Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, який під час розгляду справи було уточнено, до Будьоннівської районної у м. Донецьку ради, треті особи: приватний нотаріус [PERSON], ЖБК «Мир - 88» про визнання за нею права власності на ? частину квартири [ADDRESS], як на частку у спільній сумісній власність подружжя і визнання права власності на ? частину цієї ж квартири в порядку спадкування після смерті чоловіка [PERSON], померлого [INFO] року. Свої вимоги мотивувала тим, що з 1983 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] та проживала з ним в квартирі [ADDRESS], яка знаходиться в ЖБК «Мир - 88». У січі 1989 року ними виплачено пайовий внесок за квартиру у розмірі 5723,92 руб., що посвідчується довідкою виданою головою ЖБК «Мир - 88» за № 9 від 22 лютого 2013 року. [INFO] року [PERSON] помер, право власності на квартиру у визначеному законом порядку не зареєстрував. Після смерті чоловіка відкрилась спадщина, заповіту чоловік не залишив. Позивач є єдиним спадкоємцем першої черги і звернувшись до нотаріуса вона отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на транспортний засіб і вклади в банку. Про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру їй було відмовлено у зв'язку із відсутністю правовстановлюючого документа, тому позивач вимушена звернутись до суду із позовом для захисту своїх прав. Позивач належним чином та завчасно повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилась, надала суду письмову заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просили розглянути справу у її відсутність. Відповідач Будьоннівська районна у м. Донецьку рада належним чином та завчасно повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання представника не направила. Надала до суду заяву про розгляд справи у відсутності її представника. Треті особи приватний нотаріус [PERSON] і ЖБК «Мир - 88» в судове засідання не з'явились, суду надали заяви про розгляд справи у їх відсутності. Суд, перевіривши матеріали справи дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Як вбачається з матеріалів справи, [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть. Згідно до Свідоцтва про укладення шлюбу, шлюб між [PERSON] і [PERSON] зареєстровано 16 грудня 1983 року Відділом ЗАГС Будьоннівського райвиконкому м. Донецька, актовий запис № 967. Згідно ордеру № 3083, виданого виконавчим комітетом Пролетарської ради депутатів трудящих 28 травня 1975 року, [PERSON] надана двокімнатна квартира [ADDRESS] на сім'ю із двох осіб, площею 29,92 кв.м.. З довідки, яка видана головою ЖБК «Мир-88» за № 9 від 22 лютого 2013 року вбачається, що [PERSON] був основним квартиронаймачем двокімнатної квартири по адресу: [ADDRESS]. Пайовий внесок за цю квартиру в сумі 5723,92 руб. сплачено [PERSON] повністю у січні 1989 року. Згідно Інформаційної довідки зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) заповітів від імені [PERSON], померлого [INFO] року не посвідчувалось. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відсутні записи щодо права власності на квартиру [ADDRESS]. Позивач [PERSON] 15 лютого 2013 року, в межах шестимісячного строку після смерті [PERSON], звернулась до приватного нотаріуса [PERSON] із заявою про видачу Свідоцтва про право на спадщину за законом. 12 квітня 2013 року приватним нотаріусом [PERSON] видано [PERSON] Свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на транспортний засіб марки ВАЗ 21063, реєстраційний номер [NUMBER]. Постановою від 21 травня 2013 року приватний нотаріус [PERSON] відмовила [PERSON] у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] після смерті чоловіка [PERSON], оскільки відсутні правовстановлюючий документи на квартиру. В п. 5-1 Постанови № 9 від 18 вересня 1987 року Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» зазначено, що згідно із ст.15 Закону України «Про власність» член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд - продавати, заповідати, обмінювати, в тому числі на інше жиле приміщення у будинку державного або громадського житлового фонду чи іншого ЖБК, на жилий будинок (частину будинку), що належить громадянину на праві власності і вчиняти відносно неї інші угоди, що не заборонені законом. Відповідно до частини 2 статті 7 Закону СРСР «Про власність в СРСР» член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває право власності на це майно. Таким чином, [PERSON] після сплати пайового внеску в повному обсязі у 1989 році набув право власності на квартиру. Відповідно до ст. 22 КпШС УРСР, який діяв на час виплати паю за квартиру, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Відповідно до п.п. а п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України „ Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи " від 18.09.1987 року № 9, пай, внесений подружжям в ЖБК у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а також за рахунок коштів, подарованих подружжю або одержаних ним у позичку, а після повної сплати пайового внеску - квартира, є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах. З вищенаведеного випливає, що спірна квартира [ADDRESS], є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до ст. 28 КпШС УРСР в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Аналогічні положення містить ст. 70 СК України, який діє на час вирішення судом спору, якою передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Оскільки судом не встановлено, що між сторонами була укладена будь-яка домовленість, то позивачка [PERSON] має право власності на 1/2 частину спірної квартири, як в спільно нажитому майні подружжя. Оскільки позивач [PERSON] на час смерті перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], то вона є спадкоємцем першої черги після його смерті, відповідно до ст.. 1261 Цивільного кодексу України, яка прийняла спадщину. Відповідно до ст.. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Вирішуючи позов по суті, суд враховує ті обставини, що неможливо оформлення права власності позивачки на ? частину квартири, належну їй як майно, яке набуте в шлюбі, оскільки право власності на квартиру після сплати паю в повному обсязі її чоловік, який був членом кооперативу, за життя не зареєстрував на праві власності в БТІ, а також неможливості оформлення позивачкою спадщини після смерті [PERSON] через нотаріальну контору у визначеному законом порядку за вищевказаних обставин, оскільки на теперішній час позивач не може зареєструвати право власності за померлою особою та надати відповідний витяг нотаріусу, який виніс постанову про відмову у видачі Свідоцтва про право на спадщину. Підтвердити та реалізувати своє право власності на квартиру іншим шляхом ніж через судове рішення у зв'язку з прогалинами в законодавстві, що регулює зазначені правовідносини, позивач не може. За наведених обставин позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на ? частину квартири, як на майно набуте в шлюбі і на ? частину квартири в порядку спадкування підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved