Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до Костопільського районного суду Рівненської області з цивільним позовом до Публічного акціонерного товариства "Національна страхова компанія "Оранта" про стягнення коштів. В обґрунтування позовних вимог, вказує на те, що 25 червня 2019 року у м.Костопіль по вул.Рівненська, поблизу будинку №89 позивач керував автомобілем Volkswagen Golf з реєстраційним номерним знаком [NUMBER] та внаслідок порушення правил дорожнього руху скоїв ДТП - здійснив наїзд на пішохода, неповнолітнього [PERSON] , який перетинав проїзну частину по пішохідному переходу. Внаслідок ДТП [PERSON] отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості. При цьому, цивільно-правова відповідальність позивача була застрахована у ПАТ «НАСК «Оранта». По факту ДТП 25.06.2019 було внесено відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12019180150000406 за ч.1 ст.286 КК України. В подальшому, ухвалою Костопільського районного суду Рівненської області від 01.10.2019 у справі №564/2098/19 позивача звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст.46 КК України у зв`язку із примиренням винного з потерпілим, а кримінальне провадження №12019180150000406 від 25.06.2019 закрито. При цьому, попередньо позивач сплатив [PERSON] , як законному представнику потерпілого [PERSON] 30000 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, а саме за лікування. Вказує, що законний представник неповнолітнього [PERSON] не зверталась до ПАТ «НАСК «Оранта» за отриманням страхового відшкодування, а тому внаслідок добровільної відшкодування позивачем шкоди потерпілому замість страховика, то у позивача виникло право вимоги до страховика щодо повернення виплачених ним коштів. Просить стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна страхова компанія «Оранта» 30000 грн. та судові витрати. Відповідачем подано відзив на позов, який мотивовано тим, що обов`язок повідомлення про настання страхового випадку лежить на водію, який причетний до ДТП і який невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП зобов`язаний письмово повідомити страховика з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів про ДТП, а потерпілий зобов`язаний сприяти такому страховику в розслідуванні причин та обставин ДТП. Проте, ні позивач, ні потерпілий до страховика не звертались з відповідним повідомленням. Крім того, позивачем не надано доказів на підтвердження понесених потерпілим витрат на лікування, а надана останнім розписка про сплату коштів не ж доказом обґрунтованості витрат на лікування, а відтак відповідач позбавлений можливості провести відповідне розслідування події ДТП, визначити розмір збитку відповідно до вимог закону, а тому виплата заявленої позивачем суми призведе до необґрунтованих витрат. При цьому суму, яка виплачена позивачем, останній із страховиком не погоджував. Вважає позов необґрунтованим і просить відмовити у задоволенні позову [PERSON] . В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та вказав, що виплачена ним сума у розмірі 30000 грн. визначена за домовленістю між ним та законним представником потерпілого [PERSON] , яка стверджувала, що не має надалі ніяких претензій до позивача і така виплата є фактично відшкодуванням завданої ним шкоди потерпілому. Просить позов задовольнити. Представник позивача, адвокат Михайлов В.О., в судовому засіданні позов підтримав та пояснив, що у позивача та відповідача не було підстав підтверджувати витрати на лікування конкретними документами, оскільки представник потерпілого сама вказала суму, яку слід відшкодувати і позивач погодився на це, а отже поніс витрати на відшкодування завданих збитків і такі витрати підлягають стягненню з відповідача, у якого застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Просить позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив та пояснив, що ніхто з учасників ДТП до страхової компанії не звертався та не повідомляв про ДТП і необхідність виплати страхового відшкодування потерпілому, а відтак страховик позбавлений можливості перевірити усі обставини ДТП та визначити у передбаченому діючим порядком обґрунтованому суму страхового відшкодування, а тому здійснення страховиком виплати у розмірі 30000 грн. призведе до необґрунтованих витрат. Просить відмовити у задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши наявні у матеріалах справи докази, встановив наступне. Так [PERSON] , 25 червня 2019 року приблизно о 15 год. керуючи технічно справним автомобілем марки «VOLKSWAGEN GOLF», реєстраційний знак [NUMBER] , рухався по вул.Рівненській м.Костопіль, із швидкістю 50 км/год., зі сторони м.Рівне в напрямку центру м.Костопіль. В цей час [PERSON] , наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу поблизу будинку №89, що по вул.Рівненській, в м. Костопіль, проявив неуважність до дорожньої обстановки, при виникненні небезпеки для руху, заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу негайно не вжив і на зазначеному пішохідному переході здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , який перетинав проїзну частину з права наліво про ходу руху транспортного засобу, хоча мав технічну можливість його уникнути. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді: струсу головного мозку, закритого перелому обох кісток лівої гомілки в нижній третині зі зміщенням, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості по критерію тривалого часу для загоєння. У прямому безпосередньому зв`язку із настанням дорожньо-транспортної пригоди та шкідливими наслідками, що настали, перебуває грубе порушення [PERSON] чинних пунктів Правил дорожнього руху, затверджену Постановою Кабінету міністрів України від 20.10.2001 р. № 1306 «Про Правила дорожнього руху», які вимагають: п.12.3. у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу; п.1.5. дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п.2.3. для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; п.18.4. якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека. Дії [PERSON] кваліфіковано за ч.1 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження. В підготовчому судовому засіданні законний представник [PERSON] від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 286 КК України на підставі ст.ст.44, 46 КК України у зв`язку із примиренням винного з потерпілим. Захисник обвинуваченого адвокат Михайлов В.О. також заявив клопотання про звільнення [PERSON] від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винного з потерпілим. Як наслідок, ухвалою Костопільського районного суду Рівненської області від 01 жовтня 2019 року у справі №564/2098/19 звільнено [PERSON] , який обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, на підставі ст. 46 КК України, від кримінальної відповідальності у зв`язку із примиренням винного з потерпілим. Кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України щодо [PERSON] внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12019180150000406 від 25.06.2019 закрито. Цивільно-правову відповідальність [PERSON] було застраховано у Публічному акціонерному товаристві «Національна страхова компанія «Оранта», що підтверджується полісом № АО/5314859 від 03.04.2019. Страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю становить 200000 грн, за шкоду, заподіяну майну - 100000 грн. З розписки від 12 вересня 2019 року вбачається, що [PERSON] - законний представник неповнолітнього потерпілого [PERSON] , 2010 р.н., підтверджує, що отримала від [PERSON] в рахунок відшкодування матеріальної шкоди (за лікування) сина [PERSON] , грошові кошти в сумі 30000 /тридцять тисяч/ грн. Претензій до [PERSON] матеріального та морального характеру в кримінальному провадженні №12019180150000406 від 25.06.2019 не має та не матиме в майбутньому. Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам суд враховує наступне. Відповідно до ст1. Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Відповідно до ст.9 Закону України «Про страхування», страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Непрямі збитки вважаються застрахованими, якщо це передбачено договором страхування. У разі коли страхова сума становить певну частку вартості застрахованого предмета договору страхування, страхове відшкодування виплачується у такій же частці від визначених по страховій події збитків, якщо інше не передбачено умовами страхування. Відповідно до ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до п.22.1, ст.22, п.23.1 ст.23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди є, зокрема, шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого. Відповідно до п.24.1, 24.2 ст.24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я. Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я, але не більше 120 днів. Відповідно до п.33.1.4 ст.33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Відповідно до абз.2 п.36.4 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик здійснює компенсацію витрат страхувальника або особи, відповідальність якої застрахована, а МТСБУ компенсує витрати особи, звільненої від цього виду обов`язкового страхування на підставі пункту 13.1 статті 13 цього Закону або відповідальність якої застрахована іноземною страховою компанією відповідно до умов Міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка", за умови, що такі витрати здійснюються за згодою страховика (МТСБУ). У компенсації витрат може бути відмовлено повністю або частково, якщо такі витрати здійснені без попереднього погодження із страховиком (МТСБУ). Так судом встановлено, що внаслідок порушення позивачем [PERSON] вимог Правил дорожнього руху сталась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої потерпілий [PERSON] отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості і по даному факту слідчими органами було внесено відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч.1 ст.286 КК України. В подальшому, у зв`язку із примиренням винного [PERSON] з потерпілим [PERSON] , ухвалою суду позивача звільнено від кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження закрите. При цьому, позивач [PERSON] сплатив [PERSON] , як законному представнику потерпілого [PERSON] кошти в сумі 30000 грн, у якості відшкодування матеріальної шкоди, а саме за лікування. Зі змісту ст.24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вбачається, що витрати у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються у разі їх обґрунтованості, а зі змісту ст.36 вказаного Закону вбачається, що такі витрати повинні бути здійснені за попереднім погодження із страховиком. Разом з тим суд враховує, що ні позивач, як особа причетна до ДТП, ні потерпілий у ДТП та його законний представник до Публічного акціонерного товариства «Національна страхова компанія «Оранта», де було застраховано цивільно-правову відповідальність [PERSON] , у визначений ст.33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строк із повідомленням про настання страхового випадку та за виплатою страхового відшкодування не звертались, що підтвердив сам позивач. Суд також враховує, що витрати на лікування потерпілого [PERSON] нічим не підтверджені, здійснені без погодження з відповідачем, позивачем не надано будь-яких належних та допустимих доказі понесення [PERSON] чи його законним представником [PERSON] витрат на лікування в сумі 3000,00 грн і судом таких доказів не здобуто, а надана позивачем розписка від 12.09.2020 не підтверджує обґрунтованості таких витрат. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що за наведених обставин відповідач, як страховик, позбавлений можливості провести відповідне розслідування та визначити у встановленому законом порядку суму страхового відшкодування, а відтак у відповідача не виникло обов`язку по виплаті такого страхового відшкодування. Відповідно до ч.1, ч.6 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене, суд дійшов переконливого висновку, що позивачем не доведено наявності передбачених законом підстав для стягнення з відповідача заявлених коштів, а відтак позов [PERSON] до задоволення не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed