Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-27 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, укладеного між ними 22.07.2009року у відділі рацсу м.Долина. Свої вимоги обґрунтовує тим, що спільне життя не склалося, так як у них виявились різні погляди на життя, ведення домашнього господарство. На протязі двох років проживають окремо та не ведуть спільне господарство, вважає, що шлюб носить формальний характер, а тому просить шлюб розірвати . В судове засідання позивачка не з'явилася та подала заяву, в якій просить слухати спра-ву в її відсутності, позовні вимоги підтримує. Згідно вимог ст.158 ЦПК особа, яка бере участь у справі, має право заявляти клопотання про розгляд справи за її відсутності. В судове засідання відповідач не з"явився про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відповідно до 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд прийшов до висновку про ухвалення рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України . Матеріалами справи встановлено, що 22.07.2009року сторони уклали шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Долинського районного управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 116. Відповідно дост 112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей, інші обставини справи. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що пода-льше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з пояснень позивачки, викладених в позовній заяві, як підставу своїх вимог, вона вказувала на те, що відносини між нею та відповідачем уже тривалий час мають негативний характер, через що вони не підтримують сімейних стосунків та не ведуть спільного господарства, шлюбні стосунки між ними припинено, шлюб носить формальний характер, перебувати в якому не бажає. Суд визнав, що позивачка втратила почуття любові, поваги до чоловіка, між сторонами немає взаєморозуміння, сімейні стосунки припинені впродовж тривалого часу, тобто відсутні між ними ті основи, на яких утримується міцна сім'я. Згідно ч.1 ст.24 СК шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст..55 цього ж кодексу дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної поваги, любові, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім»ї за свою поведінку в ній. А за ч.3, 4 ст 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушення прав дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. При таких обставинах, враховуючи категоричність дій позивачки та її заперечення можливості примирення, суд, беручи до уваги інтереси кожного з подружжя, приходить до висновку, що сім'я розпалася остаточно, а тому шлюб слід розірвати. На підставі наведеного, ст.ст 110-120 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved