Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-08 00:00:00

16.09.2020 року до суду звернулася позивач [PERSON] , з позовом про визнання права на земельну ділянку (пай) до відповідача Боровківської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Головне управління держгеокадастру у Дніпропетровській області 17.09.2020 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального провадження в підготовче судове засідання на 09.11.2020 року. 30.10.2020 року від третьої особи надійшли письмові пояснення. 04.11.2020 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву 09.11.2020 року закінчене підготовче судове засідання справа призначена до розгляду в судовому засіданні на 09.11.2020 року Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось в відповідно до положень ст. 247 ЦПК України. Згідно заявлених позовних вимог позивач просить визнати за нею право на земельну частку (пай), яка перебувала у колективній власності КСП «Нива» (Шлях до комунізму), розміром 5.96 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі, на місцевості, що розташована на території Боровківської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: в період з 1988 року по 1996 року вона була членом колективного сільськогосподарського підприємства «Шлях до комунізму» (пізніше КСП «Нива»), яке знаходилось на території Боровківської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. У 1995 році землі КСП «Нива» були розпайовані відповідно до п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність підприємствам та організаціям». Так як на час розпаювання земель вона працював та була членом КСП «Нива» вона має право на отримання земельної частки (паю). Вона була внесена до списку осіб до Державного акту на право колективної власності на землю КСП «Нива» від 01.12.1995 року, виданого Боровківською сільською радою Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, але сертифікат на її ім`я не виготовлявся та земельну ділянку (пай) не отримала, що й стало підставою звернення до суду. В судове засідання позивач не з`явилася, подавши заяву про розгляд справи у її відсутність, згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача - Боровківської сільської ради Верхньодніпровського району Верхньодніпровської міської ради Дніпропетровської області до судового засідання не з`явився, подавши клопотання про розгляд справи у його відсутність. Згідно поданого відзиву на позовну заяву просить відмовити у задоволенні позовних вимог, виходячи з того, що позивач 20.04.1988 року була прийнята на роботу в члени колгоспу «Шлях до комунізму» дояркою. 01.01.1993 року колгосп «Шлях до комунізму» було перейменовано в КСП «Нива. 20.03.1996 року позивач була звільнена з КСП «Нива» за власним бажанням. Паювання земель КСП «НИВА» відбулось 01.12.1995 року. Сертифікати на право на земельну частку (пай) членам КСП «Нива» видавались з 1997 року по 2000 рік. Протягом цих років рішенням зборів КСП «Нива» списки на видачу сертифікатів уточнювались. В остаточному списку позивач також відсутня, що дає підстави вважати, що на час паювання земель КСП «Нива» позивач не мала права на земельну частку (пай). Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору представник Головного управління держгеокадастру в Дніпропетровській області в судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Згідно письмових пояснень просить ухвалити законне рішення навівши правове обґрунтування права на земельну ділянку (пай) членів колгоспів та КСП. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог,заслухавши учасників розгляду справи, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. З наданої позивачем копії трудової книжки судом встановлено, що позивач 20.04.1988 року була прийнята в члени колгоспу «Шлях до комунізму» на посаду доярки. 01.01.1993 року колгосп «Шлях до комунізму» перейменовано в КСП «Нива». 20.03.1996 року позивач була звільнена з КСП «Нива» за власним бажанням. Також судом встановлено, що паювання земель колективного сільськогосподарського підприємства «Нива» проводилось у грудні 1995 року. Державний акт серії І- ДП № 000016 на право колективної власності на землю колективному сільськогосподарському підприємству «Нива» виданий 01 грудня 1995 року, що підтверджується повідомленням відділу у Верхньодніпровському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області та копією Державного акту про право колективної власності на землю. Відповідно до п. 2 Указу Президента України «Про паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року N 720/95 - Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Як вбачається з повідомлення відділу у Верхньодніпровському районі ГУ Держгеокадастру в Дніпропетровській області від 20.08.2020 року № Я-27/0-0.20-27/133-20 позивач значиться у списку до Державного акту на право колективної власності на землю КСП «Нива» серії І-ДП № 000016 від 01.12.1995 року на території Боровківської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, але не значиться у книзі реєстрації сертифікатів на земельний пай членів КСП «Нива», що видаються членам КСП «Нива», Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права, одним із способів якого є визнання права. З наданих суду документів встановлено, що на час видачі КСП «Нива» державного акту на право колективної власності на землю позивач була членом КСП «Нива», що підтверджується даними трудової книжки колгоспника, виданої на ім`я позивача. Відповідно до ч.1 ст. 19 ЗУ «Про колективне сільськогосподарське підприємство» - Трудові відносини членів підприємства регулюються цим Законом і статутом підприємства, а громадян, які працюють за трудовим договором або контрактом, - законодавством про працю України. Відповідно до ст. 62 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» - Основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Відповідно до ч.1,2 ЗУ «Про колективне сільськогосподарське підприємство» - Членство в підприємстві ґрунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу із складу його членів. Членами підприємства можуть бути громадяни, які досягли 16-річного віку, визнають і виконують його статут. Записи в трудовій книжці позивача вказують на те, що позивач була прийнята в члени колгоспу «Шлях до комунізму», який 01.01.1993 року був перейменований в КСП «Нива» 20.04.1988 року та був членом цього господарства до 20.03.1996 року. Оцінюючи надані позивачем докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що членство позивача в колгоспі «Шлях до комунізму» в подальшому КСП «Нива» в період з 1988 року по 1996 рік знайшло своє підтвердження, наданими позивачем доказами, а саме записами в трудовій книжці колгоспника, яка містить найменування господарства, його печатку, підпис керівника, а також визнається відповідачем у справі згідно наданого відзиву. Будь-яких доказів на спростування даного факту відповідачем не надано. Відповідно до ст. 14 Конституції України та ч. 2 ст. 1 Земельного Кодексу України право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до Закону. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ (із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду України № 2 від 19.03.2010 року), сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (п.17 розділу Х "Перехідних положень"Земельного кодексу). Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку(пай) з дня видачі цього акту. Невнесення до зазначеного вище списку особи, що була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Відповідно до ч. 1 ст.1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», право на земельну частку (пай) зокрема мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ст. 2 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) також є рішення суду про визнання права на земельну частку(пай). Згідно із ч. 9 ст. 5 ЗК України (1990р.) кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому ч. 6, ч. 7 ст. 6 цього Кодексу. Згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні» від 10.07.2018 року № 2498-VIII, який набрав чинності 01.01.2019 року, землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Зазначений Закон є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, сформовані за рахунок земель, які в силу зазначеного Закону переходять до комунальної власності. Аналізуючи досліджені докази, суд вважає, що є всі підстави для визнання за позивачем права на земельну частку (пай), тобто для задоволення позовних вимог. Оскільки на підставі зібраних у справі доказів судом встановлено, що позивач працювала в колгоспі «Шлях до комунізму», в подальшому КСП «Нива», була членом колгоспу, а в подальшому сільськогосподарського підприємства, при паюванні земель сільськогосподарського підприємства була включена у список осіб на отримання земельної частки (паю). Саме факт членства позивача у КСП «Нива» є правовою підставою для визначення права позивача на земельну частку (пай), оскільки необхідною умовою для отримання земельної частки (паю) є членство в колективному підприємстві, всі інші обставини не можуть позбавити члена колгоспу, КСП, права на земельну частку (пай). Статтями 256, 257 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Судом встановлено, що позивач не пропустила строк звернення до суду через те, що дізнався про свої порушені права лише у 2020 році відповідно до повідомлення відділу у Верхньодніпровському районі ГУ Держгеокадастру в Дніпропетровській області від 20.08.2020 року № Я-27/0-0.20-27/133-20, а тому порушене право підлягає захисту . Враховуючи вищенаведене суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, мотивованими, а тому за позивачем слід визнати право на земельну частку (пай), в розмірі 5.96 умовних кадастрових гектарів, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), розташованої на території Боровківської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області згідно Державного Акту на право колективної власності на землю колективного сільськогосподарського підприємства КСП «Нива» серія І-ДП № 000016, виданого 01 грудня 1995року. Понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 840 грн. 80 коп., суд вважає за можливе покласти на позивача, оскільки не вбачає вини відповідача у порушенні прав позивача.

Outcome: approved