Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-31 00:00:00

02 жовтня 2017 року представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання колишньої дружини [PERSON] у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу). Представник позивача мотивує вимоги тим, що 06.03.1992 року між сторонами було зареєстровано шлюб, від якого мають сина [PERSON] [INFO]. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 27.03.2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Зареєстрований Палацом одруження ,,Дарницький" за номером № 412 у книзі реєстрації актів про укладання шлюбу від 06.03.1992 року. З 01.09.1979 року по 02.12.1996 року [PERSON] перебувала у трудових відносинах з різними підприємствами державного та приватного сектору. Після народження дитини перебувала у неофіційній декретній відпустці та згодом звільнилася з посади бухгалтера приватного підприємства ,,Інтерконтакт". Після народження, у дитини було встановлено ряд захворювань у зв'язку з чим він перебував під постійним наглядом лікарів та потребував догляду позивачки. Після покращення стану здоров'я дитини з 2006 року, позивач обговорювала з відповідачем питання щодо виходу на роботу, однак останній запевнив про самостійну можливість забезпечувати сім'ю. Позивач допомагала відповідачу облаштовувати житло, займалася вихованням сина та продовжувала покращувати його здоров'я. Крім того позивачці доводиться піклуватися про свою одиноку хвору на рак матір [PERSON] Наданий час позивач є тимчасово непрацюючою особою, джерел доходів не має, потребує матеріальної допомоги, а колишній чоловік такої допомоги не надає , що є підставою її звернення з даним позовом в судовому порядку. Представником відповідача [PERSON] - [PERSON] до суду було подано заперечення на позовну заяву відповідно до якого в задоволенні позовних вимог просив відмовити, оскільки позивачка не потребує та не має права на утримання. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги просила задовольнити в повному обсязі з вищевикладених підстав, вказуючи на те, що вона на даний час не має зимоги працевлаштуватися, має захворювання очей, також їй апотрібно доглядати за своєю матір»ю, що потребує стороньої допомоги. В судовому засіданні відповідач [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечив в повному обсязі обґрунтувавши поясненнями, що позивач має вищу освіту однак після звільнення з посади бухгалтера приватного підприємства ,,Інтерконтракт» іншої роботи ніколи не шукала, хоча мала для цього можливості, крім того позивач не потребує матеріальної допомоги, оскільки 07.08.2013 року між ПАТ ,,КБ НАДРА" [PERSON] було оформлено договір строкового банківського вкладу на загальну суму 19900 доларів США, який було 15.04.2014 року достроково розірвано позивачем, кошти перераховано на поточний рахунок та виплачено готівкою позивачу, яку остання витратила на власні потреби, їх спільний син [PERSON] проживає разом з ним та повністю знаходиться на його утриманні, відповідач будь якої участі в утримані сина не приймає. Також вимоги позивача не грунтуються на вимога законодавства, так як позивач є дієздатною та працездатною особою. Заслухавши пояснення позивача, відповідача , дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 06.03.1992 року Палацом одруження ,,Дарницький" між сторонами [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, від якого мають сина [PERSON] [INFO], що проживає з відповідачем з 2014 р. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 27.03.2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Відповідач працює в Національному університеті ,,Києво-Могилянської академії», обіймає посаду доцента, кандидат наук. Загальна сума доходу [PERSON] за період з січень 2017 року по грудень 2017 року становить 206225,44 грн. Позивачка є особою працездатного віку має вищу економічну освіту, як встановлено в судовому засіданні не працює з моменту декретної відпустки по догляду за дитиною, ( сина [PERSON]) . Обставини, на які посилається позивач ( догляд за дитиною, в зв»язку з хворобами, хвороба її матері), що перешкоджали їй в подальшому працевлаштуватися, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду. Відповідно до положень ст. 75 СК України - дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. За положеннями ч. 2 ст. 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Згідно із ч.ч. 3, 4 ст. 75 СК України непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Згідно частин ст. 76 СК України розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Особа має право на утримання і тоді, коли вона стала особою з інвалідністю після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу. Якщо на момент розірвання шлюбу жінці, чоловікові до досягнення встановленого законом пенсійного віку залишилося не більш як п'ять років, вона, він матимуть право на утримання після досягнення цього пенсійного віку, за умови, що у шлюбі вони спільно проживали не менш як десять років. Якщо у зв'язку з вихованням дитини, веденням домашнього господарства, піклуванням про членів сім'ї, хворобою або іншими обставинами, що мають істотне значення, один із подружжя не мав можливості одержати освіту, працювати, зайняти відповідну посаду, він має право на утримання у зв'язку з розірванням шлюбу і тоді, якщо є працездатним, за умови, що потребує матеріальної допомоги і що колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу.Право на утримання у цьому випадку триває протягом трьох років від дня розірвання шлюбу. Обгрунтовуючи підстави звернення з цим позовом до суду, позивач посилається на те, що вона має право на утримання, оскільки не працювала з 1996 року через захворювання сина, має поганий стан здоров' я, здійснює догляд за хворою матір'ю [PERSON] , що потребує значних фінансових витрат. Водночас згідно листа ПАТ ,,КБ НАДРА" , [PERSON] було оформлено договір № 1682547 строкового банківського вкладу (депозит) на загальну суму 19900 доларів США. 15.04.2014 року депозитний вклад було достроково розірвано [PERSON] і кошти перераховано на поточний рахунок . сума перерахованого депозиту булла проконвертована у національну валюту та виплачена готівкою у розмірі 223785,24 грн. з використанням платіжної банківської карти. В судовому засіданні позивач не заперечила, що використала кошти на власні потреби. Крім того в матеріалах справи відсутні будь-які докази понесення позивачем значних витрат на обслуговування своєї життєдіяльності, як і докази наявності у позивача витрат на лікування. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Виходячи з положень ст. 75 СК України, якою визначено, що право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу, суд приходить до висновку, що позивачка з врахуванням наданих нею доказів на які посилається як на підставу для задоволення її вимог, не має права на утримання (аліменти), оскільки згідно з законом не потребує матеріальної допомоги. Згідно правової позиції, викладеної в Постанові Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року в справі №6-3066цс15, за положеннями ч. 2 ст. 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Згідно із ч.ч. 3, 4 ст. 75 СК України непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов'язання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, а саме: перебування в зареєстрованому шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах після розірвання шлюбу (стаття 76 СК України); непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення. Таким чином право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом. Суд оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки не знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що не ґрунтуються на вимогахчинного законодавства України, а тому позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed