Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-11 00:00:00

1. Вимоги та заперечення сторін. У жовтні 2019 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Вказував, що він та відповідачка є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] . Останні три роки відповідачка не бачила дитину, наразі відбуває покарання в місцях позбавлення волі. Зазначив, що [PERSON] показала дочку дільничному педіатру лише у віці 1 року, немовляті було встановлено діагноз гіпотрофія (дефіцит маси тіла). Тобто ще в той час відповідачка виявила байдужість до дитини, самоусунулась від її виховання та утримання. Просив позбавити відповідачку батьківських прав та стягнути на свою користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Відповідачка позов визнала частково. Зазначила, що після народження дитини мала матеріальні труднощі, а наразі не має змоги опікуватися дитиною через відбування покарання у колонії, має власне житло, в якому бажає облаштувати умови для виховання та розвитку дитини. Не заперечувала проти стягнення аліментів. Представник третьої особи вважала недоцільним позбавлення батьківських прав відповідачку, оскільки це не відповідатиме інтересам дитини. 2. Щодо фактів. [PERSON] народилась [INFO] , її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). Рішенням колегії Центральної районної адміністрації Маріупольської міської ради від 24.05.2017 року № 97 вирішено визначити місце проживання малолітньої [PERSON] разом з батьком за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10) З довідки-характеристики на [PERSON] вбачається, що останній зарекомендував себе з посереднього боку, з сусідами підтримує добрі стосунки, у зловживанні алкогольних напоїв та наркотичних засобів помічений не був, приводів за порушення громадського порядку не мав (а.с. 11). З характеристики на засуджену [PERSON] , наданої начальником ДУ «Приазовська виправна колонія № 107» вбачається, що відповідачка судима Приморським районним судом м. Маріуполя Донецької області за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік; Іллічівським районним судом м. Маріуполя Донецької області за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі з випробувальним строком 1 рік; 10.10.2017 року засуджена Жовтневим районним судом м. Маріуполя Донецької області за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі з випробувальним строком на 1 рік. Ухвалою Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 15.08.2018 року скасовано звільнення від покарання з випробуванням, засуджену направлено для відбування покарання у вигляді 2 років позбавлення волі. Засуджена [PERSON] в місцях позбавлення волі перебуває з 28.04.2019 року. У колонії працевлаштована до бригади з виготовлення сіткового волокна. До праці намагається ставитись сумлінно, пристосувалась до виконання режимних вимог, у відношенні до представників адміністрації стримана, з іншими засудженими не завжди знаходить спільну мову. За характером легковажна, старанна, несамокритична. Провину у скоєному визнає, зі слів, розкаюється (а.с. 37). Початок строку - 29.04.2019 року, кінець строку - 28.04.2021 року (а.с.13). З характеристики на дитину [PERSON] вбачається, що дівчинка відвідує дошкільний навчальний заклад я/с № 66 «Вербинка» з вересня 2018 року. Дитина за характером товариська, активна та весела, допитлива, добре засвоює навчальний матеріал. Виховує дитину батько, дівчинка охайна, доглянута. Мати дитини у закладі не з`являлась, забирає з дитячого садочку [PERSON] батько або бабуся [PERSON] (а.с.12). З виписки з амбулаторної карти дитини [PERSON] вбачається, що дитина прибула до дільниці у лютому 2017 року, оглянута з діагнозом гіпотрофія (дефіцит маси тіла). Протягом 2 років до поліклініки дитину приводить бабуся та батько, дівчинка набрала масу тіла, стала активнішою, охайно одягнута. Рекомендації лікаря батько та бабуся виконують (а.с.14). За висновком виконавчого комітету Маріупольської міської ради № 01.1-01-23-72 від 05.06.2020 року, орган опіки та піклування вважає недоцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] , оскільки вона відбуває покарання в місцях позбавлення волі, тобто на теперішній час має поважні причини невиконання нею батьківських обов`язків щодо виховання, розвитку та утриманню доньки (а.с.48-49) 3. Щодо права. Виходячи з положень ст. 150 Сімейного кодексу України (далі - СК) батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Частиною 1 статті 164 СК встановлено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Верховний суд України у п. 15 постанови Пленуму № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Абзацом 2 п. 18 вказаної постанови передбачено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Статтею 9 Конвенції «Про права дитини» передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім"ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки повинні утримувати своїх неповнолітніх дітей. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. З роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у Постанові № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вбачається, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. 4. Висновки суду. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Якщо такий результат не передбачається, то позбавлення батьківських прав не дасть дитині полегшення. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо тих дітей, стосовно яких ними була вчинена протиправна поведінка. Суд не може не погодитись з твердженням позивача про неналежне ставлення відповідачки до виховання своєї доньки, враховує її особу, яка неодноразово притягувалася до кримінальної відповідальності за скоєння крадіжок. Проте з іншого боку враховує об`єктивну неможливість виконання Сменовою обов`язків щодо виховання та розвитку доньки через перебування у місцях позбавлення волі, її намір змінити відношення до дитини. Позбавлення батьківських прав є втручанням у приватне і сімейне життя. Однак, на думку суду, у розглядуваній ситуації таке втручання не є виправданим і пропорційним, оскільки матеріали справи не свідчать про умисне невиконання відповідачкою своїх обов`язків, зокрема, стосовно участі у вихованні дитини. Протягом першого року життя дитини відповідачка дійсно проявляла недбалість щодо її належного утримання, наслідком чого став дефіцит маси тіла немовляти, яке було передано під опіку батька. Однак з того часу минуло три роки і суд не має фактичних даних, які б поза розумним сумнівом спростовували твердження відповідачки про зміну нею свого ставлення до виконання батьківських обов`язків. Суду не було надано доказів того, що відповідачка перебуває на обліку щодо захворювання на алкоголізм чи наркоманію, жорстоко поводилася з дитиною, або своєю поведінкою негативно впливає на її виховання. При цьому факт заперечення відповідачкою позовних вимог про позбавлення батьківських прав свідчить про наявність у неї бажання піклуватись про свою доньку. Ухилення від виконання юридичного обов`язку завжди є актом свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Неможливість відповідачки на даний час брати участь у вихованні [PERSON] , піклуватись про її розвиток, приділяти доньці належну увагу обумовлена об`єктивними обставинами, оскільки остання відбуває покарання у місцях позбавлення волі. Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов`язків щодо виховання. Необхідно також установити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо. Для виявлення таких обставин суд ретельно перевірив докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та вважає, що позбавлення батьківських прав є крайньою мірою відповідальності, тому суд застосовує її тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Позивачем не надані суду допустимі та беззаперечні докази винної поведінки та свідомого нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками, які б свідчили про необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, проаналізувавши матеріали справи, а також враховуючи намір відповідачки після звільнення змінити своє відношення до виховання [PERSON] , яку дуже любить, суд приходить до висновку, що певна вина відповідачки в неналежному виконанні своїх батьківських обов`язків відносно дитини є, однак вважає, що позбавлення батьківських прав є передчасним, оскільки змінити її поведінку в кращу сторону у даному випадку можливо. Враховуючи, що дитина проживає з батьком, а мати не заперечує проти стягнення з неї аліментів, суд вважає необхідним задовольнити цю вимогу позивача у повному обсязі. 4. Щодо судових витрат. Позивачем сплачено судовий збір в розмірі 768, 40 грн. за вимогу про позбавлення батьківських прав. Оскільки в задоволенні цієї вимоги відмовлено, на підставі п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: partial