Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-24 00:00:00

25.09.2019 року [PERSON] - позивач по справі, звернувся до суду з позовною заявою та просив постановити рішення, яким визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладений 01.07.2019 року від його імені на підставі доручення [PERSON] та [PERSON] - відповідачами по справі. В обґрунтування свого позову зазначає, що він та відповідач [PERSON] 03.09.2011 року зареєстрували шлюб. [INFO] у них народилася дочка [PERSON] та [INFO] син [PERSON] . 29.09.2018 року на підставі договору купівлі-продажу між продавцем [PERSON] та ним покупцем, де його інтереси представляла за довіреністю [PERSON] , придбано квартиру [ADDRESS] за 390 820 грн. Оскільки у зв`язку із придбанням вказаної квартири у нього утворилися борги, він оформив довіреність на [PERSON] з наміром підготувати документи для продажу його майна, а саме: будинку [ADDRESS] . 01.07.2019 року [PERSON] маючи довіреність від його імені унаслідок зловмисної домовленості із свої рідним братом [PERSON] уклала договір продажу спірної квартири від його імені за 347 852 грн. При цьому, будь-яких коштів від продажу квартири йому передано не було, а тому він звернувся до суду з даним позовом. 01.10.2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні, призначено підготовче судове засідання, встановлено учасникам справи строки вчинення процесуальних дій. 24.10.2019 року відповідачем [PERSON] подано до суду відзив на позовну заяву. В обґрунтування відзиву вказує на те, що дійсно з позивачем 03.09.2011 року зареєстрований шлюб, від якого у них народилося двоє дітей. Під час перебування у шлюбі вони вирішили придбати квартиру для свого проживання. Відповідно, 27.09.2018 року [PERSON] надав їй довіреність для представлення його інтересів з метою купівлі на його ім`я будь-якої квартири в м. Новоград-Волинський Житомирської області. Так, 29.09.2018 року між [PERSON] - подавцем з однієї сторони, та [PERSON] , від імені якого по довіреності вона діяла, як покупець з другої сторони, було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . У кінці 2018 року її знайомі повідомили про те, що чоловік їй зраджує з іншою жінкою за місцем своєї служби, але вона в це не вірила, оскільки кохала його та намагалася зберегти сім`ю. Водночас, після зустрічі нового 2019 року їй чоловік повідомив, що створив нову родину і більше з нею та дітьми проживати не буде. Почав вимагати від неї, щоб вона продала дану квартиру і половину коштів повернула йому, оскільки йому потрібні кошти для придбання житла для своєї нової родини. Вона погодилася на продаж даної квартири. З метою вчинення дій щодо продажу даної квартири [PERSON] 21.01.2019 року оформив на неї довіреність. Довгий час вона не могла знайти покупця для продажу квартири, а [PERSON] наполегливо ставив вимоги від неї про сплату йому половини її вартості. Оскільки у неї не було коштів для відшкодування [PERSON] половини вартості квартири, її брат [PERSON] запропонував придбати квартиру. Вона відразу повідомила про це [PERSON] , який їй повідомив, що йому немає різниці хто буде купувати квартиру, йому потрібні кошти. Відтак, 01.07.2019 року між [PERSON] , від імені якого вона діяла, та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу даної квартири. 05.07.2019 року вона передала половину грошових коштів від продажу квартири [PERSON] у присутності її брата та її батьків. 18.12.2019 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. Розгляд справи неодноразово відкладався за клопотаннями учасників справи з різних причин. 25.06.2020 року у судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала, які просила задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] та її представник позовні вимоги не визнали, просили відмовити у задоволенні позовних вимог з підтав, викладених у відзиві на позовну заяву. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з"явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. 22.06.2020 року подав до суду письмові пояснення, у яких вказує, що [PERSON] знав про те, що саме він буде покупцем Квартири. Крім того, зазначив, що після отримання коштів за квартиру, його сестра [PERSON] , половину коштів віддала [PERSON] у його присутності та присутності їх батьків. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] за безпідставністю. Заслухавши учасників справи, з`ясувавши обставини, на які вони посилаються як на підставу позовних вимог і заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановлено наступне. 03.09.2011 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб (а.с.10). [INFO] у них народилася дочка [PERSON] , та [INFO] син [PERSON] (а.с.12,13). Під час шлюбу 29.09.2018 року [PERSON] , від імені якого діяла [PERSON] на підставі довіреності від 27.09.2018 року, придбав квартиру [ADDRESS] (а.с.16-17,34). 01.07.2019 року [PERSON] , від імені якого діяла [PERSON] на підставі довіреності від 21.01.2019 року, продав квартиру [ADDRESS] [PERSON] (а.с.18-19,35-36). 26.07.2020 року [PERSON] скасував довіреність від його імені на [PERSON] , посвідчену 21.01.2019 року (а.с.54). Надаючи правову оцінку даним правовідносинам суд виходить з наступного. Відповідно до статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За змістом частини першої статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до частин першої, третьої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно зі статтею 239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє права та обов`язки особи, яку він представляє. За приписами частини третьої статті 237 ЦПК України представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Відповідно до ч. ч. 1, 3 7 статті 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю; довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 248 ЦК України представництво за довіреністю припиняється, зокрема, у разі скасування довіреності особою, яка її видала. Так, встановлено та вбачається зі змісту довіреності, виданої 21.01.2019 року, що [PERSON] попередньо ознайомлений нотаріусом з загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину, повністю усвідомлюючи значення своїх дій та згідно свого вільного волевиявлення, яке відповідало його внутрішній волі, уповноважив [PERSON] представляти його інтереси, у тому числі, учиняти правочини, за винятком договорів дарування належного йому майна. Таким чином, [PERSON] , діючи від імені [PERSON] на підставі виданої довіреності продала квартиру [ADDRESS] [PERSON] . Посилання [PERSON] на те, що квартиру було продано за заниженою вартістю, а також те, що покупцем став [PERSON] , який є рідним братом [PERSON] , не дають підстав для визнання цього правочину недійсним. Суд звертає увагу, що на час вчинення даного правочину довіреність від 21.01.2019 року, видана [PERSON] на [PERSON] , скасована не була. Окрім того, з дати видачі вище вказаної довіреності до часу звернення до суду з цим позовом, [PERSON] не оспорював її умови та не піднімав питання про визнання її недійсною. Не надав [PERSON] і доказів, що він звертався до правоохоронних органів про вчинення відносно нього кримінального правопорушення та те, що він звертався до [PERSON] з вимогою передати йому кошти отримані за спірну квартиру. Разом з тим, зі слів представника позивача, судом встановлено, що заява про вчинення кримінального правопорушення [PERSON] була подана до правоохоронних органів лише у 2020 році, тобто через значний проміжок часу після видачі даної довіреності та в той час, коли дана цивільна справа вже перебувала на розгляді у суді першої інстанції. В той же час, відомостей про встановлення вини особи, вироку суду, який набрав законної сили по даному кримінальному провадженню [PERSON], у свою ж чергу, не надано. Щодо посилання позивача [PERSON] на зловмисну домовленість відповідачів [PERSON] та [PERSON] , то суд виходить з наступного. Відповідно до частини першої статті 232 ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2018 року у справі № 522/15095/15-ц (провадження № 61-11797св18) зроблено висновок по застосуванню статті 232 ЦК України та вказано, що «під зловмисною домовленістю необхідно розуміти умисну змову однієї сторони із представником іншої, проти інтересів особи, яку представляють. Зловмисна домовленість представника з контрагентом особи, що представляють, створює правову ситуацію, коли дійсна воля довірителя, яку повинен утілювати представник, замінюється його власною волею, що суперечить волі довірителя. Саме підміна волі довірителя волею представника і слугує підставою для визнання такого правочину недійсним. Тобто в основу зловмисної домовленості покладено умисні дії представника, який усвідомлював, що вчиняє правочин усупереч інтересам довірителя та бажав (або свідомо допускав) їх настання. При цьому не має значення, від кого виходила ініціатива здійснити змову - від представника чи від другої сторони правочину. Головне, що характеризує цей правочин - наявність усвідомленості і волі другої сторони правочину та представника на здійснення дій усупереч інтересам особи, яку він представляє. Кваліфікація правочину, як вчиненого вчиненого внаслідок зловмисної домовленості, зумовлює встановлення, що: від імені однієї із сторін правочину виступав представник, хоча й не виключаються випадки, коли від імені обох сторін виступають представники; зловмисна домовленість і вчинення правочину з іншою стороною відбулася на підставі наявних повноважень представника; існував умисел в діях представника щодо зловмисної домовленості; настали несприятливі наслідки для особи, яку представляють; існує причинний зв`язок поміж зловмисною домовленістю і несприятливими наслідками для особи, яку представляють». Відтак, укладення договору купівлі-продажу, в ситуації коли інтереси продавця представляє рідня сестра покупця, саме по собі не свідчить, що мала зловмисна домовленість між ними. Відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, не встановлено, що мала місце зловмисна домовленість між відповідачами під час укладання договору купівлі продажу спірної квартири, що не тягне за собою визнання правочину недійсним з цих підстав, а тому суд відмовляє у задоволенні позовних вимог за безпідставністю. У силу ст. 141 ЦПК України з відповідачів не підлягає стягненню судовий збір у даній справі.

Outcome: dismissed