Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-27 00:00:00

28 січня 2021 року позивач звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 22 серпня 2020 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований Індустріальним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис №332. Від шлюбу спільних дітей не мають. Одруження з відповідачем виявилось невдалим, відповідач проявляє до неї неповагу, частина шлюбу побудована на брехні. Під час розмов з відповідачем зрозуміла, чому вік категорично проти офіційного розлучення через органи ВРАЦС, оскільки він є призовником на строкову військову службу, а наявність вагітної жінки є підставою для відстрочки від строкової військової служби за сімейними обставинами. Він проявляє до неї домашнє насильство, що проявляється в тотальному контролі отриманого нею заробітку та здійсненні витрат, залишав періодично більше тижня без засобів для існування без будь-якого попередження з «виховною» метою та в той час проживав окремо від неї, не виходив на зв`язок, наполягає на придбанні власної квартири за кошти її родини та змішує діяти відповідно до його бажань. В той період часу була вимушена звернутися за фінансовою допомогою до своїх батьків, дідуся та бабусі, які надавали кошти для оплати проїзду в громадському транспорті, придбання продуктів харчування та речей першої необхідності. Окрім цього, відповідач вчиняє дії психологічного насильства, що виражаються у словесних образах, приниженні людської честі та гідності, залякуванні та погроз, в результаті чого, її чоловік завдає систематичні психологічні страждання та дана сімейна ситуація має для неї психотравмуючий характер, періодично супроводжується емоційними переживаннями негативного спектру: тривоги, страху, приниження, сорому. [PERSON] будучи обізнаним про її вагітність, знає про негативні наслідки своєї поведінки для її здоров`я та ненародженої дитини, свідомо ставить її під загрозу викидня. Також, неодноразово під час погіршення її здоров`я, він не надавав невідкладну медичну допомогу, залишав її без будь-якої допомоги в небезпечному для життя стані. У зв`язку з вищевикладеним, вона була вимушена 29.12.2020 звернутися із заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України до Дніпропетровської місцевої прокуратури. 20.01.2021 за результатами розгляду її заяви, слідчим суддею Самарського районного суду м. Дніпропетровська прийнято рішення про зобов`язання працівників прокуратури внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідування за вказаною вище заявою. Сімейні стосунки з відповідачем фактично припинені з жовтня 2020 року, сумісне господарство не ведеться. З вказаного часу вони мешкають окремо, сім`я фактично не існує. Подальше сумісне життя і збереження шлюбу є неможливим. Майнового спору між нею та чоловіком не існує. За час шлюбу з чоловіком, вони не набули цінного рухомого та нерухомого майна. Шлюб між нею та відповідачем існує лише формально, зберегти їх сім`ю на майбутнє неможливо, оскільки це суперечитиме їх інтересам. Шлюб розривають вперше. Подальше перебування з відповідачем у шлюбі, ставить під загрозу нормальне життя та здоров`я. Просить розірвати шлюб та стягнути з відповідача судові витрати. 29 січня 2021 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. 04 лютого 2021 року на виконання ухвали Самарського районного суду м. Дніпропетровська позивачем подано оригінал квитанції про сплату судового збору. 08 лютого 2021 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська провадження по справі було відкрито та призначено справу до розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження. Від представника позивача [PERSON] надійшла заява з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить суд задовольнити позов в повному обсязі. Від відповідача [PERSON] надійшла заява з проханням розглядати справу за його відсутності, якій зазначає, що зберегти шлюб він не бажає, строк для примирення не потрібен, позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти розірвання шлюбу. Приймаючи до уваги позицію представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 22 серпня 2020 року, зареєстрованому Індустріальним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис №332 (а.с.7). Відповідно до наданих медичних документів позивач [PERSON] є вагітною (а.с.10-14). [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про зміну імені, виданого 19 січня 2021 року Самарським районний у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис №1 (а.с.58). Причиною розпаду сім"ї стало те, що відповідач вчиняв протиправні дії відносно позивача, які містять ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України (а.с.19, 20, 72, 73). На підтвердження обставин з приводу вчинення відповідачем відносно позивача протиправних дій, представником позивача надано копію термінового заборонного припису стосовно кривдника від 26 січня 2021 року з якого вбачається, що 01.09.2020 близько 09:00 год. за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] вчинив домашнє насильство психологічного характеру, що виразилось в образах грубою нецензурною лайкою в бік [PERSON] . Вказаним заборонним приписом було заборонено [PERSON] в період з 26.01.2021 по 31.01.2021 в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою (а.с.71). Також судом встановлено, що між сторонами по даній справі сімейні стосунки припинились. Зберігати сім`ю позивач не бажає та наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. Згідно з ч.5 ст.55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положенням ч.ч.3,4 ст.56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 цього Кодексу. Частинами 2 статті 110 СК України встановлено, що позов про розірвання шлюбу не може бути пред`явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки кримінального правопорушення, щодо другого з подружжя або дитини. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітніх дітей, інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.97) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, що відповідає ст.51 Конституції України. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.48, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що позивачем надані достатні та допустимі докази, що підтверджують протиправну поведінку відповідача щодо позивача, яка містить ознаки кримінального правопорушення, також те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. З огляду на вищевикладене і приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами по даній справі припинені, суд дійшов висновку про те, що сім`я сторін розпалася остаточно, примирення бути не може і шлюб підлягає розірванню. Згідно ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 908,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved