Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-24 00:00:00

В квітні 2019 р. позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просила суд, постановити рішення яким визнати відповідача [PERSON] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , в якій окрім позивача зареєстровані її дочка [PERSON] , онук [PERSON] , 2010 року народження та колишній чоловік позивача [PERSON] , який є відповідачем по справі, однак з лютого 2005 року відповідач за вказаною адресою не проживає, оскільки вибув на інше постійне місце проживання у м.Запоріжжя, у зв`язку з чим, позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представни позовні вимоги підтримали в повному обсязі, та просили їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в матеріалах справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі, заяв про розгляд справи у його відсутність, відзиву на позовну заяву суду не надано. Оскільки відповідач в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила та не було подано до суду відзив, а позивач просив слухати справу у її відсутність, суд вважає можливим розглянути дану справу відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення. Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає що позов підлягає задоволенню з наступник підстав. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, [PERSON] з червня 1992 року мешкає в кооперативній квартирі [ADDRESS] та є членом ЖБК «Обчислювач-14», що підтверджується випискою №589 від 11 квітня 2019 року з протоколу загальних зборів членів ЖБК «Обчислювач-14» №1 від 25 листопада 1989 року. Квартира належить [PERSON] на праві власності від 17 серпня 2012 року, виданим Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради, Витягом про державну реєстрацію прав від 11 вересня 2012 року №35464624, виданим Комунальним підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об`єкти нерухомого майна», Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності від 15 березня 2019 року №159698370. В зазначеній квартирі окрім позивача зареєстровані її дочка [PERSON] , онук [PERSON] , 2010 року народження та колишній чоловік позивача [PERSON] , який є відповідачем по справі, що підтверджується довідкою за формою №3 від 18 серпня 2016 року №392, видано ЖБК «Обчислювач-14», Витягом з реєстру територіальної громади міста Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні, додатком 13 від 10 квітня 2019 року «2985497, виданий Відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Святошинської РДА. Однак, з лютого 2005 року позивач з відповідачем погодились, що подальше сумісне життя є неможливим, у зв`язку з чим відповідач виїхав на постійне місце проживання до батьків у м.Запоріжжя, де мешкає і на даний час. З грудня 2017 року шлюб між сторонами офіційно розрванийй за спільною заявою подружжя. Відсутність відповідача в квартирі [ADDRESS] підтверджується актами обстеження квартири від 01.12.2005 р., 01.12.2006 р., 20.08.2007 р., актами про непроживання особи за місцем реєстрації від 12.03.2008 року, 03.09.2018 року, 14.03.2019 року.. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які є сусідами позивача та мешкають за адресою : [ADDRESS] , підтвердили суду обставини, що відповідач не проживає за вказаною адресою. Свідок [PERSON] повідомила суд про те, що відповідача бачила останній раз вісім років тому, оскільки останній приїхав до позивача щоб побачити онука. Наявність реєстрації Відповідача перешкоджає Позивачу у реалізації своїх прав, як власника та створює чимало труднощів, в тому числі пов`язаних з оплатою за житлово-комунальні послуги, які формуються з урахуванням кількості осіб, що зареєстровані в помешканні у встановленому закону порядку. Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Аналогічне визначене статтею 321 ЦК України щодо непорушності права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ч.1 ст.16 ЦПК України, кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В частині 1 ст.316 ЦК України визначено поняття права власності - це право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно частини 1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. А у відповідності до частини 1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Крім цього, відповідно до частини 1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В статті 391 ЦК України визначено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.7 Закону України від 11.12.2003 р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки проводиться в судовому порядку. У п. 10 Постанови Пленуму ВСУ від 12.04.1985 р. № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами ЖК України зазначено, що у справах визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням на підставі ст. 71 ЖК України, необхідно з`ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню

Outcome: approved