Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-16 00:00:00

[PERSON] в березні 2018 року в особі свого представника [PERSON] звернулась до Деснянського районного суду м.Києва з позовом до ПАТ «Краплинка» про стягнення заборгованості по заробітній платі. Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що вона до 07.03.2017 працювала у відповідача на посаді бухгалтера. Однак, починаючи з червня 2016 року та до моменту її звільнення, відповідач припинив виплату належної їй заробітної плати, у зв'язку із чим за період 01.06.2016-07.03.2017 за відповідачем утворилась заборгованість, а тому вона змушена звертатись до суду із вказаним позовом, згідно якого просила суд стягнути з ПАТ «Краплинка» на її користь заборгованість по заробітній платі за вищевказаний період. Ухвалою судді від 24.04.2018 було відкрито провадження у справі та призначений її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, а також витребувано за клопотанням сторони позивача від відповідача та від ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС у м.Києві інформацію щодо нарахованої та фактично виплаченої суми заробітної плати позивача. Разом з цим, учасникам справи було направлено ухвалу суду про відкриття провадження у справі та направлено відповідачу копії позовної заяви з додатками та встановлено для учасників строки для подання заяв по суті справи. 07.06.2018 на адресу суду від відповідача надійшла заява про закриття провадження у справі. Дана заява була мотивована тим, що наявний між сторонами спір не може вирішуватися в порядку цивільного судочинства, оскільки 26.10.2015 Господарським судом Вінницької області було порушено провадження у справі про банкрутство ПАТ «Київський завод безалкогольних напоїв «Росинка» (змінено назву на ПАТ «Краплинка») за заявою ТОВ «Сіріус Екстружен» справа №902/1406/15 та постановою господарського суду від 07.02.2018 відповідача було визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедура строком на 12 місяців та призначено ліквідатором Островського В.А. Враховуючи викладене, сторона відповідача вважала, що позовні вимоги [PERSON] повинні розглядатися в порядку господарського судочинства у відповідності до ч.4 ст.10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Ухвалою судді від 21.06.2018 було ініційовано розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, та відповідно призначено судове засідання для заслуховування пояснень учасників справи. При цьому, стороною позивача було подано до суду заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої позивач, у зв'язку із отриманням від податкових органів інформації про розмір нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, уточнив розмір заборгованості, які вони просять суд стягнути з відповідача за період 01.06.2016-07.03.2017р.р. у розмірі 30950,32 грн. Представником позивача було обґрунтовано поважність причин пропуску для подання такої заяви, що також підтверджується матеріалами справи щодо невиконання відповідачем та ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС у м.Києві ухвали суду про відкриття провадження у справі в частині витребування доказів. Ухвалою суду від 17.09.2018 відповідачу було відмовлено у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. В судовому засіданні представник позивача - [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд про їх задоволення, посилаючись на обставини, що викладені у позовній заяві. Також пояснила, що відповідач на запити позивача та його представника загалом не надавав інформації про наявний розмір заборгованості по заробітній платі. Також зазначила, що податкові органи також тривалий час не відповідали на адвокатські запити щодо розміру здійснених відповідачем нарахувань [PERSON] Представник відповідача у судове засідання повторно не з'явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Своїм процесуальним правом на подання суду відзиву на позовну заяву ПАТ «Краплинка» не скористалось, про поважність неявки свого представника, явку якого було визнано до суду обов'язковою, також суду не повідомив. Враховуючи вищевикладене та вимоги ст.ст.279, 280 ЦПК України, суд вважав за можливе проводити заочний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, у відсутності не з'явившогося представника відповідача та за наявними у справі матеріалами, з ухваленням по справі заочного рішення, про що також не заперечувала сторона позивача. Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши подані заяви по суті справи, та дослідивши наявні письмові матеріали справи, суд дійшов до висновку про задоволення вимог позивача з наступних підстав. Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Як вбачається з наданої суду копії трудової книжки позивача, 31.07.1981 її було зараховано на посаду приймальника-здавача товарної дільниці в Київському колективному заводі безалкогольних напоїв «Росинка», яке з 26.10.2006 змінило свою назву на ВАТ «Київський завод безалкогольних напоїв «Росинка», а з 10.08.2010 на ПАТ «Київський завод безалкогольних напоїв «Росинка». В подальшому, позивач в ході своєї трудової діяльності 30.12.2011 була переведена на посаду бухгалтера з реалізації бухгалтерії, а з 07.03.2017 звільнена з займаної посади за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України (а.с.8-13). Згідно наданого суду витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ПАТ «Краплинка» є правонаступником Київського колективного заводу безалкогольних напоїв «Росинка» (а.с.14-17). Як вбачається з копії адвокатського запиту, здійсненого представником позивача та направленого на адресу відповідача, у останнього запрошувалися інформація щодо нарахованої та фактично виплаченої заробітної плати позивача за період 01.06.2016-07.03.2017р.р., а також засвідчена довідка про доходи [PERSON] за вказаний період, із зазначенням суми фактично виплаченого розміру заробітної плати (а.с.22). Згідно наданої копії повідомлення про вручення поштового відправлення, вказаний запит був отриманий відповідачем 13.11.2017 (а.с.23). Як було зазначено представником позивача у позовній заяві та у судовому засіданні, вищевказаний запит був проігнорований ПАТ «Краплинка», а тому реалізувати позивачу захист свого порушеного права не вбачалось за можливим до отримання від податкових органів відповідної інформації, що була надана стороні позивача лише в ході даного судового провадження. Відповідно до поданої стороною позивача копії відповіді ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС у м.Києві за №3989/10/26-52-08-02-24 від 08.06.2018 вбачається, що позивачу за період 01.07.2016-30.09.2016 було нараховано ПАТ «Краплинка» 17819,37 грн., виплачено - 5738,39 грн., за період 01.10.2016-31.12.2016 нараховано 17655,72 грн., виплачено 0 грн., а за періоди 01.01.2017-2017-31.032017 нараховано 7363,19 грн. та сплачено 6149,57 грн. Згідно викладеного позивачем розрахунку заборгованості по заробітній платі, у відповідача перед [PERSON] утворилась заборгованість у розмірі 30950,32 грн., що складає не виплачений розмір заробітної плати, обрахований за даними ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС у м.Києві. Вимоги ст. 47 КЗпП України передбачають, що власник або уповноважений ним зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Статтею 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. У ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року, який є спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює правовідносини у сфері оплати праці, міститься аналогічне визначення поняття «заробітна плата». Згідно з ст. 2 Закону України «Про оплату праці» основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов"язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, повязані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. В ході розгляду справи сторона відповідача не скористалась своїм процесуальним правом на подачу суду відзиву на позовну заяву [PERSON], з доданими доказами в підтвердження своїх заперечень проти позиву. Зокрема відповідачем не було надану суду жодного належного та допустимого доказу в підтвердження виплати позивачу [PERSON] заробітної плати при звільненні та проведення з нею відповідних розрахунків з її виплати. Таким чином, оскільки ПАТ «Краплинка» заробітна плата не була виплачена позивачу при звільненні, вона підлягає стягненню за рішенням суду. Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є законними, обґрунтованим, доведеними з його боку та не спростовані відповідачем, а відтак підлягають задоволенню судом у повному обсязі. В порядку, визначеному ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі - 704,80 грн., виходячи із розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 43, 55 Конституції України, ст.ст. 67, 72, 107, 115, 233 КЗпП України та

Outcome: approved