Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

28.01.2014 року позивач звернувся до суду з вищезазначеною позовною заявою, в якій просить встановити факт того, що нерухоме майно, яке зазначене в свідоцтві про право власності на житло та в свідоцтві про право на спадщину за законом, а також у заповіті від 19.03.2010 року, і належало [PERSON] померлої [INFO] року, є одним і тим же нерухомим майном. Також просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на квартиру [ADDRESS], яка належала [PERSON], яка померла [INFO] року, оскільки в правовстановлюючих документах зазначені різні номери будинку, в зв"язку з чим він не може отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом в нотаріуса на квартиру. [PERSON] заповідала вищевказану квартиру та земельну ділянку, на якій розміщена квартира, йому. Інших спадкоємців за заповітом та спадкоємців, які мають право на обов"язкову частку в спадщині, на дану квартиру не має. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з явився, надав заяву, в якій просить задовольнити позов у повному обсязі та слухати справу в свою відсутність та відсутність позивача. Відповідач Любарецька сільська рада представника до суду не направила, надала лист, в якому позовні вимоги визнає, просить слухати справу без участі свого представника. Суд ухвалив слухати справу у відсутність представника позивача та представника відповідача. Суд, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Встановлено, що [INFO] року померла [PERSON], що вбачається зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 05.03.2013 року. На випадок смерті [PERSON] склала заповіт від 19.03.2009 року, відповідно до якого вона заповідала позивачу квартиру [ADDRESS], що належала їй відповідно до Свідоцтва про право власності на житло № 143 від 31.03.1995 року, та земельну ділянку розміром 0,1423 га, на якій розміщена вказана квартира, що належала їй відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 965919. Інших спадкоємців за заповітом та спадкоємців, які мають право на обов"язкову частку в спадщині, на вказані квартиру та земельну ділянку не має, що вбачається зі спадкової справи № 08/2013 до майна померлої [INFO] року [PERSON]. В зв язку з чим позивачу було видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 31.12.2013 року на зазначену вище земельну ділянку. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на зазначену вище квартиру йому було відмовлено, так як в правовстановлюючих документах на квартиру, а саме Свідоцтві про право на спадщину за законом від 17.06.1997 року та Свідоцтві про право власності на житло № 143 від 31.03.1995 року зазначено номер будинку, в якому знаходиться квартира [ADDRESS] Як вбачається з відповіді Великоолександрівської сільської ради № 2-03/01/944 від 10.10.2013 року на адвокатський запит, домоволодіння зазначені у вказаних правовстановлюючих документах є одним і тим же нерухомим майном. Тобто у заповіті була допущена помилка щодо номеру будинку. За таких обставин суд вважає за можливе встановити факт того, що нерухоме майно, яке зазначене в свідоцтві про право власності на житло та в свідоцтві про право на спадщину за законом, а також у заповіті від 19.03.2010 року, і належало [PERSON] померлої [INFO] року, є одним і тим же нерухомим майном. Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу її відкриття. Як зазначено в ст.392 ЦК України, власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Пунктом 5 ч.1 ст.19 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та пп.10 п.27 «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили. Таким чином, на підставі викладеного та на підставі того, що в правовстановлюючих документах допущена помилка та визнання відповідачем позову в повному об'ємі не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, а саме визнати за позивачем право власності у порядку спадкування за заповітом на квартиру [ADDRESS], яка належала [PERSON], яка померла [INFO] року. В зв"язку з вищевикладеним, на підставі пп.10 п.27 «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженого Постановою КМУ № 703 від 22.06.2011 року; п.5 ч.1 ст.19 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-ІV від 01.07.2004 року; ст.ст.392, 1268 ч.5 ЦК України,

Outcome: approved