Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на своє утримання до досягнення дитиною трьохрічного віку посилаючись на те, що з 24.06.2015 року вона з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі; сторони мають спільну дитину сина [PERSON], [INFO], який перебуває на утриманні позивача; на даний час подружжя разом не проживає; [PERSON] наразі не працює, оскільки перебуває у відпустці до досягнення дитиною трьох років та потребує матеріальної допомоги відповідача, який в добровільному порядку утримувати дитину та позивача не бажає, тому [PERSON] просить стягнути з відповідача аліменти на своє утримання в розмірі 500.00 грн. щомісячно до досягнення їх спільною дитиною трьох років та судові витрати. Сторони в судове засідання не з»явилися, надали суду заяви про розгляд справи без їх участі; позивач свої вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити; відповідач заперечень проти позову не має. У відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вивчивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до слідуючого висновку. Судом встановлено, що сторони 24.06.2015 року уклали між собою шлюб, який зареєстрований виконкомом Голінської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області за актовим записом №1 (а.с.5). Від шлюбу позивач та відповідач мають спільну дитину сина [PERSON], [INFO], який разом з матір»ю проживає в [INFO](а.с.5 зворотній бік,6). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] наразі не розірвано, але позивач та відповідач проживають за різними адресами. Згідно з повідомленнями Бахмацького РС УДМС №1357 від 04.10.2016 року та Голінської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області № 03-07/190 від 03.10.2016 року, [PERSON] зареєстрований та проживає в [INFO] (1 Травня), 30 (а.с.11,14). Відповідно до ч.1 ст.75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до положень ч.2 ст.84 Сімейного Кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За таких обставин вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку суд вважає обґрунтованими, проте, з урахуванням принципів доцільності та розумності, з огляду на те, що сторони проігнорували вимогу суду про надання довідок про свої доходи і просять справу розглянути без їх участі, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позову і стягнення з [PERSON] на утримання дружини аліментів в розмірі 400.00 грн. щомісячно. Разом з тим, позивач просить стягнути з відповідача на її користь 150.00 грн. судових витрат, пов»язаних з наданням їй правової допомоги адвокатом. Відповідно до вимог ч.1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. В підтвердження понесених судових витрат, позивачем до матеріалів позову додано квитанцію від 16.09.2016 року про сплату адвокату [PERSON] 150.00 грн. (а.с.7). Відповідно розяснень п. 47 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 10, витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід врахувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (ст.ст. 12, 42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Крім того, п.48 постанови визначено, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у п.2 ч.3 ст.79, ст.ст.84, 88, 89 ЦПК. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Оскільки позивачем, окрім вищевказаної квитанції не надано інших документів, в підтвердження витрат, понесених на правову допомогу, зокрема договору про надання правової допомоги адвокатом та розрахунку витрат на правову допомогу, в якому повинно бути зазначено, які саме юридичні послуги були надані адвокатом [PERSON], їх кількість та витрачений на них час, тому суд приходить до висновку, що вказані витрати позивачем належним чином не обґрунтовані і підстав для їх відшкодування суд не вбачає. У зв"язку з частковим задоволенням позову, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір відповідно до положень ч.3 ст.88 ЦПК України. На підставі вищевикладеного і

Outcome: partial