Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-27 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON], [PERSON] та Тиврівської селищної ради, в якому просить визнати за нею право власності на 1/2 ідеальну частку житлового будинку з відповідною часткою господарських споруд, розташованих в [ADDRESS], а саме: житлового будинку 1960 року забудови, позначеного на плані БТІ літерою «А», вартістю 60 214 грн., з верандою вартістю 7 307 грн., загальною площею приміщень ( підраховано за формулою розрахунку площ ) 53,6 кв.м. і загальною площею 46,5 кв.м., житловою 26,9 кв.м., допоміжною площею 19,6 кв.м., площею літніх приміщень 7,1 кв.м.; ганку з козирком, вартістю 410 грн.; літньої кухні позначеної літерою «Б», вартістю 27 412 грн.; погрібу П/Б, вартістю 10 580 грн.; сараю, позначеного літерою «б1», вартістю 2 458 грн.; вбиральні , позначеної літерою «Г», вартістю 7 428 грн.; огорожі № 1, вартістю 4520 грн.; воріт з хвірткою № 2 вартістю 582 грн., загальною вартістю 120 911 грн. , в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], померлої [INFO] року в смт. Тиврів. На обґрунтування позову вказує, що право власності на даний будинок з господарськими будівлями в рівних частках мали її батьки: [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Тиврівської селищної ради згідно рішення від 22.07.1968 року. Після смерті батька [PERSON], померлого [INFO] року, спадщину прийняла та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом її мати [PERSON] За життя 12.12.1975 року батько склав заповіт, яким ? належну йому частку даного житлового будинку заповів онучці [PERSON] Проте, на час відкриття спадщини вона була неповнолітня, спадщину після його смерті не прийняла, із позовом про надання додаткового строку із досягненням повноліття не подавала, а тому права на спадкове майно не має. Таким чином, після смерті матері [PERSON] відкрилась спадщина на весь вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Крім того, рішенням Тиврівського районного суду від 14.09.2012 року встановлено, що після смерті [PERSON] відкрилась на зазначене майно, а не на ? його частину. Залучена до участі в даній справі як свідок [PERSON] не спростовувала даних обставин. Спадкоємцями після її смерті є вона та [PERSON], тому вона має право на ? частину вказаного майна. Залучена як співвідповідач [PERSON] звернулась до суду із позовом, в якому просить визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 1495, видане державним нотаріусом Тиврівської нотаріальної контори 20.09.1990 року на ім'я [PERSON] після смерті [PERSON], померлого [INFO] року на ? житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель; встановити факт прийняття спадщини за заповітом в її інтересах [PERSON] після смерті [PERSON], померлого [INFO] року в смт. Тиврів; визнати за нею право власності на ? ідеальну частку житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель, 1960 року забудови, означений на плані БТІ літерою «А» з верандою «а», загальною площею приміщень (підрахованою за формулами розрахунку площ) 53,6 кв м., загальною площею 46.5 кв.м., житловою - 26.9 кв.м., допоміжною площею 19.6 кв.м., площею літніх приміщень - 7.1 кв.м.; ганок, літньої кухні «Б», погріб П/Б, сараю «б1», вбиральні «Г», огорожі №1, воріт з хвірткою №2, розташовані в [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом після смерті діда [PERSON], померлого [INFO] року. Позов обґрунтовує тим, що після смерті її діда - [PERSON], померлого [INFO] року, відкрилася спадщина, до складу якої входить ? житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] Право померлого на житловий будинок стверджувалося свідоцтвом про право власності на житло. За життя 12.12.1975 року він склав заповіт, яким ? житлового будинку по [ADDRESS] На момент відкриття спадщини вона була неповнолітньою, їй було 13 років і заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори вона не подавала. Однак вона із матір'ю проживали та були зареєстровані в одному будинку з дідом на момент його смерті та проживають і зареєстровані в ньому по даний час. Тобто, спадщину після смерті діда в її інтересах за заповітом прийняла (в порядку ст. 549 ЦК УРСР) її мати [PERSON] Отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті діда [PERSON] вона не має можливості в зв'язку з тим, що заповідачем заповідається ? частка житлового будинку, а до складу спадкового майна також входить відповідна частка господарських будівель, про які в заповіті не зазначено. В травні 2017 року вона отримала копію позовної заяви [PERSON] про визнання за нею права власності на 1/2 ідеальну частку житлового будинку, до матеріалів якої додано копію свідоцтва про право на спадщину за законом на ? житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель після смерті [PERSON], видане державним нотаріусом Тиврівської нотаріальної контори 20.09.1990 року на ім'я [PERSON]. Вважає дане свідоцтво про право на спадщину видане незаконно, оскільки [PERSON] на випадок своєї смерті зробив заповіт на її користь і спадщину за заповітом в її інтересах прийняла її мати [PERSON]. в порядку ст. 549 ЦК УРСР. В судовому засіданні позивачка - відповідачка [PERSON], її представник [PERSON] первісний позов [PERSON] підтримали, просять його задоволити з підстав, викладених в заяві. Зустрічний позов [PERSON] не визнали. [PERSON] також пояснила, що житловий будинок в [ADDRESS] був побудований її батьками в період шлюбу, їх сім'я вселилась в даний будинок в 1960-х р.р.. Вона одружилась та виїхала з даного будинку в 1966-1967р.р. Її рідна сестра - [PERSON] проживає в даному будинку з моменту вселення їх сім'ї до нього і до даного часу. [PERSON] - дочка її рідної сестри - [PERSON], народилась і проживала в даному будинку до закінчення школи. Факт складання батьком заповіту на [PERSON]. не заперечує. З моменту смерті батька вона участі в ремонту будинку не приймала, проте неодноразово давала сестрі гроші на фарбу. [PERSON] вважає заявлені [PERSON] вимоги безпідставними та такими, що подані до суду із пропуском строку позовної давності, оскільки ні вона, ні її мати [PERSON] спадщину після смерті [PERSON] не приймали. [PERSON] хоча і проживала на момент смерті в спірному будинку, проте належних і допустимих доказів того, що вона вступила у володіння спадковим в шестимісячний строк з дня відкриття спадщини не надано. Заповіт [PERSON] вчинено без згоди [PERSON], а тому він є нікчемним і не може бути підставою для спадкування. Свідоцтво про право на спадщину на ? частину будинку після смерті [PERSON] [PERSON] отримала правомірно, а інша ? частина будинку належить їй як співвласнику спільного сумісного майна подружжя, спадщину після її смерті прийняли [PERSON] та [PERSON], а тому вимоги [PERSON] є обґрунтованими. Крім того, [PERSON] ще в 2012року було відомо про наявність свідоцтва про право на спадщину за законом, що видано [PERSON] після смерті [PERSON], так як в цьому році [PERSON] та [PERSON] подали до нотаріуса заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON], в якій претендували на отримання у спадщину по ? частині спірного будинку та господарських будівель. Крім того, [PERSON] повинна була дізнатись про таке свідоцтво ще за життя [PERSON], оскільки вони на час видачі свідоцтва втрьох проживали в одному будинку. Тому позовна давність [PERSON] пропущена. Відповідач - позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позов [PERSON] підтримали повністю, первісний позов [PERSON] не визнали. [PERSON] також пояснила, що вона народилась і до 1991 року постійно проживала в спірному будинку разом з матір'ю [PERSON] В 1991році вона одружилась і півроку в даному будинку не проживала. Потім знову повернулась до матері в даний будинок та проживала в ньому до другого одруження в 2005 року. З 2005 року проживає по -сусідству в [ADDRESS], однак постійно доглядає за будинком. Вона також доглядала бабусю, так як [PERSON] її доглядати відмовилась. Про наявність заповіту діда в її інтересах на момент його смерті їй було відомо та відомо її матері і спадщину після смерті діда в її інтересах прийняла її мати, яка на час смерті діда постійно проживала разом з ним та проживає в даному будинку по даний час. Не заперечує, що їй було відомо про те, що її мати та тітка- [PERSON]. в 2012 році подавали до нотаріуса заяви про прийняття спадщини після смерті бабусі - [PERSON] Проте, ніхто їй не повідомляв, що вони претендують на цілий будинок, так як всім було відомо, що дід заповів їй ? частку будинку, вона вважала, що їх заяви стосувались лише спадщини після бабусі, тобто по ? частині будинку кожній. Про наявність свідоцтва про право на спадщину, що видане її бабусі [PERSON] після смерті діда [PERSON] їй стало відомо з матеріалів позовної заяви [PERSON], який розглядається судом. [PERSON] вважає, що видане [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] порушує права [PERSON], так як [PERSON] свою ? частину будинку заповів [PERSON], вона на час відкриття спадщина не мала повної цивільної дієздатності і спадщину в її інтересах прийняла її мати - [PERSON], вона на час смерті [PERSON] постійно проживала з ним, вступила у володіння спадковим майном і до даного часу ним володіє. Строки позовної давності [PERSON] не пропустила, оскільки з даним свідоцтвом вона вперше ознайомилась з матеріалів позовної заяви [PERSON] в даній справі, тобто в 2017році. До того про дані обставини їй відомо нічого не було. Оформлення спадщини - її право, а не обов'язок. Відповідач [PERSON] первісний позов [PERSON] не визнала, позов [PERSON] визнала повністю, зазначивши, що заяву про прийняття спадщини після смерті матері вона подавала разом з [PERSON] Про те, що мати оформила на спадщину після смерті батька на будинок мати повідомляла ще за життя. Батько [PERSON] залишив заповіт на ? частку будинку її дочку і вона прийняла спадщину після його смерті в інтересах своєї дочки [PERSON], вона проживала з батьком на момент смерті, в шестимісячний строк з дня його смерті вона вступила у володіння будинком, доглядала за ним, прибирала в ньому, обробляла присадибну земельну ділянку. Ці дії вона також вчиняла з метою збереження спадкового майна, щоб будинок не зруйнувався. Вважає позов [PERSON] безпідставним, оскільки більше 50-ти років вона не приймала ніякої участі в догляді за будинком. Представник відповідача Тиврівської селищної ради [PERSON] позов [PERSON] визнав частково в частині визнання права власності на ? частку спірного житлового будинку з господарськими будівлями, мотивуючи тим, що [PERSON] заповів свою часту будинку [PERSON] і її мати в її інтересах прийняла дану спадщину, а тому свідоцтво про право на спадщину нотаріусом на [PERSON] видано неправомірно, ? частина будинку належить [PERSON], інша ? частина в рівних частках належить [PERSON] та [PERSON] в рівних частках, тобто по ? частці. Пояснив, що довідка від 18.04.2017року про прийняття спадщини [PERSON] в інтересах [PERSON] після смерті [PERSON] видана за заявою [PERSON] на підставі акту обстеження, будинкової книги, копії заповіту, свідоцтва про смерть [PERSON], паспорта [PERSON] Зазначений акт обстеження складався в 2017року, однак він не зберігся. Суд, вислухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, вважає, що первісний та зустрічні позови підлягають до часткового задоволення виходячи з наступного. 06.10.1951 року Тиврівським РАЦС було зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], актовий запис №21. Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]» (а.с.74). 24.02.1969 року Тиврівською селищною радою депутатів трудящих на підставі рішення виконкому Тиврівської селищної ради депутатів трудящих №18 від 22.07.1968 року [PERSON] видано свідоцтво про право особистої власності на жилий будинок по [ADDRESS] Право власності на даний будинок за [PERSON] зареєстровано ВООБТІ 24.02.1969 року за №414, що стверджується даним свідоцтвом (а.с.72). Згідно чинної на час придбання житлового будинку ст.125 Кодексу законів про сім'ю, опіку, шлюб і про акти громадянського стану Української РСР, затвердженого 3-ою сесією Центрального Виконавчого комітету Української РСР 31 травня 1926 року (в редакції Указу Президії Верховної Ради УРСР від 05.09.1945року) майно, придбане подружжям працею в період зареєстрованого шлюбу, вважається належним обом з подружжя на засадах спільної власності. Розмір належного кожному з подружжя частки у випадку спору визначається судом. Інше майно складає роздільну власність кожного з подружжя. Праця дружини щодо ведення домашнього господарства або догляд за дітьми прирівнюється в правах на майно до праці чоловіка щодо здобування засобів до існування. Також, відповідно ст.22 КпШС України від 20.06.1969 року майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Тобто, даний житловий будинок був спільним сумісним майном [PERSON] та [PERSON] і, так як доказів про визначення судом інших часток за їх життя суду не надано, їх частки в даному майні були рівними. [INFO] року [PERSON] помер, що стверджується свідоцтвом про смерть (а.с.7). Рішенням виконкому Тиврівської селищної Ради народних депатутів від 17.12.1986року №181 змінено нумерацію вищевказаного будинку [ADDRESS] Такими чином, після його смерті відкрилась спадщина на ? частину житлового будинку, 1960 року забудови, позначеного на плані БТІ літерою «А», вартістю 60 214 грн., з верандою «а», вартістю 7 307 грн., 1960року забудови, загальною площею приміщень ( підраховано за формулою розрахунку площ ) 53,6 кв.м. і загальною площею 46,5 кв.м., житловою 26,9 кв.м., допоміжною площею 19,6 кв.м., площею літніх приміщень 7,1 кв.м.; ганку, вартістю 410 грн.,1960 року забудови, літньої кухні «Б», вартістю 27 412 грн., 1978 року забудови та погребу П/Б, вартістю 10 580 грн., 1955року забудови, сараю «б1», вартістю 2 458 грн.,1987року забудови; огорожі № 1, вартістю 4520 грн., 1978року забудови, воріт з хвірткою № 2 вартістю 582 грн., 1978року забудови, що на даний час розташовані в [ADDRESS], так як вбиральня «Г», вартістю 7 428 грн., побудована в 2016року і не входить до складу спадщини ні після смерті [PERSON], ні після смерті [PERSON] Дані обставини стверджуються технічним паспортом на домоволодіння за вказаною адресою від 18.08.2016року (а.с. 8-12). Факт наявності на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] сараю «б1» сторони не заперечують. За життя 12.12.1975року [PERSON] склав заповіт, яким належну йому 1/2 частину житлового будинку в [ADDRESS], заповів онучці - [PERSON] ( на даний час [PERSON].) .Заповіт в нотаріальному порядку посвідчено [PERSON], державним нотаріусом Тиврівської державної нотаріальної контори 12.12.1975 року, зареєстрований в реєстрі за №1003. Обставин, які б свідчили про нікчемність заповіту не наведено. В судовому порядку недійсним він не визнаний. Позову про визнання його недійсним [PERSON] не подавала. Ні чинним законодавством, ні законодавством на час складання заповіту, не передбачена наявність згоди другого з подружжя на складання заповіту іншим з подружжя. Факт зміни прізвища стверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, свідоцтвом про одруження позивачки, згідно яких, її дошлюбне прізвище «[PERSON]», свідоцтвом про її народження. На час відкриття спадщини заповіт не змінений і не скасований (а.с.37). Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України в редакції 2004 року щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав и обов'язків, що виникли і продовжують існувати після набрання ним чинності. До правовідносин, що діяли на день смерті [PERSON] і на час відкриття спадщини після його смерті діяли положення Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року. Відповідно до чинної на час відкриття спадщини ст. 524 УРСР 1963року спадкоємство здійснювалось за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Чинною на той час ст.548 ЦК УРСРС передбачалось, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнавалась належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ст. 549 ЦК УРСРС визнавалось, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до п. 124 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністерства юстиції УРСР від 31 жовтня 1975 р. N 45/5 ( що була чинна на час відкриття та протягом строків прийняття спадщини після смерті [PERSON] ) доказом вступу в управління чи володіння майном могли бути: довідка управління будинками, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради депутатів трудящих про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взяте майно спадкодавця; запис в паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку в період шести місяців після дня смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. [PERSON], [INFO].н., тобто на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON], вона була неповнолітня, їй було 13 років. За змістом ст. 549 ЦК УРСР 1963 року прийняття спадщини є угодою, тобто може здійснюватись лише дієздатною особою. Чинною на той час ч.1 ст.11ЦК УРСР 1963року здатність громадянина своїми діями набувати цивільних прав і створювати для себе цивільні обов'язки (цивільна дієздатність) виникає у повному обсязі з настанням повноліття, тобто після досягнення вісімнадцятирічного віку. За неповнолітніх, які не досягли п'ятнадцяти років, угоди укладають від їх імені батьки (усиновителі) або опікун. Вони вправі були учиняти лише дрібні побутові угоди (ч.1 ст. 14 УРСР). Таким чином прийняти спадщину в інтересах позивачки після смерті [PERSON] могла її мати [PERSON]. Факт родинних відносин [PERSON] та [PERSON] стверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, свідоцтвом про одруження позивачки, згідно яких, її дошлюбне прізвище «[PERSON]», свідоцтвом про її народження, в якому [PERSON] - її батько, [PERSON] - мати. Закон не встановлює особливостей засобів доказування у справах про встановлення фактів прийняття спадщини. Тому даний факт можу доказуватись і письмовими доказами , показаннями свідків (ст.ст.63,64 ЦПК України). Факт, що [PERSON] відповідно до ст.549 ЦК УРСР прийняла спадщину за заповітом в інтересах [PERSON] після смерті [PERSON], так як на час смерті постійно проживала разом з ним та, в шестимісячний строк з дня його смерті, вступила у володіння спадковим майном стверджується паспортом [PERSON], в якому її місце постійного проживання з 1985 року - [ADDRESS]; будинковою книгою на дане домоволодіння, яким підтверджуються вказані обставини; довідкою виконкому Тиврівської селищної ради від 18.04.2017року №201, в якій викладені обставини підтверджуються показаннями свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Свідок [PERSON]- батько [PERSON], показав, що з 1970 р. по 1975 р. перебував проживав разом з [PERSON] однією сім'єю в [ADDRESS] у них - дочка [PERSON]. Їх життя з [PERSON] не склалось і в 1975 р. він виїхав в м. Харків, де проживав по 1986 рік. В 1986 року він переїхав проживати до матері в с. Черемошне Тиврівського району. Однак часто відвідував дочку. З дружиною та її батьками стосунки були цивілізовані. [PERSON] помер в 1987 році. [PERSON] залишив заповіт на його дочку - [PERSON] Про даний заповіт йому було відомо ще за життя [PERSON] Після його смерті в спірному будинку залишились проживати теща -[PERSON], його колишня дружина - [PERSON] та їх дочка. Так як дочка на момент його смерті була неповнолітня спадщину після нього в інтересах дочки прийняла [PERSON], вона продовжувала проживати в даному будинку, його доглядала та ним володіла та проживає в ньому по даний час. В період з січня по червень 1987 року був в дочки вдома приблизно разів 4. Свідок [PERSON] показала, що знає сім'ю [PERSON] з 69-70рр. В цих роках вона проживала в них на [ADDRESS] З 1978 року вона проживає з ними по-сусідству по [ADDRESS] [PERSON] помер взимку 1987 року. За життя він склав заповіт на користь [PERSON] На момент його смерті з ним разом в одному будинку в [ADDRESS] проживали його дружина - [PERSON], дочка - [PERSON] та онука - [PERSON] В шестимісячний строк з дня його смерті [PERSON] продовжувала проживати в даному будинку, доглядала за ним, утримувала в належному стані. [PERSON] також приймала участь в догляді за будинком. Вона обробляла присадибну земельну ділянку. Коли бабуся [PERSON] захворіла, [PERSON] її доглядала. Після розлучення [PERSON] з [PERSON] він дочку відвідував. Свідок [PERSON] показала, що з 01.01.1986 року проживає по - сусідству з [PERSON] в [ADDRESS] На момент смерті в 1987 році [PERSON] проживав в [ADDRESS] Разом з ним в даному будинку проживали його дружина [PERSON], дочка - [PERSON] та онука- [PERSON]. В шестимісячний строк з дня його смерті вони там продовжили проживати. Участь в господарстві будинку приймали участь і [PERSON], і [PERSON] Однак більш активною в побуті була [PERSON] Факт проживання [PERSON] разом [PERSON] в одному будинку на момент смерті його смерті, а також подальше її проживання аж до даного часу не заперечує і сама [PERSON], а тому відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, даний факт доказуванню не підлягає. Відповідно до ч.2 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Проте, 20.09.1990 року [PERSON], державним нотаріусом Тиврівської державної нотаріальної контори [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на ? частину житлового будинку з відповідною частковою господарських будівель, яке зареєстроване в реєстрі за №1495 (а.с. 77). Свідоцтво про право на спадщину було видано [PERSON] на підставі її заяви від 20.09.1990 року, в якій вона зазначила, що спадщину після смерті [PERSON] прийняла фактично, а також повідомила про наявність спадкоємця за заповітом - [PERSON].(а.с. 70). [PERSON], яка працювала державним нотаріусом, на даний час не працює. Враховуючи, що спадщина після смерті [PERSON] на ? частину житлового будинку за заповітом була прийнята в установленому законом порядку матір'ю спадкоємиці за заповітом, за змістом ст. 524, 548, 549 ЦК УРСР, на заповідане майно спадщина за законом не відкрилась, а тому видача свідоцтва про право на спадщину на дане майно за законом порушує права позивачки [PERSON] Згідно вимог ст. 6 ЦК УРСР, ст.16 ЦК України способами захисту цивільного права в тому числі можуть бути визнання права та відновлення становища, яке існувало до порушення. Таким чином вказане свідоцтво про право на спадщину за законом слід визнати недійсним на підставі ст.1301 ЦК України. Згідно з чинною на час виникнення праововідносин ( на час видачі свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.09.1990року ) ст. 71 ЦК УРСР загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлювався в три роки. Перебіг строку позовної давності починався з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і перериву перебігу строків позовної давності встановлюються законодавством Союзу РСР і статтями 78 і 79 цього Кодексу ( ст. 76 ЦК УРСР). За змістом ч.1 ст.261 чинного ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. При цьому для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об'єктивні ( сам факт порушення права), так і суб'єктивні (особа дізналась або повинна була дізнатись про це порушення) моменти. На момент видачі свідоцтва про право на спадщину [PERSON] була неповнолітньою і права на подання позову до суду не мала. [PERSON] стверджує, що про існування оспорюваного свідоцтва їй стало відомо в 2017році, з матеріалів позовної заяви [PERSON] Дані обставини доказами не спростовані. Ні доказів про його вручення позивачці, ні про те, що їй було відомо про наявність даного документу раніше, суду не надано. За змістом чинної на час відкриття спадщини ст. 561 ЦК УРСР, чинної на даний час ст. 1298 ЦК України, оформлення спадщини можливе після шести місяців з дня відкриття спадщини і не обмежене будь-якими іншими строками. Тобто, оформленням спадщини -це право, яке спадкоємець (дієздатний) може здійснити на протязі всього свого життя, а не його обов'язок, визначений конкретними часовими рамками. Ні чинним на той час, ні діючим законодавством, не передбачено обов'язку спадкоємця перевіряти наявність (відсутність) спадкових справ після смерті спадкодавця у нотаріальних конторах. Будь-яких обставин, які б свідчили про об'єктивні причини вважати [PERSON] про порушення її прав на спадщину в минулому суду не надано. Ні позовів, ні будь- яких інших дій щодо вказаного будинку, які б свідчили про порушення її прав на спадщину, ні [PERSON], ні [PERSON] до неї раніше не пред'являли. Враховуючи викладене, а також те, що висновки суду не можуть ґрунтуватись на припущенням, суд вважає, що підстав стверджувати про пропуск позивачкою строків позовної давності щодо позову про визнання недійсним вказаного свідоцтва про право на спадщину, не вбачається. Разом з тим, до складу заповіданого майна ввійшла 1/2 частину житлового будинку «А», веранди «а» та ганку (які є його складовими ), що наданий час розташовані по [ADDRESS]. Господарські будівлі та споруди заповітом не охоплені, а тому спадщина за заповітом на них не відкрилась. Крім того, згідно ст. 535 ЦК УРСР неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка). Так як на час смерті [PERSON] його дружина -[PERSON], [INFO].н. (а.с.3,74), була непрацездатного віку (їй було більше 61 року), вона мала право на обов'язкову частку в спадковому майні після смерті [PERSON] і вона прийняла спадщину після його смерті, оскільки на час відкриття спадщини постійно проживала з ним та вступила у володіння спадковим майном в шестимісячний строк з дня його смерті, що стверджується показаннями свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] та не заперечується сторонами. Їй, як його спадкоємиці за законом на обов'язкову частку, належало 1/9 частина житлового будинку (тобто 2/3 від 1/ 6 частини). Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР спадкоємцями за законом першої черги після смерті [PERSON] є його дружина [PERSON], що стверджується свідоцтвом про їх одруження та діти: [PERSON] та [PERSON], що стверджується свідоцтвом про одруження [PERSON], згідно якого, її дошлюбне прізвище «[PERSON]», свідоцтвами про їх народження, де [PERSON] та [PERSON] - їх батьки. Таким чином, частка спадщини за заповітом після смерті [PERSON], що належна [PERSON], становить 7/18 частин житлового будинку, веранди та ганку в [ADDRESS] (1/6+1/6+1/18( 1/6 х1/3). Постановою державного нотаріуса Тиврівської державної нотаріальної контори від 14.06.2017року №1019/02-13 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], в зв"язку з тим, що нотаріус не може визначити обсяг спадкового майна. Проте, зазначене не позбавляє [PERSON] права на вищевказану спадщину за заповітом. Крім того, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина за законом на не заповідане майно, до складу якого входить: ? частини літньої кухні «Б», вартістю 27 412 грн., 1978 року забудови, погребу П/Б, вартістю 10 580 грн., 1955 року забудови, сараю «б1», вартістю 2 458 грн.,1987 року забудови; огорожі № 1, вартістю 4520 грн., 1978 року забудови, воріт з хвірткою № 2 вартістю 582 грн., 1978 року забудови, що в [ADDRESS]. Спадщину після його смерті фактично прийняли його дружина - [PERSON] та дочка - [PERSON], так як на час відкриття спадщини постійно проживали з ним та вступили у володіння спадковим майном в шестимісячний строк з дня відкриття спадщини, заяву про відмову від прийняття спадщини не подавали (ст. 553 ЦК УРСР). Таким чином, у відповідності до ч.2 ст. 548 ЦК УРСР, кожному з них в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] належить по ? частині даного спадкового майна, тобто по ? частині сараю «Б», вартістю 27 412 грн., 1978 року забудови, погребу П/Б, вартістю 10 580 грн., 1955року забудови, сараю «б1», вартістю 2 458 грн.,1987року забудови; огорожі № 1, вартістю 4520 грн., 1978 року забудови, воріт з хвірткою № 2 вартістю 582 грн., 1978 року забудови, що в [ADDRESS]. [INFO] в смт. Тиврів померла [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить 11/18 частин у житлового будинку, 1960 року забудови, позначеного на плані БТІ літерою «А», вартістю 60 214 грн., веранди «а», вартістю 7 307 грн., 1960року забудови, загальною площею приміщень ( підраховано за формулою розрахунку площ ) 53,6 кв.м. і загальною площею 46,5 кв.м., житловою 26,9 кв.м., допоміжною площею 19,6 кв.м., площею літніх приміщень 7,1 кв.м. та ганку, вартістю 410 грн., 1960 року забудови. З них 1/2 частина даного майна як співвласника в спільному сумісному майні подружжя та 1/9 як спадкоємиці на обов'язкову частку після смерті [PERSON] Крім того, після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить ? частини літньої кухні «Б», вартістю 27 412 грн., 1978 року забудови та погрібу П/Б, вартістю 10 580 грн., 1955року забудови, сараю «б1», вартістю 2 458 грн., 1987року забудови; огорожі № 1, вартістю 4520 грн., 1978 року забудови, воріт з хвірткою № 2 вартістю 582 грн., 1978 року забудови, що в [ADDRESS]. З них 1/2 частина даного майна як співвласника в спільному сумісному майні подружжя та на 1/4 як спадкоємиці за законом першої черги після смерті [PERSON] Доводи сторони позивача за первісним позовом про те, що рішенням Тиврівського районного суду від 14.09.2012 року встановлено, що після смерті [PERSON] відкрилась на зазначене майно, а не на ? його частину і залучена до участі в даній справі як свідок [PERSON] не спростовувала даних обставин, вищевикладених обставин не спростовують. Вказаним судовим рішенням зазначені обставини не встановлювались і взагалі не були предметом розгляду вказаної справи, а лише були викладені в заяві [PERSON] до суду. [PERSON] та [PERSON] - її діти спадкоємці за законом першої черги (ст.1261 ЦК України). Відповідно до ст.1268 ЦК України спадщину після її смерті вони прийняли , так як в установлений законом строк - 18.12.2012 року подали заяви про прийняття спадщини до Тиврівської держнотконтори, що стверджується листом Тиврівської держнотконтори від 30.03.2012 року №522/01-16 (а.с.25). Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (ч.1 ст.1267 ЦК України). Згідно ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином частка позивачки [PERSON] та [PERSON] у спадщині після смерті матері є рівними і становлять по 11/36 частин в житловому будинку, веранді, ганку в [ADDRESS] (11/36 х ?) та по 3/8 частин господарських будівель: літньої кухні «Б», погребу «П/Б», сараю «б1», огорожі № 1, воріт з хвірткою № 2 за вказаною адресою (3/4х1/2). Постановою державного нотаріуса Тиврівської державної нотаріальної контори від 23.06.2017року №1100/02-31 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 житлового будинку в [ADDRESS] після смерті [PERSON], мотивуючи тим, що до складу спадкового майна входить 1/4 частка даного майна. Тому розгляд даного позову судом є обгрунтованим. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд присуджує судові витрати позивачів пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати [PERSON] складають 640грн. судового збору (а.с.1). Згідно роз'яснень Вищого Спеціалізованого Суду України з питань розгляду цивільних і кримінальних справ в п.35 постанови від 17.10.2014 № 10 « Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. Розмір задоволених позовних вимог [PERSON] - 37834,93 грн. ( 20752,92 грн. (вартість присудженої частини будинку, веранди та ганку (11/36 частин або 30,55% ) + 17082 грн. (вартість присудженої частини господарських будівель ( 3/8 частини або 37,5%). Отже, процент задоволених позовних вимог становить 62,58 % ( (37834,93 грн. ( розмір задоволених позовних вимог) х 100/60455,20 (ціна позову)). Таким чином, з [PERSON], [PERSON] та Тиврівської селищної ради на користь [PERSON] підлягають стягненню в рівних частках судові витрати в сумі 400,51 грн. (62,58%х640 грн. (сплаченого судового збору) /100). Судові витрати [PERSON] становлять 1600 грн. сплаченого судового збору, який підлягав оплаті за її вимогами (а.с.90-91,97), з яких 640 грн. за вимогу майнового характеру (щодо визнання права власності на майно); 640 грн. за вимогу немайнового характеру ( щодо визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину) та 320 грн. щодо вимоги окремого провадження ( встановлення юридичного факту). Розмір задоволених позовних вимог майнового характеру складає 26411, 57 грн. ( 7/18частин або 38,88%). Отже, процент задоволених позовних вимог майнового характеру становить 43,68 % (26411, 57 грн. ( ( розмір задоволених позовних вимог) х100/60455,20 (ціна позову)). Крім того, до стягнення також підлягають 640грн. сплаченого судового збору за вимогу немайнового характеру. Разом з тим, у частині сьомій статті 235 ЦПК передбачено, що при ухваленні судом рішення у справа окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, підстав для стягнення судового збору щодо юридичного встановлення факту в сумі 320 грн., не вбачається. Отже, з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню в рівних частках судові витрати в сумі 919,55 грн. ( 279,55 грн. ( 43, 68% (процент задоволених позовних вимог майнового характеру) х 640грн. ( оплаченого за дані вимоги судового збору) /100) + 640грн. (судового збору, сплаченого позивачкою за вимогу немайнового характеру ( щодо визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину).

Outcome: approved