Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-15 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Свій позов мотивує тим, що з 06.06.1999 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис № 399. Від шлюбу у них народились діти: дочка - [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. Вказує на те, що на протязі останніх двох років спільне життя з відповідачем не склалося, шлюбні відносини між ними припинені, вважає, що збереження їхньої сім'ї та подальше спільне проживання з відповідачем є неможливим. Просить суд, шлюб розірвати. Крім того, у зв'язку з тим, що їхні неповнолітні діти знаходяться на її утриманні, відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання неповнолітніх дітей не надає. Просить суд, стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: дочки - [PERSON], [INFO] та сина - [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку щомісячно до досягнення дітьми повноліття, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач в судове засідання не з'явилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному об'ємі та просить суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, проте подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному об'ємі та просить суд їх задовольнити. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 06 червня 1999 року відділом реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис № 399 (а.с. 4). Від шлюбу в сторін народились діти: дочка - [PERSON], [INFO] та син - [PERSON], [INFO] (а.с. 4, 5). Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі змістом ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружи, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту ч. 3 та 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду від 12.06.1998 року № 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю встановлено, що проголошена Конституцією охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливими. Як вбачається з матеріалів справи, позивач та відповідач подружніх стосунків не підтримують, не ведуть спільного господарства, шлюб існує лише формально. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, які склалися в даній сім'ї, та їх об'єктивну недоступність для оточуючих, а також беручи до уваги категоричне заперечення сторонами щодо збереження сім'ї, та з врахуванням вимог ст.ст. 24, 55, 56 СК України, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати. Крім того, судом встановлено, що неповнолітні діти: дочка - [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO] перебувають на утриманні матері - [PERSON], відповідач свого обов'язку утримувати неповнолітніх дітей не виконує. Згідно ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частина заробітку (доходу) матері, батька, як передбачає ст. 183 СК України, визначається судом. При цьому розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що слід стягувати з відповідача в користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей: дочки - [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача щомісяця, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви до досягнення дітьми повноліття. При визначенні розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей суд врахував їх стан здоров'я та матеріальне становище; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, стягувача аліментів, а також ту обставину, що у відповідача на утриманні інших осіб немає. Рішення суду в частині стягнення аліментів на неповнолітніх дітей у межах суми платежу за один місяць слід допустити до обов'язкового негайного виконання.

Outcome: approved