Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-01 00:00:00

17.03.2014 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, вказуючи на те, що 15.10.2007 року він передав в позику відповідачу [PERSON] 1 тисячу 600 доларів США, які позичальник за усною домовленістю зобов'язалася повернути до 16.10.2009 року. Про отримання грошей відповідач написала боргову розписку. Після спливу терміну повернення позики відповідач кошти не повернула. Також не відповіла на претензію про повернення боргу, яка була надіслана позивачем і отримана відповідачем 22.01.2011 року. Тому позивач просить в судовому порядку стягнути з відповідача на його користь 16000 гривень основного боргу за розпискою, перерахованого по курсу долара США станом на день подачі позову, відсотки інфляції за прострочення сплати боргу в розмірі 1920 гривень, а також стягнути сплачену суму судового збору та витрати понесені за послуги адвоката. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав частково та просив суд стягнути з відповідача на його користь суму боргу за розпискою від 15.10.2007 року у розмірі 16000 гривень, відмовився від вимог щодо стягнення відсотків інфляції за прострочення сплати боргу, понесеного судового збору та витрат на послуги адвоката. Вказав, що він не знав, що позовна давність для звернення до суду з вимогою про захист цивільного права або інтересу встановлена законом у три роки. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що 15.10.2007 року її довірителька [PERSON] дійсно позичила в [PERSON] кошти, але не 1 тисячу 600 доларів США, як вказує позивач, а 1600 гривень, про що написала розписку, допустивши помилку в написанні валюти, вказавши «доларів». Усно зобов'язалась віддати [PERSON] гроші в сумі 1600 гривень до кінця 2007 року, що і зробила в грудні цього ж року, повністю розрахувавшись з позивачем. Просить суд відмовити в задоволенні позову в зв»язку зі спливом позовної давності. Розглянувши матеріали справи, заслухавши сторони, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, дослідивши в судовому засіданні докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Стаття 1047 ЦК України вказує, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Як встановлено в судовому засіданні, 15.10.2007 року [PERSON] власноручно написала розписку, згідно якої позичила у [PERSON] 1 тисячу 600 доларів США. Строк повернення позики в розписці не встановлений. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 5 статті 261 ЦК України визначено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов»язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред»явити вимогу про виконання зобов»язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Згідно листа Міністерства юстиції від 25.10.2013 року № Т-15014/8.1 початок перебігу позовної давності починається зі спливом 30 днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про повернення позики (якщо договором не встановлено строк її повернення або він не визначений датою пред'явлення вимоги). Вимогу про повернення позики відповідач отримала 22 січня 2011 року, отже на час звернення позивача до суду позовна давність спливла. Частиною 4 ст. 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідачем в порушення вказаної норми цивільно-процесуального закону не надано жодного доказу в обгрунтування своїх пояснень щодо пропущення позовної давності, а суд не знаходить поважних причин пропущення позовної давності.

Outcome: dismissed