Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-12 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~ 04.01.2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення на її користь аліментів на утримання неповнолітньої дитини, а саме, просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі ? частки від усіх видів заробітку відповідача щомісячно. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка вказала, що від зареєстрованого шлюбу мають з відповідачем неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідач ухиляється від утримання дитини, водночас стан його здоров`я та матеріальний стан дозволяють йому виділяти кошти на утримання сина. Вона не взмозі самостійно забезпечувати нормальний рівень життя та розвитку сина. Домовленість з відповідачем про сплату аліментів відсутня. Аліменти на користь третіх осіб відповідач не сплачує. Позивач у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій на позовних вимогах наполягала та просила їх задовольнити. Не заперечувала проти розгляду справи без її участі та винесення заочного рішення. Відповідач, повідомлений судом належним чином про час та місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився і не повідомив суд про причини неявки. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч.4 ст.169 Цивільного процесуального кодексу України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд приходить до таких висновків. Відповідно до ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі ст.57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Статтею 60 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно із свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , повторно виданого 01.12.2016 року Заводським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, 15.11.2014 року сторони уклали шлюб, про що складено актовий запис №322 (а.с.4). Відповідно до свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого Заводським відділом реєстрації актів цивільним стану Запорізького міського управління юстиції, сторони є батьками неповнолітної дитини [PERSON] , [INFO] , актовий запис №381 (а.с.5). Згідно із довідки про реєстрацію місця проживання особи №04-19/2/711 від 08.12.2016 року [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . Разом з нею зареєстрований син [PERSON] , [INFO] (а.с.3). Судом встановлено, що на даний час дитина [PERSON] знаходиться на утриманні матері [PERSON] , проживає разом із нею. Відповідач [PERSON] матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здійбностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ст. 8 Закону України „Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8\~ст. 7 СК України\~при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Обов`язок батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття закріплений ч.2 ст.51 Конституції України\~та\~ст. 180 Сімейного кодексу України. У випадку ухилення батьків від виконання цього обов`язку, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу його матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст.181 Сімейного кодексу України). Аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, враховуючи обставини справи, а також те, що відповідач частково визнав позов, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами та не порушують прав та інтересів третіх осіб, тому позов є обґрунтованим. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, суд виходить з такого. На підставі ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 2 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 Сімейного кодексу України. Згідно з роз`ясненнями, що містяться у абз. 3 п. 17\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідач працює, інших неповнолітніх дітей та осіб на утриманні не має, стан його здоров`я є задовільним. На підставі наведеного, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі. Частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі по стягненню аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно з положеннями ст.88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved