Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-26 00:00:00

05 грудня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання батька. Зокрема просить стягнути з відповідача аліменти на утримання позивача в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) та додаткових витрат щомісячно, починаючи з дати подання позову і довічно. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що на підставі рішення Печерського районного суду м.Києва від 22.02.2012р. з нього стягуються аліменти на утримання відповідача, який є його повнолітнім непрацездатним сином, 1975р.н., в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно. Проте, на сьогодні позивачу вже виповнилось 80 років, він є пенсіонером, учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, тяжко хворою людиною, потребує постійного лікування, йому проведено складні операції на серці, проходить реабілітацію, зазнає постійних витрат на лікування, придбання ліків. Вважає, що його матеріальний стан від часу винесення рішення про стягнення з нього аліментів на користь сина погіршився, він не має доходу, постійно потребує значних коштів на лікування, проживання, утримання своєї сім'ї. Посилаючись на приписи статті 51 Конституції України (повнолітні діти зобов'язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків), статей 202, 203 Сімейного кодексу України, позивач вважає, що в нього є право на отримання аліментів від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно та додаткових витрат. 30.11.2018р. відповідач подав відзив на позов, у якому заперечував проти позовних вимог, посилався на те, що він є непрацездатним, інвалідом 2 групи, отримує мінімальну пенсію по інвалідності, інших доходів немає, проживає один. Натомість, позивач, його батько, отримує більшу пенсію, доходи від підприємницької діяльності, має у власності декілька об'єктів нерухомості. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 22.02.2012р. у справі № 22-2690-6705 стягнуто з батька на його користь аліменти на його утримання в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, проте, за станом на сьогодні батько ухиляється від виплати аліментів, що підтверджується доданими ним судовими справами та довідками державного виконавця. 17.12.2018р. позивач подав заперечення на відзив, у якому стверджує про погіршення свого здоров'я, необхідність витрачання коштів на лікування та погіршення матеріального становища, надає докази проходження відповідного лікування. Щодо ж до наявності у його власності об'єктів нерухомого майна зазначає, що фактично 5 одиниць об'єктів зароблено ним за 54 роки праці в будівництві. Також зазначає, що за нього турбується його сім'я, дружина, яка теж є інвалідом 2 групи, діти, друзі, але в коштах вони обмежені, оскільки ще потрібно сплачувати аліменти на користь відповідача [PERSON], який не бажає в свої 43 роки працювати, заробляти собі на проживання, харчування та інші свої потреби. Ухвалою суду від 20 грудня 2016 року відкрито провадження у даній справі. Ухвалою суду від 24 липня 2017 року провадження у справі було зупинено до розгляду по суті та набрання законної сили рішенням у справі № 757/36468/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про оскарження батьківства. Ухвалою суду від 13 липня 2018 року відновлено провадження у даній справі, призначено судове засідання за правилами позовного (спрощеного) провадження на 27 вересня 2018 року. Судове засідання у справі проводилось 27 вересня, 06 і 30 листопада 2018 року. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву (т.4 а.с.3), якою просив розглянути справу без участі позивача та його представника, заявлені позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав через канцелярію суду 30.11.2018р. відзив на позов з додатками. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, позивач, [PERSON], є батьком відповідача [PERSON] Факт батьківства [PERSON] був предметом розгляду у цивільній справі № 757/36468/16-ц Печерського районного суду м. Києва, у якій постановою Апеляційного суду м. Києва від 24.05.2018р. (залишеною без змін постановою Верховного Суду від 17.09.2018р.) рішення Печерського районного суду м. Києва від 09.02.2018р. скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов [PERSON] до [PERSON] про оскарження батьківства залишено без задоволення. При цьому судами встановлено, що відповідач [PERSON] народився [INFO] у шлюбі, укладеному між [PERSON] та [PERSON], про що у Книзі реєстрації актів про народження 14.01.1976р. Було зроблено запис № 58, а відповідно до статті 54 КпШС України батько і мати, які перебувають у шлюбі між собою, записуються батьками дитини в книзі записів народжень за заявою будь-кого з них. Згідно з положеннями Сімейного кодексу України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Дочка, син крім сплати аліментів зобов'язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю (статті 202, 203). За статтею 205 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. Оцінюючи матеріальний та сімейний стан сторін, суд виходить з такого. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON], [INFO], за станом на сьогодні є пенсіонером, з 2013 року тяжко хворіє, неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні, у 2016 році переніс операцію на серці, що підтверджується наданими суду виписками з історії хвороби, а з 28.12.2016р. є особою з інвалідністю 2 групи. З січня 1989р. по грудень 2000р. [PERSON] сплачував аліменти в обсязі 25% від суми заробітної плати своєму неповнолітньому синові [PERSON], що підтверджується довідкою ТОВ "Броварський домобудівний комбінат "Меркурій" № 01/270 від 28.11.2916р. (т.1 а.с.6). Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 22.02.2012р. у справі № 22-2690-6705 стягнуто з [PERSON], [INFO], на користь його повнолітнього непрацездатного сина [PERSON] аліменти на його утримання в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 28.03.2011р. На виконання названого рішення позивач сплачував на користь відповідача у 2014-2016р. аліменти зі своєї заробітної плати, пенсії, доходу від підприємницької діяльності, про що свідчать довідки та платіжні доручення відділу державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції (т.1 а.с.10-12). У 2016 році позивач звертався до суду з позовом про припинення нарахування, виплати, сплати ним на користь відповідача аліментів, присуджених на підставі рішення Печерського районного суду м. Києва від 22.02.2012р. Однак рішенням Печерського районного суду м. Києва від 03.08.2017р. у справі № 757/58579/16-ц йому було відмовлено в позові, оскільки, як зазначено у рішенні, доказів, які б стверджували погіршення матеріального стану, що унеможливлює сплату аліментів, у раніше визначеному розмірі, суду не було надано. Що стосується матеріального та сімейного стану відповідача, судом встановлено, що [PERSON], [INFO], є непрацездатним, особою з інвалідністю 2-ї групи загального захворювання (т.3 а.с.222). Згідно довідки Центрального об'єднаного УПФУ в м. Києві № 2330/03 від 18.04.2018р. [PERSON] отримує пенсію по інвалідності внаслідок загального захворювання інвалідам 2-ї групи в розмірі 1452,00 грн щомісячно. Рішенням Печерського районного суду м. Києва у справі № 22-2690-6705 від 22.02.2012р. на його користь присуджено до сплати його батьком, позивачем у даній справі, аліментів в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно. Водночас, як зазначає відповідач, батько на сьогодні не виконує зазначене рішення суду та не сплачує на його користь присуджених аліментів. На підтвердження цього факту надано ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 05.10.2018р. у справі № 361/7661/17, постановлену за результатами розгляду подання Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області. Зокрема, у зазначеній ухвалі встановлено, що на виконанні у названому відділі державної виконавчої служби перебуває виконавче провадження № 33469827 з виконання виконавчого листа № 2-1961, виданого 15.05.2012р. про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на його утримання в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 28.03.2011р.; вжитими виконавцем заходами встановлено, що боржнику (тобто позивачу у даній справі) належить на праві власності майно, він одержує доходи в ТОВ ДБК "Меркурій", УПФУ та з підприємницької діяльності, проте, заборгованість по аліментам з підприємницької діяльності не сплачує, яка за період з 01.01.2015 р. по 01.07.2017 р. складає 82226,40 грн., а відтак суд дійшов висновку, що боржник ухиляється від виконання рішення суду по сплаті аліментів, не вживає заходів щодо виконання рішення за рахунок належного йому майна і доходів. Як встановлено у рішенні Печерського районного суду м. Києва від 22.02.2012р. у справі № 22-2690-6705 та не спростовано у даній справі, [PERSON] проживає один, зареєстрований в однокімнатній квартирі [ADDRESS]. Позивач же має у власності декілька об'єктів нерухомого майна, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, наданими відповідачем, ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 05.10.2018р. у справі № 361/7661/17 та не заперечується, власне, позивачем, який зазначає, що ці об'єкти зароблені ним за 54 роки праці в будівництві. Крім того, суд приймає до уваги той факт, що у позивача є сім'я, його близькі та рідні допомагають йому матеріально. За таких обставин, беручи до уваги різний матеріальний стан сторін, зокрема низький рівень матеріального забезпечення відповідача порівняно з позивачем, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Ураховуючи, що обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина шоста статті 141 ЦПК України).

Outcome: dismissed