Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-17 00:00:00

[PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , уродженець Панджшира, Афганістан, зареєстрованого та проживаючого за адресою [ADDRESS] , тел. [NUMBER] ) звернувся до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] зареєстрованої та проживаючої за адресою [ADDRESS] ) в якому просить розірвати шлюб, укладений між сторонами та зареєстрований в нотаріуса 2-го району провінції Кабул Ісламської Республіки Афганістан - 23.03.2003 року, що вбачається із свідоцтва про укладення шлюбу, виданого Верховним Судом Афганістану, серійний номер [NUMBER], дата видачі 24.03.2014 року, посилаючись на те, що від шлюбу у сторін народилося двоє дітей : син [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] , однак, після реєстрації шлюбу в 2014 році вони переїхали на проживання в м. Ватутіне, Черкаської області, де проживали у матері відповідачки по [ADDRESS] . Проживши близько трьох місяців, відповідачка виявила бажання, щоб вони проживали окремо та переїхали в с. Тарасівка, Звенигородського району Черкаської області. Спільне життя припинили близько п`яти років, так і проживають окремо, спільне господарство не ведуть, збереження сім`ї неможливо, у зв`язку із чим, позивач змушений звернутися до суду із позовом. Просить не стягнути з відповідача судові витрати. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було розподілено судді Дудніченко В.М. Ухвалою Звенигородського районного суду від 12.07.2019 року провадження по справі було відкрито, справа була призначена до розгляду. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Поліщук В.І. в судове засідання не з`явились. Від представника позивача адвоката Поліщука В.І. надійшла заява про розгляд справ без їх участі. Позовні вимоги підтримують та просять їх задоволити. Відповідачка [PERSON] належним чином згідно ч.8 ст.128 ЦПК України повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з"явилась, про причини неявки суд не повідомила, будь-яких заяв та клопотань не подавала. У зв`язку з цим на підставі ст.ст. 223, 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. У відповідності до вимог ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи. Вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, [PERSON] , [INFO] , громадянин Ісламської Республіки Афганістан та [PERSON] , [INFO] громадянка України - уклали шлюб, який зареєстрований в нотаріуса 2-го району провінції Кабул Ісламської Республіки Афганістан - 23.03.2003 року, що вбачається із свідоцтва про укладення шлюбу, виданого Верховним Судом Афганістану, серійний номер [NUMBER], дата видачі 24.03.2014 року /а.с.8/. Вказане свідоцтво про укладення шлюбу було перекладено з англійської мови на українську мову перекладачем [PERSON] 06.06.2019 року та посвідчено 06.06.2019 року у м.Звенигородка, Звенигородського району, Черкаської області, Україна приватним нотаріусом Звенигородського районного нотаріального округу Бедрато-Скляр Н.М. та скріплено печаткою/а.с.8-9/. Як вбачається, від шлюбу у сторін народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] що вбачається із свідоцтва про одруження від 24.03.2014 року [NUMBER] , батьками в яких вказані сторони по справі /а.с.8/. При розгляді справи про розірвання шлюбу судом було всебічно з`ясовано взаємостосунки сторін, дійсні мотиви розірвання шлюбу,було надано строк на примирення з метою збереження сім`ї. Судом встановлено, що сімейні стосунки між подружжя були припинені п`ять років назад, з цього часу сторони проживають за різними адресами, спільного господарства не ведуть , спору щодо стягнення аліментів або поділу спільного майна на теперішній час сторони не заявляють, неповнолітні діти проживають разом з матір`ю, позивач наполягає на розірванні шлюб. Суд, вивчивши матеріали справи приходить до висновку, що сім`я розпалась остаточно, втрачено почуття любові та поваги, збереження сім`ї неможливо та шлюб носить формальний характер. Відповідно до ст.10 ЦПК України суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Відповідно до ст.26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Згідно зі ст. 2 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства від 22.09.2011р. № 3773-УІ правовий статус іноземців та осіб без громадянства визначається Конституцією України та іншими законами України, а також міжнародними договорами України. Таким чином, відповідно до ст.ст. 26, 55 Конституції України та Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства від 22.09.2011року, іноземці та особи без громадянства мають право на звернення до суду та до інших державних органів влади для захисту їх особистих, майнових та інших прав. Відповідно до ч. 1 ст. 73 Закону України Про міжнародне приватне право іноземці, особи без громадянства, іноземні юридичні особи, іноземні держави (їх органи та посадові особи) та міжнародні організації (далі - іноземні особи) мають право звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст. 3 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства , іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Відповідно до ч.1 ст.58 Закону України Про міжнародне приватне право , шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами, дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що збереження шлюбу неможливо та буде суперечити інтересам чоловіка та жінки. Відповідно до ст. 279 Сімейного Кодексу України розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем, а також шлюбу іноземців між особою в Україні здійснюється за законом України. Відповідно до ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з положеннями ч.ч.3, 4 ст.56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. На підставі ч.1 ст.110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються. За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім`ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз - сім`ю - шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання та право одного з них розірвати шлюб, не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах. На підставі викладеного, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню.

Outcome: approved