Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-10 00:00:00

29.01.2014 року позивач звернулась до суду з позовом та просила ухвалити рішення, яким позбавити [PERSON] батьківських прав у відношенні малолітньої доньки [PERSON], [INFO], судові витрати покласти на відповідача. Свої вимоги мотивувала тим, що вона з 2009 року по 2012 рік перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] Від даного шлюбу [INFO] народилась донька: [PERSON]. Позивач посилається на те, що відповідач не проявляв ніякої турботи по відношенню до доньки, не забезпечував її матеріально, а всі зароблені кошти спрямовував на особисті потреби. Позивач вказує на те, що відповідач повністю ухиляється від виховання та матеріального забезпечення дитини не цікавиться станом її здоров'я. Вказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України. У судове засідання з`явився представник позивача [PERSON], позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові. Представники відповідача [PERSON] - [PERSON], [PERSON] у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, посилаючись на його безпідставність. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради у судовому засіданні залишила розгляд справи на розсуд суду. Представник третьої особи Служби у справах дітей Одеської міської ради у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Представник прокуратури, що вступив у справу на підставі ст. 45 ЦПК України на боці малолітньої дитини, заперечував проти задоволення позову. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представників відповідача, представника прокуратури Київського району м.Одеси представника Органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Правовідносини між сторонами врегульовані Сімейним Кодексом України. У судовому засіданні встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2012 року було розірвано. Від даного шлюбу у сторін [INFO] народилась донька, [PERSON], про що Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції в Книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис за № 1511, що підтверджується Свідоцтвом про народження Серії [NUMBER], де батьком дітей записаний відповідач. Після розірвання шлюбу неповнолітня донька [PERSON] на підставі вищевказаного рішення суду залишилась проживати з матір'ю [PERSON] на її утриманні та вихованні, що також підтверджується Довідкою (з місця мешкання про склад сім'ї та реєстрацію). Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 17.04.2013 року стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини - [PERSON] у твердій грошовій сумі - 800 гривень щомісячно до досягнення дочкою повноліття, тобто до [INFO] починаючи з 14.01.2013 року. 14.05.2013 року Київським районним судом м. Одеси було видано виконавчий лист №520/474/13-ц, щодо примусового виконання вищевказаного рішення суду. Постановою державного виконавця Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 31.05.2013 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 520/474/13-ц виданого 14.05.2013 року Київським районним судом м. Одеси. У судовому засіданні представник позивача пояснив, що відповідач з моменту розлучення і по теперішній час бачив доньку лише одного разу. Крім стягнених аліментів, які відповідач платив невчасно і не в повному обсязі, ніякої іншої матеріальної допомоги на утримання дитини не надавав і не надає, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дитиною взагалі, тобто не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей. Донька не отримує від батька жодного подарунку на день народження, жодної іграшки. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 155 СК України встановлено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають грунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, а батьківські права не можуть здійснюватися в супереч інтересам дитини. У відповідності до ст. 164 СК України визначено, що підставами для позбавлення батьківських прав є, зокрема, ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини та жорстоке поводження з дитиною. Заперечуючи проти задоволення позову, представники відповідача пояснили, що [PERSON] після розірвання шлюбу приходив до помешкання дружини, щоб побачитися з дитиною, приносив гостинці, подарунки, кошти для утримання дитини, які позивачка приймала. В певний час позивача просто перестали впускати у квартиру. Крім того, стверджують, що [PERSON] сплачує аліменти у повній мірі, заборгованості не має. Він неодноразово приходив з подарунками, приносив необхідне для дитини, ним був придбаний велосипед для дитини фотаппарат та DVD. Відповідно до ч. 4,5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи, В матеріалах справи відсутній висновок Київської районної адміністрації Одеської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] у відношенні малолітньої доньки [PERSON] [INFO]. Як пояснила представник третьої особи Органу опіки та піклування КРА ОМР та не заперечувалось представником позивача, позивач [PERSON] з заявою про надання висновку до Служби у справах дітей ОМР не зверталась та відповідних документів для розгляду даного питання не надала. Враховуючи вимоги ст. 157 ЦПК України та небажання позивача звернутись до відповідних органів з заявою та отримати необхідний висновок, суд вважає можливим розглянути справу за наявними у ній матеріалами. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Однак, в порушення ст. 60 ЦПК України, позивачем не доведено, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов'язків з виховання дитини [PERSON]. В матеріалах справи міститься довідка, видана Першим Київським відділом ДВС ОМУЮ про те, що [PERSON] дійсно сплачує аліменти на користь [PERSON] відповідно до виконавчого листа № 520/474/13-ц та заборгованості не має. Більш того, у судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - мати [PERSON] пояснила суду, що як вона з чоловіком, так і їх син постійно намагаються бачити дитину, однак, позивач перешкоджає їм у цьому, а підставою для звернення до суду стало бажання [PERSON] виїхати на постійне місце проживання до Англії. Згідно вимог ст.157 СК України питання виховання дітей вирішуються батьками спільно. Відповідно до ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. В п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 р. N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначається, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Суд, оглянув матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, приходить до висновку про те, підстав для позбавлення [PERSON] батьківським прав не має, у зв'язку з тим, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом сімейно-правового характеру, який застосовується до батьків, що не забезпечують належне виховання своїх дітей, є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батьків, та і для їхньої дитини. Згідно ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Норми Конвенції про права дитини, говорять про те, що кожна дитина має право на захист зі сторони держави від всіх форм фізичного або психологічного насильства, образи, відсутності піклування або недбайливого ставлення, грубого звернення або експлуатації. При вирішенні даного спору велике значення, на думку суду, мають не матеріальні обставини, а почуття та емоції. Тому неможливо прийняти рішення суто механічно, лише враховуючи розмір грошових коштів, які витрачаються батьками на дитину. До обставин, що мають істотне значення відносяться умови, які кожен з батьків може створити для виховання й розвитку_дитини. Велике значенняння_має кількість часу, який кожен з батьків може та бажає приділити дитині. Відповідно до вимог Сімейного законодавства України ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно ст.50 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. При прийнятті рішення по справі судом також береться до уваги, що Європейський суд з прав людини (Справа "Савіни проти України" (Заява N 39948/06) у своєму рішенні від 18.12.2008 року наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Закон України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року у ст. 111 передбачає, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Крім того діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ст.114 наведеного вище Закону). Такі ж положення містяться у Конвенції ООН про права дитини, де зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в судовому засіданні не знайшли своє підтвердження факти винного ухилення батька від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, оскільки [PERSON] бажає брати участь у вихованні дитини, хоче з нею бачитись та спілкуватись, цікавиться її подальшою долею. При вирішенні спору суд доходить до висновку про те, що між колишнім подружжям у теперішній час склались неприязні стосунки, однак дитина у жодному разі не може бути заручником цих стосунків. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: dismissed