Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-10 00:00:00

[PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до Оратівського районного суду Вінницької області з позовною заявою до Новоживотівської сільської ради Оратівського району Вінницької області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями в порядку спадкування за законом. Позов мотивують тим, що [INFO] року помер [PERSON], який заповіту не залишив. Спадкоємцями першої черги, згідно ст. 529 ЦК УКРСР (1963 р.) за законом є [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, яке складається з житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований по [ADDRESS]. Нотаріально оформити прийняття спадщини позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] позбавлені можливості, оскільки за життя спадкодавця не було виготовлено правовстановлюючих документів на житловий будинок з господарськими будівлями. Просять суд визнати за ними право власності по 1/3 частині житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований по [ADDRESS] у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], [INFO] року. Справу просять розглянути без їх участі. Представник відповідача Новоживотівської сільської ради Оратівського району Вінницької області Сербіна Т.В., будучи належним чином повідомлена про день та час розгляду справи в судове засідання не з'явилася, надавши заяву про розгляд справи без її участі, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Від сторін надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 211 ЦПК України, у зв'язку з чим в силу ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи із слідуючого. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, суд розглядає справи на засадах змагальності. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК випадках. Відповідно до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 28.07.2003 року [PERSON] помер [INFO] року в [ADDRESS]. [PERSON] заповіту не залишив. Спадкоємцями першої черги, згідно ст. 529 ЦК УРСР (в ред. 1963 року), є дружина та діти спадкоємця - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], який помер [INFO] року. Осіб, які згідно ст. 535 ЦК УРСР (в ред. 1963 року) мають право на обов'язкову частку у спадщині немає. На день смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, яке складається із житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого по [ADDRESS]. 27.03.2017 року Гайсинським бюро технічної інвентаризації виготовлено технічний паспорт на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований по [ADDRESS]. Відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 01.11.1970 року [PERSON] та [PERSON] одружилися 01.11.1970 року. Прізвище дружини після одруження змінено на Лавренюк. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 11.04.1975 року [PERSON] народився [INFO] року, батьками якого є [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 01.11.1970 року [PERSON] народився [INFO] року, батьками якого є [PERSON] та [PERSON]. Як вбачається з рішення Оратівського районного суду Вінницької області від 10.04.2018 року встановлено факт смерті [PERSON], який помер [INFO] року. Відповідно до довідки № 142 від 05.03.2018 року виданої Новоживотівською сільською радою Оратівського району Вінницької області в записах у погосподарській книзі № 5 за 1991-1995 рр. станом на 15.04.1991 року житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS], особовий рахунок № [NUMBER] відноситься до розряду колгоспного двору, головою домогосподарства якого був [PERSON], в якому були прописані і проживали: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Юридично оформити прийняття спадкового майна позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], позбавлені можливості, оскільки за життя спадкодавця не було виготовлено правовстановлюючих документів на житловий будинок. Спадкові відносини в Україні регулюються Цивільним кодексом України законами України від 2 вересня 1993 року N 3425-ХІІ "Про нотаріат", від 23 червня 2005 року N 2709-IV «Про міжнародне приватне право", іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. З метою забезпечення однакового застосування законодавства про спадкування Пленум Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» (далі-Постанова Пленуму) дав відповідні роз'яснення. Відповідно до частин 2 та 3 п.1 Постанови Пленуму відносини спадкування регулюються правилами ЦК ( 435-15 ), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004-року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли і продовжують існувати після набрання ним чинності. До відносин спадкування необхідно застосовувати законодавство чинне на час відкриття спадщини. Спадщина відкрилась [INFO] року в день смерті спадкодавця [PERSON]. В цей час діяв ЦК УРСР (1963 року). Згідно цього, зазначений нормативно-правовий акт потрібно застосувати для вирішення цих спірних правовідносин. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Момент відкриття спадщини міститься в правилі ст. 525 ЦК УРСР , а саме моментом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. За змістом розділу VІІ ЦК УРСР (1963 р.), прийняття спадщини - це акт, який поширюється на всі об'єкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР (1963 р.) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР (1963 р.) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст. 550 ЦК УРСР (1963 року), якщо спадкоємець в установлений ст. 549 ЦК УРСР строк вступив в управління або володіння спадковим майном чи його частиною, суд з цих підстав вирішує питання не про продовження пропущеного строку, а про визнання права на спадкове майно (п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 24.06.1983 року (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин). Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" справи про спадкування за законом мають вирішуватись на основі правил глави 85 ЦК України. Спадкування за законом здійснюється почергово. Право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує думку позивачів, які просять судові витрати покласти на них та вважає, що судові витрати слід залишити без відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав, передбачених ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права. На підставі ст. ст. 524-527, 534, 548, 549 ЦК УРСР (1963 року),

Outcome: approved