Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-20 00:00:00

21 жовтня 2014 року позивач звернулася до суду із позовом про стягнення аліментів на утримання їхньої малолітньої доньки [PERSON] в розмірі 1/4 частки доходів відповідача та пені за прострочення сплати аліментів на її утримання. В обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що перебуває з відповідачем у шлюбі, який був зареєстрований 13 липня 2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Корабельного районного управління юстиції у м.Миколаєві, актовий запис № 189. Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з нею. Відповідач ухиляється від утримання дитини, матеріальної допомоги добровільно не надає. Дитина знаходиться на її утриманні. Відповідач здоровий, не є інвалідом, працездатний, його матеріальний стан дозволяє утримувати дитину, а тому відповідно до ст.182 Сімейного Кодексу України, він має можливість надавати матеріальну допомогу. Посилаючись на наведене, позивач просила позов задовольнити та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 доходів (заробітку) відповідача щомісячно з дня народження дитини та до її повноліття. Одночасно просила стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів на її утримання в розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожний день прострочення. Заборгованість по аліментах на її утримання станом на 01.10.2014 року становить 3833,93 гривні. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених в заяві. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, був повідомлений належним чином, заяв про розгляд справи в його відсутність до суду не надходило. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню. Відповідно до вимог ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При ухиленні цього обов'язку, кошти стягуються в судовому порядку. Частиною 1 статті 184 СК України передбачено, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.182 СК України, п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006р. №3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 13 липня 2004 року, який був зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Корабельного районного управління юстиції у м.Миколаєві, актовий запис № 189. Від даного шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Неповнолітня дитина проживає та знаходиться на утриманні позивача, батько дитини матеріальну допомогу не надає. Даних про те, що відповідач має офіційне місце праці та має стабільний дохід суду не представлено. Проте відповідач є працездатним та не позбавленим можливості збільшувати свій дохід, а отже і виплачувати аліменти. При визначенні розміру аліментів суд враховує потреби дитини і можливості батька та встановлює розмір аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. з урахуванням індексів інфляції щомісячно для сплати позивачці на утримання дитини. За правилами ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а тому суд стягує аліменти з дня звернення до суду, тобто з 21.10.2014 року, а не з дня народження дитини, як того просить позивач, і до повноліття дитини. Що стосується позовної вимоги про стягнення пені за прострочення сплати аліментів на утримання позивача, суд дійшов до наступного. Судом встановлено, що заочним рішенням Корабельного районного суду м.Миколаєва від 03.07.2014 року з відповідача на користь позивачки стягнуті аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 14.04.2014 року і до досягнення дитиною 3 річного віку. На підставі вказаного рішення був виданий виконавчий лист на направлений на виконання. З розрахунку заборгованості по аліментах, наданого державним виконавцем, вбачається, що на підставі вказаного рішення нараховано аліментів за 2014 рік в сумі 6086, 43 гривень, добровільно сплачено боржником 620,0 гривень, заборгованість станом на 01.12.2014 року становить 5466,43 гривні. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Таким чином, ст. 196 СК України передбачає відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), яка настає лише за наявності вини цієї особи. Також відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Отже, обов'язковою умовою застосування юридичної відповідальності у вигляді стягнення неустойки є винна протиправна поведінка особи, тобто воно можливе у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов'язаної сплачувати аліменти, наприклад, у зв'язку з її ухиленням від сплати аліментів, розшуком, перебуванням за кордоном тощо. При цьому пеня нараховується не з часу фактичного ухилення від утримання і не з часу подання позовної заяви про стягнення аліментів чи з часу набрання рішенням суду про стягнення аліментів законної сили, а з часу невиконання рішення суду. Моментом невиконання судового рішення є початок ухилення від його виконання або перешкоджання його виконанню. Невиконання судового рішення полягає у невжитті особою, до якої звернуто виконання рішення, що набрало законної сили, передбачених законом заходів щодо їх виконання. Позивач посилалась на винну поведінку відповідача як платника аліментів, яка полягала в утворенні заборгованості по аліментах внаслідок його неналежного виконання обов'язку утримувати її як дружину та сплачувати аліменти, які присуджені за рішенням суду. Виходячи зі змісту норм ст. 196 СК України, суд відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України повинен встановити не тільки факт заборгованості за аліментами, а й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, у її виникненні та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки. Судом встановлено, що відповідачем у серпні та вересні 2014 року добровільно сплачено 620,0 гривень аліментів, а, отже, суд не вбачає винної протиправної поведінки відповідача у виникненні заборгованості по аліментах. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів не підлягають задоволенню. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 гривень в зв'язку з тим, що позивачка була звільнена від сплати судових витрат при зверненні до суду.

Outcome: partial