Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-28 00:00:00

11.01.2014 р. позивач звернувся до суду з позовною заявою до Державного підприємства «Сніжнеантрацит» про стягнення моральної шкоди у зв'язку з професійним захворюванням. Позов мотивував тим, що він працював гірничим робітником на ТО шахта «Ударник» ДП «Сніжнеантрацит», у зв*язку з погіршенням стану здоров*я змущений був звільнитися у зв*язку з виходом на пенсію. Висновком лікарняно-експертної комісії йому був встановлений діагноз: хронічне обструктивне захворювання легенів полової етіології, друга стадія,помірний перебіг, легенева недостатність першого-другого ступеня, захворювання первинне, професійне. На підставі висновку був складений акт № 9 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4. Рішенням МСЕК позивачу встановлено 30% втрати професійної працездатності з 27.09.2013 по 01.11.2015р. первинно. Позивач постійно приймає медикаменти. Позивачу умовами виробництва заподіяна моральна шкода, яка полягає у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, що порушило його звичні нормальні зв'язки, йому необхідно додавати додаткових зусиль для організації свого життя в сім'ї та суспільстві. В судове засідання позивач та представник позивача [PERSON] не з'явилися. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином . Надали письмові заяви з проханням розглянути справу без їх участі. Представник відповідача Могила Д.В. не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, надав заперечення на позовну заяву, згідно яких позовні вимоги не визнає, оскільки наявність моральних страждань та погіршення фізичного стану, потреба в сторонній допомозі позивачем доказами не підтверджена, посилається на те,що документи на які посилається позивач є підтвердженням факту професійного захворювання та встановлення стійкої втрати працездатності і не є доказами заподіяння моральної шкоди. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Позивач тривалий час з 1976 року по 2013 рік працював на підземних роботах на підприємствах вугільної промисловості. 04.10.2013 р. позивач звільнений за власним бажанням з ТО шахта Ударник ДП «Сніжне антрацит», де він працював гірничим підземним робітником 3 розряду. Внаслідок дії шкідливих умов праці позивач отримав професійне захворювання - хронічне обструктивне захворювання легенів полової етіології, друга стадія, помірний перебіг, легенева недостатність першого-другого ступеня, захворювання первинне, професійне. На підставі висновку був складений акт № 9 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4. Рішенням МСЕК позивачу встановлено 30% втрати професійної працездатності з 27.09.2013 по 01.11.2015р. первинно. Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються ст. 237-1 КЗпП України, згідно якої відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно частини 1 ст. 9 Закону України «Про охорону праці» (в редакції Закону від 21 листопада 2002 року № 229-IV) відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року № 1105 - XIV, а саме, підпунктом «е» пункту 1 частини першої ст. 21, частиною 3 ст. 28 передбачався обов'язок Фонду соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання у разі настання страхового випадку відшкодувати заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я грошову суму за моральну шкоду. Проте, Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 лютого 2007 року № 717-V, який набув чинності 20 березня 2007 року, з Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» підпункт «е» пункту 1 частини першої ст. 21, частина 3 ст. 28, які передбачали зобов'язання Фонду у разі настання страхового випадку відшкодувати заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я грошову суму за моральну шкоду, виключені. Тобто з 20 березня 2007 року спеціальний закон щодо відшкодування працівнику моральної шкоди, заподіяної йому ушкодженням здоров'я на виробництві, відсутній, а тому до цих правовідносин повинен застосовуватися загальний закон, яким є ст. 237-1 КЗпП України. Такий висновок випливає з рішення Конституційного суду України від 08 жовтня 2008 року у справі про страхові виплати, в пункті 5 якого зазначено, що статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України застрахованим громадянам, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. З матеріалів справи встановлено, що професійне захворювання позивачем отримане вже після виключення з Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» обов'язку Фонду у разі настання страхового випадку відшкодувати заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я грошову суму за моральну шкоду, а тому правовідносини по відшкодуванню позивачу моральної шкоди, заподіяної йому ушкодженням здоров'я під час виконання трудових обов'язків, регулюються саме ст. 237-1 КЗпП України. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 18.09. 2013 року причинами професійного захворювання позивача є тривале, багаторазове вдихання вугільно-порідного пилу з змістом вільного двоокису кремнію. Не застосування в повному обсязі комплексу заходів щодо боротьби з пилом. Незабезпечення в повному обсязі ЗІЗ по захисту органів дихання від пилу. Та обставина, що позивач був обізнаний про негативні фактори роботи та наслідки, до яких може привести праця на вугільному підприємстві, не звільняє відповідача від відповідальності за незабезпечення безпечних і нешкідливих умов праці позивача. Враховуючи викладене, суд вважає, що внаслідок порушення відповідачем права позивача на безпечні умови праці позивачу заподіяна моральна шкода, оскільки внаслідок порушення законного права на безпечні умови праці позивач отримав професійне захворювання, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи. Доказами, на підставі яких суд встановив наявність факту заподіяння позивачу моральної шкоди є акт про розслідування хронічного професійного захворювання, рішення МСЕК про встановлення позивачу стійкої втрати працездатності. Пленум Верховного Суду України в постанові від 31 березня 1995 року „Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди" зазначив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних та фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я. З урахуванням конституційної значимості здоров'я, як невідчужуваного і нерушимого блага, що належить людині від народження й охороняється державою, суд вважає що заявлена позивачем вимога обґрунтована і підлягає задоволенню. Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню по відшкодуванню моральної шкоди, суд керувався вимогами вищезазначеного законодавства та конкретними обставинами справи. Позивачу умовами виробництва заподіяна моральна шкода, яка полягає у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, що порушило його звичні нормальні зв'язки, йому необхідно додавати додаткових зусиль для організації свого життя в сім'ї та суспільстві. Тому суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги [PERSON] до Державного підприємства «Сніжнеантрацит» про стягнення моральної шкоди у зв'язку з професійним захворюванням в повному обсязі. Позивача при зверненні до суду був звільнений від сплати судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп. Оскільки позовні вимоги задоволенні в повному обсязі з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved