Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-08 00:00:00

АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 40 670,97 гривень, яка складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 1 838,08 гривень, заборгованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 34 698,48 гривень, пені в розмірі 3 656,53 гривень, заборгованості за комісією в розмірі 477,88 гривень. Позов мотивований тим, що, відповідно до умов кредитного договору №б/н від 05.09.2007 року, [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, у зв`язку з чим підписала відповідну заяву. Відповідач підтвердила своїм підписом у заяві згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами банку», складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг. 08.10.2007 року відповідачем також була підписана Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». В цій же довідці відповідач власним підписом підтвердила, що "з фінансовими умовами надання кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів ознайомлена». У зв`язку із неналежним виконанням умов кредитного договору відповідачем станом на 30.06.2020 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 40 670,97 гривень, яка складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 1 838,08 гривень, заборгованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 34 698,48 гривень, пені в розмірі 3 656,53 гривень, заборгованості за комісією в розмірі 477,88 гривень, які позивач просить стягнути з відповідача на свою користь. Позивачем АТ КБ «ПриватБанк» разом з поданням позовної заяви подано клопотання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 16.09.2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі з викликом сторін з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив. Відповідач [PERSON] у визначений ухвалою суду строк відзив на позов до суду не подала. Враховуючи вищевикладене та положення ст.178 ЦПК України суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Участь свого представника в судовому засіданні позивач не забезпечив, разом з позовною заявою надав суду клопотання, в якому просив розгляд справи проводити за відсутності представника позивача, проти заочного розгляду справи не заперечив (а.с.39). Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася судом завчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не подавала, а тому суд ухвалив (без винесення окремого процесуального документа) провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, оскільки позивач не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування за судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до наступного. Судом встановлено наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами ст. 526, 527, 530, 536, 546, 549, 550, 610-611, 625, 629, 638, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України. Відповідно до ст.ст.1054-1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно положень ч.1 ст.546 ЦК України та ст.549 ЦК України, виконання зобов`язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою чи іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов`язання (п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України). Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Такими обставинами (предметом доказування) у даній справі є наявність між сторонами договірних правовідносин, що випливають з кредитного договору, та належне (неналежне) виконання сторонами своїх зобов`язань відповідно до умов кредитного договору та вимог ЦК України. З матеріалів справи вбачається, що 05.09.2007 року [PERSON] підписала заяву, якою приєдналася до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку. У вказаній заяві наведено, що клієнт отримала кредитну карту 08.10.2007 (а.с.12). Згідно інформації, викладеній в цій заяві, відповідач підтвердила, що вона погоджується із тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами складають між нею та банком договір про надання банківських послуг, ознайомилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банка, які були надані їй для ознайомлення. 08.10.2007 року [PERSON] підписала також Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» по договору, за змістом якої встановлена базова відсоткова ставка за користування кредитом 1,9% в місяць в валюті UAH; розмір щомісячних платежів у розмірі 7 % від заборгованості, але не менше 50 гривень; строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним. Окрім наведеного, у вказаній Довідці передбачені умови щодо стягнення комісії за зняття готівкових коштів, комісії за несвоєчасне погашення заборгованості, комісії за моніторинг неактивної картки, процентної ставки на суму несанкціонованого перевищення ліміту кредитування та інше (а.с.13). Отже, сторони погодили умови, порядок виконання зобов`язання, визначили розмір процентів за користування коштами та досягли згоди з усіх істотних умов договору від 05.09.2007 року. На підставі цієї заяви відповідачу було відкрито картковий рахунок з наданням платіжної картки, яка є ключем до рахунку, на який зараховано суму кредитного ліміту. Відповідач користувалася кредитними коштами, за період користування кредитними коштами здійснював його часткове погашення, що підтверджується випискою про рух коштів за картковим рахунком відповідача. Разом з тим підписана відповідачем Довідка про умови кредитування не містить умов про нарахування пені. Вказані платежі банк нарахував на підставі Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, які позивачем не підписано. Банк, звертаючись до суду з позовом, надав копії заяви від 05.09.2007 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанку», довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» по договору, які підписані відповідачем, розрахунку заборгованості за договором №б/н від 05.09.2007 року, виписку з особового рахунку, довідки про надання кредитів та зміну умов кредитування, а також не засвідчений у встановленому порядку витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Судом встановлено укладення між сторонами кредитного договору, матеріали справи містять достатньо доказів отримання відповідачем кредитних коштів та їх використання. Відповідач неналежно виконує умови кредитного договору, що вбачається з наданого банком розрахунку, відповідно до якого заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 30.06.2020 року складає 40 670,97 гривень, яка складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 1 838,08 гривень, заборгованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 34 698,48 гривень, пені в розмірі 3 656,53 гривень, заборгованості за комісією в розмірі 477,88 гривень (а.с.4-9). Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником. Неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань за договором привело до порушення прав кредитора - позивача АТ КБ «Приватбанк», а тому порушене право підлягає поновленню. Як слідує з розрахунку прострочене тіло кредиту становить 1 838,08 грн., вказаний розмір підтверджується матеріалами справи, а тому підлягає стягненню. Що стосується вимоги щодо стягнення процентів та проведеного позивачем розрахунку їх розміру, то суд враховує, що ст.1048 ЦК України закріплено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики. Позивач просить стягнути з відповідача 34 698,48 грн. процентів за користування кредитом. Як уже зазначалося вище, сторони обумовили розмір процентів та довідка про умови кредитування, яка підписана позивальником разом із заявою про приєднання, дійсно містить умови нарахування процентів за користування кредитними коштами, розмір яких становить 1,9 % місячних (22,8 % річних ). Однак, як вбачається з наданого банком розрахунку, з 01.01.2013 року банк в односторонньому порядку змінив розмір процентної ставки на 30,00 % річних. При цьому матеріали цивільної справи не містять доказів, що сторони узгоджували право банку в односторонньому порядку змінювати проценту ставку. Суд звертає увагу, що договір укладений сторонами в вересні 2007 року, тобто до прийняття та набрання чинності Закону №661-УІ, яким введена в дію ст.1056-1 ЦК України. Разом з тим, за змістом ст.627 ЦК сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно із ч.1 ст.653 ЦК в разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. Відповідно до ст.629 ЦК договір є обов`язковим для виконання сторонами. Отже, якщо сторонами кредитного договору досягнуто домовленості з усіх його умов, у тому числі щодо зміни банком в односторонньому порядку процентної ставки за кредитним договором з дотриманням певної процедури, то такі умови повинні виконуватись сторонами з моменту досягнення домовленості, тобто з моменту підписання договору. Виходячи з аналізу ст.ст. 5, 627, 629, 653 ЦК України слід дійти висновку про те, що якщо умовами кредитного договору, щодо яких сторони дійшли згоди під час його укладення, передбачено право банку в односторонньому порядку змінювати розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання певних умов із додержанням установленої кредитним договором процедури повідомлення позичальника, то така зміна процентної ставки за цим кредитним договором в односторонньому порядку є правомірним за умови, що рішення банку про таку зміну розміру процентної ставки було прийнято до набрання чинності законом №661-VІ. Однак, матеріали справи не містять доказів, що сторони погоджували таку зміну. Банк, обґрунтовуючи своє право вимоги в цій частині, а також розмір і порядок нарахування, посилається на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, які розміщені на банківському сайті https://privatbank.ua/terms/, а також Тарифи, як невід`ємну частину договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг Приватбанку. Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження №14-131цс19), в якій предметом розгляду були подібні правовідносини, зауважила, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного шляхом підписання анкети заяви, оскільки за умови що вони не містять підпису позичальника, немає підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. За таких обставин, відсутність в заяві та довідці домовленості сторін про зміну відсотків, подані банком Витяг з Умов та Тарифи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Отже сторонами не було узгоджено право банку в односторонньому порядку, на свій розсуд, змінювати процентну ставку, а тому такі зміни є незаконним. Оскільки нарахування процентів за ставкою 30,0%, починаючи з 01.01.2013 року є незаконним, тому суд наводить власний розрахунок процентів, що підлягають стягненню. Як слідує з розрахунку заборгованості, станом на 31.12.2012 року (останній день, коли банком застосовувалась процентна ставка в розмірі 22,8%), загальний розмір заборгованості за тілом кредиту становив 1 838,08 грн., розмір заборгованості за процентами 1 959,99 грн. Починаючи з 01.01.2013 року, з урахуванням заборгованості в розмірі 1 959,99 грн., яка вже склалася на зазначену дату, за період з 01.01.2013 року по 30.06.2020 року (в межах заявлених позовних вимог), сума процентів становитиме: 1 838,08 х 1,9 % х 90 (міс.) + 1 959,99 = 5 103,11 грн. Отже, з урахуванням наведеного, з відповідача слід стягнути на користь банку проценти за користування кредитними коштами в розмірі 5 103,11 грн. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Таким чином у кредитних правовідносинах неустойку може бути встановлено актом цивільного законодавства (розмір та підстави стягнення якої визначається законом) та договірну (розмір та підстави стягнення якої визначається сторонами в самому договорі). Як вбачається із матеріалів справи, зокрема із заяви позичальника від 05.09.2007 року та довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в них відсутні умови щодо строку дії кредитного ліміту, його розміру, порядку погашення заборгованості, а також про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені) за порушення зобов`язання, прострочення його виконання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. АТ КБ «Приватбанк», звернувшись із вимогою про погашення кредиту, просив, окрім тіла кредиту (суми, яку фактично отримав у борг позичальник) та процентів, стягнути з відповідача пеню і комісію, обґрунтовуючи своє право вимоги в цій частині, а також розмір і порядок нарахування, крім розрахунку кредитної заборгованості за договором від 05.09.2007 року, Витягом з Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (в тому числі і на зміни, які вносилися до них в 2019 році). При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо відповідальності за прострочення виконання зобов`язань, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Наданий позивачем витяг із Умов та Правил надання банківських послуг Приватбанком належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15), доводиться матеріалами справи і не спростовано позивачем. За таких обставин, відсутність у заяві та в довідці про умови кредитування домовленості сторін про сплату неустойки (пені), поданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. Отже, суд не вбачає підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність за невиконання чи порушення термінів виконання договірних зобов`язань у вигляді неустойки (штрафу, пені). Такого висновку суд дійшов також з урахуванням правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, які є обов`язковими для застосування у відповідності до ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Відтак у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» пені в розмірі 3 656,53 необхідно відмовити. Щодо стягнення комісії в розмірі 477,88 гривень, то суд враховує, що згідно Постанови Верховного суду України від 16.11.2016 року (справа № 6-1746цс16), відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо), а відповідно до Постанови Верховного суду України від 06.09.2017 року (справа № 6-2071цс16), за положеннями абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону; умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. При цьому, з матеріалів справи не вбачається, що призначення комісії (за вчинення дій/надання послуг), відмінних від дій, вказаних у п. 3.6 Постанови Правління НБУ від 10.05.2007 року № 168, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року за № 541/13808, «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», а тому підстави для стягнення комісії у вказаному розмірі відсутні. Отже, позов підлягає частковому задоволенню та з відповідача слід стягнути на користь банку заборгованість за кредитним договором №б/н від 05.09.2007 року в розмірі 6 941,19 грн., з яких: 1 838,08 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 5 103,11 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. Розподіл судових витрат суд здійснює відповідно до положень ст.141 ЦПК України. Зважаючи на часткове задоволення позову (17%) з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 357,34 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial