Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позов мотивує тим, що вона є власником житлового будинку , розташованого в с. Баланівка Бершадського району Вінницької області вул. Набережна,19. Крім неї в даному будинку також зареєстрована її дочка - [PERSON] та колишній зять [PERSON], з яким її дочка перебувала у зареєстрованому шлюбі з 19.12.2014 року по 26.10.2016 року. Відповідач не проживає в житловому будинку по вул. Набережній,19 в с. Баланівка Бершадського району Вінницької області з лютого 2016 року, не оплачує комунальних послуг та не бере участі у його утриманні, на її неодноразові вимоги про зняття з реєстраційного обліку за вказаною адресою не реагує . Реєстрація відповідача у вказаному будинку позбавляє її можливості повноправно здійснювати свої права власника, на власний розсуд володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй майном, тому вона звернулася до суду з даним позовом та просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком, розташованим за адресою: Вінницька область Бершадський район с. Баланівка вул. Набережна,19 . Позивачка [PERSON], надала до суду письмову заяву в якій заявлені вимоги підтримала повністю та просить слухати справу у її відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явився повторно, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи у суді, про причини неявки не повідомив, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність, на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.01.2017 року серії ННА 168402 [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по вул. Набережній, 19 в с. Баланівка Бершадського району Вінницької області. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрований в належному позивачці житловому будинку по вул. Набережній, 19 в с. Баланівка Бершадського району Вінницької області. Позивачка в позовній заяві стверджує, що відповідач [PERSON] за зареєстрованим місцем проживання не проживає з 2016 року . Факт відсутності [PERSON] в належному позивачу житловому будинку з 2016 року по даний час також констатовано довідкою Баланівської сільської рад Бершадського району Вінницької області № 686 від 28.09.2017. Як зазначено у ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Наведене кореспондується і з нормами ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом. Статтею 401 ЦК України, передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати визначається його власником. Частиною 2 вказаної статті унормовано, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Із здобутих у справі доказів судом з'ясовано, що в розумінні ст.64 ЖК України та ст.3 СК України, відповідач [PERSON] був зареєстрований в належному позивачу на праві приватної власності житловому будинку на правах члена його сім'ї - як зять, відтак набув права сервітуту, проте з 2016 року там не проживає, тобто більш як один рік, та рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 26.10.2016 року шлюб між дочкою позивачки та відповідачем розірвано. Відтак слід констатувати, що він втратив право на користування цим житлом, оскільки інше не було встановлено домовленістю між ним та власником житла чи законом. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню (ч.2 ст.386 ЦК України). За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовна вимога про визнання особи такою, що втратила право користування житлом підлягає до задоволення, оскільки ґрунтується на нормах чинного законодавства. На підставі викладеного та

Outcome: approved