Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-10 00:00:00

В жовтні 2017р. [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON], посилаючись на те, що з відповідачем у справі вона перебувала в зареєстрованому шлюбі. Шлюб між сторонами розірваний. Від спільного життя сторони мають двох малолітніх доньок: [PERSON], 18 серпня 2009року народження та [PERSON], 22 травня 2012року народження, які проживають з матірю. Зазначала, що за рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 24 жовтня 2016року з відповідача на її користь були стягнуті аліменти на утримання [PERSON], 18 серпня 2009року народження та [PERSON], 22 травня 2012року народження, в твердій грошовій сумі в розмірі по 500грн. щомісячно на кожну дитину в загальній сумі 1000грн., починаючи з 28 грудня 2015року до повноліття доньки [PERSON], тобто до 18.08.2027року, а потім по 500грн. щомісячно до повноліття доньки [PERSON], тобто до 22.05.2030року. Посилаючись на те, що мінімальний розмір аліментів на даний час становить 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, позивачка просила суд збільшити розмір аліментів на утримання доньки [PERSON] із 500,00 грн. до 900,00грн. та на утримання доньки [PERSON] із 500,00 грн. до 750,00грн., а саме стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON], 18 серпня 2009року народження, в розмірі 900,00грн. щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, тобто до 18 серпня 2027року; стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON], 22 травня 2012року народження, в розмірі 750,00грн. щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, тобто до 22 травня 2030року; зобовязати відповідача сплачувати аліменти на утримання дітей на користь позивача, щомісяця, з першого по десяте число поточного місяця за попередній місяць; зобовязати відповідача брати участь у додаткових витратах на дітей шляхом їх фінансування наперед у розмірі 200грн із розрахунку на одну дитину, в загальній сумі 400,00 грн. та стягувати їх з відповідача на користь позивача щомісячно. Позивач у судове засідання не зявилась, надала до суду заяву, якою підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити, про що надала заяву. Відповідач у судове засідання не зявився, надав до суду заяву, якою вимоги позивача про збільшення розміру аліментів визнав частково, в частині збільшення розміру аліментів на утримання доньки [PERSON] із 500,00 грн. до 900,00грн. та на утримання доньки [PERSON] із 500,00 грн. до 750,00грн. Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Матеріалами справи встановлено, що сторони з 16 січня 2009року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 24 жовтня 2016року був розірваний. Від спільного життя сторони мають двох малолітніх доньок: [PERSON], 18 серпня 2009року народження та [PERSON], 22 травня 2012року народження, що підтверджується свідоцтвами про народження. Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 24 жовтня 2016року з відповідача на її користь були стягнуті аліменти на утримання [PERSON], 18 серпня 2009року народження та [PERSON], 22 травня 2012року народження, в твердій грошовій сумі в розмірі по 500грн. щомісячно на кожну дитину в загальній сумі 1000грн., починаючи з 28 грудня 2015року до повноліття доньки [PERSON], тобто до 18.08.2027року, а потім по 500грн. щомісячно до повноліття доньки [PERSON], тобто до 22.05.2030року. Судом встановлено, що спільне життя між позивачкою та відповідачем не склалося у звязку із чим між ними припинені шлюбні відносини. Встановлено, що діти проживають разом з позивачкою, та знаходяться на її утриманні. Судом встановлено, що відповідач не працює, не отримує офіційну заробітну плату. Позивач, посилаючись на вимоги ст.182 СК України, наполягала на задоволенні позовних вимог у повному обсязі. При цьому, відповідно до вимог ст.180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до вимог ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст.192 СК розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Зважаючи на вищевикладене, суд вважає, що позов про зміну розміру аліментів на утримання дітей, підлягає задоволенню частково, тому розмір аліментів, які стягуються з відповідача на користь позивачки на утримання дітей підлягає збільшенню, а саме на утримання доньки [PERSON] із 500,00 грн. до 900,00грн. та на утримання доньки [PERSON] із 500,00 грн. до 750,00грн., до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до ст.181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно з п.23 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року №3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" у випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ч ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також з той батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Виходячи із вимог закону, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обовязком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору (Ухвала ВС України №6-20278св 09 від 16 грудня 2009 року). Відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 18Постанови № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», до передбаченої ст.185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Отже, виходячи з аналізу вищезазначених норм, слідує, що додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у звязку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Аналогічні висновки висловлені Верховним Судом України від 24 лютого 2016 року у справі № 6-1296цс15, які відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України є обовязковими для всіх судів України. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування-виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесенні у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Доказами, які підтверджують наявність особливих обставин, що призвели до додаткових витрат на дитину, можуть бути документи, які свідчать про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей дитини, і спеціальних допоміжних засобів, необхідних для дитини з вадами фізичного розвитку, висновки МСЕК, судово-медичної експертизи, довідки медичних закладів, а також інші документи, які підтверджують те, що дитина страждає на тяжке захворювання або їй заподіяно травму, і свідчать про необхідність у зв'язку з цим збільшення витрат на придбання ліків, спеціальний медичний і звичайний догляд за дитиною, її побутове обслуговування, санаторно-курортне лікування тощо. Отже, у задоволені позовних вимог позивача про зобовязання відповідача сплачувати аліменти на утримання дітей на користь позивача, щомісяця, з першого по десяте число поточного місяця за попередній місяць, а також про зобовязання відповідача брати участь у додаткових витратах на дітей шляхом їх фінансування наперед - необхідно відмовити, у звязку із недоведеністю. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Судовий збір по справі становить 704,80грн., які слід стягнути з відповідача на користь держави.\~\~\~\~

Outcome: partial