Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог посилається на наступні обставини. Вона є власником житлового будинку [ADDRESS] , який їй належить на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 29 червня 1989 року та договору дарування від 08 серпня 1989 року. Відповідно до довідки № 5, виданої квартальним комітетом, в належному їй житловому будинку зареєстровані відповідачі по справі, які за адресою своєї реєстрації не проживають з вересня 1990 року. Реєстрація відповідачів для неї створює незручності, які полягають в тому, що вона позбавлена можливості отримати субсидію. Тому змушена звернутися до суду за захистом своїх прав та просить постановити рішення, яким усунути перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження належним їй житловим будинком [ADDRESS] , шляхом визнання [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування вищевказаним житловим приміщенням. Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2020 року дану справу було прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Учасникам справи було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі та одночасно надіслано копії позовної заяви та доданих до неї документів. Відповідачу було встановлено строк для надіслання (надання) до суду відзиву, у відповідності до ст.178 ЦПК України, на позовну заяву і всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову (а.с.37-38). Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження, судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть, якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.\~ Відповідачі, будучи належним чином повідомленні про розгляд справи, про що свідчить повідомлення про поштове відправлення (а.с.41-42), своїм правом на подання відзиву не скористалися. Крім того, відповідачі повідомлялися про розгляд справи судом на офіційному сайті «Судової влади» (а.с.39). Згідно ч.8\~ст.178 ЦПК України,\~у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно\~ст.71 ЦК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за\~\~ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до\~ст.72 ЖК України, визнання особи такою,\~\~що втратила право\~\~користування\~\~жилим приміщенням\~\~внаслідок\~\~відсутності\~\~цієї\~\~особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 29 червня 1989 року та договору дарування від 08 серпня 1989 року належить житловий будинок [ADDRESS] (а.с.9-13). Відповідно до довідки від 22 липня 2020 року, виданої квартальним комітетом № 5, у житловому будинку [ADDRESS] , крім позивачки та членів її сім`ї, зареєстровані відповідачі по справі (а.с.14). Однак, [PERSON] , [PERSON] за адресою реєстрації не проживають з вересня 1990 року. Факт їх непроживання підтверджується актом 22 липня 2020 року, складеним квартальним комітетом № 5 (а.с.15). Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За таких обставин, суд приходить до висновку, що [PERSON] ,\~ [PERSON] за адресою\~своєї реєстрації не проживають з 1990 року без поважних причин, не сплачують кошти за користування жилим приміщенням і комунальні послуги, не несуть інших витрат по\~\~утриманню житлового будинку та\~\~добровільно не усувають ці порушення, а тому, виходячи із вимог\~ст.71 ЖК України, позовні вимоги про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved