Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-22 00:00:00

24 лютого 2020 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] в якому просив змінити розмір аліментів, що стягуються з нього на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] з 1/4 частини від його доходу (заробітку) на 1/6 частину. В обґрунтування позову зазначив, що рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 жовтня 2006 року з нього на користь відповідача стягнуті аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини від його доходу (заробітку) щомісячно, починаючи з 04.05.2006 року до досягнення сином повноліття. З 2011 року він перебуває у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] , від яких [INFO] у них народився син [PERSON] , який на теперішній час проживає із [PERSON] . Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.04.2016 року з нього на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі 1/6 частини від його доходу (заробітку) щомісячно, починаючи з 16.03.2016 року до досягнення сином повноліття. На даний час з нього стягуються аліменти у розмірі 1/4 частини та 1/6 частини на утримання дітей, у зв`язку з чим вони мають різне матеріальне забезпечення, оскільки син від першого шлюбу знаходиться у більш кращому ніж о другий син. Також вказує на те, що страждає на хронічні захворювання - виразкова хвороба, хронічний панкреатит, ЛДПК, ГБ, перебуває на диспансерному обліку . Щомісячно на своє лікування витрачає приблизно 1500 грн. У зв`язку із чим вимушений звернутися до суду із даним позовом. Ухвалою від 09 червня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач 20 липня 2020 року подала до суду відзив на позов, в якому просила відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування зазначила, що відповідач має можливість сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. Також вказала, що розмір стягнутих з відповідача аліментів не перевищує 50% від його заробітку, а також те, що третя особа має можливість звернутися до суду із позовом про збільшення розміру аліментів, якщо її не влаштовує визначений судом розмір. Вважає, що відповідач не довів перед судом будь-які зміни у бік суттєвого погіршення матеріального стану з часу присудження з нього аліментів і що такі зміни є підставою для застосування ст.. 192 СК України. Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги , просив задовольнити для забезпечення матеріальної рівності дітей. Додатково пояснив, що потребує коштів на своє утримання та лікування. Адвокат Марченко Є.В. підтримав позов позивача, з підстав зазначеним останнім, просив задовольнити. Відповідач у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову, з підстав викладених у відзиві на позов. Зазначила, що вона працює сімейним лікарем та отримує заробітну плату у розмірі 5000,00 гривень. Третя особа, допитана у якості свідка, у судовому засіданні показала, що від фактичних шлюбних відносин з [PERSON] є син [PERSON] . З [PERSON] вона проживала однією сім`єю до грудня 2019 року. З 2011 року по 2019 рік у них був спільний бюджет. За рішенням суду з [PERSON] на її користь стягнуті аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/6 частини від доходу [PERSON] . Виконавчий лист про стягнення аліментів вона не подавала до виконавчої служби. Після припинення спільного проживання [PERSON] добровільно надає допомогу в рахунок аліментів у сумі 3000-3200 грн. залежно від місяця. Заробітну плату вона отримує у розмірі 4600 грн. Просила позов задовольнити, оскільки вважає, що стягнення аліментів на старшого сина позивача у більшому розмірі є несправедливим, діти повинні отримувати однакову матеріальну допомогу від батька. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] має двох неповнолітніх синів : [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження Серії [NUMBER] від 01.12.2005 та Серії [NUMBER] від 16.04.2013 відповідно (а.с.12,11). Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.10.2006 року з [PERSON] стягнуті аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 04 травня 2006 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.8). Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.04.2016 року з [PERSON] стягнуті аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 16.03.2016 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.9). [PERSON] працює та отримує заробітну плату, за період з липня 2019 року по червень 2020 року нарахована заробітна плата складає 296072,16 грн., розмір утриманих та перерахованих аліментів на користь [PERSON] за вказаний період складає 59477,63 грн., що підтверджується наданими позивачем довідками ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг». Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-якого з них змінити розмір встановлених аліментів або звільнити від їх сплати. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ(78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аналізуючи зміст ст. ст. 181,192 СК України, суд приходить до висновку, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Так,Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду. У статті 192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я як особи, з якої стягуються аліменти, так і особи, на чию користь вони стягуються, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому, виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів та доведеними при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду. Із зазначених норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього. Крім того, пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів, у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі № 6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). З аналізу зазначених правових норм також вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст..ст. 12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі ст.ст. 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи надані сторонами докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем не доведено підстав для задоволення позову, передбачених ст.192 СК України. Так, належних та допустимих доказів того, що з моменту постановлення судового рішення суттєво погіршився матеріальний стан позивача або стан його здоров"я, через що він не має змоги виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. Що ж стосується посилання позивача в якості підстави позову на те, що з нього стягнуті аліменти на утримання неповнолітніх синів у різних розмірах, та діти знаходяться у різних матеріальних становищах, суд не бере до уваги, оскільки на час ухвалення рішення суду про стягнення аліментів на утримання другого сина, позивач був обізнаний у тому, що з нього на користь дитини від першого шлюбу стягнуті аліменти у розмірі 1/4 частини від його доходу та він погодився із визначеним судом розміром стягнутих аліментів на сина [PERSON] . Крім того, у судовому засіданні встановлено, що [PERSON] не зверталася до виконавчої служби із виконавчим листом про стягнення аліментів та відповідач добровільно сплачує аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 3000-3200 гривень щомісячно, залежно від отриманого доходу. Відтак, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про те, що належних та допустимих доказів того, що змінились обставини, що існували на момент постановлення рішення про стягнення аліментів, визначені ст. 192 СК України, що дають підстави для зменшення розміру аліментів, позивачем суду не надано. Також, позивачем не надано і доказів зміни його матеріального чи сімейного стану, стану здоров`я, внаслідок чого виникла необхідність у зменшенні розміру аліментів через неможливість їх сплачувати у визначеному розмірі. Інші доводи позивача не можуть бути прийняті судом, оскільки не відносяться до безумовних підстав для зменшення розміру аліментів. Таким чином, враховуючи вищевикладене та те, що належних доказів в обґрунтування позову не надано, суд не вбачає підстав для задоволення вимог про зменшення розміру аліментів, а тому відмовляє в задоволенні позову. Додатково суд зазначає, з урахуванням матеріального стану позивача, маючи на виконанні у примусовому порядку один виконавчий лист, піклуючись за рівне матеріальне становище своїх дітей, не позбавлений у добровільному порядку надавати допомогу сину [PERSON] , 2013 року народження, у розмірі не меншому, ніж сину [PERSON] , 2005 року народження. Оскільки суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, то відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed