Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-14 00:00:00

01 грудня 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 09 грудня 2017 року виконавчим комітетом Центральної сільської ради Снігурівського району Миколаївської області зареєструвано шлюб з відповідачкою. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Одруження з відповідачкою виявилось невдалим, оскільки в силу різності характерів між ними постійно виникали сварки та суперечки, тому з початку листопада 2020 року вони припинили спільне проживання та ведення спільного господарства. Дитина проживає з відповідачкою. Вважає, що збереження сім`ї неможливе, тому просить суд шлюб розірвати. В судове засідання сторони не з`явилися. Позивач подав суду заяву, в якій просить справу слухати у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, судовий збір з відповідача не стягувати. Відповідач надіслала суду відзив, в якому позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу визнала, просила справу слухати в її відсутність та залишити їй шлюбне прізвище « [PERSON] ». Суд вважає можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснено без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. 09 грудня 2017 року виконавчим комітетом Центральної сільської ради Снігурівського району Миколаївської області між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було зареєстровано шлюб (актовий запис №10); свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане 09 грудня 2017 року. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу " [PERSON] " (а.с.6). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Дніпровським районним у місті Херсоні відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області (а.с.7) Шлюбні відносини між подружжям фактично припинені через непорозуміння у сім"ї, сварки та суперечки, початку листопада 2020 року подружжя припинило спільне проживання та ведення спільного господарства. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що сім`я розпалася остаточно, примирення між сторонами не є можливим, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач позов визнає, а тому збереження даної сім`ї не відповідало б інтересам сторін та дитини, а отже позов є обґрунтованим і підлягає до задоволення. Відповідно до ст.113 СК України позивач має право надалі іменуватися шлюбним прізвищем " [PERSON] ". На прохання позивача суд не вирішує питання про стягнення на його користь витрат зі сплати судового збору.

Outcome: approved