Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-15 00:00:00

27 жовтня 2015 року [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду Харківської області з вищезазначеним позовом. В судовому засіданні представник позивача, що діє на підставі довіреності позовні вимоги [PERSON] підтримав та прохав задовольнити. В обґрунтування вимог позивача зазначив, що [PERSON] на підставі свідоцтва про права на спадщину від 3 грудня 2013 року має у власності земельні ділянки площею 2.4123 га, 3.4460 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва які розташовані на території Петропільської сільської ради Шевченківського району Харківської області. Дані земельні ділянки перебувають у володінні товариства з обмеженою відповідальністю «Грозянське» на підставі договорів оренди укладених з [PERSON] , померлої 26 серпня 2012 року, і саме після якої позивач у грудні 2013 року успадкувала зазначені земельні ділянки. Договори оренди які були отримані після смерті [PERSON] свідчили ,про те ,що вони укладались строком на 5 років та підписані 2 квітня 2009 року,тобто дії договору закінчилися 2 квітня 2014 року. Після спливу строку договору оренди , позивач звернулась до СТОВ «Грознянське « з проханням повернути земельні ділянки в її володіння у звязку з тим,що терміну договору закінчився. Жодної відповіді отримано не було. Вирішити вказане питання в адміністративному порядку неможливо, захистити свої конституційні права та законні інтереси іншим шляхом, ніж вирішенням справи в судовому порядку позивач не в змозі, тому змушена звернутися до суду,та просить позовні вимоги задовольнити , повернути у її володіння зазначені земельні ділянки та стягнути з відповідача судові витрати. Представник відповідача СТОВ «Грозянське» в судове засідання не зявилась, проти позову заперечувала, надала суду письмові пояснення . В обґрунтування своїх заперечень зазначила, що Дійсно між СТОВ та [PERSON] були укладені в 2009 році договори оренди належних їх земельних ділянок. Відповідно до умов Закону , що діяв на час підписання договору , договори набули чинності з часу їх державної реєстрації , а саме , враховуючи час реєстрації договору 6 червня 2012 року, таким чином підприємство на правових підставах використовує дані земельні ділянки і може їх використовувати до 2017 року. Вважає позовні вимоги безпідставними такими, що не ґрунтуються на законі , а тому задоволенню не підлягають. Суд вислухавши учасників судового процесу, вивчивши матеріали вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст.11 Цивільного кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 60 ЦПК України передбачає ,що кожна сторона зобовязана довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлені такі факти, і відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено та не заперечується сторонами той факт , що [PERSON] успадкувала після смерті [PERSON] , померлої 26 серпня 2012 року, на підставі свідоцтв про право на спадщину за заповітом? виданих 3 грудня 2013 року, земельні ділянки площею 2.4123 га та 3.4460 га , для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Петропільської сільської ради Шевченківського району Харківської області. Сторонами не заперечується також той факт, що відповідно до договір оренди землі від 2 квітня 2009 року , дані земельні ділянки перебувають в користуванні СТОВ «Грознянське»,договори зареєстровані у відповідному державному органу, діючому на час підписання договорів 6 червня 2012 року , за номерами 6325700040004001484, 6325700040004001483. Як передбачено нормою ст. 2 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України «Про міжнародне приватне прав"». Якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною [PERSON] України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької діяльності та інших видів діяльності. Відповідно до ст. 3 цього Закону об'єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян юридичних осіб, комунальної або державної власності. Договір оренди землі, згідно зі ст. 13 Закону України «Про оренду землі», - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди відповідає вимогам ст. ст. 14 - 15 Закону України «Про оренду землі»: має письмову форму, зазначені всі істотні умови договору. Згідно зі ст. 18 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі набуває чинності після його державної реєстрації. Згідно до ч. 1 ст. 761 Цивільного кодексу України право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Відповідно до ч.2 ст.14 Закону України «Про оренду землі» типова форма договору оренди землі затверджується Кабінетом Міністрів України. Зі змісту укладеного між сторонами договору оренди землі вбачається, що він відповідає Типовому договору оренди землі, затвердженого постановою КМУ від 3 березня 2004 року №220 (із змінами, внесеними згідно з Постановами КМУ №1724 від 13.12.2006 року, №780 від 3 вересня 2008 року). Відповідно до п.1 укладеного договору орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку, відповідного площі, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Петропільської сільської ради, Шевченківського району, Харківської області. За умови п.7 договори укладаються строком на 5 років. Договори оренди землі були зареєстровані у відділу Дерземагенства у Шевченківському районі Харківської області 6 червня 2012 року, за номерами 6325700040004001484, 6325700040004001483. Аналізуючи законодавчі акти , що діяли на час виникнення правовідносин суд дійшов наступного. За змістом статей 18, 20 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі підлягає державній реєстрації, якщо такий договір укладений. Після державної реєстрації укладеного договору оренди землі він набирає чинності. Частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо істотних умов договору оренди землі скріплюють його своїми підписами, що і є моментом укладення договору. Разом із тим цивільні права та обов'язки, на досягнення яких спрямоване волевиявлення сторін договору оренди, набуваються після відповідної державної реєстрації. В момент державної реєстрації набирає чинності (набуває юридичної сили) договір, укладення якого вже відбулося, і така реєстрація не може змінювати моменту укладання договору. Дана правова позиція викладена у справі №6-162ц13 від 19 лютого 2014 року Верховного Суду України. Таким чином суд дійшов висновку ,що договори укладені між [PERSON] та СТОВ «Грознянське» 2 квітня 2009 року , закінчили свою дію 2 квітня 2014 року . Позивач , як спадкоємиця не має бажання їх продовжувати ,про що повідомила орендатора заздалегідь. Протилежного відповідачем суду не надано. Частиною 1 статті 317 Цивільного кодексу України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Державою, а саме Конституцією України , ст.41 забезпечується кожному право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право власності є непорушним. Зазначене положення повністю відповідає захисту права власності, яке гарантується ст. 1 Першого протоколу до Європейської Конвенції з прав людини та основних свобод, що у відповідності до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства. Оцінивши надані суду докази у їх сукупності, давши їм правову оцінку суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є доведеними та такими , що підлягають задоволенню. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача, стягуються судові витрати, які позивач сплатив при подачі позову до суду та мають документальне підтвердження. Враховуючи вищезазначене та

Outcome: approved