Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-29 00:00:00

19 червня 2009 року позивач звернувся до суду з цим позовом, збільшивши в ході розгляду справи позовні вимоги. Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 24 липня 2009 року позовні вимоги [PERSON] частково задоволені. Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 12 травня 2010 року прийнято відмову [PERSON] в інтересах НАК «Надра України» від апеляційної скарги на на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 24 липня 2009 року. Апеляційне провадження в цій частині закрито. Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 19 травня 2010 року апеляційну скаргу Першого заступника прокурор Полтавської області в інтересах держави в особі НАК «Надра України» «Полтавнафтогазгеологія» - задоволено частково. Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 24 липня 2009 року змінено. Зменшено суму стягнення з НАК «Надра України» на користь [PERSON] розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 61 025 грн. 30 коп. До 12 908 грн.48 коп. та моральної шкоди з 70 000 грн. до 10 000 грн. В іншій частині рішення залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 лютого 2012 року Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 24 липня 2009 року та Рішення Апеляційного суду Полтавської області від 19 травня 2010 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. В позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог він вказав, що наказом голови правління НАК «Надра України» № 259-к від 27 вересня 2006 року він був призначений на посаду генерального директора Дочірнього підприємства НАК «Надра України» «Полтавнафтогазгеологія». 24 жовтня 2006 року між відповідачем в особі Голови правління НАК «Надра України» та ним було укладено контракт № б/н з керівником дочірнього підприємства НАК «Надра України». 13 листопада 2006 року його було відсторонено від займаної посади, а 20 лютого 2007 року звільнено з займаної посади. З вересня 2007 року на виконання рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 27 березня 2007 року його було поновлено на займаній посаді. 4 вересня 2007 року відповідач вдруге звільнив його з посади директора ДП «Полтавнафтогазгеологія». 27 лютого 2008 року на виконання рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 5 лютого 2009 року відповідач поновив його на посаді директора ДП НАК «Надра України» «Полтавнафтогазгеологія». Того ж числа між відповідачем в особі Голови правління HAK «Надра України» Пономаренка О.В. та ним вдруге, в зв'язку з закінченням строку дії попереднього контракту було укладено контракт № б/н з керівником ДП HAK «Надра України» «Полтавнафтогазгеологія», строк дії якого з 27 лютого 2008 року по 26 лютого 2013 року. 11 грудня 2008 року його втретє було звільнено з посади керівника ДП HAK ««Надра України» «Полтавнафтогазгеологія» на підставі п. 1-1 ст. 41 КЗпП, а виконуючим обов'язки директора відповідно до наказу № 352-к від 22 грудня 2008 року призначено Жуковського O.A. Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 22 січня 2009 року, яке набрало чинності 10 червня 2009 року звільнення було визнано незаконним та його поновлено на займаній посаді. Станом на 18 червня 2009 року відповідач не виконав рішення суду від 22 січня 2009 року про поновлення його на роботі, наказу про це не видав, хоча допустив до виконання службових обов'язків директора ДП HAK «Надра України» Полтавнафтогазгеологія». 18 червня 2009 року позивачу стало відомо, що 16 червня 2009 року відповідач видав наказ за № 61-к про звільнення його з посади директора ДП HAK «Надра України» Полтавнафтогазгеологія» з 16 червня 2009 року за власним бажанням. Вважає звільнення незаконним, оскільки заяви про звільнення за власним бажанням 16 червня 2009 року не подавав і не просив звільнити з посади директора підприємства, тому його звільнення відбулося за підробленою від його імені заявою. Крім того, звільнення відбулося під час його тимчасової непрацездатності, коли він перебував у відпустці. Незважаючи на те, що наказ було видано 16 червня 2009 року, на підприємство, де він працює на посаді директора його копію по факсу було направлено лише 18 червня 2009 року, про що йому було повідомлено інспектором відділу кадрів ДП HAK «Надра України» «Полтавнафтогазгеологія» та передано усну вказівку Голови правління HAK «Надра України» не допускати його до роботи. В день звільнення в порушення вимог статті 47 КЗпП йому не було видано копію наказу про звільнення та належно оформлену трудову книжку, а також в порушення вимог статей 116 та 117 КЗпП з ним не проведено остаточний розрахунок. Виходячи з цього, позивач вважає, що фактично його звільнено з посади з ініціативи адміністрації в порушення як названих ним норм КЗпП, так і статті 43 Конституції України. Вважаючи звільнення незаконним, просить скасувати наказ про це та наказ про призначення в. о. директора ДП HAK «Надра України» «Полтавнафтогазгеологія» Жуковського O.A., поновити його в займаній посаді. На момент подання ним позовної заяви існувала заборгованість відповідача по заробітній платі перед ним , яку він також просить стягнути на його користь. Крім того, незаконними діями відповідача йому завдано моральну шкоду, яка полягає у моральних стражданнях. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі, наполягаючи на їх задоволенні. При цьому позивач зазначив, що ні 12, ні 16 червня 2009 заяву про звільнення за власним бажанням не писав та відповідачу її не направляв, так як перебував у відпустці та був тимчасово непрацездатним в зв'язку з захворюванням. Зазначив, що дійсно заяву про звільнення за власним бажанням він писав 26 лютого 2008 року на вимогу заступника голови НАК Надра України» [PERSON], вимушено під диктовку останнього та під психологічним тиском з його боку і погрозою про відмову в поновленні його на роботі за попереднім рішенням суду, не зазначаючи дати, з якої просив би звільнити та дати її підписання. Цю заяву він відкликав 28 лютого 2008 року, офіційно повідомивши про це голову правління НАК «Надра України» відповідною письмовою заявою та повідомивши по це останнього і управління кадрів НАК «Надра України» в телефонній розмові в присутності працівників ДП НАК «Надра України» «Полтавнафтогазгеологія». 18 червня 2009 року йому стало відомо, що він звільнений за власним бажанням на підставі нібито поданої ним заяви про це. Ознайомившись з змістом заяви, нібито поданої від його імені, ксерокопію якої він отримав, зазначив, що це саме та заява, яку його примусили написати 26 лютого 2008 року, яку він відкликав зразу ж 28 лютого 2008 року. Але на тій заяві він не ставив дати її написання і дати, з якої просив звільнити його. Цю дату дописано іншою особою і іншим почерком, що є очевидним. Крім того, є алогічним написання заяви ним власноруч, а адреси на конверті іншою особою, а саме працівником НАК «Надра України» [PERSON], який до недавнього часу працював в ДП НАК «Надра України» «Полтавнафтогазгеологія». Вважає, що його звільнено з посади з ініціативи адміністрації з грубим порушенням як Конституції України, так і законодавства про працю. Просить поновити його на посаді та стягнути на його користь заробіток за час вимушеного прогулу та інші виплати, про які він вказав в позовній заяві. Обґрунтовуючи заподіяння йому моральної шкоди незаконними діями відповідача, він, крім зазначеного в позовній заяві, вказує, що переніс моральні страждання ще й із-за того, що живе і працює в місті, громадськість та мешканці якого його добре знають. Діями ж НАК «Надра України» протягом кількох років його, як керівника, ставлять поза законом, грубо попираючи його права як громадянина України. Представник відповідача позов не визнав та прохав відмовити у його задоволенні, оскільки позивач з роботи був звільнений у повній відповідності з законом на підставі поданої ним заяви за власним бажанням, яка надійшла в НАК «Надра України» 16 червня 2009 року. Заслухавши пояснення учасників судового засідання, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що [PERSON] був призначений на посаду генерального директора Дочірнього підприємства Національної акціонерної компанії «Надра України» «Полтавнафтогазгеологія» наказом голови правління Національної акціонерної компанії «Надра України» № 259-к від 27 вересня 2006 року на підставі контракту, яким були визначені права та обов'язки сторін. 24 жовтня 2006 року між відповідачем в особі Голови правління HAK «Надра України» та ним було укладено контракт № б/н з керівником дочірнього підприємства HAK «Надра України». 13 листопада 2006 року його було відсторонено від займаної посади, а 20 лютого 2007 року звільнено з займаної посади. З вересня 2007 року на виконання рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 27 березня 2007 року його було поновлено на займаній посаді. 4 вересня 2007 року відповідач вдруге звільнив його з посади директора ДП «Полтавнафтогазгеологія». 27 лютого 2008 року на виконання рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 5 лютого 2008 року відповідач поновив його на посаді директора ДП HAK «Надра України» «Полтавнафтогазгеологія». Того ж числа між відповідачем в особі Голови правління HAK «Надра України» Пономаренка О.В. та ним вдруге, в зв'язку з закінченням строку дії попереднього контракту було укладено контракт № б/н з керівником ДП HAK «Надра України» «Полтавнафтогазгеологія», строк дії якого з 27 лютого 2008 року по 26 лютого 2013 року . 11 грудня 2008 року його втретє було звільнено з посади керівника ДП HAK «Надра України» «Полтавнафтогазгеологія» на підставі п. 1-1 ст. 41 КЗпП, а виконуючим обов"язки директора відповідно до наказу № 352-к від 22 грудня 2008 року призначено Жуковського O.A. Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 22 січня 2009 року, яке набрало чинності 10 червня 2009 року звільнення було визнано незаконним та його поновлено на займаній посаді. Станом на 18 червня 2009 року відповідач не виконав рішення суду від 22 січня 2009 року про поновлення його на роботі, наказу про це не видав, хоча допустив до виконання службових обов'язків директора ДП HAK «Надра України» «Полтавнафтогазгеологія». Отже, судом встановлено, що до 18 червня 2009 року позивач працював на посаді директора ДП HAK «Надра України» «Полтавнафтогазгеологія» відповідно до укладеного контракту. Встановлено також, що заяви про звільнення за власним бажанням з 16 червня 2009 року позивач не подавав 16.06.2009 року і про прийняте рішення не знав. Цей факт підтвердили в ході судового розгляду справи свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Так, свідок [PERSON] показала, що вона працює начальником відділу кадрів ДП HAK «Надра України» «Полтаванафтогазгеологія». 16 червня 2009 року ДП HAK Надра України» «Полтаванафтогазгеологія» вона не отримувала ніяких повідомлень про звільнення [PERSON] з посади директора за власним бажанням і наказ про це до відділу кадрів підприємства не надходив. 18 червня 2009 року з відділу кадрів ПАК «Надра України» їй зателефонували і попросили назвати номер факсу для передачі наказу про звільнення позивача. Факсовий варіант наказу про його звільнення на підприємство надійшов, але вона його не бачила. Оригінал наказу до цього часу на підприємство не надходило. В телефонній розмові з працівником відділу кадрів HAK «Надра України», який їй повідомив про звільнення позивача, їй було передано вимогу голови правління компанії не допускати до роботи директора. При цьому їй не було сказано, як виконати таке розпорядження. Рішення про звільнення [PERSON] приймає голова правління HAK «Надра України», оскільки посада директора підприємства є номенклатурою голови правління. Записи в трудовій книжці робляться тільки на підставі наказу, оригінал якого повинен був бути направлений. Запис робиться в день звільнення. Вона до цього часу не бачила навіть факсового варіанту наказу про звільнення, а тому ніяких записів в трудовій книжці позивача не робила. Наказ про призначення в. о. директора Жуковського O.A. в відділ кадрів ДП ПАК «Надра України» «Полтавнафтогазгеологія» також не надходив. їй невідомо, щоб позивач подавав заяву про звільнення за власним бажанням. Свідок [PERSON], головний бухгалтер ДП HAK «Надра України» «Полтавнафтогазгеологія», показала, що позивач за власним бажанням з займаної посади не звільнявся і її про це з HAK «Надра України» ні 16, ні 18 червня 2009 року ніхто не повідомляв, наказ про його звільнення на підприємство не надходив. їй також невідомо, щоб позивач звертався з такою заявою до відповідача. Наказ про звільнення повинен надходити в оригіналі. Про призначення нового керівника підприємства HAK «Надра України» також не повідомляло і наказу про це не надходило. Позивач фактично станом на 18 червня 2009 року перебував на посаді директора ДП HAK «Надра України» «Полтаванафтогазгеологія». Свідок [PERSON], начальник відділу соціального розвитку та будівництва ДП -АК «Надра України» «Полтаванафтогазгеологія», голова профспілкового комітету дприємства, в ході судового розгляду справи показала, що 28 лютого 2008 року [PERSON] в її присутності телефонував голові правління ЧАК «Надра України», його заступнику та в відділ кадрів і заявляв про свою незгоду з написаниям заяви про звільнення, вимагав її повернути та визнати недійсною, а також писав про це письмову заяву. Наказу про звільнення [PERSON] 16.06.2009 року на підприємство не надходило. Свідок [PERSON] в ході судового розгляду справи показав, що в 2009 році він працював начальником юридичного відділу ДП НАК «Надра України» «Полтаванафтогазгеологія». На вимогу керівництва при прийнятті на работу ним було скаладено заяву як про прийняття на работу так і про звільнення з посади без дати звільнення. Аналогічну заяву про звільнення без дати, було написано [PERSON], яку він одразу відкликав. Відповідно до висновку експерта № 1361/13617/13-32 (т2 а.с.217-228) від 20.01.2014 року рукописний текст заяви про звільнення а власним бажанням, за винятком рукописного запису «…з 16.06.2006 року» (а.с.268 т.1) виконано [PERSON] Рукописний текст заяви про звільнення за власним бажанням, а сам : «… Прошу звільнити мене з займаної посади за власним бажанням…» та приписка після крапки «…з 16.06.2006 року». Виконані однією особою, [PERSON] З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що позивач не подавав заяви про звільнення за власним бажанням 16.06.2009 року, а раніше подану датовану 16.06.2006 року - відкликав, тому з цих підстав його звільнено незаконно. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 38 КЗпП працівник має право розірвати трудовий оговір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив місце роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. Як встановлено судом, позивач був звільнений 16 червня 2009 року, тобто зразу ж після надходження нібито заяви до відповідача, що суперечить вимогам статті 38 КЗпП. Крім того, після звільнення, наказ про що в усній формі було доведено до позивача лише 18 червня 2009 року, він продовжував працювати, що є фактичним допуском його до роботи та є свідченням укладення нового трудового договору відповідно до ч. 4 ст. 24 КЗпП. Отже, судом встановлено, що наказ про звільнення позивача з роботи за власним бажанням від 16 червня 2009 року являється незаконним та підлягає скасуванню, а позивач поновленню на посаді . Крім того, судом встановлено, що у вказаний період позивач перебував у відпустці та був тимчасово непрацездатний у зв'язку з захворюванням, про що свідчать надані ним листки непрацездатності (а. с. 115, 116). Відповідно ж до ч. З ст. 40 КЗпП не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Отже, й з цих підстав звільнення позивача є незаконним. В зв'язку з незаконним звільненням позивача підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення на його користь з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 471 159 грн.. за перівод з 16.06.2009 року по 30.04.2014 року. Заборгованість по заробітній платі перед позивачем включена в реєстр кредиторів, тому підстави для її стягнення відсутні. Суд вважає, що незаконними діями відповідача [PERSON] було завдано моральної шкоди, яка полягає у моральних стражданнях, яких він зазнав внаслідок незаконних щодо нього з боку відповідача дій, втраті із-за цього нормальних життєвих в'язків, в приниженні його ділової репутації в ділових колах, в очах знайомих, друзів та колег по роботі. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості і справедливості, а також з положень п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», враховуючи характер та обсяг психічних і душевних страждань, яких зазнав позивач, тривалості характеру немайнових втрат, понесених ним, вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і вважає, що заявлений ним позов підлягає частковому задоволенню в сумі десяти тисяч гривень, які підлягають стягненню з відповідача на його користь. Позивачем також заявлено вимогу про стягнення витрат, понесених ним на правову допомогу в сумі 8200 грн. Відповідно до статті 79 ЦПК України витрати на правову допомогу відносяться до судових витрат, а частиною 1 статті 88 ЦПК України встановлено, що «стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати». Позивачем надані докази в підтвердження понесених ним витрат про надання правової допомоги, а саме договір про це та квитанцію про сплату в сумі 8200 грн. Суд вважає, що ця сума також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Суд вважає, що судовий збір підлягає стягненню з відповідача в сумі 3 562,80 грн. Згідно частини 2 ст. 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. В задоволенні інших позовних вимог позивача слід відмовити. На підставі вищезазначеного,

Outcome: partial