Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-30 00:00:00

26.09.2016 року ПАТ «ВіЕйБі Банк» звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням зміненого предмету позову просив: в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед ПАТ «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ АКЦІОНЕРНИЙ БАНК» за Кредитним договором №192 від 18.05.2007 року, що становить в гривневому еквіваленті 959175,38 грн., з них: 35 605,13 доларів США, еквівалент за курсом НБУ 25,484764 на 19.04.2016 року - 907388,34 грн., з них: тіло - 29 071,32 доларів США; відсотки - 6 533,81 доларів США; штраф/пеня за несвоєчасне погашення кредиту (неустойка) - 51787,04 грн., звернути стягнення на належний на праві приватної власності [PERSON] предмет іпотеки - нежитлове приміщення 1-го поверху №1-5, 7, 8, 11, 15, 18, 20, 25-27 в літ. «А-6», загальною площею 254,6 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], шляхом його продажу Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» від свого імені будь-якій особі-покупцю за початковою ціною, визначеною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночною діяльності під час його реалізації у порядку, передбаченому ст. 38 Закону України «Про іпотеку", з наданням Публічному акціонерному товариству «Всеукраїнський Акціонерний Банк» всіх прав продавця, у тому числі, але не виключно: укладати договір купівлі - продажу, отримувати дублікати правовстановлюючих документів на вказаний предмет іпотеки в органах БТІ, органах нотаріату та інших органах державної влади, місцевого самоврядування та у будь-яких установах незалежно від форм власності; отримувати всі необхідні документи та довідки (в тому числі витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності) для продажу вищезазначеного предмета іпотеки у Державній реєстраційній службі України та всіх підпорядкованих структурних підрозділах, в органах нотаріату або у інших-органах, які будуть здійснювати функції з реєстрації речових прав на нерухоме майно; здійснювати будь-які платежі у якості продавця в процесі укладання договору купівлі - продажу предмету іпотеки; звертатися до суб'єктів оціночної діяльності із заявою про проведення експертної оцінки предмету іпотеки, а також ставити підписи від свого імені за одержання експертної оцінки; отримувати довідки та документи, які необхідні для укладання та нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу; надати приватному нотаріусу право відкрити розділ на предмет іпотеки - нежитлове приміщення 1-го поверху №1-5, 7, 8, 11, 15, 18, 20, 25-27 в літ. «А-6», загальною площею 254,6 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та зареєструвати право власності на предмет іпотеки-нежитлове приміщення 1-го поверху №1-5, 7, 8, 11, 15, 18, 20, 25-27 в літ. «А-6», загальною площею 254,6 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], за набувачем (покупцем); отримувати в органах місцевого самоврядування за місцезнаходженням предмета іпотеки довідки про склад сім'ї іпотекодавця, копії будинкових книг, технічну документацію; стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування вимог посилається на те, що 18.05.2007 між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір, відповідно до якого відповідачу надано 100000 доларів США з відсотковою ставкою 13% річних зі строком повернення по 18.05.2014 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та [PERSON] укладено іпотечний договір від 18.05.2007 року, предметом якого є вказані нежитлові приміщення, які належить відповідачу на праві власності. Позичальник свої зобов'язання належним чином не виконує, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 959 175,38 грн. У зв'язку з цим, банк звернувся до суду з вказаним позовом. В судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції, представник позивача позовні вимоги підтримав, надав пояснення відповідно до викладених в позові вимог. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, зазначив, що підстави для задоволення позову відсутні, оскільки позивачем неправильно обрано спосіб захисту своїх прав, такі вимоги мають бути реалізовані в позасудовому порядку шляхом на підставі договору, оскільки в іпотечному договорі сторони передбачили відповідне застереження. Банк не надав жодних доказів неможливості звернення стягнення у позасудовому порядку, у зв'язка з чим вимушений звернутися до суду. Наданий висновок суб'єкта оціночної діяльності щодо предмету іпотеки для визначення початкової ціни іпотеки, є недійсним, оскільки висновок датований 31.03.2017 року, а висновок є чинним 6 місяців. Третя особа не з'явилася, про час та місце судового розгляду повідомлялася своєчасно та належним чином, причини неявки не повідомила. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. 18.05.2007 року між ВАТ «ВіЕйБі Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ВіЕйБі Банк») та [PERSON] укладений кредитний договір № 192, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 100000 доларів США зі сплатою за користування кредитом 13% річних строком до 18.05.2014 року. Додатковою угодою №1 від 29.07.2008 до кредитного договору №192 від 18.05.2007 року збільшено сплату відсотків в розмірі 14,5% річних. 18.05.2007 року в рахунок забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №192 від 18.05.2007 року, між ВАТ «ВіЕйБі Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ВіЕйБі Банк») та [PERSON] укладено іпотечний договір (з урахуванням укладених договорів про внесення змін), згідно з яким предметом іпотеки є нежитлове приміщення 1-го поверху №1-5, 7, 8, 11, 15, 18, 20, 25-27 в літ. «А-6», загальною площею 254,6 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Згідно з п. 2.3.3 іпотечного договору узгоджена сторонами оціночна вартість предмета іпотеки становить 4000000 грн. Розділ 7 іпотечного договору місить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до п. 7.1 іпотечного договору, іпотекодержатель набуває права на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки, якщо у момент настання строку виконання зобов'язань, вони не будуть виконані. Згідно з п. 7.2 іпотечного договору звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки; продажу іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому ст. 38 ЗУ «Про іпотеку». Відповідно до п. 7.4.2 п. 7.4 іпотечного договору, сторони договору домовилися про те, що іпотекодержатель має право звернути стягнення на майно згідно із застереженням вимог іпотекодержателя в позасудовому порядку, на підставі цього договору, шляхом продажу від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі з дотриманням умов, визначених в ЗУ «Про іпотеки». Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Отже, аналізуючи положення статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», 328, 335, 376, 392 ЦК України слід дійти висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту на задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду та два позасудових способи захисту: на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. Такий висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду України від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-504цс16, від 24 травня 2017 року № 6-1388цс16, від 9 серпня 2017 року № 6-2213цс16. Сторони іпотечного договору визначили, що звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому ст. 38 ЗУ «Про іпотеку», на підставі застереження, яке міститься в іпотечному договорі. При цьому, в судовому засіданні представник відповідача зазначив, що банк не звертався з питанням звернення стягнення шляхом продажу іпотеки в позасудовому порядку, банк не надав жодних доказів неможливості звернення стягнення у позасудовому порядку. Представник позивача вказані твердження не спростувала та не заперечувала. Отже, в ході судового розгляду не встановлено, що банк звертався до іпотекодавця, і останній не надав згоди на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому ст. 38 ЗУ «Про іпотеку». В матеріалах справи міститься письмове повідомлення у формі вимозі від 04.03.2016 року про повернення коштів з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки, яка була направлена позичальнику, однак не отримана ним, оскільки повернулось банку з відміткою «за закінчення терміну зберігання». Відомості щодо направлення чи отримання такої вимоги іпотекодавцем відсутні. При цьому під письмовим повідомленням слід розуміти не тільки направлення відповідних відомостей зазначеним особам у письмовому вигляді, а й отримання цими особами відомостей, які мають бути їм повідомлені. Отже, за загальним змістом термін «повідомлення» включає в себе не тільки направлення відомостей, з якими особа має бути обізнаною, а й отримання цією особою зазначених відомостей, однак вказана вимога позичальником та іпотекодержателем не отримана. Крім того, відповідно до приписів ст. 38 Закону України «Про іпотеку», якщо договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. Протягом тридцятиденного строку з дня отримання такого повідомлення особа, яка має зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, вправі письмово повідомити іпотекодержателя про свій намір купити предмет іпотеки. З дня отримання іпотекодержателем цього повідомлення вказана особа набуває переважне право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя. Якщо таких повідомлень надійшло декілька, право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя належить особі, яка має вищий пріоритет своїх зареєстрованих прав чи вимог. Якщо особи, які мають зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, не висловили наміру його придбати, іпотекодержатель вправі продати предмет іпотеки будь-якій іншій особі на власний розсуд. Дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. Однак, вказана процедура продажу предмета іпотеки, визначена ст. 38 Закону України, банком не дотримана, зокрема, відсутні відомості щодо письмового повідомлення банком за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу відповідача [PERSON] як іпотекодавця про свій намір укласти цей договір, тому іпотекодавець був позбавлений права скористатися переважним правом на придбання предмета іпотеки, при цьому будь-яких підстав та обставин щодо неможливості проведення такого стягнення в позасудовому порядку, позивачем не зазначено. Також для визначення початкової ціни іпотечного майна позивачем надано звіт суб'єкта оціночної діяльності від 31.03.2017, однак після збігу шестимісячного строку вказаний звіту про оцінку майна втрачає чинність. Отже, на підставі викладеного суд вважає недоведеними підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку на підставі рішення суду шляхом продажу іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому ст. 38 ЗУ «Про іпотеку». Враховуючи, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, то підстави для стягнення з відповідача судового збору відсутні. Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Outcome: dismissed