Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-27 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на утримання їх неповнолітнього сина [PERSON]. Свої вимоги позивач мотивує тим, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі, який на даний час розірвано. Від вказаного шлюбу у них народилася дочка [PERSON], 16.01.1997 року та син [PERSON], [INFO] Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 28.07.2008 року із відповідача на утримання вказаних дітей стягувалися аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Станом на дату подання позову [PERSON] досягла повноліття, а тому аліменти на її утримання, згідно вказаного рішення, не стягуються. Водночас аліменти на утримання спільного сина сторін [PERSON] стягуються у розмірі 1/6 частини заробітку відповідача, що на думку позивача є недостатнім для належного матеріального утримання дитини, яка часто хворіє та навчається, що в свою чергу потребує значних матеріальних витрат. [PERSON] хоч і перебуває на утриманні матері, але і зі сторони батька також потребує матеріальної допомоги. Відповідач по справі є працездатною здоровою людиною, а тому він спроможний та повинен надавати матеріальну допомогу на утримання свого сина у розмірі, який буде достатнім для належного забезпечення потреб останнього. Оскільки сторонам добровільно домовитися про зміну розміру аліментів не вдалося, позивачка звернулася до суду з вказаним позовом та просила стягувати з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, однак звернулась до суду із заявою, згідно з якою просила справу розглядати за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала повністю та проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не зявився із невідомих для суду причин, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином у порядку встановленому чинним законодавством, хоча , клопотання про розгляд справи за його відсутністю чи про перенесення розгляду справи не надіслав, заперечення на позовні вимоги чи пояснення до суду також не надіслав. Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд, враховуючи письмову заяву позивача розглядає справу за відсутності сторін, по матеріалах справи заочно. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення із наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про народження, серії І-ФП №098742 від 23.06.2000 року, [PERSON] народився 08.06.2000 року, а його батьком зазначений [PERSON]. Згідно з рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 28.07.2008 року з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON], яка змінила своє прізвище на [PERSON] в результаті укладення шлюбу, що стверджується відповідним свідоцтвом про шлюб серії І-СР №101610 від 20.09.2013 року, стягувалися аліменти на утримання дочки [PERSON] та сина [PERSON] в розмірі 1/3 частини зі всіх видів заробітку, але мінімальний розмір аліментів не може бути меншим ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як вбачається із свідоцтва про народження [PERSON] (серії І-ФП №069396 від 04.04.1997 року) станом на дату подання позовної заяви остання є повнолітньою, а тому аліменти, відповідно до вказаного вище рішення суду щодо неї не стягуються, а оскільки аліменти були визначені судом у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку на обох дітей, то відповідно аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON] стягуються у розмірі 1/6 частини заробітку відповідача. Згідно із ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України віл 27.02.1991 року № 789-ХІІ і набула чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 27 вищезазначеної Конвенції, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Як вбачається зі ст.150 СК України, батьки зобовязані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобовязані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобовязані поважати дитину. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Отже, кожній дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, що зобов`язані забезпечувати обоє батьків. Згідно ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Таким чином ч.1ст.192\~СК України\~наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров"я особи з якої стягуються аліменти або особи, яка отримує аліменти та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. На думку суду, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, отримувача аліментів та неповнолітньої дитини, при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду. Відповідно до довідки від 21.04.2017 року №119, виданої технікумом газової і нафтової промисловості Одеської національної академії харчових технологій, [PERSON] був зарахований на денне відділення до Відокремленого підрозділу «Технікуму газової та нафтової промисловості Одеської національної академії харчових технологій» за державним замовленням. Таким чином судом вбачається, що неповнолітній [PERSON] здійснює навчання, що в свою чергу повязане із значними матеріальними витратами. При розгляді вказаної справи, суд враховує матеріальне становище відповідача, оскільки відповідач є працездатним та матеріально забезпеченим, а тому може і зобовязаний надавати допомогу на утримання свого сина у розмірі, який буде достатнім для нормального забезпечення його життя, так як доказів про своє скрутне матеріальне становище відповідач суду не надав, окрім того суд враховує, що позивач знаходиться на «Д» обліку в Золотоніській ЦРЛ по вагітності, що стверджується відповідною довідкою доданою до матеріалів справи, а тому не може в повній мірі працювати та матеріально забезпечувати свого неповнолітнього сина. Положеннями ст. 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.\~ Згідно з абз. 4 п. 17\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства\~та стягнення аліментів»,\~розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2\~ст. 182 СК України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Також, згідно з п. 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім'ї. Під зміною сімейного стану розуміється з'явлення у сім'ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов'язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров'я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров'я платника аліментів. За таких обставин суд вважає, що неповнолітній син сторін по справі [PERSON] потребує допомоги від обох батьків, та враховуючи, що вагітна мати, яка, окрім іншого, має ще на утриманні одну дитину, яка навчається, матеріальну допомогу своєму сину надає, але її недостатньо, враховуючи матеріальний стан позивача та додаткові витрати, які необхідно здійснювати у звязку із навчанням сина у навчальному закладі, а тому вважає, що батько має можливість та зобовязаний надавати допомогу дитині яка навчається на рівні із матірю цієї дитина, яка обґрунтовано має бути більшою ніж 1/6 частини його доходу, тому суд вважає, що розмір аліментів, які необхідно стягнути із відповідача на користь позивача у розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку є обґрунтованим та таким, що буде відповідати інтересам сторін та неповнолітнього [PERSON] На підставі\~ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Суд також вважає, що судовий збір підлягає стягненню із відповідача на користь держави у порядку визначеному ст. 88 ЦПК України судових витрат. На підставі зазначеного та

Outcome: approved