Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-08 00:00:00

30.10.2019 року на розгляд до Верхньорогачицького районного суду Херсонської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , оскільки він більше року не проживає у будинку позивача без поважних причин і безпідставне його перебування на реєстраційному обліку за вказаною адресою перешкоджає позивачу у реалізації прав власника житла. Судовий збір позивач стягувати з відповідача не бажає. Ухвалою від 06.11.2019 року провадження у справі відкрито та призначено судове засідання в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 10.00 годину 06.12.2019 року, проведення якого відкладено до 09.00 години 23.12.2019 року та 10.00 години 09.01.2020 року в зв`язку з відсутністю відомостей про належне повідомлення відповідача про дату, час та місце слухання справи. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, але надіслала заяву, якою просить справу розглянути за її відсутності. Позов підтримала та просила його задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечує. При винесенні рішення просить врахувати обставини, викладених в позові та долучені письмові докази (а.с. 21). Відповідач [PERSON] в призначений день та час в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений у відповідності до ст. 128 ч.11 ЦПК України (а.с.312), про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не надав. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з"явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Отже, з врахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу по суті без відповідача та ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом при вивченні матеріалів справи встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Даний факт підтверджується свідоцтвом про право на спадщину, яке видане 29.09.2005 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 06.10.2005 року (а.с. 5,6). Відповідно до копії домової книги та довідки про склад сім`ї, виданої виконавчим комітетом Верхньорогачицької селищної ради №1648 від 06.08.2019 року (а.с. 7-8, 11), у даному житловому будинку зареєстровані - власник [PERSON] , її донька [PERSON] та онука [PERSON] , а також син [PERSON] . [PERSON] з 2016 року за місцем реєстрації не проживає, його фактичне місце прложивання не відомо, що підтверджено актом обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї [PERSON] від 12.08.2019 року (а.с. 10). Позивач неодноразово вимагала від відповідача зняття з реєстрації місця проживання, але він не реагував на її прохання. Він добровільно визначив собі інше місце проживання, адресу, за якою він проживає не повідомив, ні телефоном, ні засобами Інтернет-зв`язку сторони не спілкуються. Крім того, відповідач не сплачує комунальні платежі, не отримує поштову кореспонденцію за даною адресою, його особистих речей в будинку немає і, взагалі, будинком він не цікавиться. На даний час його місце проживання та перебування позивачу невідоме. Тому позивач вважає, що відповідач, який зареєстрований та не проживає за адресою: [ADDRESS] , втратив право на користування житловим будинком, внаслідок його відсутності без поважних причин понад один рік. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші незаборонені законом угоди. Згідно ст.ст.319, 321, 391 ЦК України - власник житла має право вимагати усунення будь яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї, за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. У зв`язку з втратою права користування та проживання, особа, що вибула з жилого приміщення, підлягає зняттю з реєстрації. Наявність реєстрації відповідача в будинку за вищезазначеною адресою, який належить позивачеві, порушує право приватної власності і перешкоджає позивачеві вільно розпоряджатися, володіти та користуватися своєю власністю. Таким чином, оскільки відповідач більше року не проживає у будинку позивача без поважних причин, а безпідставне його перебування на реєстраційному обліку за адресою: [ADDRESS] , перешкоджає позивачу у реалізації прав власника житла, тому вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом, є законними та обґрунтованими й підлягають задоволенню в повному обсязі. Витрати по сплаті судового збору позивач стягувати з відповідача не бажає. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved