Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-22 00:00:00

11 серпня 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я. В обґрунтування позовних вимог, позивач вказав, що з 25.06.2002 року по 01.07.2015 року перебував у трудових відносинах з відповідачем, працював підземним прохідником на шахті "Тернівська". 01.07.2015 року звільнений за власним бажанням в зв`язку з виходом на пенсію за віком, згідно ст. 38 КЗпП України. 12.01.2016 року ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» йому вперше було встановлено професійне захворювання: «Радікулопатія попереково-крижова (L5, S1), білатеральна, переважно зліва, та шийна (С5-С7), з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим та м`язово-тонічним синдромами, вираженою гіпотрофією м`язів плечового поясу справа, периферичним нейроваскулярним синдромом, дв. плечолопатковим періартрозом (ПФС справа - другого ст., зліва першого-другого ст., остеоартрозом і періартрозом ліктьових суглобів (ПФС першого-другого ст.)». 30.03.2016 року висновком МСЕК йому первинно було встановлено 35% втрати професійної працездатності та встановлена третя група інвалідності. Розслідування даного хронічного професійного захворювання зафіксованого в акті розслідування професійного захворювання від 12.02.2016 року. У зв`язку з професійним захворюванням в 2016 році позивач звернувся до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом про стягнення моральної шкоди. Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області 12.09.2016 року з відповідача на користь позивача стягнуто у відшкодування моральної - 15000,00 грн. (справа № 212/3859/16-ц). Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.10.2016 року та Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.06.2020 року, рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області 12.09.2016 року залишено без змін. 05.02.2019 року ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» позивачу було встановлено професійне захворювання: «Сидеросілікоз першої стадії. Легенева недостатність першого-другого ступеня». Захворювання професійне 05.02.2019 року. 10.06.2019 року висновком МСЕК позивачу було встановлено 45% втрати професійної працездатності, з яких первинно 10% по сидеросілікозу та повторно 35% по радикулопатії, третя група інвалідності, безстроково. У зв`язку із ушкодженням здоров`я через професійне захворювання позивачу заподіяна моральна шкода, яка полягає у фізичному болі та стражданнях яких він зазнав та продовжує зазнавати, в зв`язку з професійними захворюваннями змінилися його образ та якість життя, розмір моральної шкоди він оцінює в розмірі 240 000,00 грн., яку просить стягнути з відповідача. Ухвалою судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 серпня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Відповідач, який належним чином повідомлений про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, скористався своїм правом та направив до суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд у задоволені позовних вимог позивача відмовити. Позивач, у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження, строк не скористався своїм правом та не направив до суду відповідь на відзив на позовну заяву. Згідно ст. 279 ЦПК України суд проводить розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом позивач [PERSON] з 25.06.2002 року по 01.07.2015 року працював підземним прохідником шахти «Тернівська» ПАТ «Кривбасзалізрудком», що підтверджується копією трудової книжки [NUMBER] . З АКТу розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 12.02.2016 року вбачається, що 12.01.2016 року ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» позивачу первинно встановлено професійне захворювання - «Радікулопатія попереково-крижова (L5, S1), білатеральна, переважно зліва, та шийна (С5-С7), з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим та м`язово-тонічним синдромами, вираженою гіпотрофією м`язів плечового поясу справа, периферичним нейроваскулярним синдромом, дв. плечолопатковим періартрозом (ПФС справа - другого ст., зліва першого-другого ст., остеоартрозом і періартрозом ліктьових суглобів (ПФС першого-другого ст.)». 30.03.2016 року висновком МСЕК позивачу первинно було встановлено 35% втрати професійної працездатності та встановлена третя група інвалідності. Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області 12.09.2016 року з відповідача на користь позивача стягнуто у відшкодування моральної шкоди у зв`язку з професійним захворюванням - 15000,00 грн. (справа № 212/3859/16-ц). Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.10.2016 року та Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.06.2020 року, рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області 12.09.2016 року залишено без змін. Відповідно до медичного висновку № 227 від 05.02.2019 року ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини», позивачу додатково встановлено професійне захворювання: «Сидеросілікоз першої стадії. Легенева недостатність першого-другого ступеня». Захворювання професійне 05.02.2019 року. 05 квітня 2019 року на підприємстві ПАТ «Кривбасзалізрудком», проведено розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання позивача, про що складено Акт розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4. В п. 16 Акту зазначено, що підставою для встановлення професійного захворювання стало те, що працюючи на ш. «Тернівська» (раніше ш. «ім. Леніна») ПАТ «Кривбасзалізрудком» з 25.06.2002 року по 01.07.2015 року, підземним прохідником [PERSON] виконував весь комплекс прохідницьких робіт з продовження горизонтальних, похилих та вертикальних підземних гірничих виробок. Внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, мавших місце порушень систем вентиляції і пилоподавлення, підпадав під вплив підвищених концентрацій аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони. В п. 17 Акту зазначено, що причина виникнення професійного захворювання є пил переважно фіброгенної дії, концентрація пилу з вмістом вільного діоксиду кремнію від 10% до 70% в повітрі робочої зони складала - 6,0 мг/м3 при гранично допустимій 2,0 мг/мЗ. 10.06.2019 року висновком МСЕК позивачу було встановлено 45% втрати професійної працездатності, з яких первинно 10% по сидеросілікозу та повторно 35% по радикулопатії, третя група інвалідності, безстроково, що підтверджується довідкою серія 12 ААА № 054657. Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Так, відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Оцінюючи позицію представника відповідача щодо відсутності підстав для покладення на підприємство відповідальності за завдану шкоду, оскільки відсутня вина підприємства в її заподіянні, суд вважає такою, що не відповідає вимогам закону, оскільки між сторонами склалися трудові правовідносини, а професійне захворювання отримане позивачем також і під час виконання ним трудових обов`язків, а отже наявні у зв`язку з цим всі підстави, передбачені ст. 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди. Стаття 13 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Отже, відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і винною протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. Право на отримання виплати за моральну шкоду за наявності факту її заподіяння виникає у потерпілого з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Частиною третьою статті 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У відповідності зі ст.ст. 23,1167 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання полягає, зокрема, у фізичному болі, душевних стражданнях, які він поніс у зв`язку з ушкодженням здоров`я та травмуванням внаслідок нещасного випадку. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Судом встановлено, що у зв`язку з отриманням у 2016 році професійного захворювання та встановленням стійкої втрати працездатності у розмірі 35 %, третя група інвалідності, позивачу було заподіяно моральну шкоду, яка йому була відшкодована відповідно до рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області 12.09.2016 року - 15000,00 грн. (справа № 212/3859/16-ц). Однак у зв`язку з встановленням позивачу у 2019 року ще одного професійного захворювання та встановлення йому стійкої втрати працездатності у розмірі 10 %, третя група інвалідності, позивачу заподіяно моральну шкоду. Внаслідок отриманого професійного захворювання у позивача змінилися умови життя, він змушена постійно проходити лікування, які не дають покращення в стані здоров`я. Крім того, постійно відчуває біль у грудях, печію в ногах, відчуває недостатність рухливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України '' Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, суд враховує час роботи позивача на підприємстві відповідача в шкідливих умовах, характер отриманих професійних захворювань, відсоток втрати позивачем професійної працездатності 45 %, встановлену ІІІ групу інвалідності. Однак при цьому суд зауважує, що 35% втрати працездатності, третя група інвалідності, позивачу було встановлено у 2016 році і він скористався своїм правом та з відповідача на його користь було стягнуто моральну шкоду за рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області 12.09.2016 року у розмірі 15000,00 грн.. Оскільки позивачу первинно 05.02.2019 року було встановлено нове професійне захворювання і висновком МСЕК йому встановлено 10% втрати професійної працездатності за цим захворюванням, враховуючи тяжкість вимушених змін в житті позивача, суд вважає необхідним визначити розмір компенсації в сумі 40 000 гривень 00 копійок, що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. На підставі ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави, судовий збір у сумі 908 гривень 00 копійок. На підставі ст. ст. 23, 1167 ЦК України, ст. 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial