Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-26 00:00:00

15.11.2020 року до суду надійшла заява представника позивача [PERSON] - адвоката Андріяш Н.В. про стягнення витрат на правничу допомогу, в якій вона просила ухвалити додаткове рішення суду у справі, яким вирішити питання щодо стягнення витрат на правничу допомогу. В обґрунтування заяви вказала на те, що у даній справі вона, як адвокат за договором, представляла інтереси позивача та надавала йому правничу допомогу, сума якої склала 10000 грн. та яка була сплачена позивачем на користь адвоката, а тому вказана сума має бути стягнута з відповідача на користь позивача. Позивач [PERSON] та його адвокат в судове засідання не з`явилися, направили на адресу суду заяви, просять розгляд справи проводити у їх відсутність. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення заяви заперечила, подала клопотання про зменшення розміру витрат, вважає, що такі є завищеними та безпідставними. Вивчивши матеріали справи, суд вважає необхідним ухвалити у даній справі додаткове рішення з наступних підстав. Відповідно до ч. ч. 3-4 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Судом встановлено, що 05 листопада 2020 року Іваничівським районним судом Волинської області розглянута цивільна справа №156/804/20 за позовною заявою [PERSON] до Іваничівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції України про встановлення факту неправильності в актовому записі цивільного стану, внесення змін до актового запису і за результатами розгляду цієї справи ухвалено відповідне рішення суду, яким (рішенням) позовні вимоги задоволено. При цьому, зважаючи на положення п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Разом з тим, у вищевказаному рішенні питання щодо розподілу судових витрат пов`язаних з розглядом справи, вирішено не було. Згідно з п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. У зв`язку із зазначеним, представник позивача звернулась до суду в порядку п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України з відповідною заявою, в якій просила ухвалити додаткове рішення, яким вирішити питання про стягнення з відповідача судових витрат на правничу допомогу. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Зокрема, у даній справі позивачу [PERSON] адвокатом Андріяш Н.В. надавалася правнича допомога на підставі укладеного Договору від 06 серпня 2020 року. За надану правничу допомогу позивачем було сплачено суму коштів у розмірі 10000 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №06/11 від 06.11.2020 року. (а.с.76). При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Визначаючи розмір витрат на правову допомогу, суд,

Outcome: partial