Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу малолітній дитині на виїзд з України. Позові вимоги мотивує тим, що відповідач є батьком її малолітньої доньки [PERSON],[INFO]. Вони з відповідачем спільно не проживають після початку АТО. Також зазначила, що вона з донью виїхала на постійне проживання до Ізюмського району Харківської області, де стали на облік як внутрішньо переміщені особи. Відповідач з дитиною не спілкується, не бере участі у її вихованні. Позивач має намір виїхати з донькою до м. Макіївка Донецької області провідати родичів, а саме: бабусю та дідуся, а також здійнити ремонт свого пошкодженого житла. Для виїзду за межі України необхідний дозвіл батька. У добровільному порядку відповідач у справі [PERSON] дозволу на виїзд дитини не надає. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, надала заяву про розгляд справи в її відсутності, позовні вимоги підтримує і просить задовольнити. Відповідач у судове засідання не з"явився, про час розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив, заперечень на позов не надав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляду справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Представник третьої особи служба у справах дітей Ізюмської районної державної адміністрації [PERSON] у судове засідання не з'явився. До суду від представника третьої особи за довіреністю надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, заперечень не мають. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст. 155 ч. 1, ч. 2 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України». Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно з ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Повноваження сторін на вчинення дій по визнанню позову судом перевірені. Як вбачається з правових позицій Верховного Суду України, викладених в Постанові Пленуму Суду № 2 від 12.06.2009 р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Таким чином, пред'явлений позов не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб і є всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову. Разом з тим на підставі ст. 141 ЦПК з відповідача необхідно стягнути судовий збір на користь держави в розмірі 704,80 грн. оскільки позивача звільнено від сплати.

Outcome: approved