Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, обгрунтовуючи позовні вимоги тим, що 26 червня 2013 року зареєструвала шлюб з відповідачем. В шлюбі у них народилася донька [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу стало відсутність взаєморозуміння, взаємоповаги один до одного, розходження поглядів у вихованні дитини, ведення спільного господарства. У них часто виникали суперечки і конфлікти з приводу матеріального забезпечення сім'ї, які в основному лягли на плечі її батьків. Вважає, що примирення та збереження їхньої сім"ї є неможливим. Просила шлюб розірвати, Малолітню дитину [PERSON], [INFO], залишити проживати з нею. Позивач в судове засідання не зявилась, попередньо подала до суду заяву, відповідно до якої просила розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просила позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні не заперечив щодо розірвання шлюбу. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно свідоцтва про шлюб серія І-НМ № 122322, виданого 26 червня 2013 року, сторони 26 червня 2013 року зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції, актовий запис за № 757 (а.с. 5). Від даного шлюбу у подружжя є неповнолітня дочка - [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Позивач стверджує, що миритися вона не бажає, збереження шлюбу суперечить її інтересам. Тому такий шлюб зберігати не доцільно. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що оскільки сторони не підтримують шлюбні відносини, їхній шлюб існує формально, сторони добровільно узгодили питання щодо проживання неповнолітнього сина з матір`ю, а тому шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 26 червня 2013 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції, актовий запис за № 757 слід розірвати, залишивши малолітню дитину [PERSON], [INFO], проживати з матір'ю [PERSON]. На підставі наведеного, пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 104, 110, 112 Сімейного кодексу України, ст. 197 Цивільного процесуального кодексу України,

Outcome: approved