Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Ужгородської міської ради, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Управління містобудування та архітектури Ужгородської міської ради, Ужгородської місцевої прокуратури, Управління Державної казначейської служби України у м. Ужгород Закарпатської області про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями (діями) органу місцевого самоврядування. Мотивуючи свої вимоги вказує на те, що позивач є власником житлового будинку по вул. Д. Донського, 2 у м. Ужгороді. Управлінням архітектури та містобудування Ужгородської міської [PERSON] (на той момент структурним підрозділом відповідача, без прав юридичної особи) протягом 2014-2015 рр. субєктам містобудівної діяльності видавалися містобудівні умови і обмеження забудови земельних ділянок за адресами: м. Ужгород, вул. Д. Донського, 2-б (№166 від 15.12.14 року), вул. Д. Донського, 3 (№52/20-16/2015 від 06.04.15 року), пл. Б. Хмельницького 2 (№72/20-16 та №73/20-16 від 18.05.15 року) обєктами багатоквартирного житлового будівництва. Видача вказаних містобудівних умов і обмежень проводилася відповідачем із суттєвими порушеннями чинного земельного, містобудівного, екологічного, санітарного законодавства, законодавства про цивільний захист населення, а також грубим порушенням прав та законних інтересів мешканців навколишніх житлових будинків сектору індивідуальної житлової забудови. Внаслідок цього, за позовами мешканців прилеглих житлових будинків вказані містобудівні умови і обмеження (№166 від 15.12.14 р. та №52/20-16/2015 від 06.04.15 року) були скасовані, а дії відповідача по їх видачі визнані протиправними постановами Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.12.15 року у справі №308/10256/15-а та від 28.01.16 року у справі №308/10249/15-а, що набули законної сили. Щодо видачі містобудівних умов і обмежень №72/20-16 та №73/20-16 від 18.05.15 року, дії відповідача по їх видачі також є протиправними з аналогічних підстав, в т.ч.: ?невідповідність Генеральному плану м. Ужгород (на даній території Генпланом не передбачено житлову забудову, оскільки територія відведена під забудову громадську); ?будівництво передбачалося на земельній ділянці, що не відводилася для цієї мети (код КВЦПЗ 03.15), тобто видача містобудівних умов і обмежень при надання таких правоустановлюючих документів на землю не могла мати місця; ?містобудівні умови видавалися спільно ТОВ «Готель «Ужгород» та гр. [PERSON], що діяли спільно згідно договору про спільне будівництво обєкту нерухомого майна від 08.04.15 р., тоді як земельна ділянка належала ТОВ «Готель «Ужгород» на праві постійного користування, а власник ділянки територіальна громада м. Ужгорода (в особі Ужгородської міської [PERSON], яка повинна приймати рішення сесійно) згоди на використання комунальної землі іншими особами не давала. Таким чином, один із заявників містобудівних умов і обмежень не надав відповідачу документів щодо наявності у нього прав на забудову земельної ділянки; ?порушено ряд приписів Державних будівельних норм і правил (ДБН), зокрема щодо : інсоляції (п.3.13. ДБН 360-92**), мінімальної розрахункової площі земельної ділянки для будівництва багатоквартирного житлового будинку (п.3.8.), зберігання та обслуговування транспортних засобів (п.7.43) та ін. Внаслідок протиправних дій відповідача по видачі вищевказаних містобудівних умов та обмежень ринкова вартість будинковолодіння позивача по вул. Д. Донського, 2 у м. Ужгороді суттєво знизилася, що підтверджується Звітом про оцінку будинковолодіння за адресою: м. Ужгород, вул. Донського, 2, виготовленого експертом оцінювачем ФОП [PERSON] за станом на 01.01.14 року, 01.10.15 року та 01.06.17 року. Так, на вказані дати ринкова вартість будинковолодіння, що складається з житлового будинку загальною площею 157,8 м2, що розташований на земельній ділянці площею 0,0827 га, складає (відповідно) : 199661 дол. США, 114441 дол. США, 84555 дол. США. Тобто за менш ніж 3 роки вартість будинку, виражена у твердій та вільноконвертованій валюті понизилася на 115106 дол. США (що складає 3065809 грн. за офіційним курсом НБУ на день підписання позовної заяви), при тому, що сучасний стан будинку оцінювач характеризує як «відмінний» (тобто пониження вартості не повязано з технічним станом нерухомості, неналежним доглядом за нею тощо). Суттєве знецінення належного позивачу нерухомого майна повязане із зміною навколишнього містобудівного середовища, а саме: необгрунтованою забудовою сусідніх земельних ділянок по периметру будинковолодіння позивача багатоквартирними будинками, що стало можливим внаслідок незаконних дій відповідача по протиправній видачі дозвільних документів на будівництво. Вказане будівництво призвело до стрімкого падіння привабливості використання району місцезнаходження будинку позивача для цілей будівництва та експлуатації індивідуального житлового фонду, оскільки район був позбавлений затишності та приватності. Проведене багатоквартирне будівництво призвело бо порушення меж приватного життя будинковласника, через що позивач та його сімя не можуть повноцінно відпочивати у власному дворі, облаштовувати город, сад, клумби, плавати у басейні, позивач переживає за безпеку двох неповнолітніх онуків (зокрема через роботу стріли крану, яка переносить будівельні матеріали над подвірям, що створює загрозу їх падіння, а відтак загрожує життю і здоровю позивача та членів його сімї). Постійний будівельний шум з 7 години ранку і до 24 години вночі (спочатку будівельні роботи, а згодом і ремонтні роботи в окремих квартирах, що поступово заселяються) створює додатковий дискомфорт, а у двір падає будівельне сміття. Будівельниками облаштовано під парканом будинковолодіння самовільний туалет, внаслідок чого на ділянці стоїть стійкий нестерпний сморід. Проведене будівництво призвело до влаштування численних балконів і вікон, що виходять в бік подвіря будинку позивача, повністю знищуючи будь-яку приватність життя. Більше того, як будівельники, так і нові мешканці вказаних багатоквартирних будинків мають можливість спостерігати (і окремі з них це стабільно роблять) за розпорядком дня мешканців будинковолодіння позивача, що створює сприятливі умови для вчинення крадіжок з будинку позивача під час відсутності членів сімї вдома. Всі вказані недоліки будинковолодіння призвели до стрімкого падіння його вартості і до неможливості його продажу за ціною, в яку будинковолодіння оцінювалося до початку незаконного будівництва (наприклад, станом на початок 2014 року). Оскільки, вказане будівництво було проведено на підставі проти правних дій відповідача щодо видачі та затвердженні містобудівних умов та затвердженні забудови земельних ділянок, внаслідок чого позивачу було заподіяно шкоди у звязку із знеціненням майна, просить суд задовольнити позов, та винести рішення, яким стягнути з Ужгородської міської ради на користь [PERSON] 3065809грн. в рахунок відшкодування шкоди, завданої позивачу незаконним рішенням відповідача та його посадових (службових) осіб, а також сплачений позивачем судових збір в розмірі 8000грн. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив в повному обсязі, та підтримав раніше надані суду обставини, викладені у відповідному відзиві та доповненні до відзиву. Так, судом встановлено, що 29.01.2018 року відповідачем суду надано відзив, а 06.02.2018 року доповнення до відзиву, з яких вбачається, що будівництво, що порушує права позивача, а саме будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудованим магазином непродовольчих товарів за адресою: м. Ужгород, вул. Д. Донського, 2б проводилося на підставі декларації про початок будівельних робіт, зареєстрованої Інспекцією Державного архітектурно будівельного контролю у Закарпатській області за №ЗК 083150420162 від лютого 2015 року. На підставі Декларації про готовність обєкта до експлуатації, зареєстрованої у Державній архітектурно будівельній інспекції України №ЗК 143151880205 від липня 2015 року, обєкт багатоквартирний житловий будинок із вбудованим магазином непродовольчих товарів по м. Ужгород, вул. Д. Донського, 2Б вважати закінченим та готовим до експлуатації. Інше будівництво, що порушує права позивача, а саме будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями комерційного призначення за адресою: м. Ужгород, вул. Д. Донського, 3 проводилися на підставі Декларації про початок виконання будівельних робіт, зареєстрованої Інспекцією Державного архітектурно будівельного контролю у Закарпатській області за №ЗК 083133611085. На підставі Декларації про готовність обєкта до експлуатації, зареєстрованої у Державній архітектурно будівельній інспекції України №ЗК 14360620829 у березні 2016 року, обєкт багатоквартирний житловий будинок з вбудованими приміщеннями комерційного призначення вважати закінчений будівництвом та готовим до експлуатації. Державний архітектурно будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно будівельного контролю в порядку, встановленому КМУ. При цьому, органи ДАБІ України в Закарпатській області як уповноважений орган у сфері контролю за дотриманням містобудівної діяльності та дотримання будівельних норм і правил будь яких приписів згодо приведення будівництва у попередній стан чи про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису відповідачу не видавали, визначених декларації не скасовували. Окрім того, позивач має право звернутися до суду з позовом про значення самочинного будівництва. Також є безпідставним твердження позивача, що вартість його нерухомості знизилася внаслідок побудови вказаних багатоквартирних будинків. А тому, просив суд відмовити в задоволенні даного позову. Представник третьої особи Управління містобудування та архітектури Ужгородської міської ради в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про час та місце слухання справи. А тому суд, розглядає таку за його відсутності. В той же час, суд констатує, що представником надано на адресу суду письмові пояснення третьої особи щодо позову від 03.04.2018 року, з яких вбачається, що в третя особа вважає заявлені вимоги необґрунтованими, доводи позивача безпідставними та не підтвердженими, а позов таким, що задоволенню не підлягає з мотивів, що саме забудовники окремих будівель повинні нести відповідальність за наслідки забудови навколишніх об'єктів та зміну містобудівного середовища на підставі виданих відповідачем містобудівних умов та обмежень (вихідних даних). Правомірність застосування ст. ст. 1173, 1174 ЦКУ третя особа заперечує та вважає, що до даних правовідносин слід застосовувати норми ст. 1166 ЦКУ та досліджувати наявність вини в діях чи бездіяльності відповідача. Третя особа також зазначила, що містобудівні умови та обмеження є одним з основних складових елементів вихідних даних на проектування відповідно до ст.29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та звертає увагу суду на існування й інших подальших процедур при будівництві, як то технічні умови, завдання на проектування, проектна документація, експертиза, затвердження замовником проекту. Третя особа стверджує, що відповідно до п.1.2 Порядку надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, їх склад та зміст , який затверджений Наказом Мінрегіонбуду №109 від 07.07.2011 р. (у відповідній редакції) містобудівні умови є документом, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування будівництва щодо меж дозволеної органом місцевого самоврядування поверховості та щільності забудови, відступів, меж, благоустрою, озеленення, вимоги до самих об'єктів будівництва. А за безпосередні точні параметри будівництва відповідальність несе забудовник. Третя особа визнала факт знецінення нерухомого майна Позивача, однак вважає, що це відбулося внаслідок протиправної забудови замовників таких об'єктів будівництва, підрядників, недбалістю проектних організацій, які всупереч встановлених правил добросусідства та державних будівельних норм, стандартів та правил допустили порушення майнових прав Позивача. Тому третя особа не заперечує проти висновків позивача про протиправність всіх чотирьох названих містобудівних умов, але зазначає про відсутність причинно-наслідкового зв'язку між протиправною видачею їх та завданою шкодою Позивачу. Відповідальними за шкоду вважає забудівників, які забудували навколишні ділянки на виконання протиправних містобудівних умов (вихідних даних). Представник третьої особи Ужгородської місцевої прокуратури [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив та підтримав викладені раніше обставини в поясненнях третьої особи. Так, 29.05.2018 року на адресу суду надійшли пояснення на позовну заяву, з яких вбачається, що позивач не довів, що внаслідок протиправності дій відповідача він змушений продавати будинок і що у позивача є можливість іншим способом захистити свої права, а саме шляхом предявленння позову про перебудову чи знесення спірних обєктів, що позивач недостатньо конкретизував природу та розмір збитків та не обґрунтував заподіяння шкоди, що позивач не довів причинно-наслідкового звязку між заподіяною шкодою та діями відповідача. В обґрунтування своєї позиції третя особа зазначила, що відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» вимоги містобудівної документації є обовязковими для виконання всіма субєктами містобудування, коло яких окреслено в ст. 4 даного Закону. Також зазначає, що містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки є однією, але першою, зі складових отримання дозвільних документів щодо забудови земельної ділянки. З огляду на кількість учасників будівельного процесу, третя особа ставить під сумнів доведеність та ступінь вини кожного учасника містобудівної діяльності та його вплив на результат порушення прав позивача. Третя особа вважає, що позивачем не доведено зниження вартості саме внаслідок виключно будівництва, та вважає, що інші загальноекономічні фактори на це також мають вплив. Третя особа вважає висновок ТОВ «Експерт і К» проведеним з порушенням методики оцінки, оскільки оцінювач покликається лише на оголошення про продаж, то інформацію про це вважає неперевіреною та сумнівною. Третя особа долучила до матеріалів справи лист до неї іншої третьої особи у цій справі містобудування та архітектури Ужгородської міської ради, в якому зазначено, що відповідно до Генерального плану міста Ужгорода в редакції 2004 р. прилегла територія є територією громадської забудови, що позивач [PERSON] був належним чином повідомлений про характер та режим забудови вказаної території та не міг розраховувати зберегти характер навколишньої забудови як садибної, що План зонування території міста Ужгород, затверджений рішенням міської [PERSON] № 1881 від 09.11.2015 р. передбачав ділові та торговельні зони, тому факт сусіднього будівництва не мав бути несподіванкою для позивача, що вартість майна позивача могла знецінитися теоретично внаслідок протиправних дій забудовників в процесі будівництва. Представник третьої особи Управління Державної казначейської служби України у м. Ужгород Закарпатської області [PERSON] в останнє судове засідання не зявився. Однак, в попередніх судових засіданнях проти позову заперечив та підтримав надані ним письмові пояснення третьої особи щодо позову. Допитаний в судовому засіданні в порядку ст.72 ЦПК України експерт [PERSON] пояснив, що ним було виготовлено будівельно технічну експертизу домоволодіння за адресою: м. Ужгород, вул. Д. Донського, 2, що належить на праві приватної власності гр. [PERSON] та складено відповідний висновок №0003/2018 від 03.05.2018 року. При проведенні даної експертизи він використовував такі методичні підходи як загальні способи визначення вартості майна, які ґрунтуються на основних принципах оцінки, принципи якої покладені в основу методичних підходів основні правила оцінки майна, які відображають соціально економічні фактори та закономірність формування вартості майна. Експерт пояснив, що вартість будинковолодіння за адресою: м. Ужгород, вул. Д. Донського, 2 із врахування наявності поруч багатоповерхової забудови може становити 82831 дол. США, тоді як дійсна ринкова вартість даного домоволодіння за відсутності багатоповерхової забудови може становити 198605 дол. США. Також експерт пояснив, що при проведенні експертного дослідження береться до уваги ремонт, меблі, однак, це не має настільки суттєвого значення. Допитаний в судовому засіданні в порядку ст.72 ЦПК України експерт [PERSON] пояснила, що нею було здійснено оцінку домоволодіння за адресою: м. Ужгород, вул. Д. Донського, 2, що належить на праві приватної власності гр. [PERSON] Експерт пояснила, що дана оцінка була проведена на підставі порівняльного підходу та ціноутворюючого методу. Оцінку у відриві від методики неможливо провести. Так експерт [PERSON] вказала, що дійсно вартість належного [PERSON] домоволодіння станом на 01.01.2014 року становила 199661 дол. США, станом на 01.10.2015 року 114441 дол. США, а станом на 01.06.2017 року 84555 дол. США. Таким чином вбачається різке знецінення вартості даного майна. Підтвердила той факт, що побудування багатоквартирного будинку біля домоволодіння [PERSON] відкладає негативний відпечаток у вигляді знецінення майна не тільки для позивача, але й на весь район. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, представника третьої особи, пояснення експертів, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, обєктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. У відповідності до п.9 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. По справі встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку по вул. Д. Донського, 2, що підтверджується договором купівлі продажу, посвідченого 09.10.2001 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером № 6789. 15.12.2014 року Управлінням містобудування та архітектури Ужгородської міської ради видано Містобудівні умови та обмеження № 166 забудови земельної ділянки у місті Ужгороді по вул. Донського, 26. Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 грудня 2015 року у справі № 308/10256/15-а (суддя Лемак О.В) визнано протиправними дії Управління містобудування та архітектури Ужгородської міської ради щодо видачі 15 грудня 2014 року за № 166 містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки у м. Ужгород по вул. Д. Донського, 26, скасовано містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки у м. Ужгород по вул. Д. Донського, 26, видані 15 грудня 2014 року Управлінням архітектури та містобудування Ужгородської міської ради за № 166, станом на момент їх видачі. Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 09 лютого 2016 року у справі № 876/538/16 апеляційні скарги [PERSON] та Ужгородської міської ради Закарпатської області залишено без задоволення, а постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 грудня 2015 року у справі № 308/10256/15-а без змін. 04.05. 2015 року Ужгородською міською радою в особі Управління містобудування та архітектури видані Містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки в м. Ужгород, вул. Д. Донського, 3 за №52/20-16/2015 щодо будівництва багатоквартирного житлового будинку з вбудованим; приміщеннями комерційного призначення. Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 січня 2016 року у справі №308/10249/15-а (суддя Монич О.В.) задоволено позов [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], визнано протиправними станом на момент їх видачі та скасовано Містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки м. Ужгород по вул. Д. Донського, 3, видані 16.04.2015 року за № 52/20-16/2015 Управлінням архітектури та містобудування Ужгородської міської ради. Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 05.07.2016 року у справі № 876/3385/16 апеляційну скаргу Ужгородської міської ради залишено без задоволення, а постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.01.2016 року у справі № 308/10249/15-а залишено без змін. Відповідно до п. 4. ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 18 травня 2015 року Управлінням містобудування та архітектури Ужгородської міської ради видано Містобудівні умови та обмеження за № 72/20-16 забудови земельної ділянки м. Ужгород, пл. Б. Хмельницького, 2. Того ж дня Управлінням містобудування та архітектури Ужгородської міської ради видано Містобудівні умови та обмеження за № 73/20-16 забудови земельної ділянки м. Ужгород, пл. Б. Хмельницького, 2. Видача зазначених Містобудівних умов та обмежень в судовому порядку раніше не оцінювалася та є предметом даного спору. З метою оцінки правомірності видачі Містобудівних умов та обмежень за № 72/20-16 та за № 73/20-16 позивачем надано висновки судових експертиз та експертних досліджень. За висновком судового експерта [PERSON] № 329/04-18 судової будівельно-технічної експертизи по даній цивільній справі № 308/20155/17 встановлено невідповідність Містобудівних умов та обмежень за № 72/20-16 та за № 73/20-16 земельної ділянки в м. Ужгороді, пл. Б. Хмельницького, 2, Генеральному плану міста Ужгорода, затвердженого ХХІХ сесією Ужгородської міської ради IV скликання № 313 від 04 червня 2004 року, Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських та сільських поселень», Житловому кодексу Української РСР. Зокрема експерт стверджує, що зазначена земельна ділянка відноситься до земель громадської забудови (код 03.15) відповідно до Генерального плану міста Ужгород, затвердженого рішенням Ужгородської міської ради № 313 від 04 червня 2004 року, Державного акту на право постійного користування землею серії І-ЗК № 002094 від 07 грудня 2000 р., Класифікації видів цільового призначення земель, затверджених Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів 23.07.2010 р. № 548, зареєстрованих Міністерством юстиції України за № 1011/18306 від 01 листопада 2010 pоку. Код 03.15 характеризує землі для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови. На таких земельних ділянках (на момент видачі Містобудівних умов та обмежень) можливе будівництво громадських будівель та споруд, а не багатоквартирних житлових будинків. Відповідно до класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого Наказом Держстандарту України від 17 серпня 2000 р. № 507 та ч. 1 ст. 17 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», будинки з трьома та більше квартирами належать до житлових будинків. Таким чином, на земельній ділянці з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови (на момент видачі Містобудівних умов та обмежень) можливе будівництво виключно громадських будівель та споруд, а не багатоквартирних житлових будинків як є на факті. Експерт наголосив, відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», забудова земельної ділянки здійснюється в межах її цільового призначення, встановленого відповідно до законодавства. Також експертом виявлено, що зазначені Містобудівні умови та обмеження не відповідають п.3.32 ДБН 360-92**, оскільки допущено розміщення будівель без обовязкового відступу від червоних ліній. За висновком експерта містобудівні умови та обмеження земельної ділянки за вих. № 72/20-16 та вих. № 73/20-16 не відповідають п. 7.43 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» в частині заниженої на половину кількості парко місць та ст. 47 Житлового кодексу Української РСР в частині норми житлової площі. У своєму висновку експерт [PERSON] зазначив також, що дані містобудівні умови не відповідають п. 3.8* (Примітка 1) та п. 3.16 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» в частині розміру земельної ділянки, необхідної для будівництва будинку такого розміру. У висновку наведено й інші порушення законодавства при видачі даних містобудівних умов, зокрема ч. 1 ст. 17, ЗУ «Про регулювання містобудівної документації», п. 3.32, п. 3.8* (Примітка 1), п. 4.73 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», ст. 47 та ст. 66 Житлового кодексу України. Висновком № 146 судового експерта [PERSON]М, складеного 20.03.2018 року, встановлено, що Містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки в м. Ужгороді, пл. Б. Хмельницького, 2 видані Управлінням містобудування та архітектури Ужгородської міської ради 18 травня 2015 року за вих. № 72/20-16 та вих. № 73/20-16 на момент їх прийняття не відповідають Генеральному плану міста Ужгорода, не відповідають Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та розроблені з порушенням вимог п.3.8, 3.25 та 3.32 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» з мотивів, наведених у висновку експерта. Відповідач, треті особи аргументів та доказів не надали та не довели відповідність виданих Управлінням архітектури та містобудування умов та обмежень земельної ділянки в місті Ужгороді, пл. Б. Хмельницького, 2 за вих. № 72/20-16 та вих. № 73/20-16 вимогам Генерального плану міста Ужгорода, Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», вимогам ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» та іншим нормам чинного законодавства. Відтак твердження позивача про протиправність видачі 18.05.2015 року Управлінням архітектури та містобудування умов та обмежень земельної ділянки в місті Ужгороді, пл. Б. Хмельницького, 2 за вих. № 72/20-16 та вих. № 73/20-16 слід вважати також доведеним матеріалами справи. Позивачем до позовної заяви та в процесі розгляду справи подано ряд звітів про оцінку будинковолодіння за адресою вул. Д.Донського, 2 в м. Ужгороді зокрема. Звіт про оцінку будинковолодіння, виконаний оцінювачем [PERSON], відповідно до якого ринкова вартість будинковолодіння становить станом на 01.01.2014 року 199661 дол. США, станом на 01.10.2015 року 114441 дол. США, станом на 01.06.2017 року 84555 дол. США. Звіт № 3993/18 від 01.04.2018 року про проведення оцінки житлового будинку з надвірними спорудами, виконаний субєктом оціночної діяльності ТОВ «Експертний знавець», відповідно до якого ринкова вартість будинковолодіння станом на 01.04.2018 року становить 2130805 грн., що еквівалентно 80276,00 дол. США, а станом на 01.10.2014 року становила 2533175 грн., що еквівалентно 195534 дол. США. Звіт про оцінку житлового будинку від 31.03.2018 р., виконаний субєктом оціночної діяльності «ТОВ «ЕКСПЕРТ і К», відповідно до якого вартість будинковолодіння в порівнянні приватного сектору одноповерхової забудови становить 5223180 грн., а ринкова вартість даного будинковолодіння в порівнянні приватного сектору поблизу багатоповерхової забудови становить 2224980 грн. За висновком експерта-оцінювача втрата вартості даного житлового будинку визначається як різниця між вартістю у порівнянні приватного сектору одноповерхової забудови та вартістю в порівнянні приватного сектору поблизу багатоповерхової забудови та становить 2998200 грн. Крім цього, позивачем надано висновок №0003/2018 судової будівельно-технічної експертизи [PERSON] від 03.05.2018 року, відповідно до якого ринкова вартість будинковолодіння становить станом на липень 2014 року 200025 дол. США, станом на квітень 2018 року 82831,00 дол. США. На даний висновок судового експерта зроблено Рецензію Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз від 02.07.2018 року, яка надана позивачем до матеріалів справи та підтверджує правильність висновків судового експерта [PERSON] Наведений вище висновок судового експерта [PERSON] № 0003/2018 судової будівельно-технічної експертизи від 03.05.2018 року, відповідно до якого встановлено, що дійсна ринкова вартість житлового будинку за адресою: вул. Д. Донського, 2, з врахуванням наявної поруч багатоповерхової забудови може становити 82831,00 дол. США, дійсна ринкова вартість будинку за адресою: вул. Д. Донського, 2 з врахуванням відсутності багатоповерхової забудови може становити 198605 дол. США, різниця між дійсною вартістю аналогічного будинку з наявною поруч багатоповерховою забудовою і вартістю будинку без багатоповерхової забудови може становити 115774 дол. США. Позивачем також надано суду відповіді Агенції нерухомості «Фортеця» від «23» травня 2017р. №11 та №12 про те, що ціни на житлову нерухомість в місті Ужгороді за період з 2013 року по 2017 рік знизилися на 16%. В свою чергу відповідачем надано суду звіти про оцінку майна, виконані субєктом оціночної діяльності ПП «Бізнес-Експерт», відповідно до яких ринкова вартість даного будинковолодіння станом на 02.01.2014 року становить 766533 грн., станом на 04.05.2018 року 1459991,00 грн. Позивач заперечує результати висновків ТОВ «Бізнес-Експерт» помилковою методологію оцінки даного оцінювача. Так, у висновку ПП «Бізнес-Експерт» станом на 02.01.2014 року як аналоги продажу оцінювачем застосовано дані щодо не аналогічних обєктів, а саме: однокімнатних квартир. В обох висновках ТОВ «Бізнес-Експерт» характеристика обєкта оцінки істотно відрізняється від характеристик, наведених у інших звітах та експертних висновках, а про проведення належного огляду об'єкта даним спеціалістом у даних звітах підтвердження немає. Тому дані доводи відповідачем не спростовано, тому суд оцінює висновки ТОВ «Бізнес-Експерт» критично. Заперечення відповідача та третіх осіб щодо результатів даних оцінок по суті також полягають у запереченні права оцінювачів користуватися в якості аналогів продажів даними газетних оголошень та оголошень на відповідних сайтах про пропозицію продажу, а не інформацією про реально укладені угоди. Така правова позиція не підтверджується Методикою оцінки майна, затвердженого постановою КМУ № 1891 від 10.12.2003 року та іншими нормами законодавства України, а відтак не підлягає врахуванню. Відповідачем не заперечено та не спростовано твердження позивача про протиправність видачі та змісту всіх трьох містобудівних умов та обмежень. Також відповідачем не доведено відповідальність та цивільне правонаступництво створеного у 2017 року Управління містобудування та архітектури Ужгородської міської [PERSON] за дії відповідного підрозділу Ужгородської міської [PERSON] у 2014-2015 р., як не доведено і відповідальність територіального підрозділу Державної архітектурно-будівельної інспекції за наслідки незаконного будівництва, обставини якого досліджуються у даній справі. Суд констатує, що третя особа Ужгородська місцева прокуратура належними та допустимими доказами також не довела суду обовязок позивача предявити позов про перебудову чи знесення спірних обєктів, як передумову звернення з даним позовом, не довела відсутність причинно-наслідкового звязку між заподіяною шкодою та діями відповідача, не довела обсяг та розмір впливу на знецінення будинковолодіння позивача загальноекономічних факторів, належним способом не спростувала висновки всіх наданих позивачем висновків спеціалістів та експертів, не довела, що позивач [PERSON] був належним чином повідомлений про характер та режим забудови вказаної території та що позивач розраховував зберегти характер навколишньої забудови як садибної та що це має значення в контексті наданих доказів та обґрунтувань позивача в їх сукупності, не пояснила яким чином затвердження після оцінюваних у даній справі дій за 15.12.2014 р., 04.05.2015 р, 18.05.2015 р. рішенням міської [PERSON] № 1881 від 09.11.2015 р. плану зонування території міста Ужгород впливає на оцінку шкоди та вини відповідача, а також не довела на скільки вартість майна позивача знецінилася внаслідок протиправних дій забудовників в процесі будівництва, а на скільки внаслідок дій відповідача. Доводи та позиція третьої особи Управління містобудування та архітектури Ужгородської міської ради не є доведеними належним чином, а відтак не підлягають врахуванню. Оскільки, як стверджує саме Управління, містобудівні умови та обмеження є одним з основних та необхідних складових елементів вихідних даних на проектування відповідно до ст.29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», та їх невидача в такому вигляді та відмова у видачі саме таких умов унеможливило б будівництва, як такі. Третя особа не довела суду, що будівництво нежитлових, менш поверхових будівель, менш щільна забудова, забудова з повним дотриманням всіх норм та правил вплинула б на порушення прав позивача так само. Третя особа також не довела порушення законодавства забудовниками та факти будівництва з порушенням виданих містобудівних умов, які самостійно б спричинили порушення прав позивача в межах даного позову. В результаті оцінки всіх наявних матеріалів справи та доводів сторін обґрунтованим є висновок про необхідність задоволення позову з огляду на наступне: Відповідно до приписів п. 1 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено порядок проектування та\~будівництва обєктів,\~що розпочинається\~з отримання\~замовником або\~проектувальником вихідних\~даних; необхідним та першим елементом яких є містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки. Відповідно до п. 3.4. Порядку надання Містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, їх склад та зміст, затвердженими Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 07.07.2011 року № 109. Розділ «Містобудівні умови та обмеження містить: граничнодопустиму висоту будівель; максимально допустимий відсоток забудови земельної ділянки; максимально допустиму щільність населення (для житлової забудови); відстані від об'єкта, який проектується, до меж червоних ліній та ліній регулювання забудови; планувальні обмеження (зони охорони пам'яток культурної спадщини, зони охоронюваного ландшафту, межі історичних ареалів, прибережні захисні смуги, санітарно-захисні та інші охоронювані зони); мінімально допустимі відстані від об'єктів, які проектуються, до існуючих будинків та споруд; охоронювані зони інженерних комунікацій; вимоги до необхідності проведення інженерних вишукувань згідно з державними будівельними нормами ДБН А.2.1-1-2008 "Інженерні вишукування для будівництва"; вимоги щодо благоустрою з урахуванням положень Закону України "Про благоустрій населених пунктів"; забезпечення умов транспортно-пішохідного зв'язку; вимоги щодо наявності місць для постійного зберігання автотранспорту; вимоги щодо охорони культурної спадщини з урахуванням положень Закону України "Про охорону культурної спадщини»; вимоги щодо архітектурних та інженерних рішень. Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», орган місцевого самоврядування повинен відмовити у видачі містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, якщо такі порушують вимоги містобудівної документації. Згідно ст.1 Протоколу І Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Як встановлено у рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «[PERSON] проти України» (заява №40450/04) стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод прямо виражає обовязок держави, передбачений статтею 1 Конвенції, захищати права людини передусім у межах своєї власної правової системи. Як також зазначено в рішенні «навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного засоби сам по собі не задовольняє вимоги ст. 13 Конвенції, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством». Враховуючи викладене, держава повинна забезпечити наявність таких засобів юридичного захисту в національному законодавстві, які б у унеможливлювали у своїй сукупності порушення прав своїх громадян. Тому відповідно до ст. 1 Першого Протоколу та ст. 13 Конвенції, орган місцевого самоврядування при видачі містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки був не вправі видавати містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки, що порушують вимоги законодавства та права позивача. Очевидним є те, що якби відповідач відмовив у видачі містобудівних умов та обмежень, що є предметом розгляду у даній справі, відповідні багатоквартирні житлові будинки не були б збудовані. При видачі Управлінням архітектури та містобудування Ужгородської міської [PERSON] (без права юридичної особи) субєктам містобудівної діяльності містобудівних умов і обмежень забудови земельних ділянок за адресами: м. Ужгород, вул. Д. Донського, 2-б (№166 від 15.12.14 р.), вул. Д. Донського, 3 (№52/20-16/2015 від 06.04.15 р.), пл. Б. Хмельницького 2 (№72/20-16 та №73/20-16 від 18.05.15 р.) для будівництва обєктів багатоквартирного житлового будівництва у відповідних розмірах, конфігураціях та характеристиках відповідач діяв неправомірно, що доведено Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 грудня 2015 року у справі № 308/10256/15, Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 січня 2016 року у справі № 308/10249/15-а, висновком судового експерта [PERSON] № 329/04-18 судової будівельно-технічної експертизи по даній цивільній справі № 308/20155/17, Висновком № 146 судового експерта [PERSON]М, складеного 20.03.2018 року. Також за практикою Європейського суду з прав людини, неврахування інтересів громадян при здійсненні своїх функцій органом влади є порушенням ст. 13 Конвенції. Відповідно до п.70 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» (Заява № 29979/04), громадяни мають право на належне урядування, яке полягає в тому, що якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» (заява № 33202/96), «Онер'їлдіз проти Туреччини» (заява № 48939/99). Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Порушення такого права органом влади шляхом вчинення протиправних дій є неприпустими порушенням також статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, зокрема, щодо необхідності додержання принципу «належного урядування» при втручанні держави в право особи на мирне володіння своїм майном. Так, розміщення та зведення будинків саме такої конфігурації, розмірів та розташування є прямим результатом неправомірних дій відповідача та перебувають у прямому причинно-наслідковому звязку з неправомірними діями. Відсутність своєї вини, з огляду на приписи ст. 1166 ЦК України відповідач не довів. Це не спростовувалося в процесі розгляду справи жодним учасником процесу. Саме таке розміщення, розміри, конфігурація, запланована інфраструктура та архітектурне поєднання будівель підтверджені матеріалами справи та фотоматеріалами, долученими до справи, відповідно до висновку № 0003/2018 судової будівельно-технічної експертизи від 03.05.2018 року, судового експерта [PERSON] призвело до виникнення різниці між дійсною вартістю аналогічного будинку з наявною поруч багатоповерховою забудовою і вартістю будинку без багатоповерхової забудови (знецінення), яка становить 115774,00 дол. США, що за курсом НБУ на день прийняття рішення судом еквівалентно 3255588,61 грн. Відповідно до Звіту про оцінку житлового будинку від 31.03.2018 р., виконаного субєктом оціночної діяльності «ТОВ «ЕКСПЕРТ і К», втрата вартості даного житлового будинку визначається як різниця між вартістю у порівнянні приватного сектору одноповерхової забудови та вартістю в порівнянні приватного сектору поблизу багатоповерхової забудови та становить 2998200,00 грн. Вказаний висновок як і висновок судового експерта [PERSON] зроблено станом на сьогоднішній день. Долучені позивачем до матеріалів справи Звіт про оцінку будинковолодіння, виконаний оцінювачем [PERSON], Звіт № 3993/18 від 01.04.2018 року про проведення оцінки житлового будинку з надвірними спорудами, виконаний субєктом оціночної діяльності ТОВ «Експертний знавець», висновок №0003/2018 судової будівельно-технічної експертизи [PERSON] від 03.05.2018 року не містять істотних протиріч між собою та узгоджуються з матеріалами справи. Тому факт знецінення, що полягає у зменшенні ринкової вартості, будинковолодіння внаслідок розміщення відповідно до неправомірно виданих відповідачем містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки багатоквартирних пяти та семи поверхових житлових будинків в сумі 3255588,61 грн., що еквівалентно 115774 дол. США як зазначено у Висновку № 0003/2018 судової будівельно-технічної експертизи [PERSON] є доведеним суду, та не спростованим матеріалами справи. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються в тому числі і висновками експертів. Відповідно до ст. 106 ЦПК України, учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Відповідач наданим правом не скористався, висновок експерта у розумінні ст. 106 Цивільного процесуального кодексу України не подав. Статтею 16 ЦК України передбачено право кожної особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Позивачем доведено, що його порушене право це \~право на отримання коштів від продажу такого ж будинку у стані, що існував до порушення права, тобто без оточення багатоквартирними житловими будинками, які так істотно вплинули на вартість. Відповідно до ст. 22 ЦК України шкодою є втрата чи пошкодження майна. Відповідно до ст. 394 ЦК України знецінення будинку є одним з видів шкоди, тому норма ст. 394 ЦК України підлягає застосуванню судом через аналогію закону відповідно до ст. 8 ЦК України. За загальним правилом, збитки це об'єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов'язане з утиском його інтересів, як учасника певних суспільних відносин і яке виражається у зроблених ним витратах, у втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати. Згідно ст. 1173 ЦК України, \~шкода,\~завдана фізичній\~або юридичній\~особі незаконними\~рішеннями,\~дією чи\~бездіяльністю органу\~державної влади,\~органу влади\~Автономної Республіки\~Крим або\~органу місцевого\~самоврядування при\~здійсненні ними\~своїх повноважень,\~відшкодовується державою,\~Автономною Республікою\~Крим або\~органом місцевого\~самоврядування незалежно\~від вини\~цих органів. Згідно ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. \~ \~ \~ \~ Частиною 2 статті 393 ЦК України передбачено, власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди. \~ \~ \~ \~ Відповідно до ст. 394 ЦК України власник земельної ділянки, житлового будинку, інших будівель має право на компенсацію у зв'язку із зниженням цінності цих об'єктів у результаті діяльності, що призвела до зниження рівня екологічної, шумової захищеності території, погіршення природних властивостей землі. Як зазначено також у висновку Верховного суду України у справі № 6-49цс14 від 04.06.2014 року «знецінення через втрату ринкової вартості є одним з видів матеріальної шкоди». Як встановлено судом, позивачем доведено, а відповідачем не спростовано наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення. При цьому,\~оскільки розмір\~позовних вимог\~[PERSON]\~не перевищує\~розмір шкоди,\~встановленої матеріалами\~справи,\~позов підлягає\~задоволенню у\~повному обсязі.\~ При всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, в тому числі з точки зору їх достатності та взаємного зв'язку у їх сукупності, позиція позивача є обґрунтованою. Відповідач зазначеного розміру збитків не спростував. Відповідно до вимог Цивільного процесуального кодексу України, предмет доказування під час розгляду справи у судах першої інстанцій складають факти, якими сторони обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню під час ухвалення судового рішення.. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (п. 4 ст. 12 ЦПК України). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що зазначеними вище діями відповідача порушено право [PERSON] на мирне володіння його майном, що виявилося в суттєвому знеціненні його вартості, а тому даний позов підлягає до задоволеня в повному обсязі. На підставі наведеного,

Outcome: approved