Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-12 00:00:00

25.05.2017 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], зазначивши третіми особами, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - Красилівську районну державну адміністрацію Хмельницької області, Орган опіки і піклування Хмельницької міської ради, про позбавлення батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що до 22.11.2011 року вона з відповідачем перебувала у шлюбі, який було розірвано рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області. Від шлюбу у них з відповідачем народився син [PERSON]. Вказує, що відповідач з народження сина ним не цікавиться, не піклується про нього, не бере участі у його вихованні, матеріально не забезпечує, натомість вихованням та доглядом займається виключно позивач. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не сплачує на утримання сина аліменти, у зв'язку із чим виникла заборгованість по сплаті аліментів. Окрім того, зазначає, що відповідач сам надав згоду на позбавлення його батьківських прав та засвідчив таку заяву у нотаріуса. Позивач в судове засідання не з'явилась, подала до суду клопотання про розгляд справи у її відсутності, вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити з підстав наведених у позові. Відповідач, будучи належним чином повідомлений, в судове засідання не з'явився, у нотаріально посвідченій заяві 24.02.2017 року надав згоду на позбавлення його батьківських прав, зазначив, що просить слухати справу за його відсутності, позовні вимоги визнав. Представники третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - Красилівської районної державної адміністрації Хмельницької області та Служби у справах дітей Хмельницької міської ради, подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги вважають обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, яке регулює дані правовідносини, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, у зв'язку із наступним. Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Так, судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], [PERSON] народився [INFO] року, і в графі мати вказано «[PERSON]», а батьком зазначено «[PERSON]». Рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області від 22 листопада 2011 року, яке набрало законної сили 03.12.2011 року, шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] розірвано і після розірвання шлюбу [PERSON] змінила прізвище на дошлюбне - «[PERSON]». Згідно довідок виданих Антонінською селищною радою від 02.08.2016 року за вих. № 1412 та №1413, [PERSON] проживає та зареєстрований разом з матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS], та перебуває на її утриманні та вихованні. У відповідності до характеристики, виданої директором Антонінської ЗОШ І-ІІІ ступенів від 08.09.2016 р., та довідки від 19.01.2017 року № 02/17 вбачається, що [PERSON] являється учнем 3-А класу вказаного навчального закладу, мама постійно цікавиться успіхами сина, відвідує батьківські збори і позашкільні заходи, є головою батьківського комітету класу. Батько [PERSON] вихованням дитини не займається. Із характеристики, виданої виконкомом Антонінської селищної ради Красилівського району від 02.08.2016 року №413, вбачається що [PERSON] проживає в [ADDRESS], та на утриманні має двох малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO]; по місцю проживання характеризується позитивно; селищна рада компрометуючими матеріалами відносно [PERSON] не володіє. Окрім того, [PERSON] до кримінальної відповідальності не притягувалася, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває, що підтверджується довідкою серії [NUMBER] виданою Управлінням інформаційної підтримки та координації поліції «102» ГУНП в Хмельницькій області. Згідно довідок Красилівської центральної районної лікарні від 25.07.2016 року [PERSON] на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов від 16.01.2017 року та акту обстеження умов проживання від 01.03.2017 року, встановлено, що [PERSON], [INFO] проживає разом з матір'ю [PERSON], умови проживання [PERSON] - задовільні. Згідно довідки начальника Першого відділу ДВС міста Хмельницький ГТУЮ у Хмельницькій області від 24.02.2017 року вих. № 5749/14.19-32 [PERSON] не отримувала аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], за період з 01.02.2016 року по 31.01.2017 року, згідно судового наказу Красилівського районного суду Хмельницької області №2-н-258/11 від 02.12.2011 р. Окрім того, як вбачається із заяви від 24.02.2017 року, посвідченої приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу [PERSON], відповідач [PERSON] добровільно надав згоду на позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав роз'яснив, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Судом встановлено, що батько малолітнього [PERSON] - [PERSON] разом з дитиною не проживає, не приймає жодної участі у вихованні дитини, а саме: не займається його утриманням, не цікавиться життям і здоров'ям, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не дбає про матеріальне забезпечення, не спілкується з хлопчиком, не проявляє турботи, не сприяє розвитку природних здібностей, не утримує його матеріально. Окрім того, відповідач позовні вимоги визнав та добровільно надав згоду на позбавлення його батьківських прав. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст.165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно п.2 ч.1 ст.164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно п.16 Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. За таких обставин по справі суд приходить до висновку, що відповідно до ст. 164 ч.1 п.2 СК України відповідача слід позбавити батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO]. В статті 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю Організації Об'єднаних Націй 20 листопада 1959 року, встановлено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно ст. 3 Конвенції Організація Об'єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року, яка була підписана Україною 21 лютого 1990 р, та ратифікована Постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року № 7К9-Х1І «Про ратифікацію Конвенції про права дитини» в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, а держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. Суд застосовує крайню міру, позбавивши [PERSON] батьківських прав, проте з урахуванням конкретних обставин даної справи, зазначена міра є виправданою, з огляду на необхідність захистити інтереси дитини. Згідно ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Судовий збір розподіляється відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі ст. ст. 164, 165, 166 Сімейного кодексу України, та

Outcome: approved