Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення грошових коштів за договором позики, посилаючись на те, що 30 жовтня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики грошей, який було нотаріально посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON]. Відповідно до п.1 договору [PERSON] позичив у [PERSON] 400000 грн. 00 коп., строком до 30.04.2014 року. Разом з тим, у визначений в п.1 договору строк відповідач грошових коштів не повернув. 23.03.2016 року позивачем на адресу відповідача було направлено рекомендований лист з вимогою сплатити грошові кошти, який останнім отримано 31.03.3016 року, однак відповіді отримано не було. У зв»язку з наведеним, просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти у сумі 712854 грн. 21 коп., з яких: сума основного боргу - 400000 грн. 00 коп., сума процентів за користування грошима 13561 грн. 64 коп., 3 % річних 23309 грн. 59 коп., інфляційне збільшення суми боргу 275982 грн. 98 коп. та покласти на відповідача судові витрати. Позивач та його представник в судове засідання не з»явилися, подали до суду заяви в яких просили розглядати справу у їх відсутність, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечували. Відповідач в судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надійшло. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач та його представник не заперечують проти такого вирішення справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. У зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 ст. 1047 цього Кодексу встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір встановлюється на рівні облікової ставки Національного банку України\~\~(ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Крім того, ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.\~\~\~\~\~\~ \~Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов»язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.\~\~\~\~\~\~ Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов»язаний сплатити грошову суму відповідно до статті ст. 625 цього Кодексу. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України). Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобовязання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обовязку. Судом встановлено,\~\~що 30 жовтня 2013 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір позики грошей, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №317 (а.с.10-11). Згідно п.1 договору позики грошей [PERSON] позичив у [PERSON] 400000 грн. 00 коп., строком до 30 квітня 2014 року. Відповідно до п.2 вказаного договору повернення позиченої суми грошей має бути здійснено в національній валюті, в місті Києві. У п.3 договору зазначено, що [PERSON] має право повернути позичені гроші, а [PERSON] повинен прийняти гроші раніше вказаного терміну. Крім цього, в п. 4 вказано, якщо [PERSON] не поверне позичені ним гроші до вказаного строку, [PERSON] вправі пред»явити цей договір до стягнення в примусовому порядку. Більш того, у вказаному договорі зазначено, що договір було надано [PERSON] та [PERSON] на перевірку до його посвідчення, вичитано ними у присутності нотаріуса. Його суть та зміст вони зрозуміли і підтверджують, що зміст даного договору, права, відповідальність, наслідки договору їм нотаріусом розяснені. Вони мають здоровий глузд, тверду память та ясну свідомість, діють добровільно, розуміють значення своїх дій та не помиляються у відношенні договору, на обліку у відділенні міліції, наркологічному, психіатричному диспансерах не перебувають, повністю дієздатні, психічними захворюваннями не хворіють. Однаково розуміючи значення і умови цього договору та його правові наслідки, підтверджують дійсність намірів при його укладенні, а також те, що він не носить характеру мнимого та удаваного і не є договором зловмисним, що зміст договору відповідає їх волі, прийнятий та підписаний власноручно ними. Поряд з цим, на підтвердження укладення договору позики суду надана завірена копія договору позики та документів, на підставі яких договір посвідчувався приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 30 жовтня 2013 року за реєстровим № 317. До договору додано заяву [PERSON] про те, що він у шлюбі не перебуває, що підтверджується рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 09 липня 2012 року, відповідно до якого шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 07 травня 2010 року в Центральному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім»ї, розірвано. Вказані документи належним чином завірені та скріплені мокрою печаткою, надані Київським державним нотаріальним архівом 26 липня 2016 року за вих. №1091/01-21 (а.с. 137-145), тому є належними та допустимими доказами. Отже, між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики грошей. Згідно договору позики грошей від 30 жовтня 2013 року [PERSON] зобов'язався повернути позику в сумі 400000 грн. 00 коп. до 30 квітня 2014 року. Позивач свої зобов'язання за вказаним договором позики виконав, передавши відповідачеві обумовлену договором суму грошових коштів, що вбачається зі змісту договору, а відповідачем взяті на себе зобов'язання згідно договору позики по теперішній час не виконано та борг перед позивачем не погашено, докази протилежного в матеріалах справи відсутні та суду не надані. Оригінал договору позики грошей наданий суду позивачем та приєднаний до матеріалів справи, чим доводиться та обставина, що відповідач не повернув позивачу 400000 грн. 00 коп.. Відповідно до правового висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 24.02.2016 року № 6-50 цс16, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (частина перша статті 207 ЦК України) Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Такі ж по суті висновки містяться й у постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 року у справі № 6-63 цс 13, яка відповідно до змісту статті 360-7 ЦПК України, яка має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. За змістом пункту 1 договору позики вбачається, що [PERSON] позичив у [PERSON] 400000 грн. 00 коп.. Судом встановлено, що укладений сторонами письмовий договір позики є не лише фактом укладення договору, а й передачі позикодавцем грошової суми позичальнику. Крім того, договір позики є реальним, він вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості. Таким чином, загальна сума боргового зобов"язання перед [PERSON] за договором позики становить 400000 грн. 00 коп.. Виходячи із норм ст. 1048 ЦК України, укладений між [PERSON] і [PERSON] договір позики грошей не є безпроцентними. Оскільки договір не містить умов щодо розміру процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України, а саме: за період з 30 жовтня 2013 року по 14 квітня 2014 року - 6,5% річних (постанова Національного банку України від 9 серпня 2013 року № 315), з 15 квітня 2014 року по 30 квітня 2014 року - 9,5% річних (постанова Національного банку України від 14 квітня 2014 року № 212). Отже, розмір процентів за договором, починаючи з 30 жовтня 2013 року (визначений позивачем у змісті позову початок строку нарахування) по 30 квітня 2014 року включно з урахуванням їх розміру на рівні облікової ставки Національного банку України становить: за період з 30 жовтня 2013 року по 14 квітня 2014 року 400000 х 6.5 х 167/365/100 = 11895 грн. 89 коп., де 400000 - грн. сума боргу; 6,5 - %, облікова ставка НБУ; 167 - кількість днів у періоді; 365 - кількість днів у році. за період з 15 квітня 2014 року по 30 квітня 2014 року 400000 х 9.5 х 16/365/100 = 1665 грн. 75 коп., де 400000 - грн. сума боргу, 9,5 - %, облікова ставка НБУ, 16 - кількість днів у періоді; 365 - кількість днів у році. А всього за вказаний період визначений позивачем - 13561 грн. 64 коп.. \~\~ \~\~\~\~ Крім того, у зв'язку з несвоєчасним виконанням грошових зобов'язань за договором позики, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, позивач має право вимагати від боржника сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 проценти річних від простроченої суми. Позивачем заявлено вимогу про стягнення інфляційних втрат за період прострочення виконання зобов»язань в сумі 275982 грн. 98 коп. та наданий розрахунок інфляційної складової суми боргу з урахуванням індексу інфляції, який є правильним. Так, порядок проведення розрахунку заборгованості і штрафних санкцій затверджено листом Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р «Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ». Згідно вказаних рекомендацій, сума боргу з урахуванням індекса інфляції розраховується шляхом множення суми заборгованості на моменти її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочки виплати заборгованості. \~\~ \~ Враховуючи, що право вимоги повернення боргу в позивача виникло з 01 травня 2014 року, при розрахунку інфляційних втрат підлягає врахуванню визначений у встановленому порядку індекс інфляції за період з травня місяця 2014 року по лютий 2016 року (зазначений період позивачем у позові) - індекс інфляції складав: травень 2014 року -103,8; червень 2014 року - 101,0; липень 2014 року - 100,4; серпень 2014 - 100,8; вересень 2014 року - 102,9; жовтень 2014 року - 102,4; листопад 2014 року - 101,9; грудень 2014 року - 103,0; січень 2015 року - 103,1; лютий 2015 року - 105,3; березень 2015 року - 110,8; квітень 2015 року - 114,0; травень 2015 року - 102,2; червень 2015 року - 100,4; липень 2015 року - 99,0; серпень 2015 року - 99,2; вересень 2015 року - 102,3; жовтень 2015 року - 98,7; листопад 2015 року - 102,0; грудень 2015 року - 100,7; січень 2016 року - 100,9; лютий 2015 року - 99,6. Сукупний індекс інфляції складає - 1,689957447. Сума боргу з урахуванням індексу інфляції складає: (400000 х 1,689957447) = 675982 грн. 98 коп.. Індекс інфляції за період прострочення на час пред»явлення позову становить:\~\~(675982 грн. 98 коп. 400000 грн.) = 275982 грн. 98 коп.. \~\~\~\~ Договором позики грошей від 30 жовтня 2013 року встановлено зобов'язання [PERSON] повернути 400000 грн. 00 коп. до 30 квітня 2014 року, але свої зобов'язання у цей період він не виконав, а тому позивач має право вимагати сплати трьох процентів річних від простроченої суми за період з 01 травня 2014 року по 08 квітня 2016 року включно, дату складання позовної заяви, що становить 709 днів: за період з 1 травня 2014 року по 08 квітня 2016 року включно: 400000х3х709/365/100 = 23309 грн. 59 коп., де 400000 - грн. сума боргу; 3 - розмір процентів; 365 - кількість днів у році; 709 - кількість днів прострочення. Позивачем правильно проведено розрахунок процентів за користування грошима, 3 % річних та інфляційних втрат і з цими розрахунками погоджується суд. Оскільки зобов'язання за договором позики відповідач не виконав, то є всі підстави для стягення з нього на користь позивача суми позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання, процентів за позикою, нарахованих відповідно до облікової ставки НБУ за користування позиченими коштами та три проценти річних від простроченої суми. Саме такий правовий висновок про застосування ст.ст.1046,1047, 1048, 1050 ЦК України міститься у постановах Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-79 цс14, та від 02 вересня 2015 року у справі №6-369цс15, які відповідно до змісту статті 360-7 ЦПК України, мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. За таких обставин, суд приходить до переконливого висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки є обгрунтований, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором позики в сумі 400000 грн. 00 коп., заборгованість по процентах за користування позикою в сумі 13561 грн. 64 коп., три проценти річних від простроченої суми виконання грошового зобов'язання у розмірі 23309 грн. 59 коп., та сума індексу інфляції за час прострочення виконання грошового зобов»язання у розмірі 275982 грн. 98 коп.. Частиною першою ст. 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачений ним судовий збір при подачі позовної заяви до суду у розмірі 6890 грн. 00 коп.. На підставі викладеного та

Outcome: approved