Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-19 00:00:00

24.04.2020 року [PERSON] звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить суд збільшити розмір аліментів, визначених згідно рішення Київського районного суду м. Одеси від 19.02.2007 року, та стягнути з відповідача, на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: дочки [PERSON] , [INFO] , РНПП - [NUMBER] , та дочки [PERSON] , [INFO] , РНПП - [NUMBER] , аліменти щомісячно у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину. В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що на даний час розмір аліментів - 600 грн., є меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З урахуванням викладеного, оскільки сума аліментів у розмірі 600 грн. на цей час є недостатньою для життя та розвитку дітей, позивачка звернулася до суду з позовом про збільшення розміру аліментів до 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Маломуж А.І. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 08.05.2019 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі за вказаною позовною заявою в порядку спрощеного позовного провадження. Позивачка в судовому засіданні позовну заяву підтримала, просила її задовольнити. Відповідач повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, яке отримане відповідачем 25.07.2020 року, відзив на позовну заяву не надано, клопотання про продовження строку для надання відзиву також суду надано не було. Відповідачем не надано суду жодного доказу, який би мав істотне значення для вирішення справи по суті, чи спростування доводів позивача. Відповідно до ст..275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Відповідно до пункту 3 розділу XII «ПРИКІНЦЕВІ ПОЛОЖЕННЯ» ЦПК України, який набув чинності з 02 квітня 2020 року, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки визначені, зокрема ст. 275 ЦПК України, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» від 11 березня 2020 року № 211, з 12 березня 2020 року на усій території України запроваджено карантин. Таким чином, розгляд справи судом здійснюються у встановлені законом строки, оскільки день розгляду справи припадає на період дії запровадженого карантину. Проте, беручи до уваги ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про продовження строку для надання відзиву суду не надав, в силу положень ст. 223 ч. 1 ЦПК України, суд вважає за доцільне розглянути позовну заяву за наявними матеріалами справи. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений, суд постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено у судовому засіданні, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 07.07.2003 року, який розірвано 19.04.2007 року, що вбачається з рішення Київського районного суду м. Одеси від 19.02.2007 року та свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] . Від даного шлюбу у сторін народилася двоє дітей: - [INFO] - дочка [PERSON] , актовий запис про народження № 506 від 22.06.2004 р., що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] ; - [INFO] - дочка [PERSON] , актовий запис про народження № 782 від 13.10.2005 р., що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 19.02.2007 року у справі № 2-1592/2007, на користь позивачки були стягнуті з відповідача [PERSON] аліменти на утримання дітей - по 300 грн. на кожну дитину, але не менше 30 % від мінімального прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку. Згідно відповіді Головного управління ДПС в Одеській області від 23.07.2020 року відповідач працює в ТОВ «ОА «Альфа-Безпека». При вирішенні спору суд має виходити з положень ст. 8 Закону України „Про охорону дитинства", за якою кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст. 180, ч.ч.1-2 ст. 181 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Положення ст.ст. 192, 200 СК України вказують на те, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Таким чином, суд зазначає, що при визначенні розміру аліментів, суд повинен враховувати матеріальне становище платника аліментів та обставини, що мають істотне значення. Суд вважає, що позов в частині збільшення розміру аліментів до 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку підлягає задоволенню, оскільки розмір аліментів, який стягується з [PERSON] на теперішній час є меншим від гарантованого ст.195 ч.2 СК України мінімального розміру аліментів, тобто 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивачка також бажає змінити спосіб стягнення аліментів із твердої грошової суми на стягнення аліментів в частині від доходу відповідача, відповідно до чинного законодавства позивачка вправі самостійно обирати спосіб стягнення аліментів, тому зазначена позовна вимога є обґрунтованою та підставною. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір у розмірі 840,80 грн. підлягає стягненню з відповідача до державного бюджету України.

Outcome: approved