Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

27 квітня 2015 року до Кременчуцького районного суду Полтавської області звернулися [PERSON] та [PERSON] з позовом до [PERSON], третя особа: Орган опіки та піклування Кременчуцької районної державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з онукою та прийняття участі у її вихованні. Свої позовні вимоги позивачі мотивували тим, що вони являються бабою та дідом [PERSON], [INFO]. Відповідач, а саме мати дитини, чинить їм перешкоди у спілкуванні з онукою та брати участь у її вихованні. У зв'язку із цим, позивачі просять суд зобовязати відповідача [PERSON] не перешкоджати їм у спілкуванні з онукою - [PERSON], [INFO]. Визначити спосіб їхньої участі у спілкуванні з онукою та її вихованні три рази на тиждень в будь-який зручний час для дитини, не порушуючи режиму дитини, та на вихідні дні з правом залишити онуку у себе з ночівлею. У судовому засіданні позивачі [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час та дату слухання справи була повідомлена належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Письмово про причини неявки суд не повідомляла. На підставі ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підстав наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення спору. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Кременчуцької районної державної адміністрації [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги вважала такими, що підлягають задоволенню. Суд, заслухавши пояснення позивачів, представника третьої особи, розглянувши матеріали справи, вивчивши доводи позову, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд дійшов наступного висновку, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що позивачі [PERSON] та [PERSON] від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-КЕ № 452530, яке було видане Камянопотоківської сільською радою Кременчуцького району Полтавської області. [PERSON] має доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-КЕ № 122408, яке було видане Камянопотоківською сільською радою Кременчуцького району Полтавської області. Матірю [PERSON] є [PERSON], що підтверджується вищевказаним свідоцтвом про народження. Малолітня [PERSON] проживає разом з матірю. Як було встановлено в судовому засіданні і пояснили позивачі по справі відповідач повністю ізолювала онуку від них, не дає можливості їй спілкуватися з ними. Частиною 2 статті 2 Сімейного кодексу України врегульовано сімейні особисті немайнові та майнові відносини між бабою, ділом, прабабою, прадідом та внуками. Відповідно до ч. 7 ст. 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, у томі числі і спілкуватися зі своїм батьком, бабусею та дідусем. Статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім"ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов"язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров"я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із ст. 257 Сімейного кодексу України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав до вихованні внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Частиною 2 статті 159 Сімейного кодексу України передбачено, що суд визначає способи у вихованні дитини (періодичні чи систематичні, побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Одним із принципових положень, закріплених у Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, є те, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Частиною 3 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до ст. 3, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 27 Конвенції передбачено, що дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Як встановлено при розгляді справи, сторони не домовились про порядок участі баби та діда у вихованні та спілкуванні з онукою, внаслідок чого позивачі були змушені звернутися до суду з даним позовом, в якому просять визначити порядок участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. Відповідно до Висновку служби у справах дітей щодо участі діда [PERSON], [INFO], та [PERSON] у вихованні малолітньої онуки [PERSON], [INFO], від 27.05.2015 року за № 01-15/602, та Висновку органу опіки та піклування Кременчуцької районної державної адміністрації від 10.06.2015 року за № 1-19/244, орган піки та піклування Кременчуцької РДА вважає за доцільне встановити наступний графік спілкування позивачів з онукою [PERSON], а саме: - першої та третьої суботи місяця з 09 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв.; - другої та четвертої неділі місяця з 09 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв.; - під час зимових канікул 5 днів, весняних - 2 дні, осінніх- 2 дні, літніх - кожного місяця 10 днів. Виходячи з наявних матеріалів справи та досліджених судом письмових доказів, а також того, що позивачі, як бабуся та дідусь, мають позитивні характеризуючи дані, мають можливість та бажання приймати активну участь у вихованні дитини, враховуючи особисту прихильність онуки до позивачів, а також те, що таке спілкування не перешкоджатиме розвитку дитини, наявність між сторонами суперечок щодо участі позивачів у спілкуванні та вихованні дитини, суд вважає, що повинен бути визначений порядок участі позивача у вихованні її онуки [PERSON] З урахуванням вищевикладеного, встановлених судом обставин справи, суд вважає, що для позивачів необхідно встановити наступний порядок участі у вихованні онуки [PERSON], а саме: - першої та третьої суботи місяця з 09 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв.; - другої та четвертої неділі місяця з 09 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв.; - під час зимових канікул 5 днів, весняних - 2 дні, осінніх- 2 дні, літніх - кожного місяця 10 днів. Суд вважає, що встановлення саме такого порядку зустрічей з дитиною для позивачів буде повністю відповідати інтересам дитини. Позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] про зобовязання відповідача не чинити перешкоди у спілкуванні з онукою також підлягають задоволенню, оскільки були доведені нею під час розгляду справи.

Outcome: partial