Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-21 00:00:00

03 листопада 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Волочиської міської обєднаної територіальної громади в особі Волочиської міської ради про визнання права власності на нерухоме спадкове майно. Позов мотивувала тим, що 08.12.2007 померла її мати [PERSON], яка за життя склала заповіт на належну їй частку (пай) та майновий пай на її (позивача) імя та імя [PERSON]. [PERSON] відмовився від своєї частки на її користь. Разом з тим, після смерті матері відкрилась спадщина до якої, в тому числі, належить житловий будинок, що розташований за адресою: вул. Жовтнева, 66 в с. Рябіївка Волочиського району Хмельницької області. Вона єдиний спадкоємець за законом, яка прийняла спадщину, постійно проживаючи разом з матірю до її смерті. Однак отримати свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок позивач не в змозі, оскільки правовстановлюючих документів на житловий будинок за життя спадкодавця не видавалося. Оскільки іншого способу захисту своїх прав позивач не має, тому вона звернулася до суду з даним позовом. В судове засідання [PERSON] не зявилась. Від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує і просить задоволити. Представник відповідача - Волочиської міської обєднаної територіальної громади в особі Волочиської міської ради в судове засідання не зявився, надіслав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, у вирішенні справи покладається на розсуд суду. Враховуючи те, що сторони скористались своїм правом, врегульованим ч. 2 ст. 158 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося. Вивчивши та дослідивши\~ матеріали справи, давши оцінку зібраним доказам, суд приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що 08.12.2007 в с. Рябіївка Волочиського району Хмельницької області померла [PERSON] (а.с. 7). При житті, 13 січня 2002 року [PERSON] склала заповіт, згідно належне їй право на земельну частку та право власності на майновий пай, заповіла в рівних частинах [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9). Разом з тим, інше майно, яке належало спадкодавцеві, заповітом не охоплене. Зокрема, після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, до складу якого входить також житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований по вул. Жовтнева, 66 в с. Рябіївка Волочиського району Хмельницької області. Вартість даного будинку становить 180416 гривень. Факт належності житлового будинку та його вартість підтверджується, технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок (а.с. 12-18), довідкою Волочиської міської ОТГ сіл Рябіївка, Гонорівка № 230 від 02.10.2017 (а.с. 21). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб - спадкоємців. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Судом враховано, що спірний житловий будинок заповітом не охоплений. Таким чином, свідоцтвом про смерть [PERSON] (а.с. 7), свідоцтвом про народження позивача (а.с. 5), свідоцтвом про укладення шлюбу позивача (а.с. 6) стверджується, що позивач [PERSON] є спадкоємцем за законом після смерті [PERSON], яка має право на спадкування належного останній житлового будинку. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як вбачається з довідки старости сіл Рябіївка, Гонорівка Волочиської міської обєднаної територіальної громади № 203 від 11.09.2017 (а.с. 20) на день смерті [PERSON], яка померла 08.12.2007, була зареєстрована і постійно проживала в с. Рябіївка. Разом з нею проживала позивач. З копії матеріалів спадкової справи № 570/2008, заведеної щодо майна померлої [PERSON] (а.с. 31-43) слідує, що позивач єдиний спадкоємець за законом щодо майна не охопленого заповітом, яка прийняла спадщину після смерті матері. Разом з тим, 19 вересня 2017 року нотаріусом [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, у звязку з відсутністю необхідних правовстановлюючих документів (а.с. 19). Верховний Суд України у своєму рішенні № 6-137цс13 від 18.12.2013 висловив правову позицію, згідно з якої право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва. У 1957 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків" і прийнятою відповідно до цього Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків", які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Отже, за вказаними Указом та Постановою підставою виникнення у громадянина права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Як вбачається з характеристики виробничих будівель та споруд (а.с. 19) господарські будівлі та споруди, які є предметом розгляду у даній справі, були побудовані з 1965 року по 1989 рік. Таким чином, факт будівництва житлового будинку у той час був підставою виникнення права власності на нього. Крім того, за змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністерства юстиції УРСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. З положень постанови Ради міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР, Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженого Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. З довідки Волочиської міської ОТГ, виданої старостою сіл Рябіївка, Гонорівка № 230 від 02.10.2017 на підставі виписок з погосподарської книги, слідує, що житловий будинок з по господарськими будівлями, який знаходиться по вул. Жовтнева, 66, с. Рябіївка Волочиського району належав [PERSON]. З довідки Волочиського районного бюро технічної інвентаризації № 878 від 20.09.2017 (а.с. 11) вбачається, що на вказаний житловий будинок свідоцтво про право власності не видавалось, реєстрація не проводилась. Земельна ділянка під вказаним житловим будинком була надана в користування [PERSON], що доводиться довідкою старости сіл Рябіївка, Гонорівка № 230 від 02.10.2017 (а.с. 21). Враховуючи вищевикладені докази, а також обставину, що відповідач не заперечує проти задоволення даного позову, і при його задоволенні не будуть порушені права, свободи та інтереси третіх осіб, суд прийшов до висновку, що за позивачем слід визнати в порядку спадкування за законом право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами після смерті [PERSON]

Outcome: approved