Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-09 00:00:00

АТ «Перший Український Міжнародний Банк» (далі по тексту Банк) звернулося до суду з вищевказаним позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 26256018897020 від 28.03.2013 року (далі по тексту Договір), що утворилася станом на 21.07.2020 року, загальною сумою 47554 грн. 56 коп., з яких: 15472,29 грн. - за кредитом; 24922,28 грн. - за процентами; 10 грн. - за комісією; 7149,99 грн. - штрафні санкції. Також просить покласти на відповідача 2102 грн. 00 коп. витрат зі сплати судового збору. На обґрунтування вимог у позові зазначено, що 28.03.2013 року між ПАТ «Банк Ренесанс Капітал», правонаступником якого є ПАТ "Перший Український Міжнародний Банк» та [PERSON] був укладений вищевказаний Договір, відповідно до якого остання отримала кредит в розмірі 14300 грн. Проте, взятих на себе зобов`язань належним чином не виконує, внаслідок чого утворилася заборгованість, яку добровільно не погашає, що і стало підставою звернення до суду з позовом. Представник АТ «Перший Український Міжнародний Банк» Киричук Г.М. просить розглядати справу за його відсутності, вимоги підтримує, про що зазначив у резолютивній частині позову. Представник відповідача [PERSON] за ордером адвокат Калінін С.К. подав клопотання про розгляд справи за його відсутності. У відзиві на позовну заяву просить відмовити у задоволенні вимог, оскільки 31.02.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. вчинено виконавчий напис № 2593 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 35061,15 грн., яка охоплює той самий період що і стягнення за позовом, а саме з 28.01.2018 року по 28.01.2019 року. Вважає, що наявність виконавчого напису про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, припиняє правовідносини сторін кредитного договору, звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст.ст. 526, 599 ЦК України. Звернувшись до приватного нотаріуса, АТ «ПУМБ» використало право вимоги дострокового повернення усієї суми, що залишилася невиплаченою, а також сплати процентів та пені за порушення умов договору, адже такими діями банк змінив умови, основного зобов`язання. На думку представника відповідача Банк пропустив строк позовної давності як за тілом кредиту так і за відсотками та неустойкою. Крім того, посилаючись на ч.6 ст.19 ЗУ «Про захист прав споживачів», вважає вищевказаний кредитний договір є недійсним, адже здійснений з використанням нечесної підприємницької практики, а саме: пропозиція укласти договір (оферта) викладена в письмовій формі надрукованим текстом шрифтом розміром 5 друкувальних пунктів, що унеможливило прийняття [PERSON] зваженого та свідомого рішення щодо укладення договору. Також вказує на те, що позивач на підтвердження перерахунку відповідачу коштів будь-яких документів не надав, а прикладений розрахунок заборгованості за кредитом не є касовим ордером та документом первинного бухгалтерського обліку і не може бути безспірним доказом розміру грошових вимог. До того ж в Банком не надано обґрунтованого розрахунку розміру комісії та штрафних санкцій. Суд, ознайомившись з письмовими доводами сторін, дослідивши представлені докази вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи із такого. Із представленого відповідачем Виконавчого напису видно, що з [PERSON] вже стягнута заборгованість по даному Кредитному договору в розмірі 35061,15 грн. за період з 28.01.2018 року по 28.01.2019 року, з яких прострочена заборгованість: за сумою кредиту - 15472,29 грн.; за комісією - 10 грн., за процентами - 19273,65 грн.; строкова заборгованість за процентами - 305,21 грн. (а.с.61). Наведений період, виходячи із обґрунтувань позову, входить до заявленого періоду. Отже, як слушно звернуто увагу представника відповідача у відзиві, стягнення заборгованості вже відбулось, а разом з цим припинені правовідносини між сторонами внаслідок зміни умов основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання і усуває можливість подвійної відповідальності. Відповідно до ч.7 ст.9 Закону України «Про споживче кредитування» забороняється у будь-який спосіб ускладнювати прочитання споживачем такої інформації, у тому числі шляхом її друкування шрифтом меншого розміру, ніж основний текст, злиття кольору шрифту з кольором фону тощо. Матеріали справи містять ксерокопію кредитного договору, яка внаслідок низької якості і дрібного шрифту фактично не можливо прочитати (а.с.6-7), відтак суд позбавлений можливості перевірити умови цього договору (строк, розмір кредиту, відсотки, штрафні санкції тощо). Крім того, позивач не надав розрахунку заборгованості по кожному платежу окремо, обмежившись лише випискою з рахунку, у якій навів вже остаточні суми заборгованості (а.с.12), що також позбавляє суд перевірити нарахування. У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року (справа №755/9215/15-ц) зроблений наступний правовий висновок. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини 3 статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на доказування суми заборгованості для її відшкодування з іншої сторони, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду без відповідних дій з боку сторони з приводу необхідності надання чи збирання певних засобів доказування. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на викладене позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed