Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], треті особи : приватний нотаріус [PERSON], [PERSON] про визнання заповіту недійсним та визнання права власності на нерухоме майно, мотивуючи тим, що [INFO] помер його батько (син [PERSON]). Його бабуся [PERSON] померла [INFO]. Із рішення Лубенського міськрайонного суду від 26.07.2013 року він дізнався, що [PERSON] за життя 13.03.2009 року на користь [PERSON] (своїй доньці, а його тітці) , склала заповіт, який 13.03.2009 року було посвідчено приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу [PERSON] Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається із 2/3 частин жилого будинку з господарськими спорудами та 2/3 частин земельної ділянки за адресою [ADDRESS]. Згідно ст.. 1269 ч. 1 ЦК України ним до 2 Лубенської ДНК була подана заява про прийняття спадщини після смерті бабусі [PERSON] На час смерті [PERSON] у першу чергу право на спадкування має її донька [PERSON] та в порядку ст.. 1266 ч. 1 ЦК України він [PERSON] та [PERSON] - сини померлого сина [PERSON] У зв»язку з тим, що його брат [PERSON] не подавав до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після померлої [PERSON], позивач вважав, що має право на 1/3 частки від 2/3 частини жилого будинку з господарськими спорудами та земельної ділянки за адресою [ADDRESS]. На момент складання заповіту [PERSON] не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними бо була тяжко хворою людиною , так як перебувала в стані гострого порушення мозкового кровообігу (інсульту) , який стався 27.02.2009 року та супроводжувався правобічною геміплегією, сенсомоторною афазією, розладами свідомості і порушенням функції тазових органів. Дані порушення центральної нервової системи призвели до того, що [PERSON] не орієнтувалася в часі , навколишньому середовищі, та в тих умовах, в яких вона перебувала. Її стан не дозволяв орієнтуватися в собі, розуміти звернену до неї мову. Перебуваючи в такому стані вона і померла. Враховуючи викладене вважав, що заповіт підлягає визнанню недійсним. В разі визнання заповіту недійсним , він як син померлого батька [PERSON], який був сином заповідача [PERSON] , має право на спадкування за законом на майно померлої бабусі. На підставі викладеного, враховуючи заяву від 29.10.2013 року, позивач [PERSON] прохав суд : визнати недійсним заповіт на користь [PERSON], який посвідчено 13.03.2009 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу [PERSON]; визнати за ним право власності на 1/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями та на 1/3 частину земельної ділянки , що розташовані за адресою [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті бабусі [PERSON]. /а.с. 2-4, 31-32/. В судових засіданнях 25.11.2013 р., 16.12.2013 р. позивач [PERSON], його представник [PERSON] , а в судовому засіданні 04.06.2014 року представник позивача [PERSON] позов підтримали, прохали його задовольнити, обґрунтовували позовні вимоги обставинами, викладеними в позовній заяві. В судовому засіданні 25.11.2013 р. представник відповідача [PERSON] - [PERSON] проти задоволення позову заперечував. В судові засідання 16.12.2013 р., 04.06.2014 р. відповідач [PERSON] не з»явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомляла. /а.с. 48, 57, 106/. Треті особи приватний нотаріус [PERSON], [PERSON] в судові засідання 25.11.2013 р., 16.12.2013 р., 04.06.2014 р. не з»являлися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Матеріали справи містять письмові заперечення, які надійшли від третьої особи приватного нотаріуса [PERSON], згідно яких приватний нотаріус заперечував проти задоволення позову /а.с. 39-40/. З»ясувавши обставини справи на підставі доказів, наданих особами, які беруть участь у справі, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. На підставі доказів, наданих особами, які беруть участь у справі, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ПЛ № 058729 від 05.11.1997 року, договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва жилого будинку на праві особистої власності №2202 та рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області №2-1679/11 від 04.01.2012 року належало по 1/2 частині земельної ділянки площею 0,1012 га., що розташована за адресою [ADDRESS] кожному. [INFO] помер батько позивача [PERSON] /а.с. 7, 11/. [INFO] помер [PERSON] - батько [PERSON] /а.с. 8/. На майно померлого [PERSON] у 2-й Лубенській ДНК заведена спадкова справа №53/2009 на підставі заяви про прийняття спадщини за законом [PERSON], заяви про прийняття спадщини за законом від дружини померлого [PERSON] та онука померлого [PERSON] на долю свого батька [PERSON], який помер [INFO]. [PERSON] - бабуся позивача померла [INFO]. /а.с. 6,9/. На майно померлої [PERSON] у 2-й Лубенській ДНК заведена спадкова справа №209/2009 на підставі заяви [PERSON] про прийняття спадщини за заповітом. Заяву про прийняття спадщини подали також [PERSON] та [PERSON] (яка по спливу 6 місяців написала заяву про те, що вона не є спадкоємицею на обов»язкову частку та не заперечує проти видачі свідоцтва про право на спадщину спадкоємиці за заповітом [PERSON]). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається із відповідної частини жилого будинку з господарськими спорудами та відповідної частини земельної ділянки за адресою [ADDRESS]. Так, відповідно до ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Таким чином, [PERSON] є спадкоємцем майна після смерті [PERSON] [PERSON] за життя 13.03.2009 року на користь [PERSON], склала заповіт, який 13.03.2009 року було посвідчено приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу [PERSON] /а.с. 5/. Відповідно до заочного рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 26.07.2013 року визнано за [PERSON] право власності на 1/6 частину земельної ділянки площею 0,1012 га., що розташована за адресою [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] та визнано за [PERSON] право власності на 2/3 частини земельної ділянки площею 0,1012 га., що розташована за адресою [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON]. Крім цього , [PERSON] отримано в 2-й Лубенській ДНК свідоцтва про право на спадщину на 2/3 та на 1/6 частину житлового будинку з господарчими побудовами по [ADDRESS]. Відповідно до ч.1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК України зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК. При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК України суд відповідно до статті 145 ЦПК України за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов'язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. Так, в судовому засіданні 16.12.2013 року були допитані наступні свідки. Так, свідок [PERSON] пояснив, що він працює лікарем виїздної бригади станції невідкладних станів і катастроф. Взимку 2009 року приїздив за викликом до хворої жінки на вул. Достоєвського. Хвора була без свідомості, у неї був інсульт, великий тиск, не розмовляла, до цього хворіла на гіпертонічну хворобу. Свідок [PERSON] пояснила, що вона працює лікарем сімейного центру ПМСД. Приїздила на виклик до хворої [PERSON] на вул. Достоєвського 05.03.2009 року. Хвора була в тяжкому стані , не контактна, не спілкувалася, не могла відповідати на запитання. Про стан хворої та що з нею трапилося дізнавалася від доньки , яка повідомила, що у [PERSON] 27.02.2009 року різко погіршився стан здоров"я. Свідок [PERSON] пояснила, що працює завідуючою 2-ї Лубенської держнотконтори. В 2009 році прибула на виклик [PERSON] до [PERSON] на вул. Достоєвського в м. Лубни для посвідчення заповіту від імені [PERSON] При спробі спілкування із [PERSON] зрозуміла, що вона була дуже слабка, нічого не розуміла , не могла нічого відповісти на її запитання, а тому вона відмовилася посвідчувати даний заповіт. При цьому ніяких претензій до неї [PERSON] не пред"являла. Свідок [PERSON] пояснила, що вона працює оператором ЕОМ в Лубенській КЦМЛ. За життя знала [PERSON], оскільки її син працював в медичній сфері. Коли помер її син та чоловік у [PERSON] погіршився стан здоров"я, однак вона обслуговувала себе сама. В лютому 2009 року пройшов слух по поліклініці , що [PERSON] впала та вибивали двері, щоб потрапити до неї додому. 4 чи 5 березня 2009 року вона возила ліки додому до [PERSON] , коли вона лежала на кроваті , у той день [PERSON] її не впізнала. Свідок [PERSON] пояснила, що вона працює неврологом поліклінічного відділення Лубенської КЦМЛ. В 2009 році її викликали , як чергового невролога до хворої [PERSON], згідно записів у журналах це було 28.02.2009 року. Під час огляду у хворої [PERSON] було встановлено інсульт. Донька відмовилася від госпіталізації. Хвора не говорила, не працювала права нога і рука. Практично не орієнтувалася в просторі. На молоточок реагувала. Свідок [PERSON], пояснив, що в 2009 році працював неврологом в поліклініці. Був на виклику до хворої [PERSON] по вул. Достоєвського. То був початок березня місяця. Стан хворої [PERSON] був важким, була зафіксована відсутність рухів в правих кінцівках. Контакт був поверхневий, хвора виконувала окремі інструкції, реакція на подразники була. Могла поворушити пальцями, реагувала на прохання відведення очей, не говорила. Свідок [PERSON] пояснив, що він є сусідом [PERSON]. [PERSON] була свекрухою [PERSON] В кінця лютого 2009 року до нього звернулася [PERSON] з проханням поїхати до [PERSON] , оскільки було повідомлення, що вона впала, а двері зачинені. Коли прибули на вул. Достоєвського , де жила [PERSON], він відчинив двері та вони із [PERSON] побачили, що [PERSON] лежала на підлозі та не подавала ознак життя. Вони підняли [PERSON] та перенесли на ліжко, тоді вона почала стогнати. [PERSON] не говорила. Коли на початку березня 2009 року його запросили допомогти полагодити двері за місцем проживання [PERSON] Бачив як на ліжку лежала [PERSON] та на його привітання не відповіла. Свідок [PERSON] пояснила, що вона працює у Лубенській міжрайМСЕК , [PERSON] є її свекрухою. 27.02.2009 року їй зателефонували сусіди [PERSON] та повідомили , що [PERSON] впала в коридорі і стогне. Вона разом із [PERSON] прибули до будинку [PERSON] , де [PERSON] допоміг відчинити двері. Воли зайшли до хати, побачили лежачу на підлозі [PERSON] , яка стогнала. Перенесли [PERSON] на ліжко, вона нічого не говорила. Викликали "швидку допомогу". З цього часу [PERSON] її взагалі навіть не впізнавала, не розмовляла. До моменту інсульту [PERSON] себе обслуговувала сама. Судом також досліджено ряд письмових медичних документів, що підтверджують у [PERSON] на час смерті ряд захворювань /а.с. 13-24/. Згідно висновку судово - психіатричної експертизи №204 від 17.04.2014 року [PERSON] станом на 13 березня 2009 року виявляла ознаки глибокого порушення свідомості та моторної афазії в гострому періоді порушення мозкового кровообігу (28.02.2009 року) на фоні церебрального атеросклерозу , даний розлад позбавляв [PERSON] здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними при складанні заповіту 13 березня 2009 року /а.с. 92-100/. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача в частині визнання заповіту [PERSON] на користь [PERSON], який посвідчено 13.03.2009 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу [PERSON] недійсним підлягають до задоволення, оскільки досліджені докази у сукупності свідчать про те, що [PERSON] не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними при складанні заповіту 13 березня 2009 року. Разом із тим, суд вважає, що не підлягають до задоволення позовні вимоги позивача щодо визнання за ним права власності на 1/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями та на 1/3 частину земельної ділянки , що розташовані за адресою [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті бабусі [PERSON], враховуючи наступне. Так, відповідно до ч.1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Враховуючи, що позивач [PERSON] до нотаріальної контори із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину не звертався , вимоги щодо визнання за ним права власності в порядку спадкування є передчасними та задоволенню не підлягають. Крім цього, вимоги щодо визнання за позивачем права власності в порядку спадкування на спадкове майно, не можуть бути задоволені у зв»язку з тим, що на частину даного спадкового майна (частину земельної ділянки ), на яку заявлено позовні вимоги, вже визнано право власності згідно заочного рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області 26.07.2013 року з урахуванням чинного станом на час розгляду справи заповіту, та на частину даного спадкового майна (частину домоволодіння ), на яку заявлено позовні вимоги, вже видано нотаріусом свідоцтва про право на спадщину, з урахуванням чинного станом на час видачі свідоцтв заповіту, а за наявності чинних даного рішення суду та свідоцтв про право на спадщину, ні визнання права власності, ні видача свідоцтв на частину цих же об»єктів права власності не є можливим. У випадку набрання законної сили даним рішенням суду, яким визнано недійсним заповіт [PERSON], позивач не позбавлений права в судовому порядку оспорити видане нотаріусом свідоцтво про право на спадщину, а також реалізувати свої права відносно заочного рішення в порядку гл. 4 ЦПК України. Враховуючи часткове задоволення позову, у відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1505 грн. 80 коп. витрат, пов»язаних із проведення судової експертизи /а.с. 89/, а також 114 грн. 70 коп. судового збору у розмірі, що підлягав сплаті та був сплачений за задоволені позовні вимоги в частині визнання заповіту недійсним в редакції Закону України «Про судовий збір» станом на час звернення із даним позовом до суду.

Outcome: partial