Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-27 00:00:00

01.08.2014 року ПАТ КБ «Приват Банк» м. Дніпропетровськ звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом, посилаючись на те, що 03.01.2006 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № б/н про надання кредиту у розмірі 4000 грн. 00 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі надавши відповідачу кредит в розмірі встановленому Договором. В свою чергу відповідач в порушення умов договору зобов'язання за цим договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим, станом на 30.04.2014 року виникла заборгованість в розмірі 18760 грн. 62 коп. яка складається з наступного: -3890,26 грн. - заборгованість за кредитом; - 14870,36 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; Від цієї суми заборгованості віднімається сума в розмірі 5359 грн. 44 коп. яка була задоволена судовим наказом Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 14.01.2009 року з відповідача [PERSON] на користь позивача, різниця становить 13401 грн. 18 коп. - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина) - 670,06 грн. - штраф (процентна складова) Тому позивач просить суд, стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором № б/н від 03.01.2006 року в розмірі 14571 грн. 24 коп. та судові витрати по сплаті судового збору у сумі 243,60 грн. Представник позивача Мошнєгцу Л.В. що діє на підставі довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, наполягала на їх задоволенні, навела доводи аналогічні викладеним у позові. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі, просив суд застосувати до вимог позивача загальний строк позовної давності. Суд, вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, та надавши належну оцінку наявним у справі доказам в межах заявлених позовних вимог встановив наступне. Під час судового засідання встановлено, що 03.01.2006 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № б/н про надання кредиту у розмірі 4000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до пояснень представника позивача, в порушення умов договору відповідач зобов'язання за цим договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим, станом на 30.04.2014 року виникла заборгованість в розмірі 18760 грн. 62 коп. яка складається з наступного: -3890,26 грн. - заборгованість за кредитом; - 14870,36 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; Від цієї суми заборгованості віднімається сума в розмірі 5359 грн. 44 коп. яка була задоволена судовим наказом Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 14.01.2009 року з відповідача [PERSON] на користь позивача, різниця становить 13401 грн. 18 коп. - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина) - 670,06 грн. - штраф (процентна складова) Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору. Відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти і такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Разом з тим відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлена в три роки. Про збільшення цього строку сторони домовленості не укладали. Згідно ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Статтею 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу. Матеріалами справи встановлено, що судовим наказом Слов'янського міськрайонного суду від 14.01.2009 року з відповідача [PERSON] на користь позивача, було стягнуто 13401 грн. 18 коп. за кредитним договором, таким чином перебіг позовної давності було перервано. В даному випадку відлік строку позовної давності починається з моменту коли ПАТ КБ «Приват Банк» довідався або міг довідатися про порушення свого права після 14.01.2009 року. Відповідно до наданого розрахунку заборгованості - з 24.01.2009 року відповідач припинив виконання своїх зобов'язань за кредитним договором і не сплачував жодних платежів за кредитом. Таким чином права вимоги про стягнення заборгованості по кредиту, процентам та комісії у позивача виникло з 24.01.2009 року. Однак з даним позовом ПАТ КБ Приват Банк звернулися лише 01.08.2014 року. Суд встановивши такі обставини приходить до висновку про те, що позивач звернувся до суду з вимогою про захист свого цивільного права поза межами позовної давності. Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності є підставою для відмови у позові в даному випадку. З наведеного вище та враховуючи пропущення позивачем загального строку позовної давності на підставі ст..ст. 257, 267 ч.4 ЦК України та роз"ясень п. 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України, суд приходить до переконання, що в задоволенні позову слід відмовити. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed