Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-26 00:00:00

В вересні 2016 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визначення розміру частки співвласника у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку. Позовні вимоги [PERSON] мотивувала тим, що [INFO] помер її чоловік [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на 29/50 частки житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] та на земельну ділянку, на якій розташований даний житловий будинок. Позивач спадщину прийняла та отримала свідоцтво про право власності за законом на 29/50 частки вищезазначеного житлового будинку з господарськими будівлями. Однак на належну на праві спільної сумісної власності частку земельної ділянки нотаріус у видачі свідоцтва про право власності за законом відмовив, оскільки частка померлого у спільній сумісній власності не була визначена. Таким чином, [PERSON] позбавлена можливості успадкувати належне їй майно, тому вона змушена була звернутися до суду з даним позовом та просить визнати, що частка [PERSON], померлого [INFO], в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,0526 га, кадастровий № [NUMBER], що розташована за адресою: [ADDRESS], цільове призначення: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд становила ?. Також просить вирішити питання розподілу судових витрат. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просила позов задовольнити та залишити за нею судові витрати. Відповідач в судове засідання не зявився, надавши суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути визнання права. Відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER], виданого міським бюро ЗАГС м. Вінниці, судом встановлено, що 6 травня 1970 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис № 615. Після одруження [PERSON] прийняла прізвище чоловіка - [PERSON] (а.с. 5). Судом встановлено, що згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 17 червня 2004 року на підставі рішення Вінницької міської ради від 31.03.2003 року № 281, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 3/2092а, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0526 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована в [ADDRESS]. Дана земельна діляка перебуває у спільній сумісній власності [PERSON] і [PERSON] та їх частки не виділенні (а.с. 7). З свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого [INFO] відділом РАЦС Вінницького МУЮ Вінницької області, встановлено, що батько позивача - [PERSON] помер в м. Вінниці [INFO] (а.с. 4). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.10.2007 року, спадкоємцем майна [PERSON], який помер [INFO] є його дружина [PERSON]. Спадкове майно, на яке видаче дане свідоцтво, складається з 29/50 часток житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель і споруд [ADDRESS] (а.с. 6). Разом з тим, позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, а саме на спадкове майно померлого, яке складається з грошових вкладів (а.с. 52). Згідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS], виготовленого 14.04.2011 року КП «ВМБТІ», судом вбачається, що власниками зазначеного будинку є [PERSON] в розмірі 29/50 частки та [PERSON] - 21/50 (а.с. 10-13). Відповідно до витягу з рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради № 2747 від 10.11.2011 року, дозволено оформити право приватної власності громадянам на житлові будинки садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, зокрема: [PERSON] на 41/100 частку житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] - в зв?язку з перерахуком часток на підставі заключення № 4574, виданого КП «ВМБТІ» від 28.10.2011 року (а.с. 14). Згідно вищевказаного Заключення, будинковолодіння [ADDRESS] належить на праві особистої власності [PERSON] - 21/50 частка та [PERSON] - 29/50 частка. Згідно розрахунку ідеальних часток, виконаному із фактично належних реальних частин, [PERSON] належить 59/100 частки, а [PERSON] - 41/100 (а.с. 15). Так, з свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Вінницької міської ради 10.11.2011 року, [PERSON] на праві приватної власності належить 41/100 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 16). Згідно витягу про державну реєстрацію прав, право власності на 41/100 частки житлового будинку [ADDRESS] зареєстровано 09.12.2011 року за [PERSON]. (а.с. 17). З відміток, зроблених в паспорті громадян України, вбачається, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстровані в спірному будинку (а.с. 18, 19). З витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 31.07.2007 року вбачається, що [PERSON] заповіту не залишив (а.с. 39). З витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі вбачається, що 31.07.2007 року Другою вінницькою державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу після смерті [PERSON] (а.с. 40). Відповідно до матеріалів спадкової справи № 284/2007 (а.с. 37-53), заведеної після смерті [PERSON], судом встановлено, що [PERSON] 31.07.2007 року (а.с. 38) зверталася до Другої вінницької держнотконтори з заявою про прийняття спадкового майна за законом після смерті [INFO] чоловіка, яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав, та у відповідності до ст.ст. 1269, 1270 ЦК України вважається особою, яка прийняли спадщину. З постанови Другої вінницької державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії, суд вбачає, що [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку земельної ділянки площею 0,0526 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], було відмовлено, в зв'язку з тим, що частка спірної земельної ділянки померлого, яка перебуває у спільній сумісній власті не виділена (визначена) (а.с. 9). Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визнанні у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначенні у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Таким чином, позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті її чоловіка [PERSON] [INFO] (згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки). Статтею 1225 ЦК Украхн визначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Також в ст. 1226 ЦК України зазначено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб'єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Як роз'яснено в листі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Ст. 1268, 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. За змістом ч.ч. 1, 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Частинами 2, 4, 5 ст. 89 Земельного кодексу України визначено, що у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки: а) подружжя; б) членів фермерського господарства, якщо інше не передбачено угодою між ними; в) співвласників жилого будинку; г) співвласників багатоквартирного будинку. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Згідно ст. 50 Закону України «Про нотаріат» спір про право, оснований на вчиненній нотаріальній дії, розглядається судом у порядку позовного провадження. Статтею 68 Закону України "Про нотаріат», пункту 4.15. глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України визначено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Ст. 8 Конституції України визначено, що норми Конституції України є нормами прямої дії; звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Згідно з ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Стаття 321 ЦК України визначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права, а тому у даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом про визначення розміру частки співвласника у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, оскільки іншим шляхом захистити цивільне право позивача неможливо. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] до [PERSON] про визначення розміру частки співвласника у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому позов підлягає задоволенню. Судові витрати суд залишає за позивачем на її прохання. На підставі викладеного,

Outcome: approved