Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-29 00:00:00

27 березня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями у порядку спадкування за законом. Свої вимоги мотивував тим, що [INFO] померли його брат [PERSON], дружина брата [PERSON] та їх донька [PERSON]. На підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на право приватної власності у 1964 році [PERSON] надано право на безстрокове користування земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS], загальною площею 600 кв.м. Рішенням виконавчого комітету Білопільської міськради [PERSON] надано право на індивідуальне будівництво на зазначеній земельній ділянці. Рішення виконавчого комітету Білопільської міської ради Сумської області від 29 грудня 1993 року про приватизацію позивачу [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,06 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована по [ADDRESS]. На момент смерті [PERSON] будинок був побудований, але юридично не оформлений. Після смерті брата відкрилась спадщина на житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS]. На момент смерті брата разом з ним проживали їх батьки [PERSON], який помер [INFO] та мати [PERSON], яка померла [INFO], які фактично прийняли спадкове майно шляхом проживання однією сім'єю. Після смерті матері позивача останній вважає, що він є єдиним спадкоємцем так, як рідних, які б могли прийняти спадкове майно, не має, а він вступив у фактичне управління спадковим майном шляхом поховання всіх померлих, проживанням у спадковому будинку та збереженням особистих речей померлих. Як спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, але йому було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій у зв'язку з тим, що домоволодіння на праві власності в БТІ не зареєстровано. Фактично позивач прийняв спадщину після смерті матері, яка в свою чергу набула право власності після смерті спадкодавця [PERSON], однак отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом і вільно розпоряджатися спадковим майном він не може. Посилаючись на вищевикладені обставини, позивач просив визнати за ним право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] у порядку спадкування за законом після матері [PERSON], яка померла [INFO], яка фактично набула право власності після смерті [PERSON], який помер [INFO]. У судове засідання позивач не з'явився, надавши до суду письмову заяву про те, що позовні вимоги підтримує, просив розглянути справу у його відсутність (а. с. 55 ). Представник відповідача - Білопільської міської ради Сумської області в судове засідання також не з'явився. Міський голова листом просив розглянути справу без участі представника міської ради (а. с. 49). Представник третьої особи - Білопільської державної нотаріальної контори Сумської області в судове засідання не з'явився. Державний нотаріус надіслала до суду лист про розгляд справи без її участі (а. с. 45). У відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозв'язку, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи і відповідні їм правовідносини. Так, суд вважає, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, який діяв на час їх виникнення, а також норми нині діючого Цивільного кодексу України. Частиною 1 ст. 86 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Згідно ч. 1 ст. 524 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР, який діяв на час смерті [PERSON] та [PERSON], часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Згідно ст. 527 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Зі змісту ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках: діти (у тому числі усиновлені), дружина (чоловік) і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилась після його смерті. На підставі ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Статтею 560 ЦК УРСР визначено, що спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Зокрема п. 4 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, який набрав чинності 01 січня 2004 року зазначено, що цивільні правовідносини, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього кодексу застосовується до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Пунктом 5 «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, який набрав чинності 01 січня 2004 року передбачено, що правила книги 6 Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Зі змісту ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Частиною 1 статті 1221 ЦК України передбачено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. В силу ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. З урахуванням ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. У відповідності до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. На підставі ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Пленум Верховного Суду України у п. 20 своєї постанови "Про судову практику справах про спадкування» від 30 травня 2008 року роз'яснив, що справи про спадкування за законом мають вирішуватись на основі правил глави 86 ЦК України. Спадкування за законом здійснюється почергово. За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Зокрема, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. У п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має право подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Також, відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно п. 11 ч. 1 статті 346 Цивільного кодексу України, право власності припиняється у разі смерті власника. У відповідності до ч. 2, 3 ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Право власності на земельну ділянку поширюється на поверхневий (ґрунтовий) шар у межах цієї ділянки, на водні об'єкти, ліси, багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а також простір, що є над і під поверхнею ділянки, висотою та глибиною, які необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд. За приписами ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Частиною 2 ст. 120 Земельного кодексу України передбачено, що якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Виходячи з вимог ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] в м. Білопілля Сумської області, зареєстрований за адресою: [ADDRESS], що підтверджується відміткою про місце проживання у паспорті серії [NUMBER], виданого Білопільським РВ УМВС України в Сумській області 29 листопада 2000 року (а. с. 4). Батьками позивача [PERSON] є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про його народження серії [NUMBER] (а. с. 5). У відповідності до архівного витягу від 31 березня 2015 року, у запису про народження № 16 батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (а. с. 41). Наведене вище свідчить про те, що [PERSON] та [PERSON] є рідними братами. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON], тобто брат позивача, помер [INFO] (а. с. 6). З свідоцтв про смерть серії [NUMBER] та серії [NUMBER] вбачається, що дружина брата позивача [PERSON] та їх донька [PERSON] померли також [INFO] (а. с. 7, 8). Батько позивача [PERSON] помер [INFO], а мати [PERSON] померла [INFO], що підтверджується їх свідоцтвами про смерть серії [NUMBER] та [NUMBER] відповідно (а. с. 9-10). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON], тобто рідний брат позивача, помер [INFO] (а. с. 11). На підставі рішення виконавчого комітету Білопільської міської ради № 592 від 15 грудня 1964 року «Про відведення індивідуального будівництва» [PERSON] надано право на індивідуальне будівництво на земельній ділянці під [ADDRESS], загальною площею 600 кв.м. (а. с. 12). Зі змісту договору про надання у безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва житлового будинку на праві приватної власності від 18 грудня 1964 року вбачається, що [PERSON] зобов'язується побудувати будинок, житловою площею 28,7 кв.м. на підставі рішення виконавчого комітету Білопільської міської ради № 592 від 15 грудня 1964 року про відведення індивідуального будівництва, що також підтверджується дозволом на виконання робіт, актом та копією проекту (а. с. 13-18). З витягу із рішення № 227 від 29 грудня 1993 року «Про приватизацію земельних ділянок» вбачається, що виконком Білопільської міської ради вирішив передати [PERSON], який мешкає по [ADDRESS] у приватну власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель 0,06 га. Право володіння землею наступає після встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), одержання Державного акту на право приватної власності на землю та її реєстрації (а. с. 21). Із довідки, виданої виконавчим комітетом Білопільської міської ради від 03 березня 2015 року вбачається, що [PERSON], який проживає по [ADDRESS] має земельну ділянку для будівництва та підсобного господарства в розмірі 0,06 га (а. с. 19 ). Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Білопільської міської ради від 03 березня 2015 року, [PERSON] дійсно проживає в [ADDRESS], а зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а. с. 23 ). У відповідності до довідки, виданої виконавчим комітетом Білопільської міської ради від 10 березня 2015 року, померла [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Разом з нею були зареєстровані: [PERSON], 1952 р.н., [PERSON], 1952 р.н., [PERSON], 1992 р.н. (а. с. 24). Довідкою, виданою виконавчим комітетом Білопільської міської ради від 10 березня 2015 року передбачено, що померлий [PERSON] проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Разом з ним були зареєстровані інші члени родини: [PERSON], 1906 р.н., [PERSON], 1916 р.н., [PERSON], 1949 р.н., [PERSON], 1959 р.н. (а. с. 25). Відповідно до технічного паспорту на індивідуальний житловий будинок [ADDRESS], виданого філіалом «Білопільська госпрозрахункова виробнича дільниця» Комунального підприємства «Сумське міське бюро технічної інвентаризації» станом на 24 березня 2015 року замовником записано [PERSON] (а. с. 26-31). Із зведеного акту вартості житлового будинку [ADDRESS] вбачається, що станом на 24 березня 2015 року загальна інвентаризаційна вартість зазначеного житлового будинку складає 71 684 грн. (а. с. 34). З довідки Філіалу Білопільська госпрозрахункова виробнича дільниця Комунального підприємства Сумське міське бюро технічної інвентаризації від 12 березня 2015 року вбачається, що право власності на житловий будинок [ADDRESS], в БТІ не зареєстроване ( а. с. 33). З довідки Філіалу Білопільська госпрозрахункова виробнича дільниця Комунального підприємства Сумське міське бюро технічної інвентаризації від 24 березня 2015 року встановлено, що колишня адреса житлового будинку [ADDRESS] є [ADDRESS], забудовником якого є [PERSON]. Земельна ділянка вирізана із садиби батька [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. У 1982 році у зв'язку з знесенням старої садиби за адресою: [ADDRESS], житловому будинку присвоєно нову нумерацію, а саме з будинку [ADDRESS] на будинок [ADDRESS] (а. с. 43 ). З витягів про реєстрацію в Спадковому реєстрі, виданого Білопільською районною державною нотаріальною конторою Сумської області від 01 квітня 2015 року вбачається, що спадкові справи після [PERSON], який помер [INFO], [PERSON], який помер [INFO], [PERSON], яка померла [INFO], державною нотаріальною конторою не заводились (а. с. 45-47 ). З досліджених судом інвентарних справ № 5428 на будинок № 5 (3а) та № 2651 на будинок [ADDRESS] області вбачається, що у 1964 році забудовником житлового будинку [ADDRESS] був [PERSON]. Земельна ділянка на той час вирізана із садиби батька [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. У 1982 році у зв'язку з знесенням старої садиби за адресою: [ADDRESS] житловому будинку було присвоєно нову нумерацію, а саме з будинку [ADDRESS] на будинок [ADDRESS]. Замовником на виконання робіт по інвентаризації житлового будинку станом на 2015 рік є [PERSON] . Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] має право на спадщину після смерті матері [PERSON], яка в свою чергу набула право на спадкове майно після смерті [PERSON] на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований по [ADDRESS], однак через відсутність правовстановлюючих документів, позивач позбавлений можливості вільно розпоряджатися спадковим майном. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON] та визнати за ним право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований по [ADDRESS]. На підставі викладеного,

Outcome: approved