Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-24 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дружини. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивачка посилається на те, що 21 серпня 1999 року зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON]. 28 лютого 2003 року народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження Серії І-СР №127554. 20 грудня 2005 року шлюб між ними розірваний, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу видане відділом реєстрації актів цивільного стану Городищенського районного управління юстиції Черкаської області Серії І-СР №009550. Після розірвання шлюбу примирилися та продовжили проживати однією сім»єю і вести спільне господарство. 12 травня 2015 року народилась донька [PERSON], народження якої зареєстрували у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Городищенського районного управління юстиції у Черкаській області, що підтверджується свідоцтвом про народження Серії І-СР №167507. Не зважаючи на те, що на даний час з відповідачем проживають в одному будинку, будь-яких коштів на утримання неповнолітніх дітей він не надає. Дітей виховує та утримує самостійно, що підтверджується довідкою Мліївської сільської ради Городищенського району Черкаської області від 02 жовтня 2015 року №2077. Відповідач офіційно працевлаштований і працює, разом з тим де він працює і які отримує доходи на даний час їй не відомо, але, вважає, що він має можливість сплачувати аліменти на утримання дружини. Іншим особам відповідач аліменти не сплачує. Звернулася до суду за захистом своїх прав. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала повністю, мотивуючи тим, що шлюб між нею та відповідачем розірваний, оскільки перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною і єдиним джерелом доходів є кошти, які отримує від держави у зв»язку з народженням дитини, то потребує аліментів на своє утримання від чоловіка, який вважає, що має можливість їх сплачувати, так як залишився проживати у їх будинку, а вона змушена була на його вимогу звільнити житло та переїхати до своєї матері, відповідач залишив у своєму користування їх спільне майно, продовжує здійснювати догляд за домашнім господарством, яке складається із птиці, худоби, використав дохід від земельної ділянки на якій вирощували сільськогосподарські культури, в тому числі і від продажу саджанців на базарі. Просить стягнути з відповідача аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі 500 грн. та понесені витрати на правову допомогу. Представник позивача позов просила задоволити, пояснивши, що на даний час на утриманні позивачки двоє неповнолітніх дітей, розуміння від відповідача у зв»язку з потребою виховувати та утримувати дітей не має, тому потребує утримання від нього як чоловіка. Відповідач та його представник позовні вимоги позивачки не визнали та просили в задоволенні позову відмовити, надавши суду заперечення у змісті якого вказано, що з 01 вересня 2015 року прожитковий мінімуму для дітей віком до 6 років становить 1167,00 грн., для дітей віком від 6 до 18 років 1455,00 грн.. При умові сплати аліментів на утримання своїх неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітків, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття, а тому мінімальна сума аліментів на меншу дитину буде становити 350,10 грн., на старшу дитину 436,50 грн., а всього мінімальна сума аліментів на двох дітей буде складати 786,60 грн.. Враховуючи, що працює охоронником в ТОВ «Трансджейнт 8» та отримуючи в розмірі 1218,00 грн. заробітну плату, сплативши аліменти в розмірі 786,60 грн. у нього залишатимуться кошти в сумі 431,40 грн., що становить менше 50% від заробітної плати. Статтею 70 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами не більше ніж 1/2 частини заробітку платника аліментів, що при його заробітній платі буде становити 609, 00 грн. і, відповідно, буде таким розмір аліментів на дітей, а тому стягнення більшої суми аліментів законом заборонено. Щодо стягнення з нього судових витрат, вважає, що позивачка не вказала, яка правова допомога їй надавалася, скільки часу на правову допомогу було витрачено, не надано документ з розрахунком витрат на правову допомогу. Суд, розглянувши позов у межах заявлених позовних вимог, вислухавши сторони, дослідивши й оцінивши всі докази в їх сукупності,які надали сторони, вважає, що позовна заява підлягає до часткового задоволення, остільки сторона позивача, не довели своїх позовних вимог в повному обсязі, що є її обовязком відповідно до засад змагальності процесу за ст.10 ЦПК України, з врахуванням того, що судом було створено всі умови для змагального процесу та розяснено сторонам їх права, обовязки, які передбачені цивільно-процесуальним законодавством держави. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, та враховуючи положення цивільно-процесуального законодавства позивач повинен довести підставу позову, тобто обставини, з якими він, як з юридичними фактами, повязує свою матеріально-правову вимогу, а суд повинен зясувати обставини, які повязані саме з предметом спору, встановити характер правовідносин, зумовлених фактами, що мають місце, та правові норми, якими врегульовані ці правовідносини ст. 214 ЦПК України. При цьому, факти та підстави позову, які підведені під гіпотезу певної норми матеріального права, вказують на юридичну природу спірних правовідносин, що являється предметом позову. В судовому засіданні встановлено і це відповідає фактичним обставинам справи, що: 21 серпня 1999 року зареєстрований шлюб між сторонами у справі (а.с.1);28лютого 2003 року народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-СР№127554(а.с.6); 20 грудня 2005 року шлюб між сторонами розірвано, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу видане відділом реєстрації актів цивільного стану Городищенського районного управління юстиції Черкаської області серії 1-СР№009550(а.с.7); після розірвання шлюбу сторони примирилися та відновивши шлюбні стосунки продовжили проживати однією сім»єю (а.с.11);12 травня 2015 року народилася донька [PERSON] згідно до свідоцтва про народження серії 1-СР№167507(а.с.8); позивачка відповідно до довідки Мліївської сільської ради Городищенського району Черкаської області від 02.10.2015 року №2077 самостійно утримує і виховує дітей (а.с.11) і не отримує допомоги передбаченої Законом України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім»ям» на підтвердження чого надала довідку від 28.09.2015 року №903 Управління соціального захисту населення Городищенської районної державної адміністрації Черкаської області (а.с.9); відповідач [PERSON] згідно до копії трудової книжки та довідок про доходи працює на посаді охоронця ТОВ «Трансджейнт 8» м.Київ з 24.11.2014 року по даний час, форма працевлаштування основна, заробітна плата становить 1218 грн. щомісячно (а.с.39-49);25 вересня 2015 року комісією в складі депутатів та членів виконкому Мліївської сільської ради Городищенського району Черкаської області складено акт опису майна наявного в спільному користуванні [PERSON] і [PERSON] (а.с.68-69);16 грудня 2015 року Рішенням Городищенського районного суду [PERSON] зобов»язано сплачувати аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, до досягнення повноліття (а.с.70-71);згідно квитанції до прибуткового касового ордера №77-ц від 28.09.2015 року на підставі Угоди від 28.09.2015 року прийнято платіж в сумі 300 грн. від позивачки за надану правову допомогу (а.с.10,12,13,14,31). Предметом вимоги позивачки є право на утримання від чоловіка батька дитини, до досягнення дитиною трьох років, яке закріплене у ст.84 СК України та відшкодування понесених судових витрат, як то визначено ст.88 ЦПК України. Для вирішення спору у справі, суд, застосовує норми Сімейного Кодексу України, Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про судовий збір», ЦПК України. Статтею 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Крім того, ст. 76 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. Згідно із ст.ст.77,78 СК України способи надання утримання одному з подружжя визначаються за домовленістю між ними. Домовленість, як встановлено судом, між позивачкою та відповідачем відсутня про способи утримання її, як дружини, договір про надання утримання, як дружині з якою проживає дитина теж не укладався, а тому суд, вбачає законність та обґрунтованість позовних вимог позивачки про її утримання як дружини. Статтею 84 СК України визначено, що право на утримання, дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Для виникнення права у позивачки на одержання аліментів від чоловіка, до досягнення дитиною трьох років, судом встановлено такі юридичні факти: малолітня дитина проживає з матір»ю, що підтверджено довідкою №2077 від 02 жовтня 2015 року виданою Мліївською сільською радою Городищенського району Черкаської області (а.с.11); відповідач згідно свідоцтва про народження є батьком малолітньої [PERSON], і даний факт ним не заперечується, дитина є малолітньою, на час розгляду справи в суді їй виповнилося 8 місяців і, відповідно, утримувати себе самостійно чи бути без стороннього догляду вона не може (а.с.8); згідно наданих стороною відповідача доказів, [PERSON] відповідно до копії трудової книжки та довідок про доходи працює на посаді охоронця ТОВ «Трансджейнт 8» м.Київ з 24.11.2014 року по даний час, форма працевлаштування основна, заробітна плата становить 1218 грн. щомісячно (а.с.39-49) і може надавати матеріальну допомогу дружині за мінусом аліментів на утримання неповнолітніх дітей, у розмірі 200,00грн., що узгоджується з положеннями ЗУ «Про виконавче провадження», (а.с.35). Перелічені юридичні факти утворюють юридичний склад, необхідний для одержання дружиною, з якою проживає дитина, аліментів від батька дитини, до досягнення трирічного віку. Для задоволення вимоги про стягнення аліментів, подання до суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов»язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Право на утримання у дружини-матері існує паралельно із правом дитини на утримання і не залежить від нього, тобто з чоловіка батька дитини аліменти можуть одночасно стягуватися за двома правовими підставами: на дружину як з чоловіка і на дитину як з батька. Суд, не погоджується із доводами відповідача та його представника, про відсутність підстав для сплати аліментів позивачці, як дружині з якою проживає дитина, виходячи із змісту ч.2 ст.84 СК України, якою визначено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини, до досягнення дитиною трьох років, і можливість сплати такого виду аліментів підтверджується та спростовується безпосередньо самими поясненнями відповідача так і наданими ним доказами. Підстави для звільнення відповідача від обов»язку утримувати матір дитини, судом не встановлені, остільки докази у справі про те, що він працюючий, має постійний заробіток, фізично здоровий, матеріально забезпечений, не одружений, не має інших неповнолітніх дітей та непрацездатних утриманців, вказують на спроможність надавати матеріальну допомогу дружині, з якою проживає дитина, до досягнення нею трирічного віку. Виходячи з принципу справедливості і розумності, з врахуванням доводів позивачки, можливостей відповідача, суд присуджує аліменти на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років в твердій грошовій сумі 200 грн., щомісячно. У задоволенні позовних вимог позивачки про стягнення з відповідача судових витрат пов"язаних із наданням правової допомоги, суд, вважає за необхідне відмовити, у зв»язку з тим, що вони хоч і обгрунтовані, але не підтверджені доказами, як то визначено ст.88 ЦПК України. Позов підтверджується: копією паспорта [PERSON], копією свідоцтва про народження [PERSON]. копією свідоцтва про народження [PERSON], копією свідоцтва про народження [PERSON], довідкою Управління соціального захисту населення Городищенської районної державної адміністрації Черкаської області №903 від 28 вересня 2015 року, квитанцією до прибуткового касового ордера №77-ц від 28 вересня 2015 року, копією довідки виконавчого комітету Мліївської сільської ради Городищенського району Черкаської області №2077 від 02 жовтня 2015 року, копією паспорта [PERSON], копією трудової книжки [PERSON], копією довідки [PERSON] про доходи №19 від 15 серпня 2015 року, копією довідки [PERSON] про доходи №21 від 15 вересня 2015 року, копією довідки [PERSON] про доходи №23 від 15 жовтня 2015 року, копією довідки [PERSON] про доходи №25 від 16 листопада 2015 року, копією довідки [PERSON] про доходи №127від 15 грудня 2015 року, На підставі викладеного,

Outcome: approved