Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-23 00:00:00

20 квітня 2015 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк»), у якому просить стягнути з відповідача заборгованість за депозитним договором в сумі 157 568,79грн. та 10 000 грн. моральної шкоди. В обґрунтування своїх вимог зазначив про те, що він постійно зареєстрований та проживає у м. Львові. Та під час відпустки, перебуваючи у своєї матері в Автономній республіці Крим (м. Ялта), зібравши всі свої заощаджені кошти, вирішив укласти з ПАТ КБ «ПриватБанк» депозитний договір «Стандарт на 12 місяців» на суму 90 000,00 грн. 16 вересня 2013 року у відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк» за адресою: Автономна республіка Крим, м. Ялта, вул. Васильєва, 19, він уклав заяву №SAMDN25000737662040 на оформлення вкладу «Стандарт на 12 місяців» на суму 90 000,00 грн., на строк 366 днів по 16.09.2014 року включно, з нарахуванням 18% річних, особовий рахунок по вкладу 26356621782078, рахунок/карта для нарахування % по вкладу 5168757226421966. За даним договором, на ПАТ КБ «ПриватБанк» були покладені зобовязання по поверненню вкладу із закінченням строку дії договору 16 вересня 2014 року з нарахованими відсотками. Згідно з умовами зазначеного Договору (п. 1) Клієнт банку мав право протягом строку вкладу здійснювати його поповнення. При цьому загальна сума внесень протягом кожного календарного місяця не повинна перевищувати суму, встановлену Банком. Отже, після укладення договору він неодноразово поповнював суму банківського вкладу в відділеннях ПАТ КБ «ПриватБанк» в місті Львові, а саме: 04 листопада 2013 року на суму 10 000,00 грн. (квитанція від 04.11.2013 року); 11 листопада 2013 року на суму 8 000,00 грн. (квитанція від 11.11.2013 року). Відтак станом на 11 листопада 2013 року сума депозиту становила 108 000,00 грн. Відповідно до п.3 Договору, у разі, якщо після закінчення строку вкладу клієнт не заявив про своє бажання забрати свої кошти, вклад автоматично продовжується ще на один строк. Строк вкладу продовжується неодноразово без явки клієнта в банк. Враховуючи, що 16 вересня 2014 року закінчувався строк депозитного договору, 04 вересня 2014 року, він, [PERSON], звернувся із письмовою заявою до ПАТ КБ «ПриватБанк» з проханням не продовжувати строк договору після його закінчення, висловив своє бажання забрати кошти, виплату коштів здійснити у відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк» в місті Львові, а також належні до виплати відсотки, яких він не отримував з лютого 2014 року. 16 вересня 2014 року він звернувся у відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» за адресою: м. Львів, вул. Шпитальна, 8 з вимогою повернути йому кошти згідно депозитного договору. Проте працівником ПАТ КБ «ПриватБанк» у видачі коштів було відмовлено. Додатково з вимогою розблокувати депозит та виплатити кошти він звертався із заявами від 14 червня 2014 року та 02 жовтня 2014 року. У відповідь на його звернення, він отримав лист ПАТ КБ «ПриватБанк» від 10 жовтня 2014 року № 20.1.0.0.0/7-20141009/1465 на № 288403 від 09 жовтня 2014 року, згідно якого, ПАТ КБ «ПиватБанк» припинив свою діяльність в АР Крим, а запровадження Національним банком України надзвичайного режиму роботи в Криму ще більш обмежує можливість проведення банківських операцій. Вважає такі пояснення ПАТ КБ «ПриватБанк» безпідставними, такими, що порушують його майнові права, оскільки він укладав депозитний договір з ПАТ КБ «ПриватБанк» як юридичною особою, зареєстрованим місцезнаходженням якої згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців є: м. Дніпропетровськ, вул. Набережна перемоги, 50. Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. В силу положень зазначеного Закону держава взяла на себе зобовязання вживати всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території. Статтею 1 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Сторонами укладеного депозитного договору від 16 вересня 2013 року є він, позивач по справі та ПАТ КБ «ПриватБанк», а тому відповідно до вимог чинного законодавства, що регулює даний вид правовідносин, зобовязання за укладеними договорами виникають саме у ПАТ КБ «ПриватБанк», а не у його Кримської філії. Оскільки, кримська філія не є юридичною особою. Боржником за даним договором є саме юридична особа - ПАТ КБ «ПриватБанк». Відповідно до ст. 95 ЦК України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення. Відповідно до п. 5 постанови Правління Національного Банку України від 06 травня 2014 року № 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя», банки, в тому числі ПАТ КБ «ПриватБанк», зобов'язані припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів. Проте та обставина, що ПАТ КБ «ПриватБанк» припинив діяльність філії в м. Ялті не означає, що банк звільняється від обовязку належного та реального виконання зобовязань взятих на себе діяльністю філії, зокрема, це передбачено статтею 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність», згідно якої: банк відповідає за своїми зобов'язаннями всім своїм майном відповідно до законодавства. Ліквідація філій або припинення у будь-який спосіб їх діяльності не звільняє Банк від обовязку щодо виконання укладених договорів. За змістом ст. 4 ЦК України основу цивільного законодавства України становить Конституція України, актами цивільного законодавства є ЦК України та інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК України. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з положенням ч. 1, 2 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). А також згідно частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З 01 лютого 2014 року по 16 вересня 2014 року йому не нараховувалися відсотки за договором. Відповідно сума не виплачених йому відсотків становить 12 143,34 грн. На момент подання позовної заяви відповідачем не виконано обовязку щодо виплати основної суми вкладу, а також, відсотків. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з вересня 2014 року по березень 2015 року в сумі 35 322,12 грн., а також 3% річних в сумі 2 103,33 грн. Загалом просить стягнути з відповідача в його користь 157 568,79 грн. Крім того зазначає, що відмова ПАТ КБ «ПриватБанк» у поверненні йому коштів згідно депозитного договору порушує не лише його майнові права, гарантовані міжнародними стандартами з прав людини, Конституцією України, а й немайнові, завдає немайнової шкоди не лише йому, а й його сімї, яку він оцінює в розмірі 10 000,00 грн. Моральні, душевні, психічні страждання, зокрема, проявляються у порушенні сну у мене, моєї дружини; часто підвищені хвилювання, нервозність призводять до підвищення тиску, змушений вживати заспокійливі засоби, контролювати тиск. З огляду на вищевикладені обставини щодо завдання йому моральної шкоди, він визначив її в розмірі 10 000,00 грн. На підставі викладеного, просить позов задовольнити. У ході судового розгляду позивач уточнив позовні вимоги, згідно яких просить стягнути з відповідача в його користь суму боргу за депозитним договором в розмірі 195 209,02 грн., з яких 108 000,00 грн. сума невиплаченого депозиту, 12 143,34 грн. сума невиплачених відсотків, 70 276,41 грн. інфляційні втрати та 4 789,27грн. 3% річних, та також 10 000грн. моральної шкоди. Позивач [PERSON], будучи допитаний в судовому засіданні в якості свідка, та його представник [PERSON] в судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили суд винести рішення про задоволення позову. Представники відповідача [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали, посилаючись на письмові заперечення, які містяться в матеріалах справи та просили у позові відмовити. Заслухавши пояснення позивача [PERSON], допитаного його також у якості свідка, його представника [PERSON], представників відповідача [PERSON], [PERSON], зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав та мотивів. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Статтею 14 ЦК України встановлено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язком для неї. Судом встановлено, що 16 вересня 2013 року між позивачем [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено заяву за №SAMDN25000737662040 на оформлення вкладу «Стандарт на 12 місяців» на суму 90 000 грн. на строк 366 днів по 16 вересня 2014 року включно під 18% річних. Підтвердженням внесення коштів є квитанція від 16 вересня 2013 року. Згідно даного договору від 16 вересня 2013року після закінчення терміну дії договору банк зобов»язаний повернути позивачу депозитні кошти з виплатою відсотків в розмірі 18% річних. Банк відкрив позивачу особовий рахунок по вкладу №26356621782078, та рахунок/карту для нарахування відсотків по вкладу №5168757226421966. З пояснень позивача в судовому засіданні вбачається, що він постійно зареєстрований та проживає у м. Львові, та під час відпустки, перебуваючи у своєї матері в АР Крим в м. Ялта, уклав з ПАТ КБ «ПриватБанк» депозитний договір «Стандарт на 12 місяців» на суму 90 000грн. Подальші поповнення депозитного рахунку він проводив у м.Львові. Статтею 1 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами між: клієнтом та банком. Банк зобов'язаний докладати максимальних зусиль для уникнення конфлікту інтересів клієнту банку. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов'язків. Згідно ч. 1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Відповідно до умов заяви № SAMDN25000737662040 на оформлення вкладу «Стандарт на 12 міс.» від 16 вересня 2013 року клієнт банку має право протягом строк вкладу здійснювати його поповнення. При цьому загальна сума внесень протягом кожного календарного місяця не повинна перевищувати суму, встановлену банком. Після укладення договору позивач поповнював суму банківського вкладу у відділеннях ПАТ КБ «ПриватБанк» у м.Львові 04 листопада 2013 року на суму 10 000,00грн., 11 листопада 2013 року на суму 8 000,00грн., що підтверджується відповідними квитанціями. (а.с.11). Позивач свої зобов»язання за вказаним договором виконав у повному обсязі, однак відповідач своїх зобов»язань не виконує, та згідно розрахунку, ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгував позивачу 195 209,02 грн. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.2 ст. 1060 ЦК України, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Згідно ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. 24 лютого 2014 року Російська Федерація розпочала неоголошену спецоперацію окупації Автономної Республіки Крим. 18 березня 2014 року Державна Дума Російської Федерації ухвалила договір про входження АР Криму до складу Російської Федерації. 21 березня 2014 року Президент Російської Федерації підписав указ про ратифікацію цього договору та надання АР Крим статусу федерального округу у складі Російської Федерації. 14 червня 2014 року, 04 вересня 2014 року, 02 жовтня 2014 року [PERSON] звертався з письмовими заявами до ПАТ КБ «ПриватБанк» з повідомленням, що після закінчення строку договору вкладу, продовжувати його на новий термін він не буде та висловив своє бажання забрати кошти у відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк» у м.Львові, а також виплатити належні йому відсотки. У відповідь на його звернення, він отримав лист ПАТ КБ «ПриватБанк» від 10.10.2014 року № 20.1.0.0.0/7-20141009/1465 на № 288403 від 09.10.2014 року, про те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» припинив свою діяльність в АР Крим, а запровадження Національним банком України надзвичайного режиму роботи в Криму ще більш обмежує можливість проведення банківських операцій. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на захист своїх прав державою та на належну якість продукції та обслуговування. Згідно з п.2.4 глави 2 Постанови Правління Національного банку України «Про затвердження Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами» № 516 від 03.12.2003 року, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від іншої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові цю суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, установлених договором. Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно з положенням ч.1 та 2 ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім випадків, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умовами депозитних договорів передбачено зобов'язання банку повернути вклад зі спливом встановленого договором строку та право вкладника вимагати повернення такого вкладу, що відповідає положенням ст.1060 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.1061 ЦК України, банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Відповідно до ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. Суд вважає, що позивач [PERSON] надав суду належні та допустимі докази відкриття депозитного рахунку у ПАТ КБ «ПриватБанк» та знаходження спірної грошової суми на ньому на час розгляду справи, а також докази того, що він у встановленому умовами договору порядку скористався своїм правом отримання суми вкладу, повідомивши письмово відповідача про такий намір, проте ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовило йому у виконанні зобов'язань за договором банківського вкладу щодо повернення суми вкладу і процентів. Посилання представника відповідача на те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не повинен повертати депозити, оскільки кошти вносились у відділенні банку на території АР Крим, яка на даний період часу окупована, суд вважає необґрунтованими, оскільки договір банківського вкладу був укладений між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк», як юридичною особою, місцезнаходження якої розташоване у м. Дніпропетровськ. Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Статтею 4 ЦК України передбачено, що основу цивільного законодавства України становить Конституція України, актами цивільного законодавства є Цивільний Кодекс України та інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та Цивільного Кодексу України. Відповідно до ст.95 ЦК України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення. Таким чином, кримський філіал «ПриватБанку», який прийняв грошові кошти, діяв не у власних інтересах (інтересах філії), а в інтересах юридичної особи - ПАТ КБ «ПриватБанк». Відповідно до п.5 постанови Правління Національного Банку України від 06.05.2014 року №260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя», банки, в тому числі ПАТ КБ «ПриватБанк», зобов'язані припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів. Таким чином, доводи представника відповідача - ПАТ КБ «ПриватБанк» про неможливість виконання ними спірних зобов'язань у зв'язку з припиненням діяльності структурних підрозділів ПАТ КБ «"ПриватБанк» на території Республіки Крим постановою Правління Національного банку України від 06.05.2014 року №260 і придбанням прав (вимог) по вкладам автономною некомерційною організацією «Фонд захисту вкладників», до якої позивач має право звернутися з вимогами про стягнення компенсаційних виплат по договору банківського вкладу, є безпідставними і суд не приймає їх, оскільки такі підрозділи банку не є самостійними окремими юридичними особами, тому саме по собі припинення їх діяльності не звільняє банк від обов'язку виконання зобов'язань за укладеним від його імені депозитними договорами у цих підрозділах і не позбавляє права вкладника на повернення внесених ним банківських вкладів за рахунок банку, якому вони були передані на депозит. Крім того, суд вважає, що відмова ПАТ КБ «ПриватБанк», щодо повернення вкладів суперечить вимогам ст.41 Конституції України, відповідно до якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У справі Zolotas проти Греції (No 2) Європейський суд з прав людини зазначив наступне: «Суд зазначає, що на підставі ст. 830 Цивільного кодексу, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід'ємні для банківських операцій і пов'язаним з ними правом. Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави». В судовому засіданні встановлено, що відповідачем порушені умови договору. На день звернення до суду з позовом, відповідач по справі ПАТ КБ «ПриватБанк» не повернув позивачу 108 000 гривень за договором від 16 вересня 2013 року. Крім того, відповідач по справі ПАТ КБ «ПриватБанк» зобов»язаний виплатити позивачу відсотки в розмірі 12 143,34 гривень по договору від 16 вересня 2013року та інфляційні втрати в сумі 70 276,41 грн. В ст.625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року №6-140цс13, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Оскільки ПАТ КБ «Приватбанк» прострочило виконання грошового зобов'язання в сумі 108 000 гривень за договором від 16 вересня 2013року, то зобов'язане сплатити позивачу [PERSON] 3% річних від вказаної суми за час прострочення виконання зобов'язання в сумі 4 789,27 грн. Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди. Згідно з п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов»язковому з»ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв»язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема повинен з»ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Виходячи зі змісту вищезазначеного, при вирішенні вказаного спору, у судовому засіданні підлягала обов»язковому встановленню наявність самої такої шкоди; протиправна, винна поведінка у формі дій або бездіяльності відповідача; причинний зв»язок між діями або бездіяльністю відповідача та наслідками, у вигляді шкоди, що були заподіяні позивачеві. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За ст.22 Закону України «Про захист прав споживача» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Разом з тим, позивачем не надано суду доказів заподіяння моральної шкоди, тому в цій частині позовних вимог слід відмовити. При цьому суд приймає до уваги також те, що за умовами договору банківського вкладу, який був укладений між сторонами, не було передбачено такого виду цивільно-правової відповідальності, як відшкодування моральної шкоди за неналежне виконання зобов»язань. На підставі ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь держави підлягають судові витрати у розмірі 1400,89 грн.

Outcome: partial