Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-26 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовною заявою до Гайворонської міської ради про зобов'язання прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою. Позов мотивовано тим, що 10.05.2017 року [PERSON] звернувся до Гайворонської міської ради із заявою про затвердження проекту землеустрою та передачу земельної ділянки у власність для індивідуального садівництва. 21.06.2017 року в листі Гайворонської міської ради позивачу рекомендовано доопрацювати дане питання, а саме дійти спільної згоди щодо поділу спірної частини ділянки із суміжним землекористувачем [PERSON] Рішенням Гайворонського районного суду від 05.10.2017 року визнано дану відмову незаконною та зобов'язано Гайворонську міську раду Кіровоградської області винести на наступну сесію Гайворонської міської ради розгляд заяви [PERSON] про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачі у власність земельної ділянки площею 0,1111 га для індивідуального садівництва (згідно КВЦПЗ: 01.05) кадастровий номер 3521110100:50:063:0029, що знаходиться по вул. Гайворонській, в м. Гайворон Кіровоградської області. Рішенням двадцять п'ятої сесії Гайворонської міської ради сьомого скликання від 09.11.2017 року позивачу відмовлено в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення та передачі у власність земельної ділянки площею 0,1111 га для індивідуального садівництва (згідно КВЦПЗ: 01.05) кадастровий номер 3521110100:50:063:0029, що знаходиться по вул. Гайворонській, в м. Гайворон Кіровоградської області у зв'язку з невідповідністю проекту вимогам законів України, а саме відсутня інформація, яка підтверджує дотримання порядку встановлення меж до недотримання порядку повідомлення суміжних землевласників про час проведення робіт із закріпленням межових знаків, а також відкрито кримінальне провадження про підроблення підпису суміжного землекористувача [PERSON] Як вбачається з матеріалів справи дана відмова є неправомірною, оскільки підпис землекористувача [PERSON] наявний у акті прийому-передачі межових знаків на зберігання, тому він, як і інші суміжні землекористувачі повідомлені про час проведення робіт із закріплення межових знаків, що підтверджується підписами в акті прийому-передачі межових знаків на зберігання. Кримінальне провадження про підроблення підпису суміжного землекористувача [PERSON] за результатами проведених слідчих розшукових дій 27.02.2018 року закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв'язку з відсутністю в події складу кримінального правопорушення. Проектна документація пройшла державну експертизу та погоджена Головним управлінням Держгеокадастру України в Кіровоградській області, що підтверджується висновком про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, тобто на спірну земельну ділянку позивач має погоджений проект землеустрою і згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-3504278972017 від 03.05.2017 року земельна ділянка зареєстрована в Державному земельному кадастрі за №3521110100:50:063:0029. Представник позивача на стадії підготовчого провадження подав суду уточнюючу позовну заяву. Представник відповідача в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву в якій позовні вимоги визнає повністю та просить розглянути справу за її відсутності. Представник позивача в судове засідання не зявився про час та місце розгляду справи повідомлений в установленому порядку, надав суду заяву в якій позовні вимоги визнає повністю та просить розглянути справу за його відсутності. Судові витрати просить залишити за фактично понесеними. В зв"язку з неявкою всіх учасників справи та відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється . Крім того , згідно ч. ч. 4, 5 ст 268 ЦПК України рішення не проголошується , а датою її прийняття є дата складання повного тексту судового рішення. \~ Згідно зі ст. 81 Земельного кодексу України однією з підстав набуття права власності на земельні ділянки є безоплатна передача земельних ділянок із земель державної та комунальної власності. Відповідно до вимог ч.2 ст. 116 Земельного кодексу набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок визначено статтею 118 ЗК України. Відповідно до п. в ч.1 ст. 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності не більше 0,12 га для ведення садівництва. Відповідно до ч. 1 ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Спірна земельна ділянка відноситься до категорії земель житлової та громадської забудови. Відповідно до ч. 9 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 ЗК України, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Норма даної статті не передбачає відмову в затвердженні погодженого проекту землеустрою. Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч.3 ст.24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією та законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України. Згідно з ч.10 ст. 118 ЗК України відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. Згідно з ч.11 ст. 118 ЗК України у разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішуються в судовому порядку. Відповідно до ч. 6 ст. 186 ЗК України підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації. Згідно з абзацом 4 п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» зі змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду України «2 від 19 березня 2010 року, при розгляді справ за позовами до органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування в разі незгоди з рішеннями з питань, віднесених у галузі земельних відносин до їх компетенції, суд за наявності підстав для задоволення позову визнає рішення такого органу недійсним і зобов'язує його залежно від характеру спору виконати певні дії, передбачені його компетенцією (або не вчиняти чи припинити їх), на захист порушеного права, як цього вимагає законодавство, або надає право позивачеві вчинити певні дії для усунення порушень його права. У пункті 7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» судам роз'яснено, що земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї) регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю. До способів захисту цивільних прав та інтересів ч.2 ст. 16 ЦК України відносить визнання права, визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Стаття 152 ЗК України визначає способи захисту прав на земельні ділянки, до яких належать: визнання прав, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом При визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 206 ЦПК України. Таким чином, визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Судові витрати залишити по фактично понесеним.

Outcome: approved