Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-10 00:00:00

[PERSON] у поданій нею до суду в порядку окремого провадження заяві просить встановити факт смерті її батька [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] та проживав на день смерті за адресою: [ADDRESS] , тобто на тимчасово окупованій території, що унеможливлює реєстрацію смерті органами державної реєстрації актів цивільного стану. Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 10.03.2021 року по справі відкрито провадження та призначено судове засідання на 11.03.2021 року. Заявник [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, надала заяву про розгляд справи без її участі. Також у цій заяві уточнила вимоги та просила суд у резолютивній частині рішення ще вказати місце народження її батька. Представник заінтересованої особи Самарського районного\~у\~місті\~Дніпрі відділу\~державної\~реєстрації\~актів цивільного\~стану\~Південно-Східного\~міжрегіонального\~управління юстиції\~(м.\~Дніпро) в судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином. На підставі ч.2\~ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, в разі неявки всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дістає висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню за таких підстав. Відповідно до п.5 ч.2\~ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Пунктом 8 частини 1\~статті 315 ЦПК України\~передбачений розгляд судом справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Згідно з абз.2 п.18\~Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»\~- рішення суду\~\~про\~\~встановлення\~\~факту, що має юридичне значення, не\~\~замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Судом установлено, що заявниця є донькою [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження та копією свідоцтва про шлюб. [INFO] [PERSON] , [INFO] , уродженець м. Горлівки Донецької області - помер. Ця подія відбулася в місті Горлівка Донецької області, тобто на тимчасово окупованій території, що є загальновідомим фактом. На підтвердження цього факту заявник надала суду: - копію « Врачебного свидетельства о смерти №308» зразка т.з. «ДНР», виданого 30 січня 2021 року рос. «Горловским отделением Республиканского бюро судебно-медицинской экспертизы г. Донецка»; -копію «Довідки про причину смерті (до форми №106/у№308, видається для поховання) від 30.01.2021 року, згідно з якою [PERSON] , помер [INFO] у віці 80 років від церебрального атеросклерозу; -копію «Свидетельства о смерти» зразка т.з. «ДНР» російською « [PERSON] , [INFO] , умер 29.01.2021 года в возрасте 80 лет в пгт. Зайцево, Никитовский район, г. Горловка." Та обставина, що медичне свідоцтво про смерть [PERSON] видане на тимчасово окупованій території, унеможливлює отримання виданого державним органом України свідоцтва про його смерть з огляду на нижченаведене законодавство. Відповідно до\~ст.317 ЦПК України\~заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Копія судового рішення видається учасникам справи, негайно після проголошення такого рішення або невідкладно надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації народження або смерті особи. Вирішуючи питання щодо оцінки наданих доказів, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Loizidou v.Turkev», «Cyprus v.Turkev», а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v.the Republik of Moldova andRussia»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ необхідно розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою невизнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Згідно з абз. 3ст. 2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» № 2268-VIII від 18 січня 2018 року, який набув чинності 24 лютого 2018 року, діяльність збройних формувань Російської Федерації та окупаційної адміністрації Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що суперечить нормам міжнародного права, є незаконною, а будь-який виданий у зв`язку з такою діяльністю акт є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, які додаються відповідно до заяви про державну реєстрацію народження особи та заяви про державну реєстрацію смерті особи. Враховуючи те, що Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» не визначено перелік документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, а також те, що заявнику відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті особи, суд дійшов висновку про те, що для проведення державної реєстрації смерті особи є об`єктивні перешкоди. З метою захисту прав і свобод громадян України, суд дійшов висновку про необхідність задоволення заяви про встановлення факту смерті, що надасть можливість отримати свідоцтво про смерть, видане державним органом України.

Outcome: approved