Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-13 00:00:00

19 грудня 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» (далі - Відповідач, ПАТ «Кривбасзалізрудком») про відшкодування моральної шкоди, у зв`язку з ушкодженням здоров`я в сумі 170 000 грн. без утримання податків з доходу фізичних осіб та інших податкових платежів. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що з 06 липня 2001 року по 22 квітня 2008 року працював на підприємстві відповідача ш. «Гвардійська» слюсарем черговим та з ремонту обладнання ДСФ. 22.04.2008 був звільнений у зв`язку із виходом на пенсію. Рішенням МСЕК від 11.02.2009 позивачу було встановлено 35% втрати професійної працездатності:20 % по хронічному обструктивному захворюванню легенів та 15% по туговухості безстроково. Від профзахворювання позивач переносить моральні та фізичні страждання, які виражаються у порушенні звичайного способу життя, неможливості виконувати майже ніякої роботи по господарству через стан здоров`я, переживання за своє здоров`я, витрачанні часу на лікування. Вважає, що отримав профзахворювання з вини відповідача, який повинен компенсувати йому моральну шкоду. Ухвалою судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 грудня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. 08 січня 2020 року судом отримані клопотання відповідача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, зобов`язання позивача надати до суду оригінали письмових доказів, та визнання явки позивача обов`язковою, які за результатами розгляду ухвалою суду від 13 січня 2020 року залишені без задоволення. 08 січня 2020 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в позові, посилаючись на те, що позивачем не доведено факт спричинення відповідачем моральної шкоди, надані документи підтверджують лише факт виникнення професійного захворювання та не можуть бути беззаперечними доказами заподіяння моральної шкоди позивачу. Вказав, що до моменту працевлаштування на підприємство відповідача позивач тривалий час працював у несприятливих та шкідливих умовах праці на інших підприємствах, що також позначилося на виникненні у позивача професійного захворювання та як наслідок призвело до істотного погіршення його стану здоров`я. Зазначив, що позивач звільнився з підприємства відповідача за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію за віком, а не внаслідок погіршення стану здоров`я, атому вважає, що протиправних дій які б знаходились у причинному зв`язку з виникненням у позивача хронічного професійного захворювання позивач не вчиняв, а тому не може нести відповідальність за шкоду завдану позивачу. Згідно ст. 279 ЦПК України суд проводить розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх в сукупності, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] з 06.07.2001 по 22.04.2008 працював на шахті «Гвардійська ДП «Кривбасзалізрудком» на дробильно-сортировочній фабриці слюсарем черговим та по ремонту обладнання та був звільнений з підприємства на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію, що підтверджується копією трудової книжки на ім`я [PERSON] (а.с. 6-9). Відповідно до Акту № 1 розслідування хронічного професійного захворювання від 29 січня 2009 року встановлено наявність у [PERSON] професійного захворювання - хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. (пиловий бронхіт першої ст., емфізема легень першої ст.), ЛН першого-другого ст., нейросенсорна приглухуватість справа першого ст. (з легким зниженням слуху), зліва другого ст. (з помірним зниженням слуху) із зазначенням його причини - тривалий стаж роботи 24 роки 10 місяців в умовах запиленості повітря робочої зони та 33 роки 1 місяць в умовах впливу шуму, рівні яких перевищували нормативні (а.с. 10-11). Також, відповідно до пункту 16 вказаного Акту № 1 професійне захворювання виникло за обставин праці: протягом 6 років 9 місяців на ДФС шахти «Гвардійська» слюсарем черговим та з ремонту обладнання; на виробничій базі №2 Криворізького ДБК формувальником залізобетонних виробів (2 роки 9 місяців); формувальником залізобетонних конструкцій ТОВ «БЕБ і Ко» (5 років 6 місяців); машиністом бульдозера копальні «Кулар» об`єднання «Якутзолото» (18 років 1 місяць) (а.с. 10-11). У пункті 19 згаданого Акту № 1 визначені особи, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, а саме адміністрація виробничої бази №2 Криворізького ДБК, ТОВ «БЕБ і Ко», шахти «Гвардійська» ВАТ «Крівбасзалізрудком», яка за період роботи [PERSON] не виконала вимоги ст. 13 ЗУ «Про охорону праці», ст. 153 КЗпП України щодо утворення на робочих місцях умов праці відповідно вимогам нормативних актів; копальні «Кулар» об`єднання «Якутзолото» (Росія). Внаслідок зазначеного вище хронічного професійного захворювання, Позивач 29.01.2009 року пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією (надалі - МСЕК), де йому встановлено ступінь втрати професійної працездатності - 35% безстроково внаслідок професійного захворювання, що підтверджується копією довідки МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги серії [NUMBER] виданою на ім`я [PERSON] (а.с.14). Так, наявність професійного захворювання у позивача також підтверджується наданими позивачем письмовими доказами, зокрема виписними епікризами, з яких вбачається що він неодноразово проходив стаціонарне лікування в закладах охорони здоров`я з діагнозом: ХОЗЛ, нейросенсторна туговухість (а.с. 15-27) . Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону праці» відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Судом встановлено, що у зв`язку з отриманням професійного захворювання та встановленням стійкої втрати працездатності у розмірі 35%, позивачу заподіяно моральну шкоду. Внаслідок отриманого професійного захворювання у позивача змінилися умови життя, він змушений постійно проходити лікування, яке не дає покращення в стані здоров`я. Крім того, відчуває біль та важкість у грудній клітині, задишку, кашель та швидку втому, а також дуже погано чує, у зв`язку з чим йому доводиться постійно перепитувати людей, що ставить його в незручне становище. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України '' Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому, суд враховує, що період роботи позивача в шкідливих умовах на підприємстві відповідача 6 років 9 місяців із загального стажу роботи в шкідливих умовах 33 роки 1 місяць, характер отриманих професійних захворювань, відсоток втрати позивачем професійної працездатності, тяжкість вимушених змін в його життєвих і виробничих стосунках, що позивачу первинно встановлено 35% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням безстроково, що вказує на неможливість покращення стану здоров`я позивача в подальшому, і, виходячи з цих обставин, суд, вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди 45 000 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в сумі 768,40 грн.

Outcome: partial