Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-24 00:00:00

16 серпня 2021 року на адресу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] до Державного підприємства "Східний гірничо - збагачувальний комбінат" про відшкодування моральної шкоди, у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання в розмірі 360000 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що він протягом 15 років працював на шахті «Інгульська» Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат», в період з 25 серпня 2005 року по 15 жовтня 2020 рік, з яких в період з 25 серпня 2005 року на посаді підземного електрослюсаря черговим та з ремонту устаткування, з повним робочим днем на підземних роботах по 5 розряду, а з 17 грудня 2008 року його було переведено на тому ж підприємстві на посаду підземного електрослюсаря черговим та з ремонту устаткування, з повним робочим днем на підземних роботах по 6 розряду. 15 жовтня 2020 року його звільнено з роботи на підставі п. 2 ст. 40 Кодексу законів про працю України у зв`язку з виявленою невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи. Всі вказані вище обставини про роботу та його звільнення підтверджуються його трудовою книжкою (копія додається) та не можуть і не будуть заперечуватись відповідачем. За час роботи на підприємстві відповідача він отримав професійні захворювання, що підтверджується Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 18 лютого 2021 року форма П-4, затвердженим начальником управління Держпраці у Кіровоградській області Кухаренко О.А. П. 7 даного Акту вказує на наявність у нього професійних захворювань: -Радикулопатія попереково-крижова L4, L5, S1 з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і м`язово-тонічним синдромами, часто рецидивуючий перебіг. -Двобічний плечолопатковий періартроз (ПФ другого ступеня), остеоартроз у поєднанні з періартрозом ліктьових та колінних суглобів (ПФ другого ступеня). -Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легенів першої стадії), група В. Легенева недостатність першого-другого , ступеня. Даний діагноз позивача також підтверджується медичними довідками, що додаються. П. 15 даного Акту передбачає, що раніше у нього не було хронічних та супутніх захворювань. У п. 13 даного Акту міститься висновок про наявність шкідливих умов праці: підпадав під дію шкідливих факторів: фізичного навантаження, пилу що перевищували ГДР. П. 17 вказаного акту встановлює, що професійне захворювання виникло за таких обставин: -Тривалий стаж роботи (15 років) в шкідливих та небезпечних умовах праці на Інгульській шахті ДП «Схід ГЗК», недосконалість роботи технологічного обладнання, механізмів, що призводить до перевищення ГДР фізичного навантаження, пилу при виконанні професійній^ обов`язків в умовах несприятливого мікроклімату. -Незабезпечення з боку ДЗ «СМСЧ № 19 МОЗ України» та Комунального некомерційного підприємства "Поліклінічне об`єднання" Міської ради м. Кропивницького" своєчасного виявлення ранніх ознак гострих і хронічних профзахворювань та ненадання роботодавцю відповідних рекомендацій щодо подальшої роботи в шкідливих та небезпечних умовах праці на Інгульській шахті ДП «Схід ГЗК». Згідно п. 18 зазначеного акту причинами виникнення професійного захворювання є: -Рівень фізичного перевантаження, а саме: час перебування в незручній робочій позі складає до 32,9% при нормі до 25%, робоча поза вимушена 12,8% при нормі до 10%, кількість вимушених (більше 30°) нахилів корпусу за зміну становить до 198 при нормі 51-100, відносяться до III класу 1 ступеню важкості трудового процесу. - За показниками напруженості трудового процесу (особистий ризик) та нерегулярна змінність роботи з роботою у нічну зміну III клас 2 ступінь напруженості трудового процесу. Запиленість повітря робочої зони (концентрація пилу), у тому числі вміст кремнію діоксину кристалічний (SIO2) від 10 до 70% . III клас небезпеки до 2,3 мг/м3 при нормі 2,0 мг/м3. Мікроклімат: Температура повітря робочої зони +10,0° С при нормі +17+26°С. Відносна вологість 94 % при нормі не більше 75%. Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 10 березня 2021 року серії 12ААА №085409 йому визначено отупінь втрати професійної працездатності рівні 60% у зв`язку з професійним захворювання, зазначено про потребу амбулаторного та стаціонарного лікування, санлікування 1 раз на 3 роки. Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 10 березня 2021 року серії 12ААБ №574133 йому протипоказане значне фізичне навантаження, в несприятливих умовах, впливу пилу. Відповідно до медичного висновку ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 02 лютого 2021 року № 268 йому було встановлено професійне захворювання та протипоказана робота в умовах тяжкої фізичної праці, вимушеної робочої пози, несприятливого мікроклімату, підвищеного рівня пилу, дії токсичних речовин. Прояви захворювання виражались у наступному: біль в шийному і п/кр відділах хребта, з іррадіацією в праву ногу, біль і обмеження руху в ліктьових, плечових і колінних суглобах, болі і оніміння рук, мерзлякуватість кистей, побіління пальців рук, загальну слабкість, задишку при незначних фізичних навантаженнях, сухий кашель, біль за грудиною, втому, зниження слуху. У зв`язку з вказаним хронічним професійним захворюванням порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Тривалий процес лікування, позбавляє можливості вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічного професійного захворювання, він постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Окрім того, внаслідок отриманих хронічних професійних захворювань, що супроводжується значною втратою працездатності та придбання інвалідності в відносно молодому віці систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, він постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному станах. На даний час його самопочуття не поліпшується, негативні зміни у його житті є значними та незворотними, усвідомлення чого, завдає йому душевного болю та страждань. Перелічені негативні явища не можуть не викликати переживання, страждання, стрес, депресію. Отже, факт моральних страждань є очевидним і не потребує доказуванню іншими засобами доказування. Тому вважає, що за таких обставин зі сторони відповідача йому має бути відшкодована моральна шкода, яка завдана ушкодженням здоров`я, внаслідок неналежного виконання відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці, що він тривалий час пропрацював на роботі в небезпечних умовах праці на Інгульській шахті ДП «Схід ГЗК», в зв`язку з недосконалістю роботи технологічного обладнання, механізмів що призводить до перевищення ГДР фізичного навантаження, під впливом пилу при виконанні професійних обов`язків в умовах несприятливого мікроклімату, у зв`язку з чим, отримав професійні захворювання, втратив працездатність, став інвалідом, що протягом тривалого часу фізично та морально страждає, порушено його звичний уклад життя, він не взмозі виконувати навіть легку чоловічу роботу, а фізичні навантаження не дають йому вільно дихати, він змушений часто звертатися в лікувальні заклади та проходити постійне лікування, у зв`язку з втратою професійної працездатності він постійно відчуває психологічний дискомфорту, фізичний біль, незважаючи на постійні курси лікування, які дають тимчасове полегшення його стану, відновлення його стану здоров`я неможливе, так як втрата працездатності та інвалідність встановлені йому в доволі молодому віці, що свідчить про незворотність такої втрати як здоров`я. Ст. 3 Конституції України передбачає, що людина, її життя і здоров я, честь і гідність недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ст. 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року №155, від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я. Згідно ст. 4 Закону України «Про охорону праці», державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципу пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Згідно зі ст. 6 Закону України «Про охорону праці», умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Ст. 153 Кодексу законів про працю України встановлює, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Враховуючи зазначені положення, відповідач мав створити йому, як і іншим працівникам належні безпечні умови праці, за яких факт настання професійних захворювань, нещасних випадків, іншого пошкодження здоров`я чи настання смерті були б неможливими. Відповідно до вимог ст. 173 КЗпП України, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Згідно ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування шкоди власником, або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Як вбачається з аналізу норм ч. 2 ст. 153, ст. 173, ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України, до : юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або т необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Відповідно до частини третьої ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини і фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його і можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі - Постанова) роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві. У пункті 13 Постанови роз`яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних : життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або і уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Крім того, згідно з рішенням Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 2, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. З огляду на положення ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 08 жовтня 2008 року № 20-рп, громадянам надано право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника, або уповноваженого ним органу (роботодавця). За ст. 1168 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Відповідно до ст. 1 Гірничого Закону України, до особливо небезпечних підземних умов відносяться саме умови в шахтах, пов`язані з дією важкопрогнозованих проявів гірничо-геологічних і газодинамічних факторів, що створюють небезпеку для життя та здоров`я, їх працівників (виділення та вибухи газу та пилу, раптові викиди, гірничі удари, обвалення, самозаймання гірничих порід, затоплення гірничих виробок тощо). Згідно зі ст. 38 Гірничого закону України, до обов`язків гірничого підприємства відноситься відшкодування шкоди, завданої фізичній особі, безпека гірничих робіт,«охорона праці та довкілля, додержання встановлених нормативів у сфері проведення гірничих робіт, правил безпеки, правил технічної експлуатації та єдиних правил безпеки при підривних роботах. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 05 грудня 2018 року Велика Палата Верховного у справі № 210/5258/16-ц (провадження №14-463цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач. При цьому, суд констатував у справі № 210/5258/16-ц, що характер отриманої позивачем травми, що спричинила повну втрату ним професійної працездатності на 100%, звільнення з роботи через виявлену невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі за станом здоров`я, визнання позивача особою з інвалідністю І групи безстроково, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у буденному житті, необхідність щорічної реабілітації, надають йому право на відшкодування моральної шкоди. Постановою Верховного суду від 14 листопада 2019 року у справі № 522/3388/18 визнано виваженим та справедливим розмір відшкодування моральної шкоди у 233 000,00 грн. при нещасному випадку на виробництві, внаслідок якого працівник втратив 75% професійної працездатності та йому було встановлено другу групу інвалідності. Верховним Судом 30 жовтня 2019 року в результаті касаційного перегляду судових рішень у справі № 132/3235/16-ц визнано домірним грошове відшкодування у сумі 120 000 (сто двадцять тисяч) гривень. У даному випадку втрата працездатності позивача становила - 30%. Крім того, Жовтоводським міським судом Дніпропетровської області рішенням від 26 лютого 2020 року у справі №176/101/20, де позивачем є працівник підземної спеціальності з втратою працездатності 60% внаслідок професійного захворювання, було стягнуто моральну шкоду з роботодавця з розрахунку одна мінімальна заробітна плата за 1% втрати професійної працездатності. Вказане рішення було залишено в силі постановою Дніпровського апеляційного суду від 23 вересня 2020 року. Верховний суд у вказаній справі відмовляючи у відкритті касаційного провадження у своїй ухвалі від 16 листопада 2020 року вказав, що суди першої та апеляційної інстанцій ухвалили судові рішення відповідно до усталеної судової практики. Судова практика вказує на стрімке збільшення відшкодувань моральної шкоди у зв`язку з професійними захворюваннями та нещасними випадками на виробництві. Визначаючи розмір (суму) моральної шкоди, він виходить з наступного. Ступінь втрати його професійної працездатності у зв`язку з отриманим професійним захворюванням становить 60 %. П. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачає, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Він звернувся до суду у серпні 2021 року. Розмір мінімальної заробітної плати на 01 січня 2021 року встановлений Законом України «Про державний бюджет на 2021 рік» на рівні 6 000,00 грн. на місяць. Тому вважає виваженим та справедливим розмір відшкодування йому моральної шкоди на рівні 60 мінімальних заробітних плат, тобто 360 000,00 грн. (60 % втрати працездатності 6 000,00 грн. мінімальна заробітна плата = 360 000,00 грн.). Виходячи із зазначеного розрахунку, враховуючи глибину, характер та тривалість вимушених негативних змін в житті позивача, істотність недоотриманих позивачем благ, внаслідок втрати працездатності та отриманого хронічного захворювань,

Outcome: partial