Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-10 00:00:00

Адвокат Тулайдан Степан Іванович, який діє в інтересах позивача [PERSON] , звернувся в суд з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи», інтереси якого представляє адвокат Дорош Ірина Іванівна, Державного реєстратора Тячівської міської ради Закарпатської області Лазар Д.В. де третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] про визнання рішення про реєстрацію права власності незаконним та зобов`язання вчинити дії. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 5.11.2007 року [PERSON] уклав з філією «Відділення Промінвестбанку в м. Рахів Закарпатської області» кредитний договір №1943, відповідно до якого отримав кредит в сумі 34000 євро з кінцевим терміном повернення не пізніше 4 листопада 2027 року. 12.11.2007 року між [PERSON] та Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком, в особі керуючого філією «Відділення Промінвестбанку в м. Рахів Закарпатської області» укладено іпотечний договір, відповідно до якого вона передала в іпотеку належний на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] будинок з надвірними спорудами за адресою [ADDRESS] . Вказує, що пунктом 5.2.1 частини 3 іпотечного договору від 12 листопада 2007 року визначено, що у випадку прийняття рішення Іпотекодержателем про задоволення своїх вимог шляхом прийняття предмету іпотеки у власність, іпотекодержателю передається право власності на предмет іпотеки в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Редакцією правової норми (ст. 37 Закону України «Про іпотеку») на час укладення іпотечного договору, було передбачено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Вважає, що правовою нормою було передбачено правову підставу передачі права власності тільки договір про задоволення вимог іпотекодержателя. Застереження в іпотечному договорі, як правова підстава для набуття права власності на предмет іпотеки в позасудовий спосіб, була включена законодавцем до ст. 37 Закону України « Про іпотеку» пізніше - 25 грудня 2008 року, а набули чинності 14 січня 2009 року. Таким чином позивач вказує, що на час укладення іпотечного договору така правова підстава як застереження в іпотечному договорі для переходу права власності в ст. 37 Закону України « Про іпотеку» була відсутня і зміни внесені до ст. 37 Закону «Про іпотеку" 25 грудня 2008 року не відносяться до вказаних у позові правовідносин. Також вказує, що 1 березня 2011 року укладено додатковий договір про внесення змін та доповнень № 1 до Кредитного договору № 1943 від 05.11.2007 року у зв`язку з припиненням діяльності філії «Відділення ПАТ Промінвестбанку в м. Рахів Закарпатської області», шляхом реорганізації у Рахівське безбалансове відділення «філії відділення ПАТ Промінвестбанк в м. Ужгород» 17.12.2012 року на підставі договору про передачу прав за договором забезпечення, відступлено право вимоги за іпотечним договором ТзОВ «Кредитні Ініціативи» Позивачка вказує, що ТзОВ «Кредитні Ініціативи» не направляв [PERSON] пропозицію про укладення договору про задоволення вимог Іпотекодержателя, відповідний договір про задоволення вимог іпотекодержателя не укладався, а відтак порядок реєстрації права власності як спосіб позасудового задоволення вимог іпотекодержателя був порушений. Також зазначає, що умови іпотечного договору повинні встановлювати чіткі підстави для переходу права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя, в даному випадку умови іпотечного договору передбачають лише загальну можливість застосування такого способу звернення стягнення. Стверджує, що на час укладення договору іпотеки сторони мали право керуватись, і відповідно, керувались чинним на момент укладення законодавством, могли передбачати тільки ті наслідки, які були визначені законом в цей час, оскільки іпотечний договір між сторонами було укладено 12 листопада 2007 року,а тому застосуванню до спірних правовідносин підлягає Закон України «Про іпотеку» в редакції від 12 травня 2006 року. Також, не оспорюючи самого іпотечного договору позивач вказує, що вважає реєстраційні дії державного реєстратора щодо реєстрації права власності на предмет іпотеки незаконними, оскільки такі вчинені в порушення Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та «Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127. Крім цього звертає увагу на допущені відповідачем порушення статті 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», яким встановлено заборону примусового стягнення нерухомого житлового майна, яке вважається предметом іпотеки згідно статті 5 ЗУ «Про іпотеку» та відповідає визначеним цим законом критеріям. З огляду на викладені обставини, просить скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 55151303 від 16.11.2020 р. 09:39:34 державного реєстратора Тячівської міської ради Закарпатської області Лазар Діани Василівни, якою проведено державну реєстрацію права власності на будинок за адресою [ADDRESS] за ТОВ «Кредитні ініціативи» ЄДРПОУ 35326253, скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстраційний запис № 39194217 від 12.11.2020 року про реєстрацію за ТОВ «Кредитні ініціативи» ЄДРПОУ 35326253, права власності на будинок за адресою [ADDRESS] та поновити відомості в державних реєстрах речових прав на нерухоме майно про об`єкти нерухомого майна - будинок за адресою [ADDRESS] , що передували скасованим записам. Представник відповідача 27.08.2021 року подала відзив на позовну заяву. У відзві зазначає, що з позовними вимогами [PERSON] не погоджується, вважає їх безпідставними та необгрунтованими. Зазначає, що умовами Іпотечного договору сторонами погоджено процедуру передачі права власності предмету іпотеки Іпотекодавцю. Вважає, що договір є правовстановлючим документом, на підставі якого іпотекодержатель вправі перереєструвати право власності, і сторонами це погоджено і не оспорено. Посилаючись на Закон України «Про іпотеку», в редакції від 25 грудня 2008 року, зазначає, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється, зокрема згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі. На підтвердження, щодо дотримання процедури позасудового врегулювання, вказує що 11.09.2020 року [PERSON] та [PERSON] рекомендованим листом з повідомленнями про вручення було направлено повідомлення від 09.09.2020 року про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням із застереженням, що у разі непогашення заборгованості по Кредитному договору банком/іпотекодержателем буде звернуто стягнення на Предмет іпотеки шляхом набуття іпотекодержателем права власності на Предмет іпотеки, яке було вручене адресатам 18.09.2020 року. Вважає, що ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може застосовуватись, так як предмет іпотеки не продавався, (не відчужувався), а був набутий іпотекодержателем у власність в рахунок виконання зобов`язань по Кредитному договору, крім того на це була згода іпотекодавця, яка визначена іпотечним застереженням в Договорі іпотеки, та вимоги цього закону розповсюджуються на примусову реалізацію майна, а стягнення на предмет іпотеки було звернуо у позасудовому порядку у відповідності до умов іпотечного застереження, добровільно погодженого сторонами при укладенні договору. Вважає посилання позивача на ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» як причину незаконних дій відповідача, безпідставним. Посилаючись на положення ЗУ « Про державну реєстрацію про право на нерухоме майно та їх обтяжень» вказує, що в діях державного реєстратора відсутні будь-які порушення чинного законодавства України і чинне законодавство забороняло йому відмовити у державній реєстрації права власності на нерухоме майно, а тому у задоволенні позову слід відмовити. Ухвалою судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 31.12.2020 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення цієї ухвали. Ухвалою судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 21.01.2021 року вказану позовну заяву визнано неподаною та повернено позивачу. Ухвалою суду від 31.12.2020 року заяву [PERSON] про забезпечення позову в цивільній справі, повернуто заявнику. Постановою Закарпатського апеляційного суду від 22.06.2021 року скасовано постанову Тячівського районного суду Закарпатської області від 21.01.2021 року про повернення позовної заяви, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції зі стадії вирішення питання про відкриття провадження. 27.07.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, розгляд справи постановлено проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 11.08.2021 року закрито підготовче провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, та цивільну справу призначено до судового розгляду. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити, посилаючись на викладені в позовній заяві доводи. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», адвокат Дорош Ірина Іванівна, в судовому заперечила щодо задоволення позову, посилаючись на викладені у відзиві доводи. Зауважила, що позивачем та його представником не доведено, що іпотечне майно є єдиним житлом позивачки, а тому положення ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає до застосування у даних правовідносинах. Просила у задоволенні позову відмовити. Відповідач державний реєстратор Тячівської міської ради Лазар Діана Василівна в судове засідання не з`явилася, причини своєї неявки суду не повідомила. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив, а тому суд на підставі ст. 223 ЦПК України справу розглянув у їх відсутності. Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що 5.11.2007 року [PERSON] уклав з філією «Відділення Промінвестбанку в м. Рахів Закарпатської області» кредитний договір №1943, відповідно до пунктів 2.1, 2.3 якого отримав кредит в сумі 34000 євро з кінцевим терміном повернення не пізніше 4 листопада 2026 року (а.с. 19-22). 12.11.2007 року в забезпечення умов кредиту, між [PERSON] та Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком, в особі керуючого філією «Відділення Промінвестбанку в м. Рахів Закарпатської області» укладено іпотечний договір, відповідно до якого вона передала в іпотеку належний в спільній частковій власності [PERSON] та [PERSON] будинок з надвірними спорудами за адресою [ADDRESS] . (а.с. 16-18) 1.03.2011 року між сторонами укладено додатковий договір про внесення змін та доповнень № 1 до Кредитного договору № 1943 від 05.11.2007 року у зв`язку з припиненням діяльності філії «Відділення ПАТ Промінвестбанку в м. Рахів Закарпатської області», шляхом реорганізації у Рахівське безбалансове відділення «Філії відділення ПАТ Промінвестбанк в м. Ужгород» (а.с. 35). В подальшому 17.12.2012 р., як встановлено в судовому засіданні та не заперечується сторонами, ТОВ «Кредитні ініцативи», було укладено Договір відповідно до умов якого до ТОВ «Кредитні ініціативи» перейшло право вимоги за кредитним договором №1943 від 5.11.2007 р., згідно якого позивач також являється іпотекодержателем нерухомого майна, а саме: Житлового будинку, загальною площею 126,3 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що є предметом договору іпотеки (а.с. 119). 11.09.2020 р. [PERSON] та [PERSON] рекомендованим листом з повідомленням про вручення цінним листом було направлено повідомлення від 9.09.2020 р. про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та аналювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням із застереженням, що у разі непрогашення заборгованості по Кредитному договрру банком / іпотекодержавтелем буде звернуто стягнення на Прдмет іпотеки шляхом набуття іпотекотдержатедлем права власності на Предмет іпотеки, яке було вручено адресатам 11.09.2020 р. та 18.09.2020 р. (а.с. 119-124). Вартість предмета іпотеки на який було звернуто стягнення, було визначено 9.11.2020р. згідно висновку про вартість майна проведеного ТОВ «незалежна експертна компанія» яка на день проведення оцінки становила 1\~144\~324 грн. (а.с. 127). Згідно довідки про заборгованість за кредитом, станом на 11.11.2020 року за [PERSON] числиться заборгованість, яка складає 130\~450, 44 EUR (а.с. 128). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, на підставі повідомлення про порушення основного зобов`язання, серія та номер б/н, видавник УКРПошта, Іпотечного договору, серія та номер: №1943, виданий 12.11.2007, видавник Приавтний нотаріус Крец М.Ю., Кредитного договору, серія та номер №1943 виданий 05.11.2007, видавник АКПІБ (ЗАТ) Філія «Відділення Промінвестбанку в м. Рахів Закарпатської області» Висновку про вартість майна, серія та номер б/н, виданий 09.11.2020, видавник ТОВ «Незалежна експертна компанія», Довідки серії та номер: б/н, виданий 11.11.2020, видавник ТОВ «Кредитниі ініціативи», Повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки, серія та номер 25/09, виданий 09.09.2020, видавник ТОВ «Кредитні ініціативи», та вкладення у цінний лист, серія та номер:б/н, видавник: УКРПошта, 12.11.2020 року державний реєстратор Тячівської міської ради Закарпатської області Лазар Діана Василівна, провела державну реєстрацію право власності житлового будинку за адресою [ADDRESS] , площею 126,3 кв.м., житлова площа 77,1 кв.м. за ТОВ «Кредитні ініціативи» код ЄДРПОУ: 35326253 (а.с. 36). Відповідно до довідки про склад сім`ї або реєстрованих у житловому будику осіб, виданої Солотвинської селищною радою 29.12.2020 року, [PERSON] дійсно проживає та зареєстрована в [ADDRESS] . Разом з нею зареєстровані і проживають: син [PERSON] , невістка [PERSON] , внучка [PERSON] , внук [PERSON] та чоловік [PERSON] , який зареєстрований за адресою [ADDRESS] , які як встановлено під час розгляду справи проживали за вказаною адресою також станом на 12.11.2020 р. тобто день проведення державної ресєтрації (а.с. 15). Відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 04.06.2014 року протягом дії цього Закону: 1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про іпотеку`та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: 1) таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку; 2) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки); 3) кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи. Отже, матеріалами справи підтверджено, що спірний житловий будинок підпадає під дію мораторію, оскільки виступає предметом іпотеки за споживчим кредитом наданим в іноземній валюті, використовується як місце постійного проживання позичальника і не перевищує 250,0 кв.м. Стаття 36 Закону «Про іпотеку» (в редакції, яка діяла на час укладення договору іпотеки) передбачала, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений у будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Отже, Закон «Про іпотеку» прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки. Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону N 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору. Водночас Закон N 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження. Такі висновки узгоджуються з висновками викладеними у постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року (справа № 465/1310/17), у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року (справа N 802/1340/18-а) та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року (справа N 644/3116/18). Визначальним при вирішення спору щодо можливості звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку протягом строку дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є настання правового наслідку, що в даному конкретному випадку передбачає фактичний перехід до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, без згоди власника майна. Отже, дія мораторію на примусове стягнення майна громадян, яке є забезпеченням за валютними кредитами розповсюджується і на позасудовий порядок такого стягнення. Такий правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі №465/1310/17/ Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що державний реєстратор не може перереєстровувати іпотечний житловий будинок за валютним кредитом протягом дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Таким чином,\~державний реєстратор\~своїми діями порушили право власності позивача та зареєструвала за ТОВ «Кредитні ініціативи» нерухоме майно (спірний житловий будинок), яке належить на праві приватної власності позивачу. Отже, державна реєстрація права власності на іпотечний будинок підлягає скасуванню, оскільки державний реєстратор зареєстрував майно на користь кредитора без згоди власника, незважаючи на заборону, встановлену Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 04.06.2014 року, спірний будинок підпадає під дію мораторію, оскільки виступає предметом іпотеки за споживчим кредитом в іноземній валюті, використовується як місце постійного проживання позичальника та не перевищує 250,0 кв.м. Доказів того, що позивачу на праві власності належить інше жиле приміщення матеріали справи не містять. Щодо вимоги позивача про скасування в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстраційний запис №39194217 від 12.11.2020 року про реєстрацію за ТОВ «Кредитні ініціативи» ЄДРПОУ 35326253 права власності на будинок за адресою [ADDRESS] та поновлення в Державному реєстрі речових прав на вказане нерухоме майно, що передували скасованим записам, суд зазначає наступне. У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 03.06.2020 у справі № 295/1204/17 (провадження № 61-14725св18) зазначено: «Державна реєстрація прав - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру прав (частина друга статті 2 Закону «України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній на момент здійснення реєстрації права власності)). Відповідно до частини третьої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній на момент здійснення реєстрації права власності) права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. За змістом частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній на момент ухвалення судового рішення про скасування рішення державного реєстратора) у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Отже, скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є правовою підставою для скасування запису у Державному реєстрі прав. Внесення записів про скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень здійснюється відповідно до Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12 грудня 2011 року № 3502/5. Запис про скасування державної реєстрації прав вноситься до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідно до рішення суду про скасування рішення про державну реєстрацію прав або про скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав. Відповідну правову позицію викладено в постановах Верховного Суду від 11.12.2019 року у справі 922/1110/18 та від 05.12.2019 року у справі № 906/208/19. Аналіз наведених вище положень закону дає підстави для висновку, що скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, та внесення про це відповідного запису призводить до відновлення становища, яке існувало до проведення державної реєстрації прав, яке скасовано». З огляду на викладене, суд вважає, що в даному випадку скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обмежень (з відкриттям розділу), індексний номер: 55151303 від 16.11.2020 р. 09:39:34 державного реєстратора Тячівської міської ради Закарпатської області Лазар Діани Василівни, якою проведено державну реєстрацію права власності на будинок за адресою [ADDRESS] за ТОВ «Кредитні ініціативи» ЄДРПОУ 35326253, на підставі договору іпотеки, автоматично призводить до відновлення становища, яке існувало до проведення державної реєстрації права, яке скасовано, та повернення спірного будинку у власність позивачки, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити. Відповідно до приписів ст.141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 840,80\~грн. На підставі викладеного, ст.ст.15, 526-530, 1054 ЦК України, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого на забезпечення кредитів в іноземній валюті», Закону України «Про іпотеку»,

Outcome: partial