Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-16 00:00:00

05 грудня 2013 року позивач [PERSON] звернулася до відповідача [PERSON] з позовом, в якому вказує, що сторони проживають в в одному будинку, що складається з двох квартир, в приватизованих квартирах. Біля будинку знаходиться хлів, що належить позивачці [PERSON] Квартиру і хлів позивачка [PERSON] успадкувала після смерті її матері [PERSON] Ще за життя [PERSON], а після її смерті позивачка [PERSON] дозволили [PERSON] користуватися частиною цього хліва. В січні 2013 року позивачка [PERSON] пред'явила [PERSON] вимогу звільнити цей хлів, але останній відмовився, тому вона змушена звертатися в суд, щоб відновити порушене право на власність. Оскільки відповідач відмовився повернути позивачці належну їй власність, вона позбавлена можливості користуватись хлівом, відповідач та члени його сім»ї чинять фізичний та психологічний спротив щодо її намагань користуватись хлівом, тому такі дії відповідача спричинили їй моральну шкоду. Просить зобов'язати [PERSON] звільнити належний їй хлів, стягнути з нього на її користь 5000 грн. моральної шкоди та судові витрати. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримує повністю і пояснила, що будинок належав до державної власності, але в 1979-1980 роках цегляний хлів біля цього будинку будувала її мама за свої кошти, про це позивачці, яка в ці роки проживала в м. Харкові, було відомо зі слів матері. Мати дозволила [PERSON] користуватися частиною цього хліва. Представник позивачки [PERSON] пояснив, що за [PERSON] рахується дерев'яний сарай, а цегляний побудувала за власні кошти мати позивачки - [PERSON] Відповідач [PERSON] в суді не погоджується з позовом повністю і пояснив, що проживав в будинку з 1971 року спочатку як квартирант, а в 1980 році отримав на квартиру ордер, як наймач. Попередній наймач передав йому ключ від половини хліва, якою він користується до сьогодні і яка є предметом спору. Вказаний сарай будував Полонський ЖЕК В 1997 році позивач приватизував квартиру і під час приватизації йому передано квартиру і спірну частину хліва. Під час приватизації працівники приватизаційного органу йому пояснювали, що приватизації підлягає квартира, а хлів не приватизовується. Адвокат позивача [PERSON] пояснив, що в СРСР не можна було будувати приватні споруди біля будинку комунальної власності, тому сарай збудований на кошти ЖЕКу і знаходився на його балансі. Інший сарай - дерев»яний, що належить [PERSON]- не являється предметом цього спору. Свідок позивачки [PERSON] показав, що сарай будувала його бабуся, це в сім»ї всі знали, користувався частиною хліва також відповідач [PERSON], він обладнав там собі гараж для автомобіля. Свідок позивачки [PERSON] показала, що цегляний сарай будувала мама позивачки - [PERSON] Про цю обставину їй відомо зі слів своєї матері, яка їй говорила, що сарай будує [PERSON] Свідок позивачки [PERSON], допитана в порядку судового доручення Ярмолинецьким районним судом, показала, що цегляний хлів будувала за свої кошти [PERSON], тримала в ньому курей та паливо, а другу половину хліва в 1980 році передала в тимчасове користування [PERSON] Свідок відповідача [PERSON] показала в суді, що 34 роки користується сараєм, який будували якісь будівельники чи то з ЖЕКу чи то з управління будівельних робіт. Будівництво сараю не було повністю закінчене, тому вони з відповідачем самі стелю набивали, штукатурили, білили. Крім цього сараю, вони з чоловіком побудували собі у дворі літню кухню, сарай. Свідок відповідача [PERSON] в суді показав, що [PERSON] розказував, що отримав квартиру і сарай. В цьому сараї свідок із своїм батьком вставляли двері, домуровували, щоб автомобіль в нього міг поміститися, сарай був побудований у вигляді стін і даху, а стелю [PERSON] домуровував власними силами. Свідок відповідача [PERSON] показав в суді, що працював майстром в ремонтно-будівельному управлінні Хлів побудували на двоє дверей - на двох користувачів квартир. Замовником був Полонський ЖЕК, якому після побудови сараю була передана відповідна проектно-кошторисна документація. Свідок відповідача [PERSON] показав, що він працював начальником Полонського ЖЕКу. На кожен будинок комунальної власності ведеться карточка обліку коштів, витрачений на його ремонт. В карточці №66 на будинок [ADDRESS] зазначено, що на капітальний ремонт будинку в 1978 році було витрачено 1293 карбованці. Це кошти на побудову сараю, оскільки сарай будувався на кошти ЖЕКу. Такі сараї ЖЕК будував по всьому м. Полонному. Свідок відповідача [PERSON] в суді показала, що в приватизаційних документах квартир сараї не вказувались, тому що приватизації підлягають тільки квартири, а господарські приміщення передавалися жителям автоматично. В матеріалах на приватизацію квартири [PERSON] та членам його сім»ї вказано також і сарай площею 9 кв. м. , а в приватизаційних матеріалах [PERSON] ніякий сарай взагалі не вказаний. Заслухавши пояснення сторін і покази свідків, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони проживають в [ADDRESS], в якому є дві квартири. Квартири в будинку приватизовані. Згідно свідоцтва про право власності на житло [PERSON] належала квартира [ADDRESS], а [PERSON] та іншим членам сім»ї - квартира [ADDRESS] відповідно до технічних паспортів, що є складовими частинами цих свідоцтв. В технічних паспортах відсутні дані про сарай. Відповідно до довідки Полонського ЖЕКу про склад сім»ї [PERSON] за наймачем квартири [ADDRESS] закріплений сарай площею 9 кв.м. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом [PERSON] належить житловий будинок з господарським спорудами на [ADDRESS]. Вказані обставини встановлені з пояснень сторін та письмових доказів - свідоцтв про право власності на квартиру [PERSON] та [PERSON], інвентаризаційної справи, технічні паспорти на квартири на прізвище [PERSON] та [PERSON] і [PERSON], свідоцтва на право на спадщину на квартиру [PERSON] від [PERSON], довідка Полонського ЖЕКу про відсутність на його балансі будинку [ADDRESS]. Відповідно до ст.345 ЦК України фізична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна або майна, що є у комунальній власності у порядку визначеному законом. Відповідно до ч.2 ст.382 ЦК України власникам квартири у двоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, а також будівлі, споруди, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир. Згідно ч.1 ст.182 цього Кодексу право власності на нерухомі речі підлягають державній реєстрації. Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України №2482 від 19 червня 1992 року „Про приватизацію державного житлового фонду" в редакції станом на 17 вересня 1993 року та 17 жовтня 1997 року приватизація житлового фонду - це відчуження квартир та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв) на користь громадян України. Суд вважає, що позивачка [PERSON] не надала суду належних і достовірних доказів про те, що спірний сарай належав її матері [PERSON] і що мати та позичка після смерті матері надавали [PERSON] частину сараю в тимчасове користування. Відповідач [PERSON] надав суду доказ про те, що в його користуванні на час здійснення ним та членами його сім»ї приватизації квартири знаходився сарай площею 9 кв., що підтверджується наявною в інвентаризаційній справі довідкою Полонського ЖЕКу. Даний письмовий доказ повністю узгоджується з показами свідків відповідача про те, що сарай належав до комунальної власності. Доказ позивачки - свідоцтво про право на спадщину, - суд розцінює критично і вважає його недостовірним доказом права власності [PERSON] на сарай, оскільки із його змісту вбачається, що вона після смерті матері [PERSON] успадкувала повністю весь будинок [ADDRESS], що суперечить фактичним обставинам справи і ця обставина не стверджується самою позивачкою. Зміст вказаного свідоцтва про право на спадщину суперечить змістам свідоцтв на право власності на житло на ім.»я [PERSON] та на ім.»я відповідача [PERSON] та членів його сім»ї. За таких обставин суд критично оцінює покази свідків позивачки [PERSON], [PERSON], яким, як вони пояснювали в суді, стало відомо про те, що [PERSON] будувала сарай за свої власні кошти, зі слів інших осіб. Свідок [PERSON] під час показань в суді також показала, що [PERSON] побудувала хлів за власні кошти, надала [PERSON] частину цього хліва в тимчасове користування, але детально про обставини, за яких їй стало відомо про оплату за хлів та надання частини хліва в користування, не пояснила. Покази вказаних свідків суперечать дослідженим в суді документальним доказам, наданих відповідачем [PERSON], та показам свідків відповідача, які не суперечать документальним доказам. Тому суд не приймає до уваги покази свідків позивачки. З огляду на правові положення та встановлені обставини суд вважає, що позивач не надала доказів права власності на сарай, тому позов не підлягає до задоволення, в тому числі і позовні вимоги про стягнення моральної шкоди. Судові витрати належить по оплаті правової допомоги адвоката підлягають стягненню на користь [PERSON] з позивачки в повному обсязі, оскільки з врахуванням тривалості судових засідань сума 1500 грн. не перевищує вимог Закону України від 20 грудня 2011 року № 4191 «Про граничні розміри компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Outcome: dismissed