Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-26 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, посилаючись на те, що 28 та 32 жовтня 2006 року належна позивачам на праві приватної власності квартира за адресою: Харківська область, м. Куп’янськ, вул. Леніна, 19/29 була залита водою, яка протекла з квартири [ADDRESS], що розташована поверхом вище над квартирою позивачів, де було протікання із незакільцованої труби стояку опалення. В результаті затоплення вищевказаної квартири №19 позивачам була завдана матеріальна та моральна шкода. У зв’язку із затопленням та пошкодженням квартири, речей, позивачі пережили хвилювання, намагалися врятувати речі та зменшити збитки. Під час затоплення в квартирі позивачів все було мокрим, а зі стелі текла ржава гаряча вода, це змусило позивачів організовувати своє життя в умовах до яких вони не звикли. Відповідачі в добровільному порядку відмовилися відшкодувати завдані збитки, тому, позивачі були змушені звернутися до суду з позовом про стягнення з відповідачів матеріальної та моральної шкоди. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник позов підтримали та просили його задовольнити в повному обсязі. Позивач [PERSON] у судове засіданні не з’явився надав до суду заяву в якій просив справу розглядати без його участі, наполягав на задоволенні позову. Відповідачі та їх представник у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, посилаючись на те, що заочним рішенням Куп’янського міськрайонного суду Харківської області від 30.12.2011 р. позов [PERSON] до ХОКП «ДРІТ», третя особа ЖКП № 1, про стягнення матеріальної шкоди, був задоволений та визнано ХОКП «ДРІТ» винними у затопленні їхньої квартири, у зв’язку з чим відповідачі наполягали на тому, що в їх діях вини у затопленні квартири [PERSON] не має. Крім того просили відмовити у задоволенні позову у зв’язку зі спливом строку позовної давності, оскільки подія, яка зазначена в позові відбулася у 2006 р., а позивачка з даним позовом звернулася до суду 28.10.2013 р.. Представник третьої особи ЖКП №1 у судове засідання не з’явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, зазначив, що при розгляді позовної заяви покладається на розсуд суду. Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши докази і оцінивши їх у сукупності суд встановив наступне. Квартира, яка розташована за адресою: Харківська область, м. Куп’янськ, вул. Леніна, 19/29 належить на праві власності позивачам [PERSON] та [PERSON], що підтверджується договором міни квартири від 26 липня 1999 року (а.с. 11-13). [PERSON] та [PERSON] проживають та зареєстровані за адресою: [INFO], що підтверджується довідкою №8661 від 27 листопада 2006 року наданої житлово-комунальним підприємством №1 м. Куп’янська та відомостями наданими суду на запит Головним управлінням Державної міграційної служби України в Харківській області (а.с. 14, 26-29). Квартира [ADDRESS] була продана 10 вересня 2003 року відповідачу [PERSON], а відповідачка [PERSON] прописана у зазначеній вище квартирі №32, що підтверджується довідкою №8677 від 27 листопада 2006 року наданої житлово-комунальним підприємством №1 м. Куп’янська (а.с. 15). Комісія в складі голови ЖРЕП, власника квартири №29, користувача квартири №32, сусідів з квартир №30,31,35 склала та підписала 03 листопада 2006 року акт оцінки пошкодженого майна жильців квартири №29 після затоплення користувачем квартири [ADDRESS] здійсненого 28-го та 31-го жовтня 2006 року. Відповідно до складеного акту, матеріальна шкода завдана власникам квартири №29 буд. №19 розташованого по вул. Леніна, м. Куп’янська, Харківської області склала 4022 грн. (а.с. 16). На підставі проведеного ремонту квартири після затоплення за адресою: Харківська область, м. Куп’янськ, вул. Леніна, 19/29, було складено зведений кошторисний розрахунок вартості будівництва від 10 листопада 2006 року. Згідно даного розрахунку, вартість ремонту квартири №19 після затоплення склала – 20 080 грн. (а.с. 17-20). Актом-приписом на пристрій автономного опалення квартири [ADDRESS] від 17 липня 2006 року було попереджено власника [PERSON] про необхідність запрошення представника ХОКП «ДРІТ» після закінчення монтажних робіт систем газопостачання та в присутності якого, потрібно було провірити міцність та щільність трубопроводів (а.с. 21). 24 липня 2006 року представником установи теплопостачання було складено акт №3 про відключення квартири від системи центрального опалення. Згідно даного акту, квартиру [ADDRESS] було відключено від системи центрального опалення за винятком рушникосушки (а.с. 23). 24 липня 2006 року власники квартир №№29,30,32,33,35,36,38,39 будинку №19 по вул. Леніна м. Куп’янська склали договір на виконання робот по відключенню опалювальних пристроїв від системи центрального опалення. Умови договору виконані у повному обсязі (а.с. 40). 20 квітня 2007 року в ході обстеження квартири по факту затоплення, комісією в складі представників ХОКП «ДРІТ» та головного інспектора теплопостачання було встановлено, що демонтаж системи опалення в квартирі [ADDRESS] було здійснено без представників ХОКП «ДРІТ» та представників ЖКП №1 (а.с. 22). 23 січня 2013 року рішенням судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області було скасовано заочне рішення Куп’янського міськрайонного суду Харківської області від 30 липня 2012 року та ухвалено нове, яким у задоволенні позову [PERSON] та [PERSON] до ХОКП «ДРІТ», третя особа ЖКП № 1, про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої у зв’язку із затопленням квартири, було відмовлено (а.с. 7-10). 05 лютого 2014 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ постановила ухвалу, якою було відмовлено у задоволенні касаційної скарги [PERSON] та [PERSON], а оскаржуване рішення апеляційного суду Харківської області від 32 січня 2013 року було залишено без змін (а.с. 73). Стаття 15 ЦК України передбачає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16 ЦК України зазначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Частиною 2 даної статті передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування матеріальної шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Ч. 2 цієї ж статті передбачено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Таким чином, законодавством встановлена презумпція вини заподіювача шкоди, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Відповідно до роз’яснень, які містяться в п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27.03.1992 року з подальшими змінами та доповненнями, шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Згідно ч. 1 ст. 1190 ЦК України, особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. Згідно із ч. 2 ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. В силу ст.ст. 59, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. З наданих сторонами по справі доказів, які також були визнані Апеляційним судом Харківської області та сторонами, під час судового розгляду, вбачається, що 28 жовтня 2006 року належна позивачам квартира була залита водою. Таким чином, факт спричинення позивачам майнової шкоди не викликає сумніву. Також було доведено, що причиною залиття квартири позивачів стала незакільцована труба стояку опалення у ванній кімнаті квартири №32, що належить сім’ї [PERSON]. Відповідальність власників квартири №32 була доведена рішенням Апеляційного суду Харківської області, яке було залишено в силі після касаційного оскарження. В рішенні Апеляційного суду Харківської області від 23 січня 2013 року зазначено, що демонтаж системи опалення в квартирі №32 було проведено приватним підприємцем, договір з яким укладався власниками квартири, без представників Харківського обласного комунального підприємства «ДРІТ». Тому шкоду, заподіяну родині [PERSON] залиттям їх квартири №29, що сталося внаслідок неякісного виконання робіт по демонтажу системи опалення всередині квартири №32, мають відшкодовувати винні особи. Здійснивши роботи по демонтажу системи опалення у своїй квартирі без залучення представників ХОКП «ДРІТ» власники квартири №32 взяли на себе ризик відповідальності за можливі наслідки. В силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. У зв’язку з тим, що рішення вищестоящого суду, яке набрало законної сили, є обов’язковим для інших судів та факти встановлені даним рішенням не потребують повторному доведенню у судовому засіданні та визнаються безспірними. Суд приходить до висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги по відшкодуванню матеріальної шкоди завданої [PERSON] та [PERSON] в наслідок затоплення їх квартири водою, яка протекла з квартири №32 сім’ї [PERSON]. Загальна вартість завданої матеріальної шкоди визначена сумою в розмірі 24 102 грн., яка складається з 4 022 грн. визначеної актом оцінки пошкодженого майна від 03 листопада 2006 року та 20 080 грн. визначеної розрахунком ПП «Будівельник» за проведення ремонтних робіт внаслідок залиття квартири. Що ж стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то вони також підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, зокрема й у тих, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. У відповідності до вимог ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті. На думку суду, позивачі довели факт спричинення їм моральної шкоди, відповідно до п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 “Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди ”, а саме – протиправність дій відповідачів, вина у залитті квартири позивачів, які тривалий час морально та нервово переживали, у зв’язку з пошкодженням належного їм майна, також був порушений їх звичайний ритм життя, вони вимушені були доводити свій позов через суд, витрачаючи час, внаслідок чого позивачі зазнали значних душевних страждань, тому суд вважає, що діями відповідачів була заподіяна моральна шкода, яку оцінює у розмірі 1 700 грн., оскільки розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен приводити до її збагачення. Стосовно посилання відповідачів, на заочне рішення Куп’янського міськрайонного суду Харківської області від 30 грудня 2011 року, яким було задоволено позовні вимоги [PERSON] та стягнуто на його користь з ХОКП «ДРІТ» 9557 грн. матеріальної шкоди у зв’язку з порушенням вимог законодавства під час процедури відключення квартири від системи теплопостачання, як на підставу того, що їх вини в затопленні квартири [PERSON] не має, то суд звертає увагу на те, що дане рішення не було розглянуто в апеляційному порядку, оскільки апеляційна скарга ХОКП «ДРІТ» була повернута, як така, що не підлягає розгляду в апеляційному порядку, у зв’язку з чим вищевказане рішення набрало законної сили. Разом з тим заочне рішення Куп’янського міськрайонного суду від 30.07.2012 р., яким позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] були задоволені та стягнуто з ХОКП «ДРІТ» на їх користь майнову шкоду в розмірі 24 102грн. та 1 700 моральної шкоди, Рішенням судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 23.01.2013 р. було скасовано, та було встановлено, що вини ХОКП «ДРІТ» у затопленні квартири [PERSON] не має. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.02.2014 р., було встановлено, що вказане рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Тому суд при вирішенні даної справи брав до уваги саме рішення апеляційного суду Харківської області від 23.01.2013 р. Крім того, суд вважає, що відповідачами був порушений Акт-припис від 17 липня 2006 року, яким було попереджено власника [PERSON] про необхідність запрошення представника ХОКП «ДРІТ» після закінчення монтажних робіт систем газопостачання, в присутності якого, потрібно було провірити міцність та щільність трубопроводів, чого ним не було зроблено, що підтверджується Актом обстеження квартири від 20.04.2007 р., яким було встановлено, що демонтаж системи опалення був здійснений без представників ХОКП «ДРІТ», у зв’язку з чим суд дійшов висновку, що відповідачі винні у заподіянні шкоди позивачам. Стосовно клопотання відповідачів про відмову у задоволенні позову у зв’язку зі спливом строку позовної давності, то судом встановлено наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. В силу ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. У судовому засіданні, зі слів відповідача [PERSON], було встановлено,що позивачі [PERSON] неодноразово зверталися до суду з позовами до них у зв’язку із затопленням їхньої квартири, перший позов був поданий в той же рік коли відбулося затоплення. З наданих документів вбачається, що заочним рішенням Куп’янського міськрайонного суду Харківської області від 30.07.2012 р. позовні вимоги [PERSON] були задоволені. Стягнуто з ХОКП «ДРІТ» майнову шкоду в сумі 24 102 грн., та 1 700 грн. моральної шкоди. Рішенням судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 23.01.2013 р. вказане заочне рішення було скасовано та встановлено, що винною особою у заподіянні їм шкоди не являється ХОКП «ДРІТ», після чого позивачі 28.10.2013 р. звернулись до суду за захистом своїх прав, вказавши відповідачів [PERSON]. Тому враховуючи, що позивачі протягом семи років намагалися відновити своє порушене право, та беручи до уваги, що після ухвалення рішення від 23.01.2013 р. перебіг позовної давності почався заново, то суд не вбачає в діях позивачів пропуску строку позовної давності, у зв’язку з чим відмовляє у задоволенні вищевказаного клопотання В силу ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі наведеного,

Outcome: approved