Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «ЕНКО» про відшкодування моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 25.07.1978 року вона була прийнята на роботу учнем штампувальника в цех металоконструкцій Луцького електроапаратного заводу, правонаступником якого на даний час є Публічне акціонерне товариство «ЕНКО». 22.03.1979 року о 15.20 год. вона, перебуваючи на роботі, у звязку з незабезпеченням підприємством безпечних умов праці отримала тяжку травму лівої кисті. На час нещасного випадку її дівоче прізвище було «Шевченко». За результатами розслідування нещасного випадку, що трапився з нею під час виконання трудових обовязків, відповідачем було складено акт за формою Н-1 про нещасний випадок на виробництві від 23.03.1979 року. Згідно пунктів 14, 15, 16 [PERSON] про нещасний випадок на виробництві зазначено: «Детальний опис обставин нещасного випадку» - приблизно в 15.20 год. штампувальниця [PERSON] виготовив чергову деталь, взяла її лівою рукою і в цей момент надавила ногою на педаль включення пресу, прес спрацював, в результаті чого перебуваючи в небезпечній зоні пальці лівої руки були травмовані. «Причина нещасного випадку» - причиною є робота без спеціальних запобіжних засобів /гачка/. «Перелік заходів по усуненню причин нещасного випадку» - забезпечити робочі місця штампувальників згідно технологічного процесу спеціальними гачками, заборонити допуск до роботи на кромкозгинаючих пресах робітників низької кваліфікації і жінок. Внаслідок нещасного випадку на виробництві вона отримала ушкодження здоровя у вигляді травматичної ампутації нігтьових фаланг ІІІ, ІV, V пальців лівої кисті з пошкодженням сухожилля. Весь курс лікування вона проходила в хірургічному відділенні Луцької міської лікарні. Через тяжку травму пальців лівої кисті вона змушена була тривалий час перебувати на лікарняному, але функції лівої кисті так і не відновились. 26.07.2012 року висновком Луцької міської МСЕК їй було вперше встановлено ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 15 відсотків довічно. У звязку з тим, що вона не могла виконувати роботу штампувальника 01.07.1979 року підприємством було переведено її на легшу роботу комірником. Внаслідок тяжкої травми вона не може повноцінно користуватись лівою рукою, що супроводжується постійним фізичним болем та душевними стражданнями, не може виконувати фізичну роботу лівою рукою, що створює незручності в повсякденному житті, веденні господарства. Отримане ушкодження здоровя є незворотним. Задану моральну шкоду вона оцінює у 150000 гривень. Просить суд стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду у звязку з отриманим 22.03.1979 року трудовим каліцтвом у розмірі 150000 гривень. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні до викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити. Представники відповідача позов не визнали. Просили у задоволенні позову відмовити за необгрунтованістю. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 25.07.1978 року [PERSON] була прийнята на роботу учнем штампувальника в цех металоконструкцій Луцького електроапаратного заводу, правонаступником якого на даний час є Публічне акціонерне товариство «ЕНКО». 22.03.1979 року о 15.20 год. вона, перебуваючи на роботі, у звязку з незабезпеченням підприємством безпечних умов праці отримала тяжку травму лівої кисті, про що було складено акт за формою Н-1 про нещасний випадок на виробництві від 23.03.1979 року (а.с. 6, 7, 8). 28.08.2009 року позивача було направлено на МСЕК для визначення відсотка втрати нею працездатності, що підтверджується заключенням обласної офтальмологічної ЛКК (а.с. 11) 26.07.2012 року висновком Луцької міської МСЕК їй було вперше встановлено ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 15 відсотків довічно (а.с. 17). Факт перебування [PERSON] в трудових відносинах з відповідачем та отримання травми підтверджується копіями трудової книжки та медичних довідок (а.с. 9-16, 18). Згідно копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 07.06.2012 року, копій паспорта та трудової книжки позивача вбачається, що позивач [PERSON] змінювала прізвище з [PERSON] на Веселову, а в подальшому на Соломонюк (а.с. 3, 9, 19). Таким чином спірні правовідносини між сторонами виникли з 26.07.2012 року, тобто з дня встановлення позивачу стійкої втрати працездатності. 13.09.2012 року Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України призначено [PERSON] виплату одноразової допомоги в разі стійкої втрати професійної працездатності (а.с. 20). Згідно ч.ч. 1, 2\~ст. 153 КЗпП України\~на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Аналогічне положення містітиться і в ст. 13 Закону України «Про охорону праці», відповідно до якого роботодавець зобовязаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання прав працівників у галузі охорони праці. З акту за формою Н-1 про нещасний випадок від 23.03.1979 року вбачається, що причинами нещасного випадку, що стався з [PERSON], є робота без спеціальних запобіжних засобів /гачка/. Суд вважає, що\~факт порушення відповідачем\~\~законних прав працівника позивача [PERSON], а саме права останньої на безпечні умови праці, не забезпечення робочих місць штампувальників згідно технологічного процесу спеціальними гачками, мав місце. Виходячи з викладеного, доводи відповідача про відсутність обов'язку підприємства відшкодовувати моральну шкоду, завдану позивачу, з тих підстав, що вона\~\~особисто\~\~винна\~у нещасному випадку, суперечать нормам діючого законодавства.\~ Згідно\~ст. 173 КЗпП України\~шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Нещасний випадок з позивачем стався 22.03.1979 року при виконання нею трудових обов"язків, а тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню ст. 237-1 КЗпП України. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно з розясненнями даними в п.13 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоровя умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обовязок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону праці» від 14.10.1992 року, відшкодування моральної шкоди проводиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілим, порушення його нормальних життєвих звязків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно ст. 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 27.01.2004 р. /п. 4.1/ зазначив, що ушкодження здоров'я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов'язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності заподіює йому моральні та фізичні страждання. Дослідженні судом докази свідчать про те, що ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням позивачем трудових обов'язків, заподіює йому моральні та фізичні страждання, обмежує його можливості вести активний спосіб життя, у зв'язку з чим висновком МСЕК встановлені відповідні обмеження, що призвело до втрати нормальних життєвих звязків і вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, а тому суд вважає доведеним факт заподіяння позивачеві моральної шкоди. При визначенні розміру моральної шкоди суд приймає до уваги, зокрема ступінь вини працівника та підприємства у настанні даного нещасного випадку, ступінь втрати [PERSON] професійної працездатності така втрата становить 15 % довічно, отримане ним ушкодження здоровя є незворотнім, що призводить до тяжких моральних, а також до фізичних страждань позивача. Суд враховує, що позивачу, яка є жінкою, ампутовано нігтьові фаланги ІІІ, ІV, V пальців лівої кисті, що впливає на естетичний вигляд. Тому, виходячи з принципів розумності й справедливості, \~з врахуванням конституційної значимості здоров'я, як невідчужуваного і нерушимого блага, що належить людині від її народження й охороняється державою, а також характеру і обсягу моральних страждань, яких зазнав позивач, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 15000 грн. Позивач від сплати судового збору звільнений відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача відповідно до ст. 88 ЦПК України в користь держави. На підставі ст.ст. 23, 1167, 1168 ЦК України, ст. 153 КЗпП України, ст. 12 Закону України «Про охорону праці»,

Outcome: partial