Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-09 00:00:00

09.06.2021 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягнути з\~ відповідача\~на її\~користь аліменти\~на \~утримання неповнолітніх\~дітей,\~сина \~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~та сина\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~у розмірі\~1/2\~(однієї\~другої)\~частини всіх\~видів його\~заробітку (доходу)\~щомісячно,\~але не\~менше ніж\~50\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку,\~до досягнення\~старшою дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня подання позову до суду з 09.06.2021 року. В обґрунтування позову позивач зазначила, що діти проживають з нею та перебувають на її утриманні. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дітей не надає. Тому, вона звернутися до суду з даним позовом. 11.06.2021 року ухвалою суду було прийнято до розгляду дану позовну заяву, відкрито провадження, розгляд справи по суті вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням ( викликом) сторін. Сторони в судове засідання не прибули, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач заявила письмове клопотання про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, які просила задовольнити. Відповідач до\~ суду \~повторно не\~з`явився, \~причини його неявки\~суду невідомі,\~відзиву на\~позов від\~якого не\~надходило.\~ 10.08.2021 року судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України,\~ фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до повного задоволення за наступних підстав. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Як встановлено, батьками неповнолітніх дітей,\~сина \~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~та сина\~ [PERSON] ,\~ [INFO] , є сторони у справі /а.с.5,6/. Діти проживають з позивачем /а.а.7/. Позивач посилається на те, що відповідач ухиляється від покладеного на нього ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України обов`язку утримувати їх спільних неповнолітніх дітей та не надає матеріальну допомогу на їх утримання. Вказані обставини не оспорено та не спростовано відповідачем під час розгляду справи. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення закріплене в українському законодавстві. Зміст глави 15 СК України вказує на обов`язок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. \~За змістом\~ст. 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. \~За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3\~ст. 181 СК України). Згідно із ч.ч. 2,4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до\~ст. 12, 81 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов"язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. З огляду на обставити справи та надані докази судом встановлено, що будь-яких поважних причин, що унеможливлюють надання відповідачем матеріальної допомоги своїм неповнолітнім дітям на момент розгляду справи не існує. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить достатнє їх утримання. Отже, позивач заявляючи позовні вимоги вказує на те, що діти проживають з нею, про що надала довідку з місця проживання /а.с.7/. При цьому, відповідач у добровільному порядку допомоги на їх утримання не надає. У свою ж чергу, відповідач не надав суду доказів, які б вказували на те, що він не взмозі надавати аліменти на утримання своїх неповнолітніх дітей, у розмірі заявленому позивачем. Тому суд, враховуючи, також, розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку передбачений Закон України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», прийшов до\~висновку,\~що відповідач\~спроможний сплачувати\~аліменти на утримання дітей у розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення старшою дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня звернення до суду. Відповідно до ч.1 ст. 79, ч.1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання (пред`явлення) позовної заяви. У відповідності до вимог п.1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі у межах суми платежу за один місяць. Судовий збір згідно вимог ст. 141 ЦПК України підлягає стягнення з відповідача на користь держави.

Outcome: approved