Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-02 00:00:00

07.03.2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON] - [INFO] у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів щомісячно, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття, та аліменти на її користь на особисте утримання в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною трьох років. В обґрунтування позову вказувала, що з 2016 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від спільного життя мають сина [PERSON] - [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, відповідач добровільно самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, добровільно матеріальної допомоги на утримання сина не надає, дитина проживає з нею та знаходиться на її утриманні, в даний час вона не працює, так як знаходиться в декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, тому також потребує матеріальної допомоги. 28.03.2018 року відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні. Сторони звернулись до суду із заявами про розгляд справи у їхню відсутність. Позивач в поданій нею заяві від 03.05.2018 року позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в поданій 03.05.2018 року заяві позовні вимоги визнав в повному обсязі. Крім того, звернувся до суду із заявою про звільнення або розстрочку сплат судового збору, в зв'язку з тим, що в даний час він є непрацездатним та проходить лікування, надавши при цьому відповідні докази. В силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Від спільного життя сторони по справі мають сина [PERSON], [INFO]. Згідно довідки про місце проживання та склад сім`ї № 1286 від 05.03.2018 року Управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради, [PERSON], [INFO] разом зі своїм сином [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до наявної в матеріалах справи довідки про отримання допомоги від 05.03.2018 року, [PERSON] перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Білоцерківської міської ради та відповідно Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми» з 01.06.2017 року до 01.06.2020 року їй призначено державну соціальну допомогу при народженні дитини [PERSON], [INFO]. Відповідно копії довідки від 26.04.2018 року № 1426 Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості, [PERSON] не перебуває на обліку як безробітний в Білоцерківському міськрайонному центрі зайнятості. Згідно копії листа непрацездатності [PERSON] звільнений від роботи з 01.12.2017 року по 09.12.2017 року. Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Так статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 182 СК України) . Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу (ч. 5 та ч. 6 ст. 84 СК України). Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Як закріплено в ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, зважаючи на те, що відповідач позовні вимоги визнав в повному обсязі, а дитина проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні, суд дійшов висновку про необхідність задоволення вимог позивача та стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття та стягнення з відповідача аліментів на особисте утримання позивача в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. З приводу вирішення питання щодо звільнення або розстрочки сплати судового збору, суд вважає за необхідне відмовити, виходячи з наступного. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом (ч. 2 ст. 133 ЦПК України). Частинами 1, 3 ст. 136 ЦПК України передбачено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов'язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати. Спеціальним законом, який встановлює розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати є Закон України «Про судовий збір». Так, відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім'ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров'ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті (ч. 2 ст. 8 Закону України «Про судовий збір»). Таким чином, враховуючи те, що позивач був звільнений від роботи в період з 01.12.2017 року по 09.12.2017 року, в даний час є працездатним, інших доказів тяжкого матеріального стану суду не надав, тому вважаю за необхідне відмовити в задоволенні клопотання щодо сплати судового збору. На підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору на користь держави, тому відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача належить стягнути судовий збір на користь держави в сумі, що становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 704,80 грн., однак враховуючи визнання позову, вважаю за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави 352,40 грн. судового збору. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved