Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-31 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з ВАТ «Будівельна пересувна механізована колона № 2" на її користь заборгованість по заробітній платі, середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку в загальній сумі 61 434 грн. 78 коп. В судове засідання позивач не з'явилася, письмово просила справу слухати за її відсутності. Вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить їх задовольнити,проти заочного розгляду справи не заперечила. Відповідач також в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Причин неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надав і не скористався своїм правом участі у розгляді справи. За таких обставин, у відповідності до ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності і давши їм оцінку, суд приходить до висновку про необхідність задоволення даного позову, виходячи з наступного. З 05.05.2008 року [PERSON] працювала в ВАТ "Будівельна пересувна механізована колона № 2" на посадах економіста та начальника економічного відділу, що підтверджується копією трудової книжки (л.с.3-5). Наказом № 43-к від 27.08.2010 року від 27.08.2010 року [PERSON] звільнена, а заборгованість станом на 11.02.2011 року становить 12986 грн. 78 коп. (л.с.6). В день звільнення ВАТ "Будівельна пересувна механізована колона № 2" з позивачем не проведено розрахунку. Отже, при звільненні [PERSON] з роботи відповідачем порушено вимоги ст. 116 КЗпП, згідно з якими при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Статтею 117 КЗпП встановлено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. За розрахунком позивача середньомісячний заробіток [PERSON] становить 1514,00 грн. Період затримки на дату звернення до суду склав 32 повних місяці, тому роз за затримку розрахунку становить 1514,00 грн. х 32 місяці = 48 448,00 грн. Статтею 233 КЗпП України передбачено строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів: працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки (частина перша); у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком (частина друга). Конституційний Суд України (рішення №4-рп/2012 від 22.02.2012 року) дійшов висновку, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним. Що ж стосується вимог абз. 2,3 п.8 Постанови КМУ «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» N 100 від 08.02.1995р., то ними встановлено лише порядок розрахунку середньої місячної заробітної плати, що визначена законодавством, як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, в даному ж випадку розрахунок проводиться із середньоденної заробітної плати. Пленум ВС України в п.20 постанови від 24.12.99р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснив, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Суму розрахунку заборгованості по заробітній платі та середньомісячного заробітку за період затримки розрахунків відповідачем не спростовано. Отже, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 61 434 грн.78 коп. середнього заробітку за час затримки в розрахунку. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, обов'язок понести судові витрати у справі суд покладає на відповідача.

Outcome: approved