Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-13 00:00:00

03 березня 2021 року [PERSON] звернувся з позовною заявою та просить стягнути з його дружини [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , дочок [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] у розмірі по 3000 гривень на кожну дитину. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що сімейне життя з відповідачем не складається, вони в процесі розлучення та проживають окремо. Відповідач, залишивши дітей, поїхала на роботу у Чеську Республіку, де й проживає, але коштів на утримання дітей не надає і діти проживають разом із ним та перебувають на його повному утриманні. Саме він на утримання дітей витрачає всі зароблені кошти, оскільки дітей одягає, посилено харчує, лікує, однак його доходів на утримання їхніх дітей не вистачає. Неодноразово він звертався до відповідача з проханням належно виконувати покладені на неї обов`язки по матеріальному забезпеченню дітей. Однак, не зважаючи на його звернення, відповідач не надає грошей на утримання дітей, хоч вона працює закордоном та заробляє значні кошти, а тому має можливість сплачувати кошти на утримання неповнолітніх дітей. 09 березня 2021 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Суд, заслухавши вступне слово позивача та представника відповідача, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які дослідженні в судовому засіданні, прийшов до наступного висновку. Законодавство України встановлює пріоритет інтересів дітей при вирішенні сімейних спорів (ч.8 ст.7 СК України), а також зобов`язує дотримуватись засад рівності їх прав щодо батьків (ст.142 СК України) та справедливості у врегулюванні сімейних відносин (ч.9 ст.7 СК України). Як вбачається з матеріалів справи, спір виник з приводу сімейних відносин щодо розміру витрат на утримання дітей. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ст. 141 Сімейного Кодексу ( далі - СК) України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних обов`язків, що закріплений в ч.2 ст.51 Конституції України та в ст.180 СК України. У ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до роз`яснень, що надані у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 р. "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 21 листопада 2008 року (а.с.6) та є батьками неповнолітніх дітей: сина[PERSON] , [INFO] , дочок [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.7-9). Як ствердили сторони в судовому засіданні та підтверджено матеріали справи, неповнолітні діти проживають разом з батьком [PERSON] та перебувають на його щоденному утриманні (а.с.34-35). Зокрема, сам факт проживання неповнолітніх дітей: сина [PERSON] та дочок [PERSON] , [PERSON] з позивачем [PERSON] підтвердив в судовому засіданні представник відповідача, який не заперечував щодо стягнення аліментів з відповідача, але в розмірі по 1300 гривень на кожну дитину. Суд вважає, що відповідач [PERSON] може надавати матеріальну допомогу (аліменти) на утримання своїх неповнолітніх дітей: сина[PERSON] , [INFO] , дочок [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , оскільки вона є їхньою матір"ю, працездатною, здоровою, інших утриманців не має та працює за кордон, про що в судовому засіданні підтвердив позивач. Частина 3 ст. 181 СК України, передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в долі від доходу його матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів у твердій грошовій сумі визначається судом за заявою платника або одержувача, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ст.184 СК України). Не маючи достовірної інформації про постійні доходи відповідача, суд прийшов до висновку про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2021 року - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривня; Виходячи із віку дитини сторін, такий прожитковий мінімум в розрахунку на місяць повинен бути не меншим як 2395 грн. і, відповідно, мінімальний розмір аліментів становить 1197.50 грн. При визначенні розміру аліментів в даному спорі суд, з додержанням вимог ст.182 СК України, встановивши загальний матеріальний стан відповідача, яка немає постійного заробітку, відсутність в неї інших осіб, яких вона зобов`язана утримувати, стан здоров`я дітей та фактичного приділення позивачем більше сил та засобів на виховання та розвиток дітей через проживання їх з ним. А, відповідно, вона повинна, і має можливість докладати всіх зусиль для надання повноцінного утримання своїх дітей, які в силу свого віку не можуть забезпечити себе усім необхідним. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про стягнення аліментів в сумі по 1600 грн. на кожну дитину. Такий розмір аліментів не є надмірним та є необхідним для забезпечення гармонійного розвитку і розумних потреб дитини, оскільки аліменти - це платіж, спрямований саме на утримання дитини, який повинен бути достатнім для цього. Разом з тим, він повинен бути співрозмірним з урахуванням мети аліментного зобов`язання, яке є в обох із батьків і має бути рівним та покликаний захистити інтереси дитини в коштах у розмірі необхідному для її життєдіяльності, збереження достойного рівня життя, який мала дитина до виникнення спору про стягнення аліментів, і який необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Також, ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Однак, позивачем у порядку ст.81 ЦПК України не доведено можливості сплачувати відповідачем аліменти у заявленому ним розмірі- по 3000 грн. на кожну дитину. Згідно з ст. 123 ЦПК України, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Оскільки позивач звернувся до суду з вимогами - 03.03.2021 року, тому з 04.03.2021 року слід присудити стягнення аліментів і до досягнення дітьми повноліття. Крім того, відповідно до ч.1 ст.264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує питання чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. В ст. 430 ЦПК України закріплено, що суд допускає негайне виконання рішень у справі про стягнення аліментів - у межах суми платежів за 1 місяць. Враховуючи вищевказані вимоги законодавства, суд вважає за необхідне допустити до негайного виконання рішення у межах суми платежів за 1 місяць. Позивач звільнений від сплати судового збору, тому відповідач у відповідності до вимог ч.6 ст. 141 ЦПК має сплатити судовий збір в сумі 908 грн. в дохід держави. На підставі наведеного, ст.180-184 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved