Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вимогами ухвалити рішення, яким визначити місце проживання неповнолітніх сина [PERSON], 2001 року народження і сина [PERSON], 2005 року народження з батьком. У судовому засіданні представник позивача вимоги підтримала. [PERSON] (її представник) до суду не з»являється, про час і місце слухання справи сповіщена судом відповідно до вимог ст.74 ЦПКУ, причини неявки суду не повідомляє, але до сьогоднішнього судового засідання надала письмову заяву про вирішення спору за її відсутності і зазначила, що позов визнає. Представник Київської рай адміністрації до судового засідання не з»явився, про час і місце слухання справи сповіщений належним чином, надав заяву про вирішення спору за його відсутності. За згодою позивачевої сторони суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача. Згідно з ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Суд вислухав представника позивача , вивчив надані до суду документи і встановив наступне: [PERSON] і [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 2000 року по 2012 рік, від цього шлюбу сторони мають неповнолітнього сина, [PERSON], 2001 року народження. (актовий запис про народження №214 від 10.04.2001 р. відділу реєстрації актів громадянського стану Приморського районного управління юстиції м.Одеси) і неповнолітнього сина [PERSON], 2005 року народження (актовий запис про народження №648 від13.07.2005 року Другого відділу реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м.Одеси). Після розірвання шлюбу між батьками діти проживають з батьком. Представник позивача пояснила, що діти самі обради місце проживання з батьком, оскільки батько має можливість створити належні умови для життя і розвитку дітей6 [PERSON] має постійну роботу, йому на праві власності належить квартира, позивач зайнятий на тренерській роботі, що сприяє заняттю дітьми спортом на професійному рівні. В той час як відповідачка за станом здоров»я не працює і не має постійного доходу, відповідачка проживає в квартирі, що належить на праві власності колишньому чоловіку. Позивачева сторона також стверджує, що не заперечує проти спілкування дітей з матір»ю, не перешкоджає відповідачці у вихованні дітей. Посилаючись на інтереси неповнолітніх дітей позивач просить суд ухвалити рішення про визначення місця проживанн дітей з батьком. На підтвердження вимог позивачева сторона посилалась на такі докази: свідоцтво про народження [PERSON] і [PERSON], рішення Київського райсуду м.Одеси від 29.03.2012 року про розірвання шлюбу між [PERSON] і [PERSON], довідку з місця проживання, характеристики на дітей з місця навчання, характеристика з місяця роботи позивача, довідки з Львівської обласної федерації велосипедного спорту (діти займаються велоспортом), довідку про доходи позивача, свідоцтво на право власності на квартиру від 1997 року, акт обстеження житлово-побутових умов батька і дітей, договір оренди квартири (позивач разом з дітьми проживає на сього дні у м.Львові). При вищенаведених обставинах суд вважає, що позов [PERSON] обґрунтованим і підлягаючим задоволенню з таких підстав: Ст.157 СК передбачає, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до вимог ст.160 СК України « місце проживання дитини, яка не досягла 10 років, визначається за згодою батьків. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов"язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкуівання з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини». У даному випадку сторони - батьки неповнолітніх [PERSON], 2001 року народження і [PERSON], 2005 року народження - припинили сімейні відносини більше трьох років назад, діти обрали місце проживання з батьком і перебувають на його утриманні та вихованні, мати не заперечувала проти проживання дітей з батьком, а батько не перешкоджає матері у спілкуванні з дітьми. Суд не отримав доказів, що мати має можливість створити умови, що необхідні для всебічного розвитку дітей. Відповідно до ч.1 ст.161 СК України «якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати неповнолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом». Ухвалюючи дане рішення суд приймає до уваги прихильність дітей до батька, відсутність у матері роботи та власного житла.

Outcome: approved