Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-30 00:00:00

05 листопада 2019 року [PERSON] звернувся до Миргородського міськрайонного суду з вищевказаною позовною заявою. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що по [ADDRESS] на земельній ділянці загальною площею 171 м.кв. з кадастровим номером 5310900000:50:055:0117 знаходиться автомобільний гараж, котрий ним був самочинно збудований у 2010 році. 27 червня 2014 року Миргородською міською радою Полтавської області було винесено рішення № 137 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для зміни її цільового призначення із земель для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на землі для будівництва індивідуальних гаражів загальною площею 1714 кв.м. з кадастровим номером 5310900000:50:055:0117 за адресою: [ADDRESS] . Також ним було отримано технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна і проведено технічне обстеження гаража, згідно якого\~вказаний гараж\~не суперечить\~будівельним нормам.\~На даний\~час встановлено,\~що даний\~об`єкт\~будівництва збудований\~самочинно,\~тому звернувся\~до суду. Ухвалою судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області 07 листопада 2019 року відкрито провадження у даній справи з призначенням першого судового засідання (а.с. 29). В судовому засіданні позивач [PERSON] в судовому засідання свої позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити з підстав вказаних у позовній заяві. Представник відповідача Миргородської міської ради Полтавської області в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 32). Заслухавши пояснення позивача, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №688129 виданого 21 вересня 2007 року належить земельна ділянка площею 0,0171 га для обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд і розташована по [ADDRESS] (а.с.8). З технічного паспорта виготовленого 26 вересня 2019 року вбачається, що гараж загальною площею 26,5 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] , та складається з: гаража Літ. «А-1», побудований у 2010 році (а.с.4-6). Пунктом 2 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року за № 6 „Про практику застосування судами\~ст. 376 ЦК України ( про правовий режим самочинного будівництва )" визначено, що відповідно до\~ст. 376 ЦК України суди розглядають справи щодо самочинного будівництва, зокрема, про визнання права власності на самочинно збудоване майно власником земельної ділянки ; про визнання права власності на самочинно збудоване майно на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснила самочинно будівництво" . Правові наслідки самочинного будівництва, здійсненого власником на його земельній ділянці, встановлюються\~статтею 376 ЦК України". Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно; ч.5 „на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб". П. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду кримінальних і цивільних справ від 30.03.2012 року № 6 зазначає, що при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що відповідно до ст. 26\~Закону № 2780-ІІ спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями ДБАК у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. У зв`язку з цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Якщо позивач не звертався до компетентного органу із заявою про прийняття об`єкта до експлуатації, суд вирішує спір по суті з урахуванням наведених обставин та вимог закону; п. 12 „у справах, пов`язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (ч. 2\~ст. 376 ЦК ) Разом з тим, власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (ч. 2 ст. 375), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб ( ч.5\~ст. 376 ЦК\~). Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки, чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті ; чи є порушені будівельні норми та правила істотними; п. 14 на підставі ч. 3\~ст. 376 ЦК України суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на земельній ділянці, що не надавалась у власність чи користування особі, яка збудувала його, якщо їй у встановленому законом порядку було передано земельну ділянку у власність або надано у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення, та за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною, проектною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу (ч. 3\~ст. 375 ЦК)". Як встановлено в судовому засіданні позивач по справі отримав від відповідача рішення від 27 червня 2014 року № 137 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для зміни її цільового призначення із земель для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на землі для будівництва індивідуальних гаражів, загальною площею 171 м?, з кадастровим номером 5310900000:50:055:0117 за адресою: [ADDRESS] , що знаходиться у власності [PERSON] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.11). Звітом про проведення технічного обстеження гаража в [ADDRESS] , встановлено, можливіть його надійної та безпечної експлуатації (а.с. 14-25). Згідно відповіді Управління архітектури та державного архітектурно-будівельного контролю від 04.10.2019 року за № 13-18/1050 позивачу повідомлено про можливість введення в експлуатацію гаража за умови визнання на нього права власності в судовому порядку (а,с.26). Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача та визнання за останнім права власності на гараж, розташований за адресою: [ADDRESS] . В зв`язку з тим, що позивач не заявляє вимоги про стягнення з відповідача на його користь судових витрат, суд,

Outcome: approved