Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом Черкаської міської ради, треті особи: [PERSON] , Управління державного архітектурно-будівельного контролю Черкаської міської ради про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, посилаючись на те, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04.04.2007 №2-997 [PERSON] , стала власником &#189; частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд , що знаходиться в [ADDRESS] . Крім того, рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 30.05.2008 (справа № 2-3740-2007) за нею визнано право власності на гараж та прибудову до житлового будинку (а1) за вищевказаною адресою. Рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 08.11.2006 (справа № 2-820-2006) був проведений реальний розподіл домоволодіння по [ADDRESS] між нею і громадянином [PERSON] та встановлений порядок користування земельною ділянкою. Власником іншої частини домоволодіння, на підставі договору купівлі-продажу укладеного в 2006 році з громадянином [PERSON] , є - [PERSON] . Рішенням Черкаської міської ради від 28.02.2008 № 4-325 їй була передана у власність земельна ділянка площею 302,2 кв.м . по [ADDRESS] під належним їй нерухомим майном. Право власності на вказану земельну ділянку посвідчено державним актом від 03.07.2008 серія [NUMBER] . З метою покращення житлових умов мною в 2007 та 2009 роках була проведена реконструкція належної їй частини житлового будинку без отримання документів дозвільного характеру (завершене будівництво). В результаті проведених будівельних робіт з`явилась житлова прибудова (кімната A1-1) і прибудова (веранда а2). Проведення вищевказаних будівельних робіт здійснено з дотриманням архітектурних і будівельних норм та правил, а також було попередньо погоджено із [PERSON] (кімната А1-1 має спільну стіну). У вересні 2018 року КП «Черкаське обласне бюро технічної інвентаризації» провело технічне обстеження домоволодіння по провулку Заводському №75 та виготовило новий технічний паспорт на житловий будинок. Проте, розглянувши технічний паспорт на житловий будинок по [ADDRESS] Управління планування та архітектури Черкаської міської ради надало висновок від 05.11.2018 № 20863-01-М в якому зазначило, що: «Розташування прибудови літ. «а2» відповідає вимогам державних будівельних норм; Розташування житлової прибудови літ. «А1-1» не відповідає вимогам п.3.25* ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень». Тобто кімната «А1-1» розташована з порушенням вимог п. 3.25 Державних будівельних норм України (ДБН 360-92) стосовно нормативної відстані від сусідніх ділянок, але приміткою 1 таблиці 3.2 а* п. 3.25 а* ДБН 360-92* передбачена можливість зменшення нормативної відстані за взаємною згодою власників сусідніх земельних ділянок. Згодом 07.02.2019 вона звернулася із заявою про прийняття в експлуатацію об`єкта (разом із Декларацією про готовність об`єкта до експлуатації) до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Черкаської міської ради щодо узаконення самочинно збудованих приміщень, проте отримала відмову в зв`язку з порушенням вищевказаних будівельних норм і було рекомендовано звернутися до суду (лист від 19.02.2019 №170). У відповідності до статті 39 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» та Постанови КМУ від 13.04.2011 № 461 «Про затвердження порядку прийняття закінчених будівництвом об`єктів в експлуатацію» об`єкт після завершення будівництва повинен бути прийнятий в експлуатацію, що неможливо зробити у зв`язку з відсутністю права на виконання будівельних робіт. Відповідно до п.1.4 Інструкції № 127 (наказ Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №127 від 24.05.2001 «Про затвердження Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна») проводиться технічна інвентаризація новозбудованих (реконструйованих) об`єктів. Наразі виникла необхідність оформити право власності на самочинно збудовані об`єкти нерухомого майна, а саме: житлову прибудову (кімната А1 -1) і прибудову (веранда а2), але для цього їй як забудовнику необхідно здати завершений будівництвом об`єкт в експлуатацію відповідно до статті 331 ЦК України. Просить визнати за [PERSON] право власності на самочинно збудовані частини житлового будинку, а саме: житлову прибудову (кімната - «А1-1») і прибудову (веранда - «а2») по [ADDRESS] . Позивач та ї представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та заперечував проти їх задоволення. [PERSON] в судовому засіданні позовні визнала та не заперечувала проти їх задоволення. Представник Управління державного архітектурно-будівельного контролю Черкаської міської ради в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04.04.2007 № 2-997 є власником Ѕ частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в [ADDRESS] . Рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 30.05.2008 (справа № 2-3740-2007) визнано за [PERSON] право власності на гараж літ. Д та прибудову до житлового будинку (а 1 ) [ADDRESS] . Рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 08.11.2006 (справа № 2-820-2006) проведений реальний розподіл домоволодіння [ADDRESS] надвірними спорудами між [PERSON] та [PERSON] в частках Ѕ і Ѕ та встановлений порядок користування земельною ділянкою. Власником іншої частини домоволодіння [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу укладеного в 2006 році з громадянином [PERSON] , є - [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Частинами 1, 2 статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). Рішенням Черкаської міської ради від 28.02.2008 № 4-325 [PERSON] була передана у власність земельна ділянка площею 302,2 кв.м . по [ADDRESS] під належним їй нерухомим майном. Право власності на вказану земельну ділянку посвідчено державним актом від 03.07.2008 серія ЯЖ №111149. З позовної заяви вбачається, що з метою покращення житлових умов позивачем в 2007 та 2009 роках була проведена реконструкція належної їй частини житлового будинку без отримання документів дозвільного характеру (завершене будівництво). В результаті проведених будівельних робіт з`явилась житлова прибудова (кімната A1-1) і прибудова (веранда а2). Позивач зазначає, що проведення вищевказаних будівельних робіт здійснено з дотриманням архітектурних і будівельних норм та правил, а також було попередньо погоджено із [PERSON] (кімната А 1-1 має спільну стіну). В судовому засіданні з`ясовано, що в даному випадку спір виник в зв`язку з неможливістю введення в експлуатацію самочинно збудованих приміщень. Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч. 2 ст. 376 ЦК України). Пунктом 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва) 36 від 30.03.2012 року передбачено, що у справах, пов`язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК). Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п`ята статті 376 ЦК). Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів, тобто дій особи, спрямованих на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу. Відповідно до п. 10 «Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів" «затвердженого постановою КМУ від 13.04.2011 року, у випадку визнання права власності на самочинно збудований об`єкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого об`єкта. Пунктом 3 розділу II. Проведення технічного обстеження Порядку проведення технічного обстеження і прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, будівель і споруд сільськогосподарського призначення, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), збудовані на земельній ділянці відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 03 липня 2018 року № 158 передбачено, що технічне обстеження включає такі етапи: попереднє (візуальне) обстеження об`єкта, у тому числі огляд і фотографування об`єкта та його конструктивних елементів, виконання обмірів, визначення класу наслідків (відповідальності) об`єкта, аналіз проектної та іншої технічної документації (за наявності); детальне (інструментальне) обстеження об`єкта, у тому числі визначення параметрів і характеристик матеріалів, виробів та конструкцій, із залученням фахівців відповідної спеціалізації та атестованих лабораторій (за потреби). Якщо етапи технічного обстеження об`єкта, що проводилось, не збігаються з названими етапами, зазначаються фактично пройдені етапи технічного обстеження. На підставі інформації, отриманої під час технічного обстеження, з урахуванням виду, складності, технічних та інших особливостей об`єкта, проведених заходів, передбачених пунктом 3 цього розділу, а також даних технічного паспорта, проектної та іншої технічної документації на об`єкт (за наявності) виконавець проводить оцінку технічного стану об`єкта та складає звіт про проведення технічного обстеження (далі - звіт) за формою, наведеною в додатку 1 до цього Порядку. В додатку 1 до Порядку проведення технічного обстеження і прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, будівель і споруд сільськогосподарського призначення, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), збудовані на земельній ділянці відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт (пункт 4 розділу II) зазначено «Для забезпечення надійної та безпечної експлуатації об`єкта необхідно усунути виявлені під час його технічного обстеження недоліки (дефекти, пошкодження), зазначені в рекомендаціях (у разі відсутності недоліків (дефектів, пошкоджень) цей абзац не зазначається).» В технічному паспорті на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] експертом [PERSON] встановлено, що житлова прибудова літ. «А1-1» неможливість його надійної та безпечної експлуатації; прибудова літ. «а2» можливість його надійної та безпечної експлуатації. В ході судового розгляду встановлено, що позивачем [PERSON] одночасно ставилося питання про прийняття в експлуатацію об`єктів, а саме прибудови літ. «а2» та житлової прибудови літ. «А1-1». Управлінням планування та архітектури Департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради 08.11.2018 року було надано відповідь на звернення та надано інформацію, відповідно до якої розташування прибудови літ. «а2» відповідає вимогам державних будівельних норм; розташування житлової прибудови літ. «А1-1» не відповідає вимогам п. 3.25* ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських сільських поселень». 19.02.2019 року Управлінням держаного архітектурно-будівельного контролю Черкаської міської ради за результатами розгляду декларації про готовність об`єкта до експлуатації «Реконструкція частини житлового будинку за рахунок прибудови: кімнати «А1-1» і веранди «а2» за адресою [ADDRESS] .» - в технічному паспорті, у відмітці про проведення технічного обстеження, яке провела [PERSON] від 13.11.2018 року, зазначено «житлова прибудова літ «А1-1» - неможливість його надійної та безпечної експлуатації». Враховуючи вище вказаного Управління не має законних підстав зареєструвати декларацію про готовність об`єкта до експлуатації «Реконструкція частини житлового будинку за рахунок прибудови: кімнати «А1-1» і веранди «а2» за адресою [ADDRESS] Таким чином, позивач [PERSON] не позбавлена можливості в позасудовому порядку ввести в експлуатацію прибудову літ. «а2», оскільки вона відповідає вимогам державним будівельним нормам. В судовому засіданні позивачем [PERSON] не надано суду доказів, які б підтверджували, що житлова прибудова літ «А1-1» надійна та безпечна до експлуатації, а також те, що житлова прибудова відповідає архітектурним, технічним, санітарним та пожежним нормам. Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного, ст. 321, 328, 356, 357, 375, 376, 392, ЦК України,

Outcome: dismissed