Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-13 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] 09.11.2015 року звернулися до суду з позовом, в якому просили визнати: - дійсним Попередній договір від 07.08.2015 року № 3124, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, Сімоновою О.Ю.; - право приватної власності на квартиру [ADDRESS]. Під час розгляду справи позовні вимоги неодноразово уточнювались. 26.07.2016 року [PERSON] та [PERSON], в порядку ст. 31 Цивільного процесуального кодексу України (в редакції станом на 11.06.2016 року) збільшили розмір позовних вимог в частині стягнення матеріальних збитків у розмірі 2.533.313,00 (два мільйони п'ятсот тридцять три тисячі триста тринадцять) гривень. 13.09.2016 року судом було прийнято заяву про уточнення позовних вимог, в якій позивачі просили суд визнати дійсним Додатковий договір від 07.08.2015 року до Попереднього договору від 14.07.2015 року, укладені між [PERSON] та [PERSON] за участю Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс Ріал Сіті» та стягнути з [PERSON] 2.785.574,00 (два мільйони сімсот вісімдесят п'ять тисяч п'ятсот сімдесят чотири) гривні. 14.11.2018 року судом було задоволено заяву [PERSON] про залишення без розгляду позовної заяви в частині визнання дійсним Попереднього договору № 3124 від 07.08.2015 року укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального, Сімоновою О.Ю., а також визнання права власності на квартиру [ADDRESS] У зв'язку із залишенням без розгляду позовних вимог саме [PERSON], яка була стороною Попереднього договору № 3124 від 07.08.2015 року, 14.11.2018 року судом було прийнято до розгляду заяву про уточнення позовних вимог (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог), відповідно до якої, [PERSON] просив суд: - визнати нікчемними Попередній договір від 12.06.2015 року, Попередній договір від 14.07.2015 року та Додаткову угоду до нього від 07.08.2015 року, укладені між [PERSON] та [PERSON]; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму коштів (аванс) у розмірі 73.000,00 (сімдесят три тисячі) доларів США, три відсотки річних та індекс інфляції; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальні збитки в розмірі 202.160,00 (двісті дві тисячі сто шістдесят) гривень; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 100.000,00 (сто тисяч) гривень. - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 7.377 (сім тисяч триста сімдесят сім) гривень 20 (двадцять) копійок. Свої вимоги позивач обґрунтував порушенням форми укладання Попереднього договору від 12.06.2015 року, Попереднього договору від 14.07.2015 року та Додаткової угоди від 07.08.2015 року, які укладалися між ним та [PERSON], а саме відсутність їх нотаріального посвідчення. Згідно даних договорів, [PERSON] зобов'язувалася укласти з [PERSON] договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] нотаріальне посвідчення якого є обов'язковим згідно норм цивільного законодавства. Згідно Цивільного кодексу України, попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору. Не укладення основного договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] тривалий розгляд справи, неповернення коштів, отриманих [PERSON] в якості авансу за продаж квартири, безпідставне користування ними, на думку позивача, завдало йому матеріальних та моральних збитків, які виразилися у витратах на оренду житла, так як іншого місця проживання він не має, дешевших стражданнях, порушенні життєвих зв'язків його сім'ї. 04.03.2016 року, представником відповідача [PERSON], було подано до суду зустрічний позов до [PERSON], [PERSON], за участю третіх осіб на боці відповідачів за зустрічним позовом, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс Ріал Сіті», приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу, Сімонової Ольги Юріївни, про визнання Попереднього договору від 07.08.2015 року № 3124 дійсним; Додаткової угоди від 07.08.2015 року до Попереднього договору від 14.07.2015 року частково недійсною; Угоди про передачу авансу від 07.08.2015 року недійсною. Свої вимоги позивач за зустрічним позовом (представник позивача за зустрічним позовом) обґрунтував тим, що відповідачі за зустрічним позовом безпідставно ухилялися від нотаріального посвідчення основного договору (договору купівлі-продажу квартири), жодних дій, спрямованих на бажання укласти договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] ними здійснено не було. Сторони Попереднього договору від 07.08.2015 року № 3124 домовилися щодо усіх істотних умов цього договору, а тому, на думку представника [PERSON], у суду є підстави застосувати в даному випадку ч. 2 ст. 220 ЦК України. З приводу часткової недійсності Додаткової угоди від 07.08.2015 року до Попереднього договору від 14.07.2015 року, то позивач (представник позивача) за зустрічним позовом наполягає на помилці представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс Ріал Сіті» при заповненні бланку угоди, а саме: помилково зазначив повну суму за двома угодами (Додатковою угодою від 07.08.2015 року та Попереднім договором від 07.08.2015 року № 3124), яка була передана Продавцем Покупцю та складала 1.540.000,00 (один мільйон п'ятсот сорок тисяч) гривень. Представник позивача за первісним позовом в судовому засіданні уточнений позов підтримав та просив задовольнити, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, проти задоволення зустрічного позову заперечував, представник відповідача проти задоволення уточненого позову заперечував, надав в судовому засіданні письмові заперечення на уточнений позов, зустрічний позов підтримував, представники третіх осіб в судове засідання не з'явилися. З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються як первісні позовні вимоги так і зустрічні, вислухавши пояснення сторін, суд, на підставі всебічного, повного, об'єктивного і безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 12.06.2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено попередній договір, посвідчений директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс Ріал Сіті», Чернега Н.Є., згідно якого Відповідачка зобов'язалася в строк до 15.07.2015 року продати [PERSON] квартиру [ADDRESS] Ціна основного договору була визначена у розмірі 84.000,00 (вісімдесят чотири) тисячі доларів США, що на момент укладення попереднього договору складало 1.764.000,00 (один мільйон сімсот шістдесят чотири тисячі) гривень. В рахунок оплати об'єкта продажу, позивач за первісним позовом передав Продавцю аванс у розмірі 2.000,00 (дві тисячі) доларів США, що на момент укладення попереднього договору складало 42.000,00 (сорок дві тисячі) гривень. Такий договір було укладено, у зв'язку з тим, що предмет продажу перебував у заставі Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк». 14.07.2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено попередній договір, посвідчений директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс Ріал Сіті», Чернега Н.Є., згідно якого Відповідачка за первісним позовом зобов'язалася в строк до 07.08.2015 року продати [PERSON] квартиру [ADDRESS] Ціна основного договору була визначена у розмірі 82.000,00 (вісімдесят дві) тисячі доларів США, що на момент укладення попереднього договору складало 1.886.000,00 (один мільйон вісімсот вісімдесят шість) гривень. В рахунок оплати об'єкта продажу, позивач за первісним позовом передав Продавцю аванс у розмірі 1.000,00 (одна тисяча) доларів США, що на момент укладення попереднього договору складало 21.000,00 (двадцять одна тисяча) гривень. Таким чином, станом на 14.07.2015 року, [PERSON] передав [PERSON] в якості авансу за продаж квартири [ADDRESS] 3.000,00 (три тисячі) доларів США, що підтверджується вищевказаними угодами. Отримання даних коштів, представник відповідача за первісним позовом в судовому засіданні не заперечував. Проте, 07.08.2015 року [PERSON] вчинити правочин, щодо продажу квартири не мала змоги, у зв'язку з невиконаним нею зобов'язання за Кредитним договором та обтяженням квартири за іпотечним договором. Наявність такого обмеження підтверджується заявою [PERSON], нового іпотекодержателя за Договором про відступлення прав вимоги за Договором іпотеки від 07.08.2015 року, про виконання зобов'язань [PERSON] за Кредитним договором № 11312434000 від 11.03.2008 року, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, Сімоновою О.Ю.. У зв'язку з даними обставинами, 07.08.2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Додаткову угоду до Попереднього договору від 14.07.2015 року про передачу Продавцю додаткового авансу в розмірі 70.000,00 (сімдесят тисяч) доларів США, що на момент укладення попереднього договору складало 1.540.000,00 (один мільйон п'ятсот сорок тисяч) гривень для повного погашення власницею квартири кредитної заборгованості. Дата укладення основного договору купівлі-продажу була визначена 30.09.2015 рік. В матеріалах справи заперечення представника [PERSON], про укладення Попереднього договору від 07.08.2015 року № 3124, посвідченого нотаріусом до складання Додаткової угоди до Попереднього договору від 14.07.2015 року між [PERSON] та [PERSON] про передачу останній додаткового авансу в розмірі 70.000,00 (сімдесят тисяч) доларів США, що на момент укладення попереднього договору складало 1.540.000,00 (один мільйон п'ятсот сорок тисяч) гривень не знайшли свого відображення. Натомість, у Попередньому договорі від 07.08.2015 року № 3124, а саме: пункті 5 зазначено, що «ПРОДАВЦІ свідчать, що вищевказане майно, яке є предметом цього договору на момент його укладення не заставлене. Треті особи не мають права на вказане майно.». Тобто, на час укладення Попередньому договорі від 07.08.2015 року № 3124 у нотаріуса, [PERSON] провела розрахунок з Іпотекодержателем - [PERSON] за рахунок коштів, отриманих від [PERSON] саме у розмірі 1.540.000,00 (один мільйон п'ятсот сорок тисяч) грн., а не 1.039.064,00 (один мільйон тридцять девять тисяч шістдесят чотири) гривні, як зазначає представник [PERSON] Згідно ст. 570 ЦК України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Внесення завдатку може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі договорів купівлі-продажу будинку та частин земельних ділянок (Постанова Верховного Суду України від 13.02.2013 року № 6-176цс12). В ухвалах ВСС від 6.03.2012, від 14.03.2012, від 27.07.2011 у справах про стягнення авансових платежів, сплачених за попередніми договорами, і розірвання таких договорів суд касаційної інстанції дійшов висновку про те, що в разі неукладення сторонами основних договорів у строк, визначений попередніми договорами, передані позивачами в рахунок оплати за основними договорами грошові кошти є відповідно до ст. 570 ЦК не завдатком, а авансом і підлягають поверненню особам, які їх сплатили. На даний час сума авансу сплачено позивачем за первісним позов повернута не була. В судовому засіданні [PERSON] пояснив, що 30.09.2015 року [PERSON] до нотаріуса не з'явилася, а будь-яких коштів на виконання умов Попереднього договору від 07.08.2015 року № 3124 ним не надавалися. Причини відмови [PERSON] від укладення основного договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] йому невідомі. Згідно вимог статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до положень ч. 1 ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Така норма є імперативною,а тому додержання вимог щодо письмового оформлення попереднього договору є обов'язковим. Згідно Попередніх договорів від 12.06.2015 року, 14.07.2015 року та Додаткової угоди від 07.08.2015 року до Попереднього договору від 14.07.2015 року, сторони мали намір у майбутньому укласти договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: квартири [ADDRESS] Відповідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 657 ЦК України визначено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Про необхідність нотаріального посвідчення угод про відчуження або заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна наголошує і ст. 55 Закону України «Про нотаріат». В рішенні Верховного Суду України від 06.02.2008 р. зазначено, що відповідно до вимог статей 635, 657 ЦКУ попередній договір купівлі-продажу квартири має бути укладений у письмовій формі з обов'язковим нотаріальним посвідченням, оскільки основний договір укладається у формі з обов'язковим нотаріальним посвідченням, попередній договір укладається у формі, встановлений для основного договору. У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (ст. 220 ЦК). У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (ч. 1 ст. 220 ЦК України). Відповідно до ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. В п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. У разі ж встановлення підстав вважати правочин нікчемним суд повинен вказати в резолютивній частині рішення про його нікчемність та застосовувати наслідки недійсності нікчемного правочину (ВССУ: АНАЛІЗ судової практики внаслідок застосування судами роз'яснень, викладених у Постанові Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними"). Частиною 1 ст. 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Виходячи з наведених вище правових норм, Попередній договір від 12.06.2015 року, Попередній договір від 14.07.2015 року та Додаткова угода від 07.08.2015 року до Попереднього договору від 14.07.2015 року, є нікчемники з моменту укладення, так як не були нотаріально посвідчені. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Згідно ст. 533 Цивільного кодексу України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. В частині 2 ст. 264 ЦПК України зазначено, що при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Судом встановлено, що сума авансу сплаченого [PERSON] в рахунок оплати за продаж квартири [ADDRESS] власнику [PERSON], складає 73.000,00 (сімдесят три тисячі) доларів США, що станом на 23.01.2018 року складає 2.107.936 (два мільйони сто сім тисяч дев'ятсот тридцять шість) гривень 10 (десять) копійок. З неї, на підставі ст. 625 ЦК України, підлягають стягненню окрім основної суми авансу, три проценти річних та індекс інфляції за весь час прострочення. Розрахунок 3 % річних розраховується за формулою: Сума санкції = сума заборгованості х 3% х кількість днів прострочення : 365 : 100, де сума заборгованості складає 2.107.936 (два мільйони сто сім тисяч дев'ятсот тридцять шість) гривень 10 (десять) копійок; кількість днів прострочення складає 846 2.107.936,10 х 3% х 846 : 365 : 100 = 146.573,75 грн. Індекс інфляції розраховується за формулою: сукупний індекс інфляції х суму боргу. Сукупний індекс інфляції розраховується за формулою: індекс інфляції за перший місяць прострочення х … індекс інфляції за останній місяць прострочення. Інфляційне збільшення боргу складає 695.424,20 грн. Також, позивач за первісним позовом зазначає про додаткові витрати, які він поніс, у зв'язку з відсутністю свого житла. Не маючи змоги придбати нерухомість, [PERSON] вимушений був знімати житло відповідно до Договору оренди від 12.12.2013 року, який було пролонговано до 31.12.2017 року. Згідно ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов'язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється. Тому, з Відповідача підлягають стягненню матеріальні збитки у розмірі орендної плати за квартиру по Договору від 02.12.2013 року з 12.06.2015 року (дата укладення першого Попереднього договору між [PERSON] та [PERSON]) до тепер, а саме: 7.000,00 (сім тисяч) доларів США (за 20 місяців оренди), що станом на 23.01.2018 року (по курсу Національного банку України 1 долар США - 28,88 грн.) складає 202.160,00 (двісті дві тисячі сто шістдесят) гривень. Що стосується позовних вимог в частині стягнення з [PERSON] 100.000,00 (сто тисяч) гривень моральної шкоди, то суд не знаходить підстав для їх задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони між собою знаходилися у договірних відносинах, які виникли у них з приводу укладення попередніх договорів. Таким чином, між сторонами виникли зобов'язальні відносини, які регулюються нормами зобов'язального права та положеннями укладеного договору. Відповідно до ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема і відшкодування моральної шкоди. Наслідки порушення грошового зобов'язання встановлені ст. 625 ЦК України, яка не передбачає відшкодування моральної шкоди. Таким чином, оскільки а ні укладеним між сторонами договором, а ні будь-яким нормативно-правовим актом не передбачено відшкодування моральної шкоди в даному випадку, тому в задоволенні позову в цій частині належить відмовити. Частиною 1 ст.141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до квитанцій № 0 0.456414906.1 від 03.11.2015 року (а.с. 7 Том №1) та № 0 0.488572561.1 від 13.01.2016 року (а.с.36 Том № 1) позивачем за первісним позовом було сплачено судовий збір у розмірі 7.377 (сім тисяч триста сімдесят сім) гривень 20 (двадцять) копійок, який підлягає стягнення з [PERSON]. Що стосується зустрічного позову [PERSON], слід зазначити наступне. З досліджених судом доказів встановлено, що Попередній договір від 07.08.2015 року № 3124, укладений між [PERSON] та [PERSON], був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, Сімоновою О.Ю. після укладення Попередніх договорів з [PERSON] В зустрічному позові представник [PERSON] просить суд визнати Попередній договір від 07.08.2015 року № 3124 дійсним. Згідно ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. В своїх письмових поясненнях [PERSON] зазначає, що даний договір нею не оскаржується. Позивачем за зустрічним позовом не доведено, яким чином Попередній договір від 07.08.2015 року № 3124 впливає на правові наслідки нікчемності Попередніх договорів, які були укладені між [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі (ч. 1 ст. 635 ЦК України). Згідно ст. 220 ЦК України, якщо одна зі сторін повністю або частково виконала договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, а інша ухиляється від нотаріального посвідчення, суд вправі на вимогу однієї зі сторін визнати угоду дійсної. Сторони дійшли згоди по всіх істотних умовах Попереднього договору від 07.08.2015 року № 3124. Даний договір не є оспорюваним, а тому в задоволенні цієї частини позовних вимог слід відмовити. Щодо вимоги про визнання Додаткової угоди від 07.08.2015 року до Попереднього договору від 14.07.2015 року, сторонами якої є [PERSON] та [PERSON], частково недійсною в частині, згідно з якою покупець додатково передав продавцю грошові кошти в розмірі 1.039.064,00 грн., однак в Додатковій угоді помилково зазначено повну суму за двома угодами (Додатковою угодою від 07.08.2015 року та Попереднім договором від 07.08.2015 року № 3124, посвідченого приватним нотаріусом), яка була передана продавцем покупцю та склала 1.540.000 грн., то таке твердження не знайшло свого відображення в матеріалах справи, а належних та допустимих доказі такої помилки позивачем за зустрічним позовом надано не було. Позовна вимога зустрічного позову про визнання недійсною Угоди про передачу авансу від 07.08.2015 року, сторонами якої були [PERSON] та Товариство з обмеженою відповідальністю «Альянс Ріал Сіті» взагалі не обгрунтована. Не зазначено, яким чином дана угоду порушує права [PERSON]. Сума, яка зазначена в Угоді про передачу авансу від 07.08.2015 року не є предметом розгляду первісного позову. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Розглянувши справу повно, всебічно, об'єктивно та неупереджено, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості суд вважає правомірними заявлені позовні вимоги (уточнені з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог) [PERSON], які є обґрунтованими, тому вважає за можливе їх задовольнити частково, в задоволенні зустрічного позову слід відмовити в повному обсязі, оскільки позивачем (представником) за зустрічним позовом не доведено обґрунтованість заявлених вимог. На підставі ст. ст. 76-81, 263-265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

Outcome: partial