Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що [INFO] помер її чоловік - [PERSON]. Після його смерті позивач, як спадкоємець за законом, прийняла спадщину. Дочка спадкоємця [PERSON] відмовилась від належної їй частини у спадковому майні померлого [PERSON] на користь позивачки. Інших спадкоємців [PERSON] не мав. До спадкового майна входить житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], на який померлий [PERSON] за життя не оформив відповідних правовстановлюючих документів, що стало причиною відмови у видачі їй свідоцтва про право на спадщину. Просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: будинок [ADDRESS]. Учасники справи в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Куликівською селищною радою надано суду заяву, в якій селищний голова повідомляє про відсутність заперечень проти задоволення позову та просить розглядати справу за відсутності представника селищної ради. Від приватного нотаріуса Куликівського районного нотаріального округу Тимощука В.О. надійшла заява про проведення судового засідання без його участі, проти задоволення позовних вимог [PERSON] заперечень не має. Позовна заява надійшла до суду 19.10.2018 року. Ухвалою судді від 24 жовтня 2018 року заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Згідно зі ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи те, що відповідач визнав позов, суд вважає можливим ухвалити рішення у підготовчому засіданні. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Безпосередньо дослідивши письмові докази у справі та матеріали спадкової справи № 126/2017, наданої приватним нотаріусом Куликівського районного нотаріального округу Тимощуком В.О., суд приходить до наступного. [PERSON] помер [INFO] (а.с. 5). Після його смерті відкрилася спадщина до якої, зокрема, входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS]. З довідки Куликівської селищної ради Куликівського району Чернігівської області № 623 від 20.09.2018 р. вбачається, що [PERSON] на день смерті [INFO] був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS], разом з дружиною [PERSON], був головою вказаного домогосподарства (а.с.7). [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 27 липня 1958 року (а.с.6). Таким чином, [PERSON] є спадкоємцем майна померлого чоловіка за законом першої черги. [PERSON] залишив заповіт від 26 серпня 2015 року, посвідчений секретарем виконкому Орлівської сільської ради, відповідно до якого все своє майно на випадок смерті залишив дочці - [PERSON]. [PERSON] 18 липня 2017 року надала приватному нотаріусу заяву, в якій відмовилась від прийняття спадщини за заповітом та за законом після померлого батька - [PERSON]. Дружина померлого [PERSON] 21 вересня 2017 року звернулася до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за померлим чоловіком - [PERSON] 21 вересня 2017 року [PERSON] отримала свідоцтва про право на спадщину за законом на дві земельні ділянки, які належали померлому [PERSON] Однак з відповіді приватного нотаріуса Куликівського районного нотаріального округу Тимощука В.О. від 19.10.2018 року вбачається, що позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] у зв'язку з відсутністю у спадкодавця документів, підтверджуючих право власності на вищевказане майно за померлим (а.с. 10). Згідно з довідкою КП «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» № 250 від 09.10.2018 року станом на 31 грудня 2012 року (згідно з даними інвентаризаційної справи) на будинок [ADDRESS] право власності не зареєстровано (а.с. 9). У технічному паспорті на спірний будинок вказано, що його побудовано у 1958 році (а.с. 14-16). У витягах з погосподарської книги Орлівської сільської ради на 2011-2015 роки, по домогосподарству по [ADDRESS] вказано, що [PERSON] є головою домогосподарства, будинок перебуває в приватній власності (а.с. 12-13). Відомостей щодо самочинного будівництва суду не надано. Відомості щодо інших спадкоємців у спадковій справі відсутні. Таким чином, позивач являється єдиним спадкоємцем [PERSON] за законом яка прийняла спадщину. Наявності інших спадкоємців судом не встановлено. Надані суду докази суперечностей не містять та оцінюються судом як достовірні. Згідно зі ст. ст. 55, 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Суд вважає за необхідне зазначити, що спадкодавець [PERSON] не мав правовстановлюючих документі на спірний будинок з об'єктивних причин. Так, на час побудови будинку порядок реєстрації нерухомості в Української СРСР регулювався Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, Міністерства комунального господарства Української РСР від 31.01.66 затвердженою Заступником Міністра комунального господарства Української РСР В.Романовим 31 січня 1966 р., яка втратила чинність 13.12.95. Відповідно до п. 6 зазначеної інструкції «Не підлягають реєстрації будинки та домоволодіння, які розташовані на територіях, що вилучені з віддання місцевих Рад депутатів трудящих постановами Уряду (на землях промислових підприємств, транспорту, Міністерства оборони СРСР та ін.). Не підлягають реєстрації також будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані». Тобто, якщо будинок було побудовано в сільській місцевості, він не підлягав державній реєстрації та на нього не виготовлялась документація про право власності. Згідно з положеннями ч.1 ст. 31 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, і щодо зазначених об'єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: 1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; 2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об'єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав. Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені об'єкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким об'єктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність. Судова практика, що склалась після зміни законодавства в частині реєстрації прав власності на нерухоме майно в сільській місцевості, стала на захист прав власників такого майна та їх спадкоємців. Так, згідно з Інформаційним листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім'я спадкодавця та\\або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Такі випадки характерні для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок за спадкодавцем підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла. Суди обгрунтовано задовольняють позови спадкоємців про визнання за ними права власності на житловий будинок при поданні документів щодо права користування або права власності на земельну ділянку, на якій розташовано житловий будинок, висновку БТІ або сертифікату відповідності, виписки з погосподарської книги сільської ради щодо належності будинку, а також наявних рішень про видачу спадкодавцю свідоцтва про право власності на будинок, яке він не отримав. За таких умов, враховуючи, що померлий [PERSON], до 05.08.1992 року побудував будинок за адресою: [ADDRESS], але за життя не отримав правовстановлюючого документу на будинок, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON] та визнати за нею право власності на зазначений будинок. На підставі викладеного,

Outcome: approved