Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-30 00:00:00

29 жовтня 2014 року до Овідіопольського районного суду в Одеській області надійшла вищевказана позовна заява, яку позивачка в порядку ст. 31 ЦПК вточнила та вказала, що 14 січня 2013 року між позивачкою та [PERSON] був укладений договір позики згідно якого позивачка передала у власність грошові кошти в розмірі 20\~000 грн., а відповідач отримав дані кошти та зобовязався повернути до 01 січня 2014 року, свої зобовязання відповідач не виконував. В звязку з чим просить суд стягнути з відповідача [PERSON], грошові кошти в сумі 25\~180 грн. заборгованості за договором позики у розмірі 755,40 грн. -3 % річних за прострочення виконання зобовязання, 94 395,5 грн. неустойка з 15.01.2014 р. до 21.04.2015 р., 3587,26 грн. за користування чужими коштами; моральна шкода в сумі 5000 гривень та судові витрати ( а.с. 1-4,35). В судовому засіданні позивачка свою позовну заяву підтримала та просила суд задовольнити свою позовну заяву в повному обсязі, в подальшому до суду не з"явилась та просить справу розглянути у її відсутність. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі суд вважає можливим задовольнити частково позовну заяву позивача. Відповідно до ст. 625 ч.2 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так судом встановлено, що 14 січня 2013 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений в простій письмовій формі договір позики грошей. Своїх зобовязань за вказаним договором відповідач [PERSON] не виконував, у звязку з чим рішенням Овідіопольського районного суду від 14.07.2014 року, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] було стягнуто за договором позики 20\~000 грн., неустойку за порушення строку виконання зобовязання 36\~200 грн., інфляційні збитки в розмірі 2092, 47 грн., судові витрати за проведення експертизи 3019,20 грн., судовий збір в розмірі 582,92 грн., а всього 61\~894,59 грн., рішення на час розгляду справи є чинним та в повному обсягу не виконане, що не оспорюється представником відповідача. На час розгляду справи три проценти річних від простроченої суми за порушення строку виконання зобовязання складає 352 діб. Зі змісту ст.ст. 598-608 ЦК України слідує, що сама по собі наявність рішення суду про стягнення боргу, яке не виконується боржником, не є підставою вважати зобовязання припиненим та не позбавляє позивача ставити вимогу до відповідача про стягнення 3% річних від простроченої суми, у звязку з чим суд вважав, що позов в цій частині підлягає задоволенню, а тому суд вважав можливим стягнути з відповідача [PERSON] 3% річних від простроченої суми, що на день винесення рішення складає 1048 грн. (36\~200х3%=1086грн.:365 діб=2,97 грн. х352 діб=1048 грн.) Що стосується вимоги про стягнення інфляції відповідно до курсу долара США, то ця вимога задоволенню не підлягає, оскільки ст. 625 ЦК України передбачає стягнення з урахуванням встановленого індексу інфляції, і цей індекс не відповідає офіційному курсу долара США до гривні, а сам договір позики від 14 січня 2013 року був укладений у гривнях. Позивачка просить стягнути з відповідача 3 % за користування чужими грошами, з договору позики який був укладений між сторонами не передбачений розмір таких зобовязань, а тому суд вважає, що в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Договір позики не передбачає відповідальність за моральну шкоду, яка буде завдана стороні договору з вини іншої сторони договору, а тому дана вимога не підлягає задоволенню. Позивачка просить стягнути з відповідача неустойку за невиконання зобовязань в розмірі 94\~395.50 грн., при цьому позивачка надала свій розрахунок, з матеріалів цивільної справи № 509/925/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики видно, що 01 серпня 2014 року позивачка [PERSON] отримала виконавчий лист відповідно до рішення суду, з пояснень сторін вбачаться, що даний виконавчий документ знаходиться на примусовому виконанні в структурних підрозділах ДВС України, виходячи з даних обставин суд відноситься критично до розрахунку позивачки, рішення суду відповідно до ст.213 ЦПК України повинно бути законним та обґрунтованим, в звязку з тим, що позивачка не змогла обґрунтувати позовні вимоги щодо стягнення неустойки, суд вважає можливим в цій частині позовних вимог відмовити. Позивачка просить стягнути з відповідача витрати на проведення експертного дослідження в розмірі 3846,12 грн., при цьому позивачка не надала належних та допустимих доказів сплати даних витрат, а тому в цій частині витрати не підлягають стягненню. При поданні позову позивачка сплатила судовий збір в розмірі 243,60 грн., суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а тому відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Outcome: partial