Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-30 00:00:00

19.02.2017 року Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просив стягнути з відповідача на свою користь 21822,95 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 10.05.2016 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] було укладено договір №ВМ-0243, згідно якого відповідач взяв на себе зобов'язання по організації та виготовленню ПВХ конструкції (пластикові вікна) з подальшою передачею у власність предмета договору замовнику протягом 30 днів з моменту укладення договору. Позивач зазначає, що одночасно з укладанням договору позивачем було сплачено відповідачу в якості завдатку 10000,00 грн. Разом з цим, позивач посилається, що відповідач взяті на себе зобов'язання за вказаним вище Договором не виконав, кошти отримані на виконання умов договору не повернув. Неодноразові звернення позивача до відповідача з метою вирішення спірного питання мирним шляхом, позитивних результатів не дали, а тому позивач вимушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Враховуючи вищевикладене, а також вимоги п 2.2. Договору та ст. 625 ЦК України, позивач просив стягнути з відповідача 20000,00 грн., як подвійний розмір завдатку, 3% річних за період з 12.06.2016 року по 14.09.2016 року в розмірі 155,00 грн. та пеню за період з 12.06.2016 року по 14.09.2016 року в розмірі 1667,95 грн. Позивач в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд до відома не поставив. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд за згодою позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно ст.865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір побутового підряду є публічним договором. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Судом встановлено, що 10.05.2016 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] було укладено договір індивідуальний номер замовлення №ВМ-0243, згідно з умовами якого замовник поручає, а виконавець зобов'язується організувати роботи по виготовленню та передачі у власність ПВХ конструкції загальною площею 7,36 м2 на загальну суму 14446,00 грн. (а.с.6-7). На виконання умов вказаного вище Договору, позивач сплатив на користь відповідача 10000,00 грн., що підтверджується підписом відповідача, який міститься на договорі. Згідно п.3.2. Договору, після виконання пункту 3.1. виконавець зобов'язаний передати у власність замовника виготовлені вироби протягом 30 робочих днів з моменту укладання договору. З матеріалів справи вбачається,що в зазначений Договором термін і по теперішній час, відповідач свої зобов'язання не виконав. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Так відповідач, всупереч умовам Договору, не передав вироби в строк, чим порушив взяті на себе договірні зобов'язання. Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Доказів того, що на момент розгляду справи відповідачем виконано свої зобов'язання, останнім не надано. Відповідно до ст.10 Закону України „Про захист прав споживачів" споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Частиною 4 ст. 60 ЦПК визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на викладене, приймаючи до уваги те, що відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання по Договору від 10.05.2016 року в строк, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення сплачених коштів в розмірі 10000,00 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст.ст. 629, 638 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язань настають наслідки, встановлені законом або договором. Згідно п. 3.2. Договору, відповідач зобов'язаний був передати позивачу товар протягом 30 робочих днів з моменту укладання договору, тобто до 23.06.2016 року. Разом з тим, свої зобов'язання не виконав. Відповідно до п.4.2 Договору, за невиконання п.3.2 Договору, виконавець зобов'язаний виплатити неустойку у розмірі 0,1 % від вартості даного Договору за кожен робочий день прострочення. Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня за період з 23.06.2016 року по 14.09.2016 року в розмірі 837,87 грн., виходячи з наступного розрахунку: 14446,00 грн. х 0,1 х 58 робочих днів / 100 = 837,87 грн. При цьому, суд вважає, що позивачем помилково визначено розмір пені, виходячи з подвійної ставки НБУ та календарних днів, оскільки відповідно до умов Договору, пеня нараховується у розмірі 0,1 % від вартості предмета договору за кожен робочий день прострочки. Крім цього з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання за період з 23.06.2016-14.09.2016 р.р. у розмірі 69,04 грн. в порядку ст. 625 ЦК України, виходячи з наступного розрахунку: 10 000,00 грн. х 3% х 84 (кількість днів прострочення) / 100 = 69,04 грн. За таких обставин, вимоги позивача в цій частині заявлених вимог підлягають задоволенню частково. Разом з цим, суд не знаходить підстав для стягнення з відповідача розміру подвійного завдатку. Відповідно до ч.1 ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Відповідно до ч.2 ст. 570 ЦК України якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Як вбачається з вказаного вище Договору, позивачем було сплачено 10 000,00 грн. в рахунок загальної вартості замовлення, а не надано завдаток у рахунок належних з нього за договором платежів, а тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні вимог в цій частині. Враховуючи вищевикладене, позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. З урахуванням задоволення позову та відповідно до ст. 88 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь держави також підлягає судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Outcome: partial