Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-04 00:00:00

Виконавчий комітет Люботинської міської ради Харківської області звернувся до Люботинського міського суду Харківської області з позовною заявою до [PERSON], третіх осіб Служби у справах дітей Люботинської міської ради, [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Позивач зазначає, що відповідач є матір'ю неповнолітньої [PERSON] 2002 року народження, яка мешкала з батьком, але батько помер в липні 2018 року. Мати протягом двох років не цікавиться життям дитини, її станом здоров'я, потребами, розвитком, не приділяє уваги доньці. На теперішній час дитина мешкає разом з тіткою [PERSON] Мати зазначає, що не має матеріальної можливості утримувати доньку та не бажає займатися її вихованням. В зв'язку з вищевикладеним позивач просить позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до неповнолітньої доньки [PERSON] 2002 року народження та стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки в розмірі ? частини від усіх видів її заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04 вересня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити з підстав зазначених в позові, зібраних по справі доказів. Відповідач направила до суду заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи за її відсутності. Представник третьої особи направив до суду заяву про підтримання позовних вимог та проведення судового засідання без його участі. Третя особа [PERSON] пояснила, що вона є двоюрідною тіткою неповнолітньої [PERSON], яка мешкає разом з нею після смерті батька. Третя особа зазначила, що мати дівчинки добровільно залишила дитину, зловживає спиртними напоями, мешкає разом із співмешканцем, донькою не цікавиться. В судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] пояснили, що після розлучення [PERSON] з [PERSON] дівчинка стала жити з батьком, але той в липні помер. Після розлучення [PERSON] стала вживати алкогольні напої, перестала цікавитися донькою, її життям. Вихованням та утриманням неповнолітньої [PERSON] займається її тітка [PERSON] Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази, вислухавши сторони, з'ясувавши позицію позивача, допитавши свідків, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню повністю. Судом встановлені такі факти, що не оспорюються сторонами, підтверджуються наданими суду доказами, та відповідні їм правовідносини. [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] В період шлюбу 15 червня 2002 року у [PERSON] та [PERSON] народилася донька [PERSON] В зв'язку з погіршенням відносин подружжя стало мешкати окремо, донька залишилася з батьком. [PERSON] помер [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Харківському району та м. Люботин Головного територіального управління юстиції у Харківській області (а.с.28). Після смерті батька неповнолітня [PERSON] залишилася проживати разом з тіткою [PERSON] Мати не приймає ніякої участі в утриманні та вихованні доньки, не приділяє їй уваги. [PERSON] власноруч написала заяву до служби у справах дітей та суду, де вказала, що вона не має матеріальної можливості утримувати свою доньку та не бажає турбуватися про її духовний, фізичний розвиток, стан здоров'я, навчання (а.с.12). Зазначене підтверджується матеріалами справи. Як вбачається із матеріалів справи, мати не приймає ніякої участі в житті дитини, жодним чином не піклується про неповнолітню доньку, таким чином самоусунувшись від виховання та утримання дитини. Частина 2 ст. 150 Сімейного кодексу України передбачає, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. На підставі п.2) ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до вимог ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (Із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 20 від 19 грудня 2008 р.) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до п. 16 вказаного пленуму ВСУ ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У відповідності до положень ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає до суду письмовий висновок щодо вирішення спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно висновку Служби у справах дітей Люботинської міської ради, в інтересах дитини, доцільно позбавити гр. [PERSON], батьківських прав відносно її неповнолітньої доньки [PERSON], 2002 року народження (а.с.75-77). Суд погоджується з наданим висновком, так як він є достатньо обґрунтованим, не суперечить інтересам дитини. Відповідно до Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.91р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. У відповідності до вимог ст.ст.7,155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно до змісту ст. 12 ЗУ „Про охорону дитинства" виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток,навчання,створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. У відповідності зі ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, що проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримку з ними регулярних особистих відносин і прямих контактів. У відповідності зі ст.8 Конвенції про права дитини спілкування з дітьми може залежати від віку, стану здоров'я дитини, поводження батьків і інших істотних обставин. У випадку перешкоди в такім спілкуванні батьки можуть звернутися в органи опіки й піклування або суд.Відповідач не скористався своїм правом надати суду заперечення проти заявлених позовних вимог. За ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до Преамбули Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року проголошено, що діти мають право на особливе піклування і допомогу, а також що дитині мають бути надані необхідні захист і сприяння, з тим щоб вона могла повністю покласти на себе зобов'язання в рамках суспільства, визнано, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Як встановлено під час судового розгляду відповідач не забезпечує доньку батьківським піклуванням, захистом та не сприяє її гармонійному розвитку. Все вищезазначене свідчить виключно про одне: відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, що об'єктивно підтверджено наданими суду доказами. Відповідно до ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.181 Сімейного кодексу України кошти на утримання дитини присуджуються судом в частині від доходу матері, батька або в твердій грошовій сумі. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відтак, суд визначає розмір аліментів на утримання неповнолітньої [PERSON] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Основними засадами державної політики щодо соціального захисту дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа, є: зокрема захист майнових, житлових та інших прав та інтересів таких дітей. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як передбачено ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі аналізу зібраних по справі доказів, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Судовий збір позивачкою сплачено в повному обсязі при звернені з позовом до суду.

Outcome: approved