Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-21 00:00:00

18 травня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 11 січня 1996 року у Тамаринській сільській раді Снігурівського району Миколаївської області зареєстрували шлюб з відповідачем. Неповнолітніх дітей не мають. З 1997 року подружні відносини припинені, оскільки відповідач був засуджений до позбавлення волі і після відбуття покарання до позивачки не повернувся, жодних зв"язків не підтримують. Вважає, що збереження сім'ї неможливе, а тому просить суд шлюб розірвати. В судове засідання сторони не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином та своєчасно. Позивач подала суду заяву, в якій просила справу слухати у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та не\~заперечувала проти\~ухвалення заочного\~рішення (7589/18-вх від 04.12.2018р.). Відповідач про причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав. За наявності умов, визначених у ч.1 ст.280 ЦПК, суд ухвалив про проведення заочного розгляду справи. Відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.\~\~ Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. 11 січня 1996 року Тамаринською сільською радою Снігурівського району Миколаївської області між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], було зареєстровано шлюб (актовий запис №1); свідоцтво про шлюб серії І-ФП №254265, видане 11 січня 1996 року. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу "Клопот" (а.с.4). Від даного шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. З 1997 року шлюбні відносини між подружжям припинені; після звільнення від відбування покарання відповідач до позивачки не повернувся, жодних зв»язків вони не підтримують, втратили почуття любові і поваги один до одного; посвідчити розірвання шлюбу через органи РАЦС позивач не може, оскільки місце перебування відповідача невідоме. Згідно зі\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 2\~ст. 112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, ураховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач до суду не з»явився, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим, суд приходить до висновку, що вимога позивача про розірвання шлюбу є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до\~ст.113 СК України\~позивач має право надалі іменуватися шлюбним прізвищем "Клопот". Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved