Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-26 00:00:00

25.10.2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовними вимогами, якими просить суд: встановити факт родинного звязку між [PERSON], який помер 08.04.2011 року, та [PERSON], яка померла 06.11.2008 року, а саме встановити факт того, що [PERSON], померлий 08.04.2011 року згідно свідоцтва про смерть серії 1-ЖД №255086 від 09.04.2011р., був батьком [PERSON], померлої 06.11.2008 року згідно свідоцтва про смерть серії І-БК №126785; встановити факт належності Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №895110, виданого 27.12.2005 року Ізмаїльською районною державною адміністрацією, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №01.05.521.00774, спадкодавцю [PERSON], померлому 08.04.2011 року; визнати за [PERSON]в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого 08.04.2011 року, право власності на: житловий будинок з надвірними спорудами №51 по вул. 1 Травня в с. Озерне Ізмаїльського району Одеської області; земельну ділянку площею 2,34 га, кадастровий номер 5122084800:01:002:0578, яка розташована на території Озернянської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що державним нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на будинок та у звязку з тим, що у свідоцтві про смерть діда прізвище його вказано як «Муруян», а у свідоцтві про народження та шлюб матері позивача прізвище діда вказано як «Муруяну», тобто існує невідповідність у документах, які підтверджують родинні звязки між позивачем та спадкодавцем. Також, у свідоцтві про смерть дід вказаний як «Муруян», а у Державному акті на землю як «Муруяну». Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні. Відповідачі, сповіщені належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилися, надали до суду письмові заяви про розгляд справи без їх участі. У судовому засіданні були допитані свідки [PERSON], [PERSON], які є сусідами позивачки, та які пояснили, що [PERSON] дійсно був батьком [PERSON]. Зазначили, що їм відомо, що померлому [PERSON] видавалася земельна ділянка на території Озернянської сільської ради. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, заслухавши покази свідків, проаналізувавши положення чинного законодавства, заслухавши пояснення представника позивача, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії П-УР №050590, виданого Озернянською сільською радою Ізмаїльського району Одеської області 14.08.1959 року, 28.07.1959 року народилася [PERSON], матірю якої записана [PERSON], батьком - [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про одруження серії 1-ЖД №156545, повторно виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції 23.08.2011 року, 21.01.1984 року укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON], якій змінено прізвище з Муруяну на Штепа. Згідно свідоцтва про народження серії 1-ЖД №231665, виданого 15.07.2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, 16.10.1988 року народилася [PERSON], матірю якої записана [PERSON]. Згідно свідоцтва про смерть серії 1-БК №126785 від 19.02.2009р., виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у м. Києві, [PERSON] померла 06.11.2008р. Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-ЖД №255086, виданого Озернянською сільською радою Ізмаїльського району Одеської області 09.04.2011 року, [PERSON] помер 08.04.2011 року. Згідно свідоцтва про смерть серії 1-БК №310577 від 21.09.2012р., виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, [PERSON] померла 20.09.2012р. Згідно довідки Озернянської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області №4496 від 03.10.2011р. відповідно до запису у по господарській книзі №15 виконавчого комітету Озернянської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області [PERSON] належить на праві особистої власності житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований в с. Озерне по вул. 1 Травня, №51. Згідно з технічним паспортом, виготовленим КП Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації 25.09.2012 року, за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, с. Озерне, вул.1 Травня, б.51, розташований житловий будинок. Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №895110, виданого 27.12.2005 року Ізмаїльською районною державною адміністрацією, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №01.05.521.00774, власником земельної ділянки площею 2,34 га, кадастровий номер 5122084800:01:002:0578, яка розташована на території Озернянської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва вказаний [PERSON]. Що підтверджено листом Міськрайонного управління у Ізмаїльському районі та м. Ізмаїлі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області за № 3289/126-17 від 20.11.2017р. Згідно листа №1599 від 27.11.2017р. КП «Ізмаїльське МБТІ» житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований в с. Озерне по вул. 1 Травня, №51 належить [PERSON]. Згідно інформації Міськрайонного управління у Ізмаїльському районі та м. Ізмаїлі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області за № 3289/126-17 від 20.11.2017р. власником земельної ділянки площею 2,34 га, кадастровий номер 5122084800:01:002:0578, яка розташована на території Озернянської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва є [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №895110, виданого 27.12.2005 року Ізмаїльською районною державною адміністрацією, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №01.05.521.00774. Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить, зокрема: земельна ділянка площею 2,34 га, кадастровий номер 5122084800:01:002:0578, яка розташована на території Озернянської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. За життя [PERSON] заповіт не залишав, що підтверджено Витягом зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №32719482 від 10.12.2012 року. Спадкоємець першої черги за законом дружина спадкодавця [PERSON] в установлений законом шестимісячний строк подала заяву до нотаріуса про відмову від отримання свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя та відмову від прийняття спадщини після чоловіка [PERSON] на користь [PERSON]. Інший спадкоємець першої черги за законом син спадкодавця [PERSON] в установлений законом шестимісячний строк подав заяву до нотаріуса про відмову від прийняття спадщини після батька [PERSON] на користь [PERSON]. Онука [PERSON] - [PERSON] у встановлений законом строк звернулася до нотаріуса із заявою про відмову від прийняття спадщини після [PERSON] на користь [PERSON], копія якої наявна у матеріалах справи. Спадкоємцем за законом за правом представлення відповідно до ст. 1266 ЦК України після смерті [PERSON] є його онука [PERSON], яка у відповідності до ст.1269 ЦК України звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після [PERSON], копія якої наявна у матеріалах справи. Осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині після смерті [PERSON] відповідно до ст. 1241 ЦК України, немає. Інших спадкоємців немає. Письмовою відповіддю державного нотаріуса Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області за №3423/02-14 від 10.12.2012р. позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на будинок та у звязку з тим, що у свідоцтві про смерть діда прізвище його вказано як «Муруян», а у свідоцтві про народження та шлюб матері позивача прізвище діда вказано як «Муруяну», тобто існує невідповідність у документах, які підтверджують родинні звязки між позивачем та спадкодавцем. Також, у свідоцтві про смерть дід вказаний як «Муруян», а у Державному акті на землю як «Муруяну». Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Згідно ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до п.п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Спадкоємець повинен надати нотаріусу правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності спадкодавця на нерухоме майно. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п. 3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до ст. 316 Цивільного Кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. У п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №15 від 25.05.1998 року) «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що відповідно до п.1 ст.273 ЦПК суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв'язку із втратою годувальника. Відповідно до п.6 ч.1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя та по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з імям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У відповідності до п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №15 від 25.05.1998 року) „Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу. Так, відповідно до свідоцтва про народження серії П-УР №050590 14.08.1959 року, [PERSON] її батьком записаний [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про одруження серії 1-ЖД №156545 від 23.08.2011 року, [PERSON] змінила прізвище на Штепа. Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №895110, виданого 27.12.2005 року прізвище спадкодавця українською мовою зазначене як «Муруяну», а у свідоцтві про смерть серії 1-ЖД №255086 від 09.04.2011 року прізвище спадкодавця вказане як «Муруян». Також, з показів свідків [PERSON], [PERSON], які є сусідами позивача, та які пояснили, що [PERSON] дійсно був батьком [PERSON]. Зазначили, що їм відомо, що померлому [PERSON] видавалася земельна ділянка на території Озернянської сільської ради. Суд вважає, що дослідженими в судовому засіданні доказами встановлена наявність підстав для визнання факту родинного звязку між [PERSON], який помер 08.04.2011 року, та [PERSON], як між батьком та дочкою, та встановлення факту належності Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №895110, виданого 27.12.2005 року Ізмаїльською районною державною адміністрацією, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №01.05.521.00774, спадкодавцю [PERSON], померлому 08.04.2011 року. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до роз'яснень п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Стаття 57 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved