Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-02 00:00:00

22 лютого 2019р. представник позивача на підставі ордеру серії ЗП № 026836 від 12 грудня 2019р. - адвокат Алімова Т.М. звернулася до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області в інтересах позивача [PERSON] до відповідача [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26 листопада 1993 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим відділом РАЦС Бердянського міськвиконкому Запорізької області. Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26 червня 2007 року по справі №2-3462/07 шлюб між сторонами розірвано з підстав зловживання відповідачем алкогольними напоями. Через деякий час після розлучення вони знову відновили спілкування, примирилися та продовжили проживати однією родиною. [INFO] у родині [PERSON] народилася донька - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 4 травня 2013р. серія [NUMBER] . Після народження доньки відповідач почав зраджувати позивачці, а у квітні 2015 року пішов з сім`ї. У грудні 2016р. позивач звернулася до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до відповідача про позбавлення його батьківських прав та стягнення аліментів. Підставою позову для позбавлення батьківських прав стало ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини. Однак рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 15 травня 2017р. у справі № 310/8560/16-ц позов [PERSON] задоволено частково та з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання доньки. У задоволені позовних вимог про позбавлення [PERSON] батьківських прав відмовлено, виходячи з того, що відповідач у судовому засіданні пояснив, що він любить свою доньку, бажає з нею спілкуватися, займатися її вихованням, а також, що не заперечує проти сплати аліментів на її утримання. Однак, на даний час відповідач аліменти на утримання своєї дитини не сплачував, в результаті чого утворилася заборгованість станом на 01 лютого 2019р. становить 9 273,99 грн., що свідчить про те, що відповідач рішення суду не виконує, аліменти на утримання доньки не сплачує. Вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 10 вересня 2018р. по справі № 310/6751/18, [PERSON] визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, і призначено йому покарання у вигляді 80 (вісімдесяти) годин громадських робіт. На початку листопада 2018 року відповідач звернувся до позивача [PERSON] та повідомив, що він сам добровільно бажає відмовитись від батьківських прав відносно малолітньої доньки на підтвердження чого 30 листопада 2018 року оформив нотаріальну заяву, посвідчену приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області Степаненко Т.А., зареєстровано в реєстрі за № 2920. Звертаючись до суду 22 лютого 2019 року повторно з вимогою про позбавлення батьківських прав у позивача з`явились нові підстави для позбавлення батьківських прав відповідача, тому просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник позивача - адвокат Алімова Т.М. у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримала у повному обсязі, посилаючись на обґрунтування викладені у позовній заяві, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час, місце слухання справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву та будь-які клопотання до суду не подавав. Через неявку відповідача у судове засідання, враховуючи згоду представника позивача на заочний розгляд справи, у відповідності зі ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Бердянської районної державної адміністрації Запорізької області Лузан О.П. в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог виходячи з інтересів неповнолітньої дитини, ґрунтуючи свої доводи на підставі висновку органу опіки та піклування щодо позбавлення батьківських прав відповідача за № 01-42/0612 від 24 вересня 2019 року. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. 26 листопада 1993 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим відділом РАЦС Бердянського міськвиконкому Запорізької області. (а.с. 7). Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26 червня 2007 року по справі №2-3462/07 шлюб між сторонами розірвано з підстав зловживання відповідачем алкогольними напоями (а.с.9). Судом встановлено, що через деякий час після розлучення сторони знову відновили спілкування, примирилися та проживали однією родиною. [INFO] у родині [PERSON] народилася донька - [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження від 4 травня 2013р. серія [NUMBER] (а.с.8). Після народження доньки у квітні 2015 року відповідач пішов з сім`ї. У грудні 2016р. позивач звернулася до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до відповідача про позбавлення його батьківських прав та стягнення аліментів. Підставою позову для позбавлення батьківських прав стало ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини. Однак рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 15 травня 2017р. у справі № 310/8560/16-ц позов [PERSON] задоволено частково та з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання доньки. У задоволені позовних вимог про позбавлення [PERSON] батьківських прав відмовлено, виходячи з того, що відповідач у судовому засіданні пояснив, що він любить свою доньку, бажає з нею спілкуватися, займатися її вихованням, а також, що не заперечує проти сплати аліментів на її утримання (а.с. 10-12). Між тим з моменту набрання судовим рішенням законної сили, відповідач аліменти на утримання своєї дитини не сплачував, в результаті чого за ним утворилася заборгованість, яка станом на 01 лютого 2019р. становить 9 273,99 грн. що підтверджується Розрахунком № 5819 від 06 лютого 2019 року(а.с. 14). Вказане свідчить про те, що відповідач рішення суду добровільно не виконує, аліменти на утримання доньки не сплачує. Крім того, вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 10 вересня 2018р. по справі № 310/6751/18, [PERSON] визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, і призначено йому покарання у вигляді 80 (вісімдесяти) годин громадських робіт (а.с.15-16). 30 листопада 2018року приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області Степаненко Т.А. оформлено заяву [PERSON] про не заперечення проти позбавлення його батьківських відносно малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , яка посвідчена і зареєстрована в реєстрі за № 2920 (а.с. 13). Згідно висновку, орган опіки та піклування Бердянської районної державної адміністрації Запорізької області № 01-42/0612 від 24 вересня 2019 року, діючи виключно в інтересах малолітньої дитини, вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] . Статтею 150 Сімейного кодексу України встановлено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, в тому числі зобов`язання піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною освіти. Відповідно до ч.4 ст.155 Сімейного кодексу України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім" ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У пп. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», факт ухилення батька (матері) від виховання та утримання дітей може бути підтверджений письмовими доказами (актами, листами тощо), а також показаннями свідків. Окремого рішення суду на підтвердження цього факту не потрібно. Факт ухилення відповідача від виховання та утримання малолітньої доньки [PERSON] підтверджується нотаріальною заявою відповідача, розрахунком заборгованості державного виконавця, та не бажанням останнього встановити зв`язок з донькою. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, і судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Виходячи з вищенаведеного достовірно з`ясовано, що в порушення вимог ст. 150, 180 СК України, [PERSON] усунувся від виконання Конституційного обов`язку, передбаченого ст.51 Конституції України щодо належного виховання своєї малолітньої доньки. Аналізуючи всі докази по справі, вбачається, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, останній не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема надав посвідчену нотаріально заяву про не заперечення проти позбавлення батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] . Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, суд розцінює як самоусунення відповідача від своїх батьківських обов`язків по відношенню до доньки [PERSON] , а відтак заявлені позовні вимоги слід задовольнити в повному обсязі.

Outcome: approved