Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-04 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів в її користь на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 гривень щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 16 вересня 2003 року перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем, який розірвано ні підставі рішенням Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 30 жовтня 2012 року. Після розірвання шлюбу, неповнолітній син проживає разом із нею та перебуває на її утриманні. Відповідач ухиляється від покладеного на нього у відповідності до ст.180 Сімейного кодексу України обов`язку утримувати дитину, не бажає у добровільному порядку сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина, а тому зважаючи на те, що останній є працездатною, здоровою особою, враховуючи рівність обов`язку батьків щодо утримання дітей, просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 23 січня 2020 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів та призначено у ній підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 24 лютого 2020 року підготовче провадження у справі закрито та призначено її до судового розгляду. Згідно розпорядження керівника апарату Яремчанського міського суду Івано-Франківської області №210 від 03 серпня 2020 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 серпня 2020 року у зв`язку зі закінченням повноважень попереднього складу суду вказану справу передано у провадження судді Ваврійчук Т.Л . Ухвалою суду від 04 серпня 2020 року справу прийнято до провадження та призначено у ній підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 13 жовтня 2020 року підготовче провадження у справі закрито та призначено її до судового розгляду. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, подала заяву, в якій просить справу розглядати у її відсутності. Заявлені позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи без його участі. У даній заяві вказав, що заявлені позовні вимоги визнає частково, згідний сплачувати аліменти у розмірі 700 грн. щомісячно. У задоволенні решти позовних вимог просить відмовити. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України суд розглянув справу у відсутності сторін без фіксації судового процесу технічними засобами. Відповідно до п.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що сторони у справі з 16 вересня 2003 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 30 жовтня 2012 року. Від даного шлюбу у сторін є неповнолітній син - [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 09 листопада 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Яремчанського міського управління юстиції Івано-Франківської області. Після розірвання шлюбу неповнолітній син сторін відповідно до рішення суду від 30 жовтня 2012 року залишився проживати разом із матір`ю [PERSON] , що сторонами не заперечується. Із долученої відповідачем довідки Головного Управління ДПС в Івано-Франківській області №7270/М/513 від 01.09.2020 року вбачається, що у Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків інформація про нараховані [PERSON] доходи за період з 1 кварталу 2018 року по 2 квартал 2020 року відсутня. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ч.2 ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Статтею 141 Сімейного кодексу України (надалі- СК України) визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. У силу вимог ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами першою, третьою ст.181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до частини першої ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно роз`яснень, викладених п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. У відповідності до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. У відповідності до ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Законом України «Про державний бюджет України на 2020 рік» передбачено, що прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень; Положеннями ст.1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, у тому числі, дітей віком від 6 до 18 років. Таким чином, аналізуючи зазначені норми закону, суд виходить з того, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі, не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно із ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною шостою ст.81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто рішення суду може грунтуватись лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом. Позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн. щомісячно, тобто у розмірі, що фактично дорівнює розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку не надано суду належних та достатніх доказів, що підтверджують перебування на праві власності у відповідача будь-якого майна, отримання ним доходів у певному розмірі чи наявність у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), які б свідчили про його спроможність сплачувати аліменти на утримання дитини у визначеному позивачем розмірі. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У відповідності до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. При визначенні розміру аліментів, які підлягають до стягнення з відповідача, суд приймає до уваги розмір законодавчо встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, те, що відповідач є працездатним, відсутність інформації про наявність у нього інших непрацездатних утриманців, чи незадовільний стан здоров`я, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, а також рівності обов`язку батьків щодо утримання дітей, приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до часткового задоволення шляхом стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання неповнолітньої дитини, а саме - сина [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 1250 грн. щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 23 січня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Із врахуванням обставин справи, суд вважає, що присуджена сума є необхідною для задоволення потреб на утримання дитини та відповідає реальній можливості платника аліментів сплачувати їх, не порушуючи прав останнього.У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити за недоведеністю. Відповідно до ст.367 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. Враховуючи те, що позивач на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, тому у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір у сумі 840,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial