Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-19 00:00:00

26.09.2013 року позивач звернулась до суду з позовом та просила ухвалити рішення, яким позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO] та відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Свої вимоги мотивувала тим, що вона з 2001 року по 2005 рік перебувала у зареєстровано шлюбних відносинах з відповідачем [PERSON] Від даного шлюбу [INFO] народились діти: [PERSON] та [PERSON]. Позивач посилається на те, що відповідач не проявляв ніякої турботи по відношенню до дітей, не забезпечував їм матеріально, а всі зароблені кошти спрямовував на особисті потреби. Позивач вказує на те, що відповідач повністю ухиляється від виховання та матеріального забезпечення дітей не цікавиться станом його здоров'я. Вказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України. У судове засідання з`явилась позивачка [PERSON], позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові. Відповідач [PERSON] у судове засідання з'явився, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника прокуратури Київського району м.Одеси, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Правовідносини між сторонами врегульовані Сімейним Кодексом України. У судовому засіданні встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який 5 червня 2007 року було розірвано, про що Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 407, що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу Серії [NUMBER]. Від даного шлюбу у сторін народились діти: [PERSON], [INFO], що підтверджується копією про народження серії [NUMBER] та [PERSON] [INFO], що підтверджується копією про народження серії [NUMBER], де батьком дітей записаний відповідач. Після розірвання шлюбу діти [PERSON] та [PERSON] залишились проживати разом з матір'ю [PERSON] за адресою [ADDRESS]. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30 січня 2007 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] [INFO] у розмірі ? частини від усіх видів заробітку, щомісяця, починаючи з 09.10.2006 року до досягнення останніх повноліття, тобто до [INFO]. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 155 СК України встановлено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають грунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, а батьківські права не можуть здійснюватися в супереч інтересам дитини. У відповідності до ст. 164 СК України визначено, що підставами для позбавлення батьківських прав є, зокрема, ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини та жорстоке поводження з дитиною. Як вбачається з довідки про отримання аліментів, виданої Першим Київським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 09.09.2013 року, [PERSON] не отримувала аліменти від [PERSON] за період з 01.04.2013 року по 31.08.2013 року. Також у судовому засіданні позивач пояснила, що відповідач долею дітей, станом їх здоров'я не цікавиться, участі у їх вихованні не приймає. Адміністрація ОСШ № 94 м. Одеси надала позитивну характеристику малолітнім дітям [PERSON] та [PERSON], та зазначила, що мати приділяє належну увагу вихованню дітей. Відповідно до ч. 4,5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи, В матеріалах справи також міститься висновок Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 05.02.2014 року за №1-11/44 про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] у відношенні малолітніх дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON], [INFO]. Згідно вимог ст.157 СК України питання виховання дітей вирішуються батьками спільно. Відповідно до ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. В п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 р. N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначається, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Суд, оглянув матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, приходить до висновку про те, що відповідач, дійсно, ухиляється від участі у вихованні та забезпеченні дітей. Згідно ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Норми Конвенції про права дитини, говорять про те, що кожна дитина має право на захист зі сторони держави від всіх форм фізичного або психологічного насильства, образи, відсутності піклування або недбайливого ставлення, грубого звернення або експлуатації. При вирішенні даного спору велике значення, на думку суду, мають не матеріальні обставини, а почуття та емоції. Тому неможливо прийняти рішення суто механічно, лише враховуючи розмір грошових коштів, які витрачаються батьками на дитину. До обставин, що мають істотне значення відносяться умови, які кожен з батьків може створити для виховання й розвитку_дитини. Велике значенняння_має кількість часу, який кожен з батьків може та бажає приділити дитині. Відповідно до вимог Сімейного законодавства України ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно ст.50 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. При прийнятті рішення по справі судом також береться до уваги, що Європейський суд з прав людини (Справа "Савіни проти України" (Заява N 39948/06) у своєму рішенні від 18.12.2008 року наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Закон України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року у ст. 111 передбачає, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Крім того діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ст.114 наведеного вище Закону). Такі ж положення містяться у Конвенції ООН про права дитини, де зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в судовому засіданні знайшли своє підтвердження факти ухилення батька від виконання своїх обов'язків по вихованню малолітніх дітей, оскільки [PERSON] не проявляє до дітей батьківської турботи, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, абсолютно не цікавився ані здоров'ям, ані подальшою їх долею. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: approved