Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рівненського міського суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 05 листопада 2004 року уклав шлюб з [PERSON] , який був зареєстрований Рівненським міським відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, актовий запис № 1608. Від шлюбу мають сина [PERSON] [INFO], який проживає з позивачем. Протягом останніх років сімейне життя між ними погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Відчуття довіри, взаємної любові та поваги зникли, а відтак, зникла і основа для подальшого збереження шлюбу. Оскільки ведення спільного господарства між ними припинено з серпня 2017 року, то за його глибоким переконанням подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини вже немає. Майнових спорів між ними немає. Додатково строку на примирення не потребують. До початку підготовчого судового засідання позивач [PERSON] подав заяву з проханням провести судове засідання у його відсутність, підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] до початку підготовчого судового засідання подала письмову заяву згідно якої позовні вимоги визнала та не заперечила проти їх задоволення та розгляду справи у її відсутність. Дослідивши надані докази, та оцінивши їх в сукупності, суд прийшов до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Визнання відповідачем [PERSON] у підготовчому судовому засіданні пред"явленого до неї позову дає право суду в підготовчому судовому засіданні ухвалити рішення. За приписами ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обов'язки. За визначенням поняття шлюбу, наведеним у ч. 1 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно вимог ст. 24 СК закріплено один із головних принципів шлюбу його добровільність. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як слідує з положень ст. 51 Конституції України, добровільність шлюбу відноситься до основних прав і свобод людини і громадянина. Відповідно до ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно із ст.. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 05 листопада 2004 року Рівненським міським відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Рівненськійобласті, актовий запис № 1608. Від шлюбу мають сина [PERSON] [INFO]. Відповідно до ч.2 ст. 82 ЦПК, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Суд прийшов до висновку, що сторони на момент розірвання шлюбу разом не проживають та фактично припинили шлюбні відносини, не проживають однією сім'єю та не ведуть сумісне господарство з серпня 2017 року. За цей час подружжя не здійснили реальних дій щодо збереження родинних стосунків. Сторони не мають наміру зберегти свою сім'ю. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в порядку ст. 81 ЦПК України докази в їх сукупності та взаємозв'язку, суд, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання кожного з них продовжувати шлюбні відносини, дійшов висновку, що подальше подружнє життя сторін, збереження їх сім'ї є неможливим та суперечить інтересам кожного з них та неповнолітньої дитини. На підставі викладеного, ст.ст. 55, 110, 112, 115, 160 СК України,

Outcome: approved