Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-25 00:00:00

16 липня 2020 року [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про стягнення грошового боргу за розпискою в загальній сумі 28307,26 грн. Позовна заява мотивована тим, що 10 січня 2019 року позивач надав у борг [PERSON] грошові кошти в розмірі 27 000 грн., що є еквівалентом 1000 доларів США. за курсом НБУ, про що було укладено розписку. [PERSON] зобов`язався повернути вказані кошти до 31.11.2019 року. Однак, в зазначений термін кошти не повернуто. Оскільки свої зобов`язання за договором позики [PERSON] не виконав, кошти не повернув, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість в розмірі 27088,30 грн., що еквівалентно 1000 доларів США за курсом НБУ станом на 14.07.2020 року та 1218,96 грн. - 3% річних відповідно до ст.. 625 ЦК України. Також просив покласти на відповідача понесені судові витрати по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 21 липня 2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 15 січня 2021 року за клопотанням відповідача [PERSON] по справі було призначено судову почеркознавчу експертизу, провадження по справі зупинено на час проведення експертизи. 24.05.2021 року до Ленінського районного суду м. Харкова з експертної установи повернулися матеріали цивільної справи із повідомленням про залишення ухвали суду без виконання. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 26.05.2021 року провадження по справі відновлено та призначено судове засідання. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Відповідач у судове засідання не прибув, про дату та час розгляду справи сповіщався у передбачений законом спосіб, шляхом направлення повістки на адресу проживання, та яка зазначена ним же у поданому клопотанні. Згідно ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. У відповідності до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідно до ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Суд, вислухавши доводи позивача та його представника, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Згідно з ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За змістом ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. За змістом ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Судом встановлено, що 10 січня 2019 року [PERSON] надав у борг [PERSON] грошові кошти 1000 дол. США, про що було укладено розписку. [PERSON] зобов`язався повернути вказані кошти до 31.11.2019. Відповідно до ч.2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу, зокрема з договорів та інших правочинів. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Зі змісту вказаної норми випливає, що розписка позичальника є борговим документом, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми та підтверджує укладання договору позики. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Згідно зі ст.99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.ч.1, 2 ст.192 ЦК України). Відповідно до положень ч.1 ст.524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Згідно ч.1 ст.533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим, ч.2 ст.524 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Позичальник, згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, зобов`язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому, у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 18 січня 2017 року у справі №6-2789цс16 договір позики є двостороннім правочином, а також одностороннім договором, адже після його укладення всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або відповідної кількості речей того ж роду й такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у установлені договором строки. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна умов договору не допускається. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 612 ЦК України). Статтею 527 ЦК України передбачено зобов`язання боржника виконати свій обов`язок, а кредитора - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту, а також право кожної із сторін у зобов`язанні вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Відповідно до вимог статті 545 ЦК України кредитор, прийнявши виконання зобов`язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. На час звернення до суду оригінал розписки про надання [PERSON] коштів перебував у позивача [PERSON] та був наданий ним для долучення до матеріалів справи, для проведення почеркознавчої експертизи призначеної судом. Наявність оригіналу боргової розписки у позикодавця свідчить про невиконання умов договору позики. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] , взявши на себе зобов`язання по поверненню коштів, допустив неналежне його виконання. Ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. [PERSON] у клопотанні про призначення почеркознавчої експертизи, заперечував отримання грошових коштів за розпискою. Як вже було зазначено, за клопотанням відповідача судом було призначено судову почеркознавчу експертизу. Від експерта надходило клопотання про надання вільних зразків підпису та рукописних записів [PERSON] , експериментальних зразків, та квитанцію про оплату експертизи. Копія клопотання неодноразово направлялася відповідачу, але останній поштову кореспонденцію не отримував. При цьому будучи обізнаним про розгляд даної цивільної справи та заявленням ним клопотання про призначення експертизи, жодним чином не цікавився рухом справи. Відповідачем не надавалась суду інформація про зміну адреси проживання. Тому відповідно до вимог ч. 7 ст. 128 ЦПК України повідомлення направлялися за його адресою реєстрації, та адресою, яка ним була в тому числі зазначена у клопотанні. При цьому раніше відповідачем отримувалася кореспонденція з суду за тією ж адресою. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкові від 15 січня 2021 року за клопотанням відповідача [PERSON] по справі було призначено судову почеркознавчу експертизу. Цією ж ухвалою було зобов`язано відповідача надати зразки буквенного та цифрового письма, а також документи з підписами у кількості необхідній для проведення експертизи. Для виконання експертизи позивачем було надано оригінал розписки від 10 січня 2019 року, яка долучена до матеріалів справи. Також роз`яснено сторонам положення ст.109 ЦПК України про наслідки ухилення від участі в експертизі, с саме: у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. 24 травня 2021 року до Ленінського районного суду м. Харкова з ННЦ «Інституту судових експертиз ім. засл. Проф. М.С. Бокаріуса» повернуто цивільну справу із повідомлення, що експертиза не проведена, у зв"язку з ненаданням зразків почерку за клопотанням експерта, та відсутності відомостей про оплату, в зв`язку з чим ухвала повернута до суду без виконання. ВІдповідно до ч. 1 ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Враховуючи те, що перешкодою для проведення судово-почеркознавчої експертизи стало саме дії відповідача, оскільки він не надавав зразки на проведення експертизи та не здійснив оплату експертизи, та беручи до уваги неможливість проведення експертизи без отримання зразків почерку та підпису, а також істотності в цьому контексті висновків судово-почеркознавчої експертизи для підтвердження чи спростування підписання розписки, суд дійшов висновку про визнання факту підписання [PERSON] розписки від 10.01.2019 року. Відповідно до частини 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, що також встановлено статтею 12 цього Кодексу. Положеннями ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Зважаючи на те, що, відповідач, ухилившись від участі в експертизі, не надав доказів на спростування підписання розписки про отримання грошових коштів, суд вважає позовні вимоги [PERSON] такими, що підлягають до задоволення. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. З урахуванням наведеного суд дійшов висновку про те, що з [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON] заборгованість у розмірі в розмірі 27088,30 грн., що еквівалентно 1000 доларів США за курсом НБУ станом на час подання позову. Також у відповідності до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст.. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу . Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. На підставі зазначеного, в частині стягнення 3 відсотків річних за користування грошовими коштами, отриманими за розпискою від 10.01.2019, позовні вимоги також підлягають задоволенню, а саме за період з 10.01.2019 по 14.07.2020 у розмірі 1218,96 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з [PERSON] слід стягнути на користь позивача судові витрати в розмірі 840,80 грн. Також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати за правничу допомогу, яку просив стягнути у розмірі 5000 грн. Сторона позивача надали докази витрат на правничу допомогу у відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать, у числі інших, витрати на професійну правничу допомогу (ч. 1,3 ст. 133 ЦПК України). Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частинами 2, 3, 8 статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові втирати витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи повязані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у звязку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При цьому, як видно з матеріалів справи, позивачем заявлялась вимога про стягнення судових витрат на правничу допомогу у позовній заяві. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Враховуючи наведені вище положення закону, якими встановлено, що витрати, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги адвоката, несуть сторони, а також той факт, що позивач у справі належним чином документально підтвердив такі витрати, і їх розмір є співмірним, що вказує про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь [PERSON] понесених ним витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

Outcome: approved