Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-25 00:00:00

06 жовтня 2017 року позивач [PERSON] звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із зазначеним позовом до Міського комунального підприємства «Дніпропетровський Електротранспорт». Позовні вимоги обґрунтовані наступним. 05 лютого 2015 року водій [PERSON], яка керувала трамваєм Т-3, власником якого є відповідач, скоїла наїзд на матір позивача - [PERSON], остання від отриманих тілесних ушкоджень померла на місці події. В результаті вищевказаного зіткнення позивачу було завдано моральної шкоди, розмір якої позивач оцінює в 100 000 грн. Крім того, позивач сплатив за надану правову допомогу 6000 грн. На підставі викладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь 100000 грн., моральної шкоди, завданої смертю його матері внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, та витрати на правову допомогу в сумі 6000 грн. Ухвалою суду від 09 жовтня 2017 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Міського комунального підприємства «Дніпропетровський електротранспорт» про відшкодування шкоди, та призначено до розгляду по суті в судовому засіданні. Відповідач 22.05.2018 року надав відзив на позовну заяву, в яком позовні вимоги не визнав, вказав, що в позові не зазначені жодні обставини, які б підтверджували заявлені вимоги, позивачем не зазначено, в чому полягає моральна шкода, не надано доказів на підтвердження її наявності та обгрунтування розміру. Відповідачем вже було відшкодовано моральну шкоду внаслідок загибелі [PERSON] її сину [PERSON], який подав цивільний позов в рамках кримінальної справи. Просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Згідно наданих відповідачем документів - виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідач змінив найменування на «Комунальне підприємство «Дніпровський міський електротранспорт» Дніпровської міської ради» (ідентифікаційний код юридичної особи 32616520). Ухвалою суду від 24 травня 2018 року визначено здійснювати судовий розгляд справи за позовом [PERSON] до Міського комунального підприємства «Дніпропетровський електротранспорт» про відшкодування шкоди, за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, з призначенням судового засідання на 15 червня 2018 року. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено наступне. [PERSON], 05.02.2015 близько 09 години 51 хвилини, керуючи технічно справним трамваєм Т-3, інвентарний номер 1325-1326, який належить міському комунальному підприємству «Дніпропетровський електротранспорт» ДЕПО № 3, рухалась по вул. Героїв Сталінграду від вул. Тітова в напрямку вул. Артема в м. Дніпропетровську. Під час руху, в районі будівлі № 19 по вул. Героїв Сталінграду м. Дніпропетровська, в якій розташована Дніпропетровська міська клінічна лікарня №16, водій трамвая [PERSON] не діяла таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров'я громадян, виявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки, виявивши пішохода [PERSON], яка рухалась з право наліво відносно напрямку руху вказаного трамваю, будучи об'єктивно спроможною вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу. з метою не допущення настання події дорожньо-транспортної пригоди, не зменшила швидкість руху трамваю та не зупинилась, щоб надати дорогу пішоходу, внаслідок чого допустила наїзд на пішохода [PERSON], чим грубо порушила вимоги п. п. 1.3, 1.5, 2.3.б), 12.3 Правил дорожнього руху України… Порушення п. 12.3 Правил дорожнього руху України водієм [PERSON], з технічної точки зору, перебуває в причинному зв'язку з настанням події даної дорожньо-транспортної пригоди. Невиконання вищевказаних пунктів Правил дорожнього руху України привело до даної дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої пішоходу [PERSON] були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: рани в ділянці лоба дещо ліворуч з переходом на ліву надбрівну дугу, рани на передній поверхні правого стегна з переходом на праву клубову ділянку, рани по задній поверхні в середній третині правого стегна, рани на передній поверхні лівого стегна у верхній третині з переходом на ліву клубову ділянку, на передній поверхні лівого стегна у нижній третині рана, садна по поверхні обох стегон у середній третині численні прямолінійної форми, садна по передній поверхні в середній третині лівого стегна, садна в лобній ділянці дещо праворуч, в лобній ділянці дещо ліворуч, синці в навколоочних ділянках, синець в правій підключичній ділянці, синець по передній поверхні грудної клітини ліворуч в ділянці проекції 5 міжребер'я; в товщі м'яких покровів голови, крововиливи в ділянці проекції лобної кістки, в ділянці проекції потиличної кістки, крововиливи під м'які мозкові оболонки в ділянці полюсу лівої лобної частки, по нижній поверхні в ділянці скроневої лівої частки, в ділянці правої скроневої частки, в лівій тім'яній частці, в ділянці полюсу потиличної частки, в навколонирковій ділянці крововиливи, багатоуламкові переломи лівої та правої стегнових кісток в середніх третинах, переломи 1-12 ребер праворуч та ліворуч по середньо-ключичній лінії, перелом хребтового стовпа в ділянці 1 шийного хребця з розривом спинного мозку, багатоуламкові переломи крил обох клубових кісток. Виявлені тілесні ушкодження, відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 332/75-Е від 12.03.2015 року, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень. як такі, що призвели до настання смерті потерпілої [PERSON] Вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 серпня 2015 року у справі № 200/16659/13-к [PERSON] визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 268 КК України та призначено їй покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки. Цим же вироком стягнуто з Міського комунального підприємства «Дніпропетровський електротранспорт» на користь [PERSON] спричинену матеріальну шкоду у сумі 25615,49 гривень та спричинену моральну шкоду у сумі 70000 гривень. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2015 року вирок суду змінено в частині стягнення з Міського комунального підприємства «Дніпропетровський електротранспорт» на користь потерпілого [PERSON] матеріальної шкоди, а також моральної шкоди, а саме розмір моральної шкоди встановлено в 100 000 грн. Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, факт скоєння ДТП за участю транспортного засобу трамваю Т-3, інвентарний номер 1325-1326, який належить міському комунальному підприємству «Дніпропетровський електротранспорт», а також настання в результаті ДТП смерті [PERSON], не потребує додаткового доказування. [PERSON] є матір'ю позивача [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER]. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Частиною другою вищезазначеної статті визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ч.2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Відповідно до роз'яснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди" під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Крім того, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. При з'ясуванні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд повинен з'ясувати чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд вважає, що матеріалами справи підтверджено, що в зв'язку зі смертю матері в ДТП її сину - позивачу у справі була завдана моральна шкода, яка полягала у душевних хвилюваннях та стражданнях, пов'язаних з раптовою втратою найближчої рідної людини. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, суд приймає до уваги обставини справи, характер діяння відповідача, ступінь моральних та психічних переживань позивача з приводу протиправних винних дій відповідача, бере до уваги розмір моральної шкоди, визначений судом при вирішенні у згаданій кримінальній справі цивільного позову рідного сина загиблої [PERSON] - [PERSON], тобто у ситуації, яка є аналогічною даній, та виходячи з принципу об'єктивності, засад розумності, справедливості та доцільності, суд вважає, що сума 100000 грн., вказана позивачем, є обґрунтованою та такою, що в повній мірі відповідає пережитим позивачем душевним стражданням. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягають задоволенню в повному обсязі. Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до вимог ч. 1, 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Також діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу). З матеріалів справи вбачається, що між [PERSON] (замовник) та Фізичною особою-підприємцем [PERSON] (виконавець) 02 жовтня 2017 року було укладено договір про надання юридичних послуг. Згідно п.1.1. вказаного договору, замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов'язання надавати замовнику юридичні послуги по «стягненню страхового відшкодування по страховому випадку, що мав місце 05.02.2015 о 9.20 в м. Дніпропетровську по вул.. Героїв Сталінграду з боку вул. Вакуленчука в напрямку пр. Ілліча рухався трамвай Т-3, власник: Дніпроміськелектротранс Депо № 3, маршрут руху № 12 мкр. Мирний - пл. Островського під керуванням водія місцевої жительки [PERSON], яка в районі буд. 19 скоїла наїзд на пішохода [PERSON], яка перетинала трамвайну колію справа наліво за напрямком руху трамваю. Внаслідок ДТП пішохід [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень померла на місці події». Згідно п.4.2. договору, вартість послуг виконавця становить 6000 грн. Відповідно до акту приймання-передачі виконаних робіт від 28.07.2017 року до договору про надання юридичних послуг б/о від 07.04.2017 року, послуги, надані підрядником, оплачені замовником у повному обсязі в розмірі 6000 грн. Суд вважає, що у задоволенні вимог про стягнення витрат на правову допомогу необхідно відмовити з огляду на наступне. Всупереч вимогам ст.133, 137 ЦПК України позивачем не доведено, що правничу допомогу йому надавав саме адвокат, оскільки виконавцем за договором від 02.10.2017 року є Фізична особа-підприємець [PERSON], доказів, що останній є адвокатом, не надано. Крім того, послуги виконавця згідно умов договору, пов'язані з наданням юридичних послуг по стягненню страхового відшкодування по страховому випадку, що мав місце 05.02.2015 о 9.20, тобто вказані послуги не стосуються цивільної справи про стягнення моральної шкоди. Всупереч вимогам закону, позивачем не надано доказів щодо оплати ним суми у розмірі 6000 грн. за договором про надання юридичних послуг від 02.10.2017 року, оскільки наданий позивачем акт приймання-передачі виконаних робіт від 28.07.2017 року стосується договору про надання юридичних послуг б/о від 07.04.2017 року. Крім того, вказаний акт не є документом, що свідчить про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформленим у встановленому законом порядку.

Outcome: partial