Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-20 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання останнього згідно ст. 405 ЦК України втратившою право на користування належним позивачу на праві власності будинком [ADDRESS], з огляду на непроживання відповідачки у вказаному житлі з 30.07.2014 року та небажання зареєструватись вказаної особи офіційно за новим місцем її фактичного проживання, що порушує права власника житла. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та викладені у позовній заяві обставини справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення вказаних осіб, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, а згідно зі ст. ст. 58-59 ЦПК України докази повинні бути належними та допустимими. Відповідно до наявного у матеріалах справи договору дарування, укладеного між [PERSON], яка діяла від імені [PERSON]., та [PERSON] 13.04.2002 року, [PERSON] набув право власності на будинок [ADDRESS]. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, але у встановленому для цього законом порядку. Право користуватися чужим майном регламентується ст. 405 ЦК України, відповідно до якої право на користування житлом відповідно до закону мають члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним. При цьому згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла (в т.ч. колишній) втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, при розгляді справи про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням за нормами цивільного законодавства підлягає доведенню факт відсутності члена сім'ї власника житлового приміщення без поважних причин понад один рік, а також з`ясування наявності чи відсутності іншої домовленості між ними. Відповідачка вселилася у належний позивачу будинок [ADDRESS] в якості члена сім"ї власника житла, тобто дружини, де вона зареєстрована у встановленому законом порядку, що підтверджується самим позивачем, випливає із виписки із погосподарської книги Молочківської сільської ради за 2011-2015 роки, повідомленням Чуднівського РС УДМС України в Житомирській області від 17.03.2015 року № 36/256, але, як вбачається з матеріалів справи, в т.ч. довідки Молочківської сільської ради від 17.02.2015 року № 90, поясненнями позивача відповідачка не проживає у вказаному житлі з 30.07.2014 року, тобто протягом строку, що становить менше одного року. Згідно рішення Чуднівського райсуду від 19.08.2014 року шлюб сторін розірваний, але згідно ч. 4 ст. 156 ЖК України саме по собі припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Отже, відповідно до ст. 405 ч. 2 ЦК України, а саме на дану підставу в якості своїх позовних вимог вказує позивач, [PERSON] не втратила право на користування вказаним житлом. Зважаючи на відмову у позові, судові витрати слід покласти на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed