Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, третя особа- Печенізький РС ГУДМС України в Харківській області. Позивач в позові вказує, що він є власником будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Цей житловий будинок належить йому відповідно до договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Печенізької державної нотаріальної контори 11 вересня 2001 року за № 922. Разом з ним в будинку зареєстровані [PERSON], але фактично проживає лише [PERSON], [PERSON]. Позивач вказує, що відповідачка по справі не проживає за даною адресою з 2006 року. Всі витрати на утримання та ремонт домоволодіння та земельної ділянки несе позивач. Позивач просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням- домоволодінням з надвірними будівлями по [ADDRESS] Позивач в судовому засіданні позов підтримав повністю, та просив його задовольнити. Відповідачка в судові засідання призначені на 24.11.2014 р. та 23.12.2014 року не прибула, хоча про день, час та місце слухання справи повідомлялась належним чином згідно ст.74 ЦПК України, причину неявки суду не повідомила, але на адресу суду повертались конверти з повістками про виклик відповідачки в судове засідання, відправлені на адресу її зареєстрованого місця проживання (згідно адресно-довідкової картотеки [PERSON], [INFO] зареєстрована проживаючою [ADDRESS]) з поміткою пошти «за закінченням терміну зберігання». Суд вважає, що відповідачка належним чином повідомлялася про розгляд справи та відповідно до вимог ч.5 ст.74 ЦПК України розглядає дану цивільну справу за її відсутності. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч.4 ст.169, ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи - Печенізької РСГУДМС України в Харківській області в судове засідання не прибув, хоча про день, час та місце слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надав. Дослідивши надані позивачем письмові матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд вважає, що позовні вимоги обгрунтовані, не протиречать закону та підлягають задоволенню. До такого висновку суд прийшов виходячи з наступного. Згідно ч.3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно договору дарування від 11.09.2001 р., технічного паспорта на будинок - [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS].( а.с.7-10). Згідно довідки виконкому Мартівської сільської ради Харківської області № 506 від 29.09.2014 р. та акта депутата Мартівської сільської ради від 24.09.2014 р. дійсно колишня дружина [PERSON]- [PERSON] не проживає з 2006 року по теперішній час в [ADDRESS] ( а.с.11-12). Свідки [PERSON], [PERSON] суду пояснили, що [PERSON] була дружиною позивача, після розірвання шлюбу вона з 2006 року не проживає за адресою : [ADDRESS], вони її в с.Мартове за цей час не бачили. Порядок користування жилими приміщеннями в будинках приватного житлового фонду регулюється главою 6 ЖК України. Згідно ч.1 ст. 163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою ст.71 ЖК України. Відповідно до глави 6 ЖК України «Користування житловими приміщеннями у будинках (квартирах) приватного житлового фонду» (ст.ст. 150, 156, 158) та ст.ст.11, 319, 405, ЦКУ підставами для виникнення права користування житловими приміщеннями , які належать громадянам на праві приватної власності, можуть бути: або- існування права власності на це приміщення; або - наявність факту проживання члена сім'ї власника житла разом із самим власником у цьому житловому приміщенні та спільного користування ними цим житлом, або - укладення цивільно-правових угод, відповідно до яких до особи переходить право користування таким приміщенням. Як вбачається з матеріалів справи власником спірного будинку на цей час є [PERSON]. Правовстановлюючих документів, які вказують на наявність у [PERSON] права власності на спірний будинок не має. Шлюб між сторонами за рішенням суду розірвано. (а.с.27-28). Відповідно ч.2 ст. 2 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Той факт, що за адресою позивача зареєстрована особа, яка фактично за цією адресою не проживає, а саме [PERSON], створює перешкоди для реалізації [PERSON] свого гарантованого законом права на власний розсуд розпоряджатися майном, що належить йому на праві приватної власності. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи, що [PERSON] не проживає за адресою, вказаною у позові і дані про реєстрацію, не відповідають дійсному місцю її проживання, вона підлягає зняттю з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] і суд вважає, що необхідно визнати її такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]

Outcome: approved