Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-22 00:00:00

03.01.2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просила про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дітьми з матір`ю, яка проживає окремо від них, а саме: зобов`язати [PERSON] не перешкоджати їй брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з дітьми [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ; - визначити їй наступні способи її участі у вихованні та спілкуванні з дітьми: - кожного дня вільно та безобмеженно спілкуватися з усіма дітьми за допомогою телефонного зв`язку, інтернету, скайпу та інших соціальних мереж; - спільний відпочинок в літні та зимові канікули ; - безперешкодно передавати дітям подарунки , одяг, солодощі, іграшки як особисто, так і через уповноваженого представника біля дому, в школі, в дитячому садочку; - в дні побачення з дітьми забирати їх з дому, з школи особисто на прогулянки, в житло свого проживання для відпочинку з ночівлею. Зобов`язати [PERSON] за два дні до дня зустрічи з дітьми надавати [PERSON] точну інформацію щодо фактичного місця навчання дітей, проживання або перебування, а у разі настання змін повідоммити їїї про це особисто або через уповноваженого представника на наступний день з дня настання таких обставин. Свої вимоги мотивувала тим, що під час перебування з відповідачем у шлюбі в них народились діти, які на теперішній час проживають разом з батьком , місце проживання дітей визначено за рішенням суду. В звязку з тим, що після розлучення з чоловіком вона вимушена була шукати більш гідний заробіток за кордоном, щом мати кошти на утримання чотирьох дітей. про свій вихзщд за кордон вона повідомила Службу у справах дітей Ценнтрального та Заводського району , вказавши з ким будуть проживати діти, поки вона ен зможе забрати їх до себе. На теперішній час вона проживає в м.Анталія, Турція, має нового чоловіка та проживає у ведликому будинку, де є місце для всіх дітей, достатньо забезпечена та бажає забрати дітей до себе. проте відповідач не надає згоду на це та проти будь-якого спілкування дітей з матір`ю, навіть відмовляється приймати грошщові переводи від неї та подарунки, які вона пересилає дітям. Відповідач не дозволяє навіть дітям спілкуватися з нею засобами телефонного та електронного, інтернет зв`язку. Вона завжди була зразковою матір`ю та до останнього намагалася зберегти єдинство родина, відповідач же постійно був зайнятий на роботі, дітям належної уваги не приділяв, натомість на очах дітей бив її, влаштовува скандали з нецензурною лайкою. Всі її намагання мирним шляхом врегулювати даний спір призводять лише до конфліктів, оскільки відповідач штучно створює такі обставини, через які ні врна, ні її мати- рідна бабуся дітй, ні її представник не можуть спілкуватися та зустрічатися з дітьми. За такого, з метою відновлення своїх порушених прав, недопущення страждань та негативного впливу на дітей, вона вимушена звернутися до суду з вказаною позовною заявою. Позивачка в судове засідання не зявилася, направила свого представника адвокатку Єнову Л.М. , яка в судовому засіданні заявлені позивні вимоги підтримала та просила позов задовольнити з викладених підстав. Частково погодилася з наданим до суду висновком органу опіки та піклування, проте просила суд зобовязати відповідача надавати їй можливість вільно спілкатися з дітьми за допомогою електронного звязку не тілько одну годину ввечері, адже поспілкувтися з 4 дітьми за одну годину повноцінного неможливо, натомість вона розуміє зайнятість дітей на шкільних та позашкільних заняттях та не має наміру турбувати їх під час навчального процесу. Додатково звернула увагу суду на те, що через напружені стосунки сторін вони не мають змоги домовитися самостійно та вирішити цей спір в інтересах дітей. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні частково погодився з позовними вимогами, але звернувши увагу суду на те, що він не чинить позивачці жодних перешкоду у спілкуванні з дітьми телефоном та інтернетом, діти самі не бажають з матір`ю спілкваатися , оскільки мають на неї образу за те, що вони їх просто покинула. Також саме діти не бажають приймати подарунки від матері на очах у сторонніх людей, адже це принижує їх гідність та виносить ситуацію у родині на обговорення в школі, що є неприємним. Щодо спілкування телефоном, то у кожної дитини є свій сучасний смартфон і позивачка знає їх контакти. В їх родині існує правило, що діти користуються телефоном декілька годин на добу для ігор та спілкування в соціальних мережах, але не для того, щоб перешкоджати матері спілкуванню з ними, а для нормування їх часу для відпочинку та навчання. Також він не заперечує прроти спілного відпочинку дітей з матірю на канікулах та їх особистих побаченнях під час її перебування на Україні- але тільки на території України, а не за кордоном. Представник відповідача адвокат Бондаренко В.В. у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з тих підстав, що немає доказів перешкоджання саме відповідача у спілкуванні з дітьми, адже сама позивачка не вживає до цього дієвих спроб . Представники органу опіка та піклування Миколаївської міської ради Троян О.В. в судовому засіданні підтримали наданий висновок, просила вирішити позов, виходячи з найкращих інтересів дітей. Вислухавши пояснення учасників справи, зясувавши думку дітей [PERSON] та [PERSON] , дослідивши докази, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. В судовому засідання встановлено, що під час перебування у шлюбі у сторін народились діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 29.08.2016 р. шлюб між сторонами було розірвано та визначено місце проживання дітей разом з матір`ю, стягнуто аліменти. Рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 21.12.2018 р., залишеним без змін Постановою Миколаївського апеляційного суду від 22.02.2019 року, позов [PERSON] до [PERSON] , треті особи - Служба у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради, Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, Служба у справах дітей адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради про визначення місця проживання дітей - задоволено. Визначено місце проживання дітей з їхнім батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з вказаних судових рішень, в лютому 2018 року [PERSON] написала заяву у Службу у справах дітей адміністрації Центрального району про те, що буде проходити лікування, а тому не заперечує, щоб діти залишилися з батьком на час її лікування, що підтверджується її заявою від 09.02.2018р. В подальшому вона написала заяву у Службу у справах дітей адміністрації Центрального району від 15 березня 2018р. про те, що має намір тимчасово на нетривалий час виїхати за межі України для пошуку роботи та іншого місця проживання, в якій зазначила, що на час її відсутності діти будуть знаходитися у її матері та у няні з зазначенням місця їх проживання. Після цього позивачка залишила місце проживання в Україні, в якому проживала разом з дітьми, та виїхала до Туреччини, де перебуває до теперішнього часу, залишивши дітей на піклування матері та няні. Після цього відповідач забрав дітей і вони постійно проживають з ним. Виїхавши до Туреччини, [PERSON] залишила своїй неповнолітніх дітей бабусі та няні, залишивши їх без безпосередньої особистої щоденної участі у їх вихованні, після чого батько дітей забрав їх до себе. Як встановлено судами, [PERSON] з моменту виїзду матері дітей до Туреччини постійно піклується про дітей, бере участь у їх духовному та фізичному розвиткові; старший син сторін значно більше прихильний до батька, має з ним більш тісний емоційний зв`язок та виявив бажання проживати разом із батько, мати тільки в телефонному режимі особисто спілкується з дітьми, у позивача наявне упоряджене жиле приміщення, створено умови належного виховання та розвитку дітей. Представник позивача не заперечувала тих обставин, що до теперішнього часу позивачка не повернулася на територію України, в тому числі і через те, що завагітніла та народила дитину. На даний час вона має вид на проживання в Туреччині, має житло та бажає і надалі там проживати та в подальшому забрати дітей з собою. 12 листопада 2018 року представник [PERSON] ,- Єнова Л. ,М зверталася з письмовою заявою до Служби у справах дітей адміністрації Центрального району ММР з заявою здійснити її супровід для вручення подарунків від матері за місцем навчання дітей - Миколаївський муніципальний колегіум та дитячий садочок "Салют перемоги", оскільки батько дітей забирає у дітей подарунки, чим завдає їм стрессу. Згідно відповідід від 16.11.2018 року надана відповідь начальника службиу справах дітей, що з батьком прведено бесіду та він повідомив, що не перешкоджатиме у спілкуванні матері з дітьми. Повторно 07.12.2018 року представник [PERSON] ,- Єнова Л.М зверталася з письмовою заявою до Служби у справах дітей адміністрації Центрального району ММР з скаргою для організації зустрічі її з дітьми для передання новорічних подарунків дітям в присутності батька та представників Служби. Також в матеріалах справи наявні численні звернення [PERSON] протягом 2016-2018 року до органів поліції щодо конфлікту з чоловіком, за якими будья-якого факту кримінального правопорушення виявлено не було. Також представником позивача надані скріншоти її переписки у Вайбері з класними керівниками [PERSON] та [PERSON], де вона намагалася дізнатися про успіхи дітей у школі, а також особисто поспілкуатися з [PERSON] та [PERSON] , з яких вбачається, що відповіді від дітей вона не отримувала. Згідно Висновку від 02.09.2019 року виконавчого комітету ММР про визначення способу участі [PERSON] у вихованні дітей , за доціоьне слід визначити порядок участі [PERSON] у вихованні її дітей, надавши їй можливчсть спілкуватися з дітьми кожного дня за допомогою телефонного звязку, Скайпу тощо з 19 до 20 годин за київським часом, надати можливість спільного відпочинку з дітьми в першу половину зимових та літніх канікул на території україни, надати матері можливість безперешкодно передавати дітям подарунки за місцем проживання дітей, а також спілкатися кожної першорї та третьої суботи місяця з 10.00 годин до 18.00 години неділі за місцем реєстрації матері у м.Миколаєві , враховуючи бажання дітей. Частинами 1,2 ст.171 СК України встановлено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Урахування думки дитини щодо її життя передбачає й ст. 12 Конвенції з прав дитини, в якій записано, що Конвенція зобов`язує держави-учасниці забезпечити дитині, здатній формулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються її, і цим поглядам має приділятись належна увага, згідно з віком дитини та зрілістю. У відповідності до ч.2 ст. 12 Конвенції про права дитини та ч. 2 ст. 171 Сімейного кодексу України думка дитина може бути заслухана судом безпосередньо чи через відповідний орган. В судовому засіданні була з`ясовано осбобисто думка [PERSON] та [PERSON] . Так, Владислав суду пояснив, що після того, як мати його декілька разів сильно образила, а потім взагалі без пояснень та попередження покинула його з сестрою та братиками і виїхала за кордон , він не має бажання спілкуватися з мамою та отрмувати від неї подарнки, бачитися та відпочивати з нею. Він забезпечений батьком усім необхідним, батько ніколи не забороняв йому спілкуватися з мамою, проте вона сама не дуже виявляє бажання йому писати та дзвонити, хоча добре знає його сторінку у соцмережах та номер телефону він не змінював. Чітко зазначив, що він не бажає спілкуватися з мамою і не зможеі не хоче їй пробачити, проте якщо вона буде наполягати, можливо і можна буде спробувати. На теперішній час у нього прекрасні стосунки з новою дружиною батька і він почуває себе в новій родині комфортно. [PERSON] суду пояснила, що також має образу на матір, проте готова спілкуватися з нею і можливо зможе її пробачити. Згодна і на подарунки від неї, і на побачення в Миколаєві , але тільки не в школі, щоб ніхто з друзів не бачив, адже не хоче, щоб однокласники знали про її проблеми. Батько не забороняє їй спілкуватися з мамою, проте мама сама дуже рідко їй пише, майже не дзвонить , хоча знає всі її контакти. Вона з братом відвідує додаткові позашкільні заняття і майже цілий день вони зайняті не можуть спілкуватися вільно телефоном. Відповідно до ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з ч. 6 - ч. 9 ст. 7 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Статтею 141 СК України закріплено, що мати та батько мають рівні права та обов`язки по відношенню до дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав по відношенню до дитини. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 157 СК України передбачено, що той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний приймати участь в її вихованні та має право на особисте спілкування з нею. Крім того, той із батьків, з ким проживає дитина, не має права чинити перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, спілкування з дитиною та приймати участь у її вихованні. Відповідно до ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Згідно зі ст. ст.11,15 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї разом з батьком або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно з принципом 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю. Крім того, поняття "розлучення дитини та матері" не є тотожним поняттю „визначення різних місць проживання матері та дитини", оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу та порядку спілкування з дитиною або за рішенням органу опіки та піклування чи за судовим рішенням з цього питання. Статтею 153 Сімейного Кодексу України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ст. 157 СК України ,якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування (ч.ч. 1, 2 ст. 159 СК України). Згідно із ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. В силу ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Окрім наведеного, суд вважає, що реалізація одним із батьків свого права на спілкування з дитиною у будь-якому разі не повинна перешкоджати нормальному розвиткові дитини. Згідно із ст. 158 Сімейного кодексу України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Згідно із частиною 4 статті 150 СК України, батьки зобов`язані поважати дитину. Відповідно до статті 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Частиною 2 статті 155 СК України передбачено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Під час судового розгляду судом достеменно встановлено, що між сторонами виник спір щодо участі матері у спілкуванні із малолітніми дітьми [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON], проте добровільно вирішити цей спір сторони не можуть як через неприязнені стосунки між собою, так і через наявну образу дітей на матір. Разом з тим, очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне вирішення порядку та способу спілкування батьків, такий спосіб та порядок участі у спілкуванні та вихованні визначає суд. Згідно із ч. 8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись із максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. За змістом положень частин 7, 8 статті 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до статті 3, статті 18 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (набрала чинності для України 02 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Вирішуючи спір щодо способу участі у спілкуванні матері із малолітніми синами та донькою, суд в першу чергу враховує інтереси дітейи, приймаючи до уваги їх вік, умови життя обох батьків, їхнє ставлення до дітей та дітей- до них . Надаючи оцінку способу та порядку спілкування дітей з матір`ю, визначений висновком органу опіки та піклування та частково погоджений сторонами, суд приходить до висновку, що найбільш відповідатиме інтересам дітей пспосіб спілкування з матір`ю кожного буднього дня з 18.00 годин до 20.00 годин та кожного вихідного дня вільно спілкуватися з усіма дітьми за допомогою телефонного зв`язку, інтернету, скайпу та інших соціальних мереж - з урахуванням часу перебування дітей у навчальних закладах та позашкільних додаткових заняттях. Також відповідачтиме інтересам дітей та забезпчеить відновлення права матері на спілкування та виховання дітей їх спільний відпочинок в літні та зимові канікули на території України , безперешкодно передавати дітям подарунки , одяг, солодощі, іграшки як особисто, так і через уповноваженого представника , але лише за місцем помешкання дітей ; кожної першої та третьої суботи місяця з 10.00 год. до 18.00 год.неділі щомісяця за місцем перебування матері у м.Миколаєві або за місцем проживання чи перебування дітей - але все це за бажанням та згодою дітей. При цьому, враховуючи місце проживання позивача , а також малолітній вік дітей, суд вважає за необхідне надати сторонам право зміни часу та порядку побачень за попередньою домовленістю між сторонами за їх взаємною згодою, зобов`язавши кожного завчасно попереджати один одного про таке. З огляду на означене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача на її користь витрат на професійну правову допомогу,то за положеннями ст. 137 ЦПК України у задоволенні цих вимог слід відмовити, оскільки понесення нею таких витрат а також обгрунтований розрахунок складових цих витрат - суду не надано і в матеріалах справи не міститься. Судовий збір, сплачений позивачем при подачі позову, згідно ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до задоволення позовних вимог.

Outcome: partial