Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-03 00:00:00

\~ \~ \~ \~22.07.2021 р. до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , за результатами розгляду якої позивач просить: стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] на його користь проценти згідно з п. 4.3. Договору кредиту за період з 22.05.2020 р. по 22.07.2021 р. у розмірі 64 250, 24 грн., інфляційні втрати за період з травня 2020 р. по червень 2021 р. у розмірі 2 001, 99 грн., разом 66 252, 23 грн., та судовий збір. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 25 липня 2019 р. між [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір позики, відповідно до п. 1.1. якого позикодавець, в порядку та на умовах, визначених цим договором, передає у власність позичальнику грошові кошти у розмірі 20 000,00 гривень, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві позику, в порядку, в строки та на умовах, визначених цим договором. В забезпечення вимог за Договором позики від 25.07.2019 р. між позивачем та [PERSON] був укладений договір поруки від 25.07.2019 р. Оскільки відповідачі свої зобов`язання за договором позики та договором поруки належним чином не виконали, рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10.11.2020 р. у справі №331/1959/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості, з відповідачів на користь [PERSON] було стягнуто суму боргу за договором позики у розмірі 53 436, 12 грн., в тому числі суму боргу за позикою у розмірі 20 000, 00 грн. Постановою Запорізького апеляційного суду від 22.02.2021 р. у справі № 331/1959/20 зазначене рішення суду було змінене в частині стягнення процентів за користування позикою. В іншій частині рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10.11.2020 р. у справі № 331/1959/20 залишено без змін. Зазначене рішення суду набрало законної сили 22.02.2021 р., але відповідачі ані в добровільному, ані в примусовому порядку рішення суду не виконали. На підставі викладеного, позивач просить суд стягнути з відповідачів на його користь проценти згідно з п. 4.3. Договору кредиту за період з 22.05.2020 р. по 22.07.2021 р. у розмірі 64 250, 24 грн., інфляційні втрати за період з травня 2020 р. по червень 2021 р. у розмірі 2 001, 99 грн., та судовий збір. Ухвалою суду від 27 липня 2021 року зазначену справу прийнято до\~ розгляду та відкрито провадження, вирішено розглядати у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін. (а.с. 31-32) 26 серпня 2021 року від відповідачів [PERSON] , [PERSON] надійшов відзив на позов, згідно якого відповідачі заперечують проти позовних вимог, вважають, що проценти нараховані позивачем неправомірно, оскільки є рішення суду, що набрало законної сили, яким вже стягнуто заборгованість за договором позики. (а.с. 40). 29 вересня 2021 року розгляд справи відкладено на 04 листопада 2021 р. 13-30годин. (а.с. 66) Представник позивача у судове засідання не з`явився, але надав суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутності та зазначив, що на позовних вимогах наполягає та просить їх задовольнити в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явилися, хоча про час день та місце слухання справи були повідомлені належним чином. Причину неявки суду не повідомили. Відповідно до ч.3\~ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Таким чином, згідно з вимогами ст.ст. 128, 131 ЦПК України, відповідач [PERSON] , [PERSON] повідомлені про час та місце слухання справи за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку та не з`явилися у судове засідання без поважних причин. Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, взявши до уваги заяву представника позивача, відзив відповідачів [PERSON] , [PERSON] , приходить до такого. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що 25 липня 2019 р. між [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір позики, відповідно до п. 1.1. якого позикодавець, в порядку та на умовах, визначених цим договором, передає у власність позичальнику грошові кошти у розмірі 20 000,00 гривень, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві позику, в порядку, в строки та на умовах, визначених цим договором. (а.с. 7) Згідно з п. 1.2. Договору позики від 25.07.2019 р. факт одержання позики підтверджується розпискою, власноручно написаною позичальником в момент передачі йому суми позики. На підтвердження укладення Договору позики від 25.07.2019 р. та передачі грошових коштів [PERSON] була складена розписка від 25.07.2019 р. про одержання у позику 20 000,00 грн. (а.с.9) В забезпечення вимог за Договором позики від 25.07.2019 р. між позивачем та [PERSON] був укладений договір поруки від 25.07.2019 р. (а.с. 8) Відповідно до п. 1.1. Договору поруки від 25.07.2019 р. поручитель зобов`язується відповідати перед позикодавцем по зобов`язанням [PERSON] за повернення позики, отриманої від позикодавця, та сплату процентів, згідно Договору позики від 25.07.2019 р. Відповідальність поручителя настає в разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань, передбачених Договором позики від 25.07.2019 р. (п. 1.2. Договору поруки). Поручитель і позичальник несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями перед позикодавцем. При цьому поручитель відповідає перед позикодавцем за повернення суми позики, сплату відсотків за користування позикою, сплату процентів згідно з п. 4.3. Договору позики від 25.07.2019 р., неустойки, а також покриття збитків позикодавця, які виникли у позикодавця внаслідок невиконання позичальником своїх зобов`язань (п. 1.3. Договору поруки). Оскільки відповідачі свої зобов`язання за договором позики та договором поруки належним чином не виконали, рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10.11.2020 р. у справі №331/1959/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості, з Відповідачів на користь [PERSON] було стягнуто суму боргу за договором позики у розмірі 53 436, 12 грн., в тому числі суму боргу за позикою у розмірі 20 000, 00 грн. (а.с. 14-18) Постановою Запорізького апеляційного суду від 22.02.2021 р. у справі № 331/1959/20 зазначене рішення суду було змінене в частині стягнення процентів за користування позикою. В іншій частині рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10.11.2020 р. у справі № 331/1959/20 залишено без змін. (а.с. 19-27) Зазначене рішення суду набрало законної сили 22.02.2021 р., але відповідачі рішення суду не виконали. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Підстави припинення зобов`язання передбачені статтями 599-601, 604-609 ЦК України, належним чином. Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання. Виходячи зі змісту ст. 610 ЦК України несплата боржником суми боргу вважається порушенням зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, передбачені договором або законом. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до листа Верхрвного Суду України від 01.07.2014 р. "Аналіз практики застосування ст.. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві разом з тим судам слід мати на увазі, що проценти, передбачені ст. 625 ЦК, за своєю природою відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування чужими грошовими коштами. Тому під час вирішення спорів про стягнення процентів річних суд повинен визначити, чи позивач вимагає сплати процентів за користування грошовими коштами, що були надані як позика, кредиту, банківського вкладу, чи зміст вимоги полягає в застосуванні відповідальності за порушення грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК). Згідно з правовою позицією Верховного Суду, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (п. 91 постанови Верховного Суду від 28.03.2018 р. по справі №444/9519/12). В п. 20 ухвали Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2019 по справі № 5017/1987/2012 зазначено, що така правова позиція Великої Палати Верховного Суду полягає у тому, що відповідно до частини другої статті 625 ЦК України кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. І такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ПК України. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.02.2019 р. по справі № 910/21449/17, від 05.03.2019 р. по справі № 5017/1987/2012, від 05.06.2019 р. по справі № 907/955/16. Як вбачається зі змісту позовної заяви позивач звернувся до відповідача з позовними вимогами про стягнення 275 процентів річних та інфляційних втрат за порушення грошового зобов`язання, а саме: несвоєчасне повернення коштів, отриманих у позику. Правовою підставою позову позивач зазначив ч. 2 ст. 625 ЦК України. Відповідно до п. 4.3. Договору позики від 25.07.2019 р. за прострочення позичальником строків сплати, передбачених п. 2.1., 2.6., 4.2.., 5.5. цього Договору, позичальник згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України сплачує позикодавцю на його вимогу суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 275 процентів річних від простроченої суми. За таких обставин посилання відповідачів на неправомірність нарахування та стягнення процентів за користування позикою поза межами строку кредитування є необґрунтованим, оскільки позивачем заявлені вимоги про стягнення процентів за порушення грошового зобов`язання, на підставі окремих пунктів договору та за різні періоди такого порушення. При цьому, як вбачається з рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10.11.2020 р. у справі № 331/1959/20 з відповідачів на користь позивача були стягнуті проценти за неправомірне користування коштами (п. 4.3. Договору позики, ч. 2 ст. 625 ЦК України) за період з 16.09.2019 р. по 21.05.2020 р. та інфляційні втрати за період з вересня 2019 р. по квітень 2020 р. В той же час позивач просить стягнути з відповідачів проценти за неправомірне користування коштами (п. 4.3. Договору позики, ч. 2 ст. 625 ЦК України) за період з 22.05.2020 р. по 22.07.2021 р. та інфляційні втрати за період з травня 2020 р. по червень 2021 p., тобто, за інший період часу. За таких обставин, відповідачі зобов`язані сплатити на користь позивача проценти згідно з п. 4.3. Договору кредиту за період з 22.05.2020 р. по 22.07.2021 р. у розмірі 64 250, 24 грн., інфляційні втрати за період з травня 2020 р. по червень 2021 р. у розмірі 2 001, 99 грн. (а.с. 5, 6) Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими, доведеними та вказують на наявність підстав для їх задоволення у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позовної заяви до суду позивач по справі [PERSON] сплатив судові витрати при розгляді справи: а саме судовий збір у сумі 908,00 грн. (а.с. 1). Оскільки позов задоволено в повному обсязі, сплачений судовий збір підлягає стягнення з відповідачів на користь позивача по справі. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved