Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-09 00:00:00

[PERSON] звернулась 15.10.2019 р. до суду з вищевказаним позовом. В позовній заяві зазначає, що 21.07.2007 р. вона та відповідач уклали шлюб. [INFO] у них народився син - [PERSON] . 24.12.2009 р. шлюб між сторонами розірвано. З часу розірвання шлюбу сторони проживають окремо, дитина проживає разом з нею. Місце проживання позивача та дитини зареєстроване у житлі за адресою: [ADDRESS] , співвласником якого є позивач. Фактично вона та дитина проживає у житловому будинку [ADDRESS] , власником якого є батько позивача - [PERSON] , з яким позивач уклала довгостроковий договір оренди житлового приміщення. В даному двоповерховому будинку дитина має належні та комфортні умови проживання. За позовом [PERSON] просить визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , разом з нею. Ухвалою від 23.10.2019 р. відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 29.11.2019 р. 29.11.2019 р. підготовче судове засідання відкладено на 16.01.2020 р. на підставі п.1 ч.2 ст.198, п.2 ч.2 ст.223 ЦПК України. 16.01.2020 р. закрито підготовче провадження і призначено судове засідання на 11.02.2020 р. 11.02.2020 р. розгляд справи відкладено на 31.03.2020 р. через перебування судді в нарадчій кімнаті. 31.03.2020 р. в судовому засіданні оголошено перерву до 10.04.2020 р. для виклику свідків на підставі ч.2 ст.240 ЦПК України. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовну заяву, просила її задовольнити. Представники відповідача не заперечували проти проживання дитини разом з матір`ю, але просили врахувати доводи, викладені у відзиві на позовну заяву (а.с.72-75). Представник третьої особи подав заяву про розгляд справи без їх участі, просить приймати рішення на розсуд суду з урахуванням пояснень сторін, а також враховуючи інтереси дитини та висновок органу. Розгляд справи за відсутності учасника справи узгоджується з положеннями ч.3 ст.211 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, приймаючи до уваги позицію третьої особи, суд вважає, що позов обґрунтований, законний і підлягає задоволенню, виходячи з наступних встановлених судом фактичних обставин і відповідних їм правовідносин. Судом встановлено, що 21.07.2007 р. сторони уклали шлюб (а.с.11). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.12). 24.12.2009 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.13). Позивач та неповнолітній [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.16, 17). Відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.39). Відповідно до ст.141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч.4,5 ст.19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до висновку районної адміністрації Запорізької міської Ради по Шевченківському району, орган опіки та піклування вважає доцільним визначити місце проживання неповнолітнього [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] (а.с.112-113). Згідно договору оренди житлового приміщення від 01.12.2010 р. [PERSON] разом з сином мешкають за адресою: [ADDRESS] , де відповідно до акту обстеження від 17.09.2019 р., житлово-побутові умови проживання дитини добрі, для проживання, відпочинку, навчання та розвитку малолітнього [PERSON] створені необхідні умови. Відповідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч.1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Пунктом 1 ст. 9 вказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). В силу положень ст.76 ЦПК України, висновок органу опіки та піклування є одним із доказів у справі, який не має для суду заздалегідь встановленої сили (ч.2 ст.89 ЦПК України). Відповідно до Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866, для розв`язання спору, що виник між батьками, щодо визначення місця проживання дитини, один з батьків подає службі у справах дітей за місцем проживання дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (у разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини, довідку з місця навчання, виховання дитини, довідку про сплату аліментів (у разі наявності). Під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини служба у справах дітей має захищати інтереси дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини. Слід зазначити, що згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України „Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. З огляду на викладене, беручи до уваги вік та інтереси дитини, яка звикла до умов проживання саме з матір`ю, необхідності вирішення соціальних питань та можливості відпочинку дитини за кордоном, суд дійшов висновку, що позов про визначення місця проживання неповнолітнього [PERSON] разом із матір`ю, підлягає задоволенню. Доводи відповідача, викладені ним у відзиві на позов, а також покази свідків не впливають на висновки суду, оскільки не стосуються предмета доказування у даній справі. На підставі викладеного,

Outcome: approved