Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя. Під час розгляду справи позовні вимоги були уточнені. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з відповідачем вони перебувають у зареєстрованому шлюбі, проте з 02.07.2016 року він вибув з господарства в с. Стерче Глибоцького району, де проживав з дружиною у її батьків. Після вибуття з даного житлового будинку, йому було заборонено користуватися спільно набути майном за час шлюбу. Вказує, що перебуваючи у шлюбі він та відповідач придбали автомобіль марки Volkswagen Caddy, д/н [NUMBER], кузов [NUMBER], 2006 року, а також кольоровий принтер та металопластикове вікно. З огляду на те, що до вказаного майна, він не має доступу, і ці речі є неподільним, а також враховуючи, що вартість автомобіля станом на день звернення до суду становить 145061 гривень, вартість вікна становить 2460 гривень, а вартість принтера становить 2305,65 гривень, а тому вартість його 1/2 частки становить половину від 149826,65 гривень, тобто 74913,32 гривень. А тому, позивач просить поділити спільно набуте майно за час шлюбу шляхом визнання права власності за відповідачем на все вищевказане майно та стягнення з відповідача на користь позивача 1/2 вартості майна у розмірі 74913,32 гривень. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просила суд позов задовольнити з підстав, які викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала, що вказане у позовній заяві майно було придбане за час шлюбу, погодилася з вартістю зазначеного майна, а також не заперечила проти позовних вимог щодо визнання за неї права власності на спірне майно. Проте, у своїй поясненнях не погодилась з позовними вимогами позивача в частині стягнення з неї на його користь 1/2 частки вартості спірного майна, оскільки, при купівлі автомобіля крім їхніх спільних коштів з позивачем, були використані її особисті кошти у сумі 3500 доларів США, які їй подарувала мати, а тому його частка у машині становить 1/4, вказала на те, що позивач під час шлюбу приховував від неї зароблені кошти, а також враховуючи, що з нею проживає їхня з позивачем дитина, вона згідна вплатити позивачу його 1/4 частку у спірному майні, приблизно у розмірі 30000 гривень. А тому просила задовольнити позовні вимоги частково. Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають у шлюбі, який зареєстрували 22.09.2013 року. Під час шлюбу у сторін народилася дитина, на утримання якої з відповідача стягуються аліменти у розмірі по 500 гривень щомісячно, і заборгованості по аліментам не має. З 23.06.2013 року сторони не проживають разом. За час шлюбу сторони придбали автомобіль марки Volkswagen Caddy, д/н [NUMBER], кузов [NUMBER], 2006 року випуску, вартістю 145061 гривень; кольоровий принтер Epson Expression Home XP-313 WiFi з фурнітурою вартістю 2305,65 гривень; металопластикове вікно профіль MegaLine 500, фурнітура Siegenia, вартістю 2460 гривень, і вищевказане майно знаходиться у користуванні відповідача. Відповідач в судовому засіданні не заперечила проти вищевказаних обставин, не заперечувала, що спірне майно було придбане під час шлюбу, не заперечила вартість спірного майна, яку вказав позивач, а тому відповідно до вимог ст.61 ЦПК України ці обставини не підлягають доказуванню. Слід також зазначити, що в судовому засіданні було встановлено, що сторони після реєстрації шлюбу мали у своєму розпорядженні кошти від весілля, перебуваючи у шлюбі і позивач і відповідач офіційно були працевлаштовані та отримували заробітну плату, і до придбання автомобіля, жодних покупок на значні суми коштів вони не здійснювали. Згідно із ч.3 ст.10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази від\-повідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України, і судом було роз'яснено сторонам ці норми Закону. Відповідач у своїх поясненнях вказала на те, що при придбанні спірного автомобіля, були використані її особисті кошти, а саме приблизно 3000 доларів США, які їй подарувала її мати [PERSON], а тому позивач має право тільки на 1/4 частку вказаного автомобіля, яку вона згідна йому виплатити. Відповідно до вимог ст.57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування, а також майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Допитана в судовому засіданні як свідок [PERSON] вказала на те, що вона на початку квітня 2015 року подарувала доньці 3500 доларів США, оскільки у неї 11 квітня день народження, і ці кошти донька використала при купівлі разом з відповідачем автомобіля. Кошти були подаровані з метою, щоб донька придбала авто. Свідок пояснила, що вона особисто не приймала участь при оформленні автомобіля. Вказала, що будь-яких документів на підтвердження факту передачі коштів доньці вона не має, договору вони не укладали. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказав на те, що його покійний брат [PERSON] казав йому, що він хоче позичити чи подарувати своїй дочці [PERSON] кошти для купівлі автомобіля. Проте факту передачі коштів він особисто не бачив, йому тільки відомо, що позивач та відповідач придбали автомобіль за 6500 доларів США. Крім пояснень даних свідків, відповідач не надала суду будь-яких інших письмових доказів на підтвердження факту отримання коштів про які вона вказує. Разом з тим, відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. В даному випадку суд вважає, що факт отримання відповідачем грошей в якості подарунка, має бути підтверджений відповідними письмовими доказами, а тому покази свідків в даному випадку на думку суду є недопустимими доказами, для підтвердження тих обставин на які посилається відповідач. Згідно ч.1 ст. 60 CK України майно, набуте, подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Стаття 70 Сімейного кодексу України встановлює, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч.3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ст.370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є спільній сумісні власності. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 ЦПК України. Статтею 372 ЦК України передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Слід зазначити разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до п.п. 22, 23 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21.12.2007 N 11 „...спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 CK ч. З ст. 368 ЦК) відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом». Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди -виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. З огляду на те, що відповідач погодився з вартістю яку вказав позивач, а тому суд їх приймає за основу. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Таким чином, оскільки мано, а саме автомобіль марки Volkswagen Caddy, д/н [NUMBER], кузов [NUMBER], 2006 року випуску, вартістю 145061 гривень, кольоровий принтер Epson Expression Home XP-313 WiFi з фурнітурою вартістю 2305,65 гривень та металопластикове вікно профіль MegaLine 500, фурнітура Siegenia, вартістю 2460 гривень, були придбані під час шлюбу, воно вважається спільним майном подружжя, а частки майна дружини та чоловіка є рівними, а саме 1/2 ідеальна частка належить позивачу та 1/2 ідеальна частка належить відповідачу. З огляду на викладені обставини, суд вважає, за необхідним виділити у власність відповідача спірне рухоме майно, слід зазначити, що відповідач не заперечувала проти цього та визнати за нею право власності на автомобіль марки Volkswagen Caddy, д/н [NUMBER], кузов [NUMBER], 2006 року випуску, вартістю 145061 гривень, кольоровий принтер Epson Expression Home XP-313 WiFi з фурнітурою вартістю 2305,65 гривень та металопластикове вікно профіль MegaLine 500, фурнітура Siegenia, вартістю 2460 гривень, всього вартість майна виділена позивачу складає - 149826,65 гривень. В свою чергу у з відповідача на користь позивача слід стягнути половину вартості майна у розмірі 74913,32 гривень. З огляду на викладені обставини, позовні вимоги позивача підлягають до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved