Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Краснодонвугілля» про відшкодування моральної шкоди, у зв'язку з пошкодженням здоров'я на виробництві, в розмірі 80000 грн. Заочним рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 20.09.2017 року позовні вимоги [PERSON] були задоволені частково та стягнено з ПАТ «Краснодонвугілля» на користь [PERSON] у якості відшкодування моральної шкоди, у зв'язку з пошкодженням здоров'я на виробництві, суму 32000 грн. Ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 23.11.2017 року заяву ПАТ «Краснодонвугілля» про скасування заочного рішення було задоволено, скасовано вказане заочне рішення та призначено справу до розгляду. Згідно ухвали Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 21.12.2017 року постановлено дану цивільну справу розглядати у спрощеному провадженні. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що позивач в період з 14.12.1978 року по 26.06.2014 року працював у вугільній промисловості, у тому числі з 26.06.1984 року по 26.06.2014 року - у відповідача ВАТ «Краснодонвугілля», перейменованого в подальшому на ПАТ «Краснодонвугілля». 26.06.2014 року позивач був звільнений за станом здоров'я за ч.2 ст.40 КЗпП України. Згідно з медичним висновком Центральної лікарсько-експертної комісії про наявність професійного захворювання № 39/1383 від 18.11.2014 року та випискою № 941 із медичної карти стаціонарного хворого Луганської обласної клінічної лікарні від 26.11.2014 року позивачу первинно було встановлено професійні захворювання, а саме: хронічний бронхіт II ст. фаза затихаючого загострення, дифузний пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст., хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість II ст., вібраційна хвороба II ст. Відповідно довідки МСЕК серії АБ № 0035994 позивачу було встановлено з 28.03.2017 року 60% втрати працездатності довічно, у тому числі 45% по професійному захворюванню та 15% по виробничій травмі. Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 22.04.2016 року було встановлено, на підставі чого у позивача з'явились професійні захворювання, а саме: багаторазова тривала дія вугільно-природного пилу та інших шкідливих факторів робочої зони з перевищенням ГДР під час роботи. Даний акт відповідачем не оскаржувався. Внаслідок професійних захворювань позивачу важко дихати, він постійно страждає через сердечні та легеневі болі, напади утрудненого дихання, його турбує постійний кашель, він не може тривалий час знаходитися в погано провітрюваних приміщеннях, в нього виникають проблеми при переїзді в громадському транспорті, він відчуває біль в органах слуху, часто лікується, на що витрачає значний час, і тому його нормальні життєві стосунки порушено, він змушений додавати додаткових зусиль для організації свого життя, у нього з'явилося почуття страху за своє подальше життя та здоров'я. Позивач постійно відчуває моральні страждання через певні фізичні вади у зв'язку з втратою працездатності, не має можливості вести повноцінне особисте та суспільне життя, частково порушені його відносини з оточуючими людьми, близькими, друзями та знайомими, а також були порушені його плани на подальше життя, через що з'явилось почуття тривоги перед майбутнім. Позивач прийшов працювати до роботодавця здоровим працівником, через незабезпечення умов праці втратив 60% своєї працездатності та вимушений з цим жити. Враховуючи обсяг заподіяних моральних страждань (фізичних, душевних, психічних), їх характер та тривалість, глибину заподіяної моральної шкоди, ступінь та тривалість моральних страждань, з урахуванням всіх обставин, характеру спричиненої шкоди, тривалість часу роботи в шкідливих умовах праці на підприємстві відповідача з перевищенням граничнодопустимих норм впливу шкідливих факторів, та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, позивач вважає, що сума відшкодування заподіяної йому шкоди становить 80000 грн., що відповідає тим душевним стражданням і переживанням, які позивач зазнав протягом тривалого часу та які переносить до цих пір. У судове засідання сторони, повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи, не з'явилися. Позивач та його представник надали до суду заяву про розгляд справи без їх участі. Представник відповідача в минулому судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надані раніше заперечення просив вважати відзивом, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. У запереченнях вказано, що вугільна промисловість передбачає використання обладнання, машин та механізмів, при роботі яких виникають шкідливі фактори, що безпосередньо впливають на організм працівників. Праця у важких та шкідливих умовах супроводжується наданням пільг, передбачених Законом України «Про охорону праці», а саме: забезпечення спеціальним одягом, спеціальним взуттям та іншими засобами індивідуального захисту, мийними засобами, безоплатно молоком або рівноцінними харчовими продуктами. Наявність шкідливих умов праці на деяких робочих місцях є об'єктивним явищем. Нормативними актами з охорони праці передбачаються заходи для максимально можливої нейтралізації дії шкідливих чинників, але не встановлюється заборона на проведення робіт у шкідливих та небезпечних умовах праці. Виробнича діяльність підприємства, яке використовує працю робітників у шкідливих і небезпечних умовах не є протиправною за умови дотримання роботодавцем гарантій прав працівників на охорону праці, встановлених ст.ст. 5-8 ЗУ «Про охорону праці» та ст.153 КЗпП України. Крім того, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Ніхто не може заборонити працівникові обирати професію або місце роботи, в т.ч. в шкідливих умовах, за винятком випадків, прямо передбачених законодавством. При укладенні трудового договору відповідач проінформував позивача про умови праці та наявність на його робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих факторів, можливі наслідки їх впливу на здоров'я, повідомив про його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до законодавства і колективного договору. Позивач кожного року проходив періодичні медичні огляди, за результатами яких не було видано медичного висновку, який би свідчив про наявність протипоказань щодо виконування роботи позивачем, передбаченої трудовим договором. Позивач, під час своєї трудової діяльності не лише знав про шкідливі умови, без яких неможливий конкретний технологічний процес, але й свідомо продовжував працювати в таких умовах тривалий час, отримуючи за це відповідні пільги і компенсації та більшу оплату. Чинне законодавство не встановлює будь-якої прямої заборони або обмеження щодо тривалості роботи працівника у шкідливих або небезпечних умовах праці. Таким чином, у виникненні професійного захворювання є вина і самого позивача. Крім того, позивачем не надано жодних доказів, що підтверджують наявність у нього моральної шкоди. Сам факт виявлення у працівника професійного захворювання не може бути безумовним підтвердженням заподіяння йому моральної шкоди з боку підприємства. Позивач повинен надати суду не лише докази, які підтверджують наявність у нього професійного захворювання, а й докази, які підтверджують факт виникнення у нього моральних страждань. Відповідач вважає, що позивач є цілком працездатною людиною, страждання якого очевидного характеру не носять. Позивачем не додано ніяких доказів того, що в результаті набуття професійного захворювання він переніс сильний психологічний стрес та фізичний біль, пов'язаний з лікуванням. Немає жодного підтвердження вимушених змін у життєвих та виробничих стосунках, жодного розрахунку на засадах розумності, виваженості та справедливості розміру відшкодування моральної шкоди. Разом з тим, у тому, що стався нещасний випадок, який призвів до втрати 15% працездатності є вина самого позивача, яка підтверджена матеріалами розслідування. Відповідно до п. 19 копії Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 22.04.2016 року не визначені особи, які порушили законодавство, таким чином ПрАТ «Краснодонвугілля» не порушувало законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи. На підставі викладеного позовні вимоги позивача є необґрунтованими, тому просить відмовити у їх задоволенні. У зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що дана позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що згідно копії трудової книжки серії [NUMBER], виданої 02.08.1972 року, [PERSON] 26.06.2017 року на підставі наказу №143-к від 30.06.1984 року був прийнятий гірничим робітником підземним 3 розряду з повним робочим днем на підземних роботах до Шахтопрохідного управління № 7 тресту «Краснодоншахтобуд» (у подальшому перейменована ПрАТ «Краснодонвугілля»). 26.06.2014 року звільнений у зв'язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі, внаслідок стану здоров'я, п.2 ст. 40 КЗпП України на підставі наказу №1118-ув від 26.06.2014 року. У відповідності до вказаного наказу про припинення трудового договору підставою для звільнення стала довідка ВКК № 432 від червня 2014 року, копія якої наявна в матеріалах справи. Згідно з медичним висновком Центральної лікарсько-експертної комісії про наявність професійного захворювання № 39/1383 від 18.11.2014 року та випискою № 941 із медичної карти стаціонарного хворого Луганської обласної клінічної лікарні від 26.11.2014 року [PERSON] первинно було встановлено професійні захворювання, а саме: хронічний бронхіт II ст. фаза затихаючого загострення, дифузний пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст., хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість II ст., вібраційна хвороба II ст. Відповідно довідки МСЕК серії АБ № 0035994 [PERSON] було встановлено з 28.03.2017 року третю групу інвалідності. Ступінь страти професійної працездатності у відсотках: 60% втрати працездатності довічно, у тому числі 45% по професійному захворюванню та 15% по виробничій травмі. Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 22.04.2016 року було встановлено, що причиною професійного захворювання [PERSON] стала багаторазова тривала дія вугільно-природного пилу та інших шкідливих факторів робочої зони з перевищенням ГДР під час роботи. З метою ліквідації і запобігання професійним захворюванням (отруєнням) пропонується [PERSON] директору структурного підрозділу «Шахтоуправління ім.. М.П. Баракова» ПАТ «Краснодонвугілля»: - забезпечити робітників засобами захисту від підвищеного рівня вібрації (пристрої: огороджувальні, віброізолюючі, віброгасильні, вібропоглинальні, автоматичного контролю і дистанційного керування); - забезпечити зрошування гірничої маси на перевантажних пунктах стрічкових та скребкових конвеєрів; - придбання та постійне використання у гірничих виробках засобів пило пригнічення (змочувача, інертного пилу); - забезпечити робітників засобами індивідуального захисту (протипиловими респіратора, фільтрами, навушниками); - посилити відомчий контроль щодо використання працівниками підприємства засобів індивідуального захисту; - забезпечити проведення відомчого контролю факторів виробничого середовища та трудового процесу; - забезпечити проведення періодичного медогляду згідно Наказу МОЗ України №246 від 21.05.07 року. Відповідно до копії виписки №1220 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного хворого), виданої ДУ «Інститут медицини праці національної академії медичних наук України» за №3114 від 15.12.2016 року, [PERSON] спостерігається клінікою професійних захворювань ДУ «Інститут медицини праці Національної академії медичних наук України» з 2014 року, основний діагноз: хронічний бронхіт ІІ ст., ф. затихаючого загострення, дифузний пневмосклероз, ЛН І-ІІ (першого - другого) ст.; хронічна двобічна сенсоневреальна приглухуватість ІІ ст. (легкий ст.) зниження слуху; вібраційна хвороба ІІ ст. (Вегето-сенсорна полінейропатія верхніх кінцівок з дефартрозом І ст. між фалангових суглобів, зап'ястно-п'ястних і ліктьових суглобів) - захворювання професійні, встановленні 18.11.2014 року. Вирішуючи спір по суті суд виходив з наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З положень ст. 3 Конституції України випливає, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із пошкодженням здоров'я. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров"я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Відповідно до ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. З п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» вбачається, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. У відповідності до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно з п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 р. №1-9 рп/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров'я тощо. У випадку втрати потерпілим працездатності він зазнає значно більше моральної шкоди, ніж яка заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. З акту розслідування хронічного професійного захворювання від 22.04.2016 року вбачається, що причиною професійного захворювання у [PERSON] є багаторазова тривала дія вугільно-природного пилу та інших шкідливих факторів робочої зони з перевищенням ГДР під час роботи. Встановлена вина роботодавця в пошкодженні здоров'я працівника, оскільки згідно п. 18 з метою ліквідації і запобігання професійним захворюванням (отруєнням) пропонується директору структурного підрозділу «Шахтоуправління імені М.П. Баракова» ПАТ «Краснодонвугілля» провести ряд організаційних, технічних та санітарно-гігієнічних заходів. Суд звертає увагу на те, що статтею 153 КЗпП України, передбачено обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Виходячи з викладеного, доводи представника відповідача про відсутність обов'язку підприємства відшкодовувати моральну шкоду завдану позивачу, суд до уваги не приймає, оскільки обов'язок створити безпечні умови праці законодавством покладено на роботодавця. Судом також не приймаються до уваги і доводи представника відповідача про те, що позивач свідомо обрав роботу протягом тривалого часу із шкідливими умовами, оскільки вказані обставини не виключають законодавчо закріпленого обов'язку роботодавця, забезпечити санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Таким чином, внаслідок професійного захворювання пошкоджено здоров'я позивача, чим завдано моральну шкоду, яка обумовлена моральними та фізичними стражданнями з приводу пошкодження здоров'я, погіршення життєвих умов, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя, витрат на лікування. Викладене є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди відповідачем у відповідності зі ст. 237-1 КЗпП. З огляду на вищевикладене, враховуючи вимоги розумності, справедливості і домірності завданої моральної шкоди, постійний характер негативних наслідків, обмеження життєдіяльності, порушення та зміну звичайного укладу життя і особистих зв'язків, вважає за можливе та необхідне частково задовольнити позовні вимоги, стягнувши з відповідача на користь позивача в порядку відшкодування моральної шкоди 37230 грн., що буде цілком еквівалентним завданим моральним стражданням та на даний час дорівнює сумі 10 мінімальних заробітних плат. На підставі викладеного,

Outcome: partial