Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до малолітньої [PERSON] - законним представником якої є [PERSON] , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Вінницької міської ради про зміну черговості одержання права на спадкування, у якому просив суд змінити черговість спадкування, надавши позивачу право на спадкування після смерті [PERSON] разом із спадкоємцем першої черги за законом [PERSON] . Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] помер [PERSON] , який є рідним братом позивача. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на ѕ частки квартири [ADDRESS] , з яких 1/2 частка належала померлому на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 30.12.1999 року виконавчим комітетом Вінницької міської ради народних депутатів згідно рішення №1751 від 30.12.1999 року, а ј частка належала на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого третьою Вінницькою державною нотаріальною конторою 18.05.2011 року. Спадкоємцем першої черги [PERSON] є його малолітня дочка - [PERSON] , яка в установленому порядку прийняла спадщину шляхом подання відповідної заяви до державної нотаріальної контори. Позивач також подав заяву про прийняття спадщини в межах шестимісячного строку як рідний брат спадкодавця [PERSON] та за законом може бути спадкоємцем другої черги. Позивач вказував, що у віці 26 років, у червні 1998 року, [PERSON] отримав відкриту черепно-мозкову травму: забій головного мозку тім`яної ділянки; перелом основи черепа; субдуральний крововилив, внаслідок чого у нього виникла епілепсія. 23.02.1999 року [PERSON] було звільнено зі служби з органів внутрішніх справ. В подальшому, за станом здоров`я, [PERSON] практично не міг працювати, постійно змінював місця роботи, нетривалий час працюючи на різних некваліфікованих роботах. На час, коли [PERSON] захворів на важку невиліковну хворобу, батьки були пенсіонерами, отримували невелику пенсію, тому їм було важко утримувати себе і брата позивача, який потребував постійного лікування, тому позивач як старший брат, почав надавати брату [PERSON] матеріальну допомогу, періодично влаштовував на лікування, купував ліки. У жовтні 2005 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] , але проживши лише два тижні у дружини, [PERSON] повернувся до батьків та більше вони спільно не проживали. [INFO] у них народилась дочка [PERSON] . [INFO] помер батько позивача [PERSON] , а мати [PERSON] померла [INFO] . Після смерті матері піклування про [PERSON] позивач повністю взяв на себе: оселився разом з ним у спірній квартирі, вносив комунальні платежі за квартиру, сам готував йому їжу, прав, прасував, купував одяг, ліки, відвідував в лікарні, доглядав квартиру - проводив прибирання, поточний ремонт тощо, тобто повністю матеріально його забезпечував. В березні 2010 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано в судовому порядку. Колишня дружина та дочка ніколи не навідувались до брата, не цікавились його життям і не бажали з ним спілкуватися. Після смерті батьків та розлучення з дружиною, на тлі епілепсії [PERSON] став зловживати алкоголем, що в свою чергу ускладнило хворобу, внаслідок чого брат позивача був неспроможний самостійно забезпечувати свої потреби і перебував у безпорадному стані. Поховання брата та поминальні обіди проводив лише позивач, колишня дружина та донька на похованні брата не були. Позивач вважає, що оскільки він протягом тривалого часу опікувався, матеріально забезпечував, надавав іншу допомогу спадкодавцеві, який через тяжку хворобу перебував у безпорадному стані, вказане стало підставою його звернення до суду з позовом про зміну черговості одержання права на спадкування. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав повністю, надав пояснення аналогічні змісту позовної заяви, просив позов задовольнити. Законний представник відповідача - [PERSON] та адвокат Усов Ю.В. позов не визнали, просили відмовити в задоволенні позову. Законний представник неповнолітньої [PERSON] - [PERSON] суду пояснила, що її дочка [PERSON] і колишній зять [PERSON] проживали у спірній квартирі, але розлучилися, тому що позивач не давав їм жити в цій квартирі. [PERSON] боявся свого брата [PERSON] . Проте [PERSON] був нормальною, адекватною людиною і їй тоді не було відомо про те, що [PERSON] переніс таку тяжку травму, що в нього була епілепсія. До 2012 року [PERSON] водила [PERSON] до батька, щоб він бачився з донькою, спілкувався з нею, але з 2012 року [PERSON] почав зловживати алкоголем і ці зустрічі припинилися. Сусіди померлого розповідали, що в останні роки життя [PERSON] позивач змінив замок в спірній квартирі і [PERSON] жив у підвалі свого будинку, де й помер. Про смерть [PERSON] випадково дізналися сусіди, оскільки він помер влітку, була спека і по будинку розповсюдився трупний запах. На похорони [PERSON] вона з [PERSON] не встигла, оскільки на той час дитина була на відпочинку в м. Мелітополь. Адвокат Усов Ю.В. вказував, що в матеріалах справи є претензія позивача як кредитора померлого [PERSON] до спадкоємця за законом [PERSON] щодо повернення боргу спадкодавця в сумі 8000 доларів США згідно договору позики від 11.06.2010 року, тому ці докази спростовують позовні вимоги, оскільки неможливо одночасно опікуватися [PERSON] і бути його кредитором. Крім того, на думку адвоката в матеріалах справи відсутні належні докази про безпорадний стан померлого [PERSON] і що позивач у зв`язку з цим надавав йому різного роду допомогу. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Вінницької міської ради Крот В.Б. просила суд захистити права неповнолітньої [PERSON] та відмовити в позові, оскільки згідно з рішенням виконкому Вінницької міської ради від 15.12.2016 року №2989 дитині [PERSON] , [INFO] надано статус дитини - сироти та призначено [PERSON] її опікуном. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона дуже давно проживає в сусідній квартирі [ADDRESS] поряд із спірною квартирою [ADDRESS] . Батьки братів [PERSON] були дуже хороші люди і поки вони були живі, то [PERSON] був захищений. Після одруження позивач проживав окремо, а [PERSON] залишився проживати разом із батьками. У своїх поясненнях свідок підтвердила пояснення [PERSON] про те, що [PERSON] і [PERSON] проживали у спірній квартирі, але розлучилися, тому що позивач не давав їм жити в цій квартирі. [PERSON] був нормальною, адекватною людиною, але в останні роки зловживав алкоголем. Позивач вигнав [PERSON] з квартири і той жив у підвалі, підробляв на базарі, сусіди допомагали йому їжею, одягом. Але позивач своєму братові [PERSON] ніякої допомоги не надавав, не опікувався ним. Про смерть [PERSON] стало випадково відомо усім сусідам в будинку, оскільки він помер влітку, була спека і по будинку розповсюдився трупний запах. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, свідка, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] (позивач) та [PERSON] , [INFO] (спадкодавець) є рідними братами, що стверджується свідоцтвами про народження (т.1 а.с.23). [INFO] помер батько позивача та спадкодавця - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (т. 1 а.с. 8). [INFO] померла мати позивача та спадкодавця - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (т. 1 а.с. 9). Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 18.05.2011 року державним нотаріусом Третьої вінницької держнотконтори Березовською В.С., зареєстрованого в реєстрі за №2-1249, спадкоємцями зазначеного у цьому свідоцтві майна гр. [PERSON] , який помер [INFO] , є його діти: [PERSON] в 1/2 частці та [PERSON] в 1/2 частці. Спадщина, на яку в указаних частках видано це свідоцтво, складається з: 1/2 частини квартири за адресою: [ADDRESS] (т. 1 а.с. 10). Відповідно до копії особового рахунку № [NUMBER] по квартирі за адресою: [ADDRESS] , сформованого 15.09.2016 року ЖЕК №12 встановлено, що в даній квартирі був зареєстрований з 05.03.1990 року по 10.08.2015 року [PERSON] , а з 17.06.2011 року в даній квартирі зареєстрований [PERSON] (позивач) (т. 1 а.с. 24). Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині зміни черговості одержання права на спадкування майна [PERSON] , позивач [PERSON] посилався на ч. 2 ст. 1259 ЦК України. Так, статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (ст. 1264 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 1259 ЦК України черговість одержання спадкоємцями за законом права на спадкування може бути змінена нотаріально посвідченим договором заінтересованих спадкоємців, укладеним після відкриття спадщини. Цей договір не може порушити прав спадкоємця, який не бере у ньому участі, а також спадкоємця, який має право на обов`язкову частку у спадщині. Фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 18.08.2015 року, актовий запис №2345 (т. 1 а.с. 7). Єдиним спадкоємцем першої черги за законом майна померлого [PERSON] є його неповнолітня донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується повторним свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , яке видано 06.10.2015 року (т. 1 а.с. 54). [PERSON] спадщину після смерті батька прийняла у встановлений законом шестимісячний строк, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі спадкової справи №386/2015, заведеної 21.09.2015 року Третьою вінницькою держнотконторою (т. 1 а.с. 55). Згідно ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 15.12.2016 року встановлено, що [PERSON] , мати неповнолітньої [PERSON] , загинула від нещасного випадку 17.11.2016 року (т. 1 а.с. 74). Відповідно до рішень виконавчого комітету Вінницької міської ради від 15.12.2016 року №2988, №2989 надано малолітній [PERSON] , [INFO] статус дитини-сироти, призначено [PERSON] опікуном малолітньої дитини-сироти [PERSON] , [INFO] , а також належного дитині житла та майна. Батьки дитини померли (т. 1 а.с. 95 та на звороті). Судом також встановлено і не заперечується сторонами, що із заявою про прийняття спадщини після смерті [INFO] [PERSON] у встановлений законом шестимісячний строк також звернувся його рідний брат [PERSON] як спадкоємець другої черги за законом. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач [PERSON] зазначав, що спадкодавець [PERSON] був у безпорадному стані, потребував стороннього догляду та допомоги, а він піклувався про нього, лікував та матеріально забезпечував, здійснив поховання брата. В підтвердження понесених витрат на поховання [PERSON] позивач надав суду копію накладної за надання ритуальних послуг на суму 4150 грн. від 19.08.2015 року (т. 1 а.с. 20). Також позивач пред`явив до спадкоємця першої черги за законом [PERSON] претензію щодо наявних боргових зобов`язань спадкодавця [PERSON] перед [PERSON] відповідно до договору безвідсоткової позики від 11.06.2010 року в сумі 8000 доларів США (т. 1 а.с. 50-53, 56). Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Зміна черговості одержання права на спадкування це встановлення іншого, ніж передбачено законом, порядку закликання до спадкування спадкоємців за законом. Положення цієї статті щодо можливості зміни черговості одержання права на спадкування обумовлено, по-перше, ідеєю справедливості та, по-друге, необхідністю стимулювати потенційних спадкоємців до турботливого ставлення до спадкодавця за його життя. Статтею 1267 ЦК України визначено, що частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Згідно частин першої та третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За змістом частини другої статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Аналогічні правові висновки викладено Верховним Судом у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 712/4709/15-ц (провадження № 61-8023св18), від 04 березня 2019 року у справі № 321/1573/17-ц (провадження № 61-45879св18) та від 17 липня 2019 року у справі № 676/5086/15-ц (провадження № 61-25032св19). Безпорадний стан - стан, при якому людина не може самостійно приймати активні заходи, що забезпечують її існування або оберігають її життя, здоров`я та гідність. Безпорадність може бути обумовлена фізіологічними причинами (у новонароджених, дітей раннього віку, у людей старшого віку, осіб, які перебувають у стані природного сну). Безпорадність може супроводжуватися патологічним процесами або бути їх наслідком (при психічних і нервових захворюваннях, при важких захворюваннях, що супроводжуються різкою фізичною слабкістю). У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 судам роз`яснено, що безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Доказами безпорадності спадкодавця можуть бути документи, що підтверджують тяжкість стану здоров`я: виписки з історії хвороби, амбулаторні картки, висновки медичних закладів, документи про інвалідність тощо. У відповідності до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року роз`яснено, що поняття тривалий час належить до оціночних категорій і саме суд повинен визначатися з його змістом, ураховуючи конкретні обставини справи та виходячи із засад розумності, добросовісності та справедливості. Підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами, тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин. Із наданої копії трудової книжки [PERSON] слідує, що він з 1994 р. по 1996 р. проходив строкову службу в армії. У 1996 р. прийнятий на посаду співробітника служби безпеки. У 1997 р. прийнятий на службу в органи внутрішніх справ, звідки у 1999 р. був звільнений через хворобу. У 2000 р. прийнятий робітником - формувальником залізобетонних виробів та конструкцій. У 2000 - 2001 роках працював охоронником, у 2001 - 2003 роках - монтажником на приватному підприємстві; з 2003 р. по 2007 р. - менеджером по продажу будматеріалів. З 2007 р. по 2008 р. перебував на обліку в Ленінському районному центрі зайнятості м. Вінниці, йому виплачувалась соціальна допомога по безробіттю. З 2009 р. по 2010 р. працював вантажником. У 2011 р. впродовж 21-го дня працював охоронцем. Подальші записи у трудовій книжці відсутні (т. 1 а.с. 11-13, 17). Згідно відповіді Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці від 27.09.2016 року [PERSON] на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в місті Вінниці не перебував, пенсію не отримував (т. 1 а.с. 18). На виконання ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 13.09.2019 року Вінницький обласний наркологічний диспансер «Соціотерапія» листом №1/1-432 від 23.09.2019 року повідомив, що [PERSON] на диспансерному обліку у лікаря-нарколога не перебував (т. 1 а. с. 241). Із наданих медичних карт хворого [PERSON] встановлено наступне: - згідно медичної карти стаціонарного хворого №4555 слідує, що [PERSON] з 01.06.1998 р. по 03.07.1998 р. перебував на стаціонарному лікуванні у нейрохірургічному відділенні Вінницької міської клінічної лікарні №2 з діагнозом: відкрита черепно-мозкова травма, забій головного мозку, перелом основи черепа. Виписаний з лікарні в стані поліпшення для продовження амбулаторного лікування у невролога по місцю проживання; - згідно даних архіву Вінницької обласної психоневрологічної лікарні ім. акад. О.І. Ющенка [PERSON] з 19.11.2000 р. по 06.12.2000 р. та з 03.01.2001 р. по 08.02.2001 р. перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні анестезіології та інтенсивної терапії, куди доставлявся бригадою швидкої медичної допомоги у зв`язку із розвитком епістатусів (серія судомних нападів, що слідували один за одним, між якими пацієнт в свідомість не приходив). Зазначено, що у 1998 р. він переніс важку черепно-мозкову травму невдовзі після якої стали виникати судомні напади з частотою до 1-2 разів в місяць. Раніше з цього приводу не лікувався, так як «не було коштів». Йому була встановлена III група інвалідності, термін переобстеження - у 2001р. (неврологічна МСЕК). Виписувався з діагнозами: наслідки перенесеної черепно-мозкової травми (1998 р.), симптоматична епілепсія; розлади особистості та поведінки, обумовлені органічним ураженням головного мозку травматичного ґенезу, судомний синдром; - згідно медичної карти №10948 з 25.10.2007 р. по 04.02.2008 р. [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у психіатричному відділенні Вінницької обласної психоневрологічної лікарні ім. акад. О.І. Ющенка з діагнозом: психічні розлади внаслідок перенесеної черепно-мозкової травми у вигляді виражених характерологічних змін особистості, генералізованих судомних нападів; посттравматична енцефалопатія. Напередодні самостійно звернувся до лікаря диспансерного відділення із скаргами на погіршення стану впродовж останнього місяця - почастішання судомних нападів до 2-3-х разів на місяць, порушення сну, апетиту, зниження настрою, підвищену дратівливість, тривожність, загальну слабкість, головний біль. Консультація лікаря-невролога від 20.12.2007р.: посттравматична енцелофалопатія з частими судомними нападами, когнітивними порушеннями. За 101 день перебування у стаціонарі спостерігалось 10 розгорнутих судомних нападів з втратою свідомості, тонічними і клонічними судомами, відсутністю больової чутливості, реакції зіниць на світло. Тривалість нападів була від 1,5 до 2-х хвилин. Внаслідок проведеного лікування став спокійнішим, покращився сон, апетит, настрій. Дані подальші рекомендації; - згідно медичної карти №3894 з 07.04.2008 р. по 05.06.2008 р. [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в психіатричному відділенні Вінницької обласної психоневрологічної лікарні ім. акад. О.І. Ющенка, де йому лікарями-психіатрами був встановлений діагноз: легка деменція внаслідок органічного ураження головного мозку травматичного ґенезу; судомний синдром. На лікування вступив самостійно, за усвідомленою згодою, у зв`язку із почастішанням судомних нападів до 3-4 разів на місяць, після яких стає розгублений, не реагує на звернення, у нього виникає агресія, кудись іде. Заявляв, що його турбує головний біль, втома, загальна слабкість. Також лікарями було зазначено, що [PERSON] після отриманої черепно-мозкової травми до 2004 року була оформлена III група інвалідності (неврологічна МСЕК). На той час було відмічено, що він не працює, групи інвалідності не має, алкогольними напоями не зловживає. У заповненому листі реабілітаційних заходів з пацієнтом - направлення на МСЕК та інвалідизація по психічному захворюванню тоді не планувались. За час перебування у стаціонарі судомних нападів на тлі лікування не відмічалось. Рекомендовано продовжити амбулаторне лікування з постійним прийомом протисудомних препаратів; - згідно амбулаторної медичної картки з диспансерного відділення Вінницької обласної психоневрологічної лікарні ім. акад. О.І. Ющенка слідує, що датою її заведення значиться 06.12.2000 р. В даній картці міститься інформація про перебування [PERSON] на стаціонарному лікуванні у 2000 році (двічі), у 2007 та у 2008 роках. Після останньої госпіталізації до стаціонару пацієнт 19.06.2008 р. був взятий на консультативний лікарський облік. В подальшому звертався за медичною допомогою до лікаря-психіатра лише один раз - 29.11.2012 р.: на прийомі самостійно. Скаржився на те, що за останні два тижні було два судомних напади. Ліки останнім часом не вживав. Раніше приймав препарат «Депакін-хроно», нападів тоді не було. При огляді лікарем-психіатром відмічено: орієнтований. На запитання відповідає по суті. Мислення дещо сповільнене. Пам`ять без значних порушень. Діагноз: легка деменція травматичного генезу. Останній запис від 12.06.2014 р.: згідно з наказом №20 знятий з обліку. З висновку судово-психіатричного експерта №14 від 28.11.2019 року встановлено, що [PERSON] страждав на психічний розлад, який у нього виник після отриманої ним у 1998 році важкої черепно-мозкової травми, забою головного мозку з переломом основи черепа, що призвело до органічного ураження його головного мозку з розвитком посттравматичної енцефалопатії, ускладнилось виникненням генералізованих судомних нападів з епістатусами, та викликало порушення його психічної діяльності у вигляді зниження пам`яті, інтелекту, в`язкості, торпідності, ґрунтовності мислення, лабільності емоційних реакцій, нестійкості уваги, астенічних проявів, недостатності критичних здібностей. Даний стан у [PERSON] мав тенденцію до прогресування, сприяв зниженню його соціально-трудової адаптації із встановленням III групи інвалідності по неврологічному захворюванню (за даними медичної документації до 2004 року), та слугував причиною для його госпіталізацій до психоневрологічної лікарні із встановленням діагнозів: наслідки перенесеної черепно-мозкової травми (1998р.), симптоматична епілепсія; розлади особистості та поведінки, обумовлені органічним ураженням головного мозку травматичного ґенезу, судомний синдром; психічні розлади внаслідок перенесеної черепно-мозкової травми у вигляді виражених характерологічних змін особистості, генералізованих судомних нападів, посттравматична енцефалопатія; легка деменція внаслідок органічного ураження головного мозку травматичного генезу, судомний синдром, з подальшим його взяттям (з 2008 по 2014 рік) на диспансерний консультативний облік лікарем-психіатром з приводу наявного у нього захворювання. Питання визначення категорії важкості захворювання, а саме отриманої [PERSON] у 1998 році важкої черепно-мозкової травми та посттравматичної епілепсії, на яку він страждав, не входить в компетенцію судових психіатрів-експертів, а може бути вирішеним в ході проведення судово-медичної експертизи. Питання щодо визначення ступеня втрати працездатності, тобто інвалідизації, також не входить в компетенцію судових психіатрів-експертів, а встановлюється медико-соціальною експертною комісією під час безпосереднього огляду пацієнта. Питання про те, яким чином зловживання алкоголем впливає на перебіг захворювання, на яке страждав [PERSON] , має консультативно-довідковий, а не експертний характер (т. 2 а.с. 8-12). Згідно висновку експертів №50-К від 29.05.2020 року судово-медична експертна комісія дійшла таких висновків: згідно наданій медичній документації, у [PERSON] під час стаціонарного лікування з 01.06.98 р. по 03.07.98р. встановлено діагноз: «Відкрита черепно-мозкова травма. Забій головного мозку тяжкого ступеня. Перелом основи черепа. Субарахноїдальний крововилив». Вказані тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми у [PERSON] належать до тяжких тілесних ушкоджень, оскільки являлись небезпечними для життя в момент спричинення (п.2.1.3 п. "б", "в", «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України 17.01.1995р.). Як слідує з вивчених експертною комісією медичних документів, [PERSON] у 2000 вперше було констатовано «Епілептичний статус. Посттравматична епілепсія», в подальшому встановлено діагноз захворювання «Психічний розлад з органічним ураженням головного мозку, розвитком посттравматичної енцефалопатії, виникненням генералізованих судомних нападів з епістатусами та порушенням психічної діяльності у вигляді зниження і пам`яті, інтелекту, в`язкості, торпідності, грунтовності мислення, лабільності емоційних реакцій, стійкості уваги, астенічних проявів, недостатності критичних здібностей», клінічний перебіг якої зумовлював загальний стан, що характеризувався від важкого (під час загострень чи нападів) до задовільного. Дати визначення захворюванню як «тяжка хвороба» в ході судово-медичної експертизи неможливо, оскільки таке поняття не впроваджено у нормативних та правових актах, а є оціночною ознакою (т. 2 а.с. 57-61). Водночас у зазначених вище медичних документах відсутні рекомендації лікарів щодо забезпечення хворому [PERSON] у зв`язку з наявним в нього захворюванням стороннього догляду. Опіка над [PERSON] не встановлювалася, ІІІ група інвалідності була встановлена йому до 2004 року. Матеріалами справи підтверджується, що наявна в [PERSON] хвороба дозволяла йому самостійно пересуватися, обходити себе, працювати, тощо. Згідно останнього запису в медичній картці від 12.06.2014 р. [PERSON] був знятий з обліку. Крім того, згідно вказаних вище медичних документів встановлено, що [PERSON] починаючи з 2007 року самостійно звертався в лікарню за медичною допомогою, без будь-якого стороннього супроводу чи допомоги, в тому числі брата [PERSON] . Згідно показів свідка [PERSON] померлий [PERSON] підробляв на базарі, зловживав алкоголем, проте як встановлено матеріалами справи, на обліку в наркодиспансері не перебував. Отже, зазначені вище медичні документи не свідчать про те, що спадкодавець [PERSON] тривалий час перебував у безпорадному стані, у зв`язку з чим потребував догляду. Доказів неможливості спадкодавцем [PERSON] самостійно забезпечити умови свого життя, його потреби у постійному сторонньому догляді, допомоги та піклуванні, позивач суду не надав і матеріали справи не містять. Також позивач не надав жодного доказу в підтвердження тривалого матеріального забезпечення свого брата, що він купував йому ліки, їжу, одяг, предмети першої необхідності, тощо. Суд вважає, що встановлені обставини того, що [PERSON] з 2011 року офіційно не працював, пенсію не отримував, не свідчать про безпорадний стан, оскільки згідно медичної документації відсутні рекомендації лікарів щодо неможливості [PERSON] за станом здоров"я працювати та необхідності забезпечення хворому [PERSON] у зв`язку з наявним в нього захворюванням стороннього догляду. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи те, що позивач у виконання вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України не довів суду належними доказами факту перебування спадкодавця [PERSON] у безпорадному стані, у зв`язку з чим він потребував допомоги, а також того, що позивач тривалий час здійснював опіку над спадкодавцем, надавав останньому матеріальну чи будь-якої іншу допомогу, здійснював оплату лікування, тощо, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про зміну черговості одержання права на спадкування. Також суд вважає, що зміна черговості одержання позивачем права на спадкування разом з неповнолітньою донькою спадкодавця [PERSON] - [PERSON] , яка є спадкоємцем першої черги за законом та дитиною-сиротою, суперечить інтересам неповнолітньої дитини. Розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. Оскільки в позові відмовлено, тому судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed