прийняття спадщини не відмовлялася(а.с.9-11,16,47). Незважаючи на те, що з 01.01.2004 року статтею 1297 ЦК України передбачений обовязок спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на це майно, але жодною нормою права не обмежений строк, на протязі якого спадкоємець повинен це зробити, бо ст.1298 ЦК України передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Тобто в діючому законодавстві існують прогалини і невідповідності щодо порядку та строків оформлення спадкоємцями своїх спадкових прав, котрі на погляд суду не можуть бути підставою припинення права власності спадкодавця на таке майно. Суд також враховує, що згідно статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Але надані позивачем докази свідчать про те, що спірне спадкове майно спадкодавець прийняв у спадщину, а тому на підставі ст. 328,1268 ЦК України і у власність, у встановленому законом порядку, незаконність прийняття спадщини та набуття спадкодавцем права власності в судовому порядку не встановлено. Тому суд приходить до висновку про те, що позивач в результаті прогалин законодавства, позбавлений можливості у позасудовому порядку успадкувати та зареєструвати право власності на належне йому по закону нерухоме майно, у звязку з чим відповідно до ст. 392 ЦК України він має право звернутися до суду з позовом про визнання за ним такого права. Тобто судом встановлено, що позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню бо право власності на спадкове майно перейшло до позивача відповідно до закону.

Outcome: approved