Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю «Слава» про стягнення заборгованості за виконану роботу та стягнення моральної шкоди. В обгрунтування позову зазначив, що у вересні 2013 року він домовився із керівником ТОВ «Слава» про охорону полів кукурудзи на орендованих товариством землях, на виконання угоди позивач особисто домовився із працівниками, які безпосередньо здійснювали охорону полів, використовуючи власні транспортні засоби. За кожну зміну роботи була обумовлена плата 150 грн. кожному працівнику і видавалося 15 л. бензину на автомобіль. На закупівлю бензину позивачу були перераховані 2000 грн. одним із власників товариства 10.09.2013 року та отримував кошти в касі підприємства, за що відзвітував чеками. Охорона полів проводилася з 07.09.2013 р. по 04.10.2013 р. після чого договір був припинений в усному порядку. До цього часу розрахунок відповідача із позивачем не проведений, в свою чергу він не може розрахуватися із найманими працівниками, а тому для нього заподіяна моральна шкода, яку позивач оцінює у 3000 грн. Обгрунтовуючи свої вимоги тим, що між сторонами був укладений договір надання послуг (згідно ст.. 901 Цивільного кодексу України), який відповідачем в частині оплати за отримані послуги виконаний не був, позивач просить стягнути зазначені суми заборгованості, моральну шкоду, а також судові витрати. В судовому засіданні позивач, його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали. Директор ТОВ «Слава» Хилюк В.А., представник товариства Кедрун Л.С. проти позову заперечили, мотивуючи тим, що в товаристві змінилися власники, а також директор, відсутні будь-які документи, які підтверджують укладення договору та наявну заборгованість. Суд, заслухавши позивача та його представника, представників відповідача, перевіривши матеріали справи, приходить до висновку, що позовна заява не підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов"язків. Ст. 203 зазначеного Кодексу визначено, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Згідно ст.. 208 ЦК України правочини між фізичною та юридичною особою належить вчиняти у письмовій формі. Правові наслідки недодержання сторонами вимоги щодо письмової форми правочину випливають із змісту ст. 218 ЦК України, з якої слідує, що заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Позивачем надані суду слідуючі письмові докази: - меморіальний ордер № 11178497 від 06 вересня 2013 року, з якого слідує, що на картковий рахунок [PERSON] в Ізяславському відділенні Ощадного банку України були перераховані кошти в сумі 2000 грн. (як зазначив позивач, кошти перераховані одним із засновників товариства із м. Івано-Франківська); - графік чергувань найнятих [PERSON] працівників із 07.09.2013 р. по 04.10.2013 р. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у своїх поясненнях зазначили, що за домовленістю із [PERSON] вони охороняли поле із кукурудзою, що належала ТОВ «Слава», при цьому використовувався власний автотранспорт. Кошти на бензин видавав для них [PERSON], а остаточний розрахунок за виконану роботу з ними проведений не був. Деякі із працівників за домовленістю із [PERSON] два попередні роки виконували аналогічну роботу і тоді проблем із розрахунком не було. Згідно ст.. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послух за плату, замовник зобов»язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Із цього слідує, що розмір оплати послуги, строк та порядок проведення оплати за отриману послугу є істотними умовами договору, який має бути вчинений у письмовій формі. Свідчення свідків у даному випадку не можуть бути прийняті судом як допустимі докази, також представлені позивачем письмові матеріали не є належними доказами у справі, а тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову. На підставі ст.ст. 202, 203, 208, 218, 901, 903 Цивільного кодексу України,

Outcome: dismissed