Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

17 травня 2021 року [PERSON] звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі ПАТ «Кривбасзалізрудком») про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я, посилаючись на те, що він протягом тривалого часу працював в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, внаслідок чого захворів на професійне захворювання. Висновком МСЕК від 25.04.2000 року йому первинно встановлено 30 % втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням та третю групу інвалідності. Після неодноразових переоглядів, 23.05.2006 року йому повторно встановлено 30% втрати професійної працездатності з яких 10% по ВСП, 20% по радикулопатії, з 01 травня 2006 року безстроково, група інвалідності не визначена. Позивач вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що в наслідок професійного захворювання позивач відчуває стійкий біль та обмеження рухів в уражених відділах хребта, посилення болю при ході, фізичному навантаженні, тривалому положенні сидячи, іррадіацію болю в нижні кінцівки, періодичне оніміння в ногах. Позивача турбують судоми гомілкових м`язів, періодичне оніміння в пальцях кистей. Позивач відчуває загальну слабкість, його турбує задишка при незначному фізичному навантаженні, головний біль, підвищення артеріального тиску. В наслідок постійних больових відчуттів, які турбують навіть у нічний час, порушується сон позивача, що не дозволяє нормально відпочивати, призводить до зниження уваги в денний час доби до постійного відчуття втоми, перебування позивача в напруженому стані, стані роздратованості. Позивач змушений постійно проходити курси медикаментозного лікування. Порушено звичний для нього спосіб життя, професійне захворювання вимагає додаткових зусиль для організації життя, порушено нормальні життєві зв`язки внаслідок неможливості вести активне життя. У зв`язку із отриманими професійними захворюваннями йому заподіяна моральна шкода, розмір оцінює в 180\~000 грн., яку просив стягнути з відповідача. 18 травня 2021 року судом постановлена ухвала про відкриття провадження та призначення розгляду в порядку спрощеного провадження без виклику сторін за наявними у справі доказами. 09 червня 2021 року судом отримано клопотання відповідача про розгляд справи\~у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, які за результатами розгляду ухвалою суду залишені без задоволення. Відповідач скористався правом надання відзиву, у якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування зазначив, що стаж роботи позивача у шкідливих умовах праці на шахті «Октябрська» Криворізького державного залізорудного комбінату (правонаступником якого є відповідач) склав лише 1 рік 10 місяців. Але причиною настання професійного захворювання стала робота позивача в шкідливих умовах протягом тривалого часу на інших підприємствах, за що відповідач не може нести відповідальність за шкоду завдану позивачу ні інших підприємствах. Під час роботи позивача на підприємстві відповідача правовідносини з відшкодування моральної шкоди регулювалися Правилами відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 р. № 472, згідно з пунктом 38 яких передбачалося, що відшкодування такої шкоди настає з дня встановлення потерпілому стійкої втрати професійної працездатності. Виникнення у позивача стійкої втрати працездатності внаслідок виявлення професійного захворювання, було первинно встановлено\~25.04.2000\~року. Відповідності до пункту 11 Правил (у редакції, яка діяла на дату встановлення первинної втрати працездатності), існував певний порядок звернення потерпілих за компенсацією моральної шкоди. Однак,\~позивачем не\~надано доказів\~про звернення\~позивача з відповідною заявою\~про відшкодування\~моральної шкоди\~до ВАТ Кривбасзалізрудком (правонаступником яких є ПАТ Кривбасзалізрудком). Крім того, виписки з актів огляду МСЕК не містять відомостей стосовно перенесення позивачем моральних страждань. Крім того, рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22.03.2021 року по цивільній справі №210/1011/21 та рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22.03.2021 року по цивільній справі №212/1457/21 з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» та ПАТ «Суха Балка» на користь позивача вже було стягнуто моральну шкоду у зв`язку з професійними захворюваннями. Таким чином, позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди за час роботи [PERSON] на ш. «Октябрська» ПАТ Кривбасзалізрудком не підлягають задоволенню. Крім того, у акті розслідування хронічного професійного захворювання №1 від 05.04.2000року, не вказано конкретних посадових осіб ПАТ «Кривбасзалізрудком» які відповідальні за виникнення професійних захворювань у позивача. Крім того, позивачем не доведений факт завдання йому моральної шкоди саме відповідачем, зокрема висновком фахівця, а заявлений розмір моральної шкоди належним чином не обґрунтований та не доведений. Суд, відповідно до ч. 5ст. 279 ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст.\~247\~ч.\~2\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що позивач [PERSON] працював на підприємстві відповідача: на шахті «Октябрська» підземним прохідником 1 рік 10 місяців. Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 05.04.2000 року, складеного на підприємстві КДЗРК (шахта «Октябрська» дільниця № 2) встановлено, що професійне захворювання - попереково-крижова полірадикулопатія у [PERSON] виникло в наслідок тривалої праці у шкідливих умовах - 1 рік 10 місяців - шахта «Октябрська», 12 років - Рудоуправління ім. Кірова, 4 роки 3 місяці - АТ «Суха Балка». Причиною професійного захворювання: хронічна попереково-крижова полірадикулопатія, вгетативно-сенсорна полінейропатія рук І ст., зазначена важка фізична праця та несприятливий мікроклімат (а.с.14-15). Згідно копії виписки з акту огляду ЛТЕК від 25.04.2000 [PERSON] первинно встановлено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 30% та третю групу інвалідності (а.с. 8). В подальшому [PERSON] неодноразово проходив переогляди ЛТЕК, МСЕК (а.с. 8-13), і відповідно до копії виписки з акту огляду МСЕК серії ДНА-02 №012607 від 23.05.2006 року йому було встановлено повторно 30% втрати професійної працездатності, без визначення групи інвалідності з 01 травня 2006 року безстроково (а.с.13) Статтею 3 Конституції України\~передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті\~43, частина 1 статті\~46 Конституції України\~передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Вирішуючи спір, що склався між сторонами, суд виходить із законодавства, що діяло на момент первинного встановлення позивачу втрати працездатності в 2000 році, а саме ст.12 Закону України « Про охорону праці» в первинній редакції від 14.10.1992 року, згідно якої відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Крім того, суд враховує національне законодавство, що діяло на момент остаточного встановлення позивачу 30 % втрати працездатності безстроково, а саме норм ст.ст.\~153,\~237-1 КЗпП України, якими врегульовано право на відшкодування моральної шкоди. Відповідно до статті 153\~КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1\~КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст.\~237-1\~КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Судом встановлено, що у зв`язку з отриманням професійних захворювань та встановленням стійкої втрати працездатності у розмірі 30% безстроково, позивачу заподіяно моральну шкоду. Внаслідок отриманих професійних захворювань у позивача змінилися умови життя, він змушений постійно проходити лікування, які не дають покращення в стані здоров`я. Крім того, відчуває стійкий біль та обмеження рухів в уражених відділах хребта, посилення болю при ході, фізичному навантаженні, тривалому положенні сидячи, іррадіацію болю в нижні кінцівки, періодичне оніміння в ногах, судоми гомілкових м`язів, періодичне оніміння в пальцях кистей, загальна слабкість, задишка при незначному фізичному навантаженні, головний біль, підвищення артеріального тиску. Доводи представника відповідача щодо відсутності причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача, судом відхиляються, оскільки, як вбачається з аналізу норм ч. 2 ст.\~153, ст.\~173, ч.1 ст.\~237-1 КЗпП України, до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України ''Про судову практику в справах пр овідшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, суд враховує характер отриманих професійних захворювань, відсоток втрати позивачем професійної працездатності в розмірі 30%, що був первинно встановлений позивачу, а також остаточно встановлений відсоток втрати працездатності 30% безстроково, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін її життєвих і виробничих стосунках, стаж роботи позивача в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, і вважає необхідним визначити розмір компенсації в сумі 70\~000 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди саме в розмір 180 000 грн., то суд приходить висновку, що така сума належним чином не вмотивована, є значно завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві моральної шкоди. Відповідно до\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розподіляючи судові витрати між сторонами, суд, виходячи з положень\~ст. 141 ЦПК України, та стягує з відповідача судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 908 гривень, виходячи з розміру, встановленого на час звернення позивача до суду в 2021році.

Outcome: partial