Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-18 00:00:00

04 вересня 2013 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, у якому з подальшим уточненням просила визнати договір комісії №2/048857 (договір купівлі- продажу транспортного засобу) від 21.05.2013 року автомобіля ВАЗ 217030, кузов № [NUMBER], держ. номерний знак [NUMBER], укладений між відповідачем ТФ «Автолюбитель» та відповідачем [PERSON]- недійсним, визнати договір купівлі-продажу (довідку- рахунок серії ААВ №0488557 від 21.05.2013 р. вказаного автомобіля, виданої відповідачем ТФ «Автолюбитель» на ім`я [PERSON]- недійсним, визнати свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 21.05.2013р. вказаного автомобіля-недійсним, визнати договір купівлі-продажу (довідку-рахунок серії ВІА №007568 від 23.11.2013р.) вказаного автомобіля-недійсним, визнати свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 23.11.2013р. вказаного автомобіля-недійсним, зобов*язати органи ВРЕВ УДАІ ГУМВС України в Харківській області перереєструвати вказаний вище транспортний засіб на відповідача [PERSON] та стягнути судові витрати в розмірі 229,42 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 3206,00 грн. з відповідача [PERSON] В обґрунтування своїх позовних вимог посилалась на наступне. В 2010р. позивач давала нотаріально посвідчену згоду ПАТ «Астра Банк» на придбання автомобіля ВАЗ 217030, кузов № [NUMBER], держ. номерний знак [NUMBER] у кредит. Кредитний договір був укладений чоловіком позивачки та відповідачем по справі [PERSON] Після купівлі зазначеного автомобіля, його було оформлено на ім*я відповідача в органах МРЕВ ДАІ ГУМВС України в Харківській області, в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу, в графі особливі відмітки було вказано ім*я позивача з правом керування. Весь час позивач та відповідач користувались вказаним автомобілем в господарських цілях та сплачували кредит. В травні 2013р. позивач та відповідач припинили шлюбні стосунки, перестали проживати разом, вести спільне господарство.22.05.2013 року сторони подали заяву на державну реєстрацію розірвання шлюбу за взаємною згодою. Після отримання свідоцтва про розірвання шлюбу, позивачу стало відомо, що відповідач відчужив вказаний автомобіль без моєї згоди за день подачі заяви на реєстрацію розірвання шлюбу та переєстрував на ім.*я іншого власника - відповідача [PERSON] Для відчуження вищезазначеного автомобіля, позивач нотаріально засвідченої згоди не давала. Вказаний автомобіль є цінним майном для позивача. Тому позивач звернулась до суду. В судове засідання представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи у свою відсутність, просив позов задовольнити. Позивач в судове засідання не не з'явилась, повідомлена належним чином, надала до суду письмові пояснення. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, про день, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили Представники відповідачів УДАЇ ГУМВС України в Харківській області та ТФ «Автолюбитель» в судове засідання не з'явились, про день, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали свої заперечення та просили проводити розгляд справи у відсутність представників. Треті особи ПАТ «АСТРА БАНК» та [PERSON] в судове засідання не з'явились, про день, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги [PERSON] такими, що підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного: Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Згідно свідоцтва про шлюб, позивач та відповідач уклали шлюб 19.11.2005 року , який у встановленому законом порядку розірвано 02 липня 2013 року. (а.с. 9-10). Згідно ч. 1ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст. 368 Цивільного кодексу України, майно, набуте подружжям в шлюбі, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1ст. 61 Сімейного кодексу України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ч. 1 ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Згідно ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Беручи до уваги припис ст. 70 СК України, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При цьому право на спільне майно, яке виникає у подружжя в період шлюбу, не припиняє своє існування після його розірвання або фактичного припинення шлюбу. Розпорядження, користування та володіння об'єктами права спільної сумісної власності здійснюється подружжям з рівними правами та обов'язками, якщо інше не встановлено домовленості між ними. Під час шлюбу сторонами був придбаний автомобіль ВАЗ 217030, кузов № [NUMBER], держ. номерний знак [NUMBER]. Отже, відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України придбаний автомобіль є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] В серпні 2013 році позивач дізналась, що спірний автомобіль переєстровано на нового власника, що підтверджується листом з УДАІ ГУ МВС України в Харківській області від 09.08.2013 року б/н (а.с.14). Згідно ст. 65 Сімейного кодексу України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згідно з ч. 3ст. 215 Цивільного кодексу України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Транспортні засоби є майном, що підлягає обов'язковій державній реєстрації , тому для їх відчуження необхідно підтвердити право власності відчужувача на об'єкт відчуження і факт його державної реєстрації. Статтею 34 Закону України „Про дорожній рух" та Правилами державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 7 вересня 1998 року, передбачається відповідна обов'язкова державна реєстрація при переході права власності на транспортний засіб. 21 травня 2013 року був укладений договір комісії (договір купівлі-продажу транспортного засобу) №2/048857, згідно якого ТФ «Автолюбитель» комісіонер, діючого від імені продавця відповідача [PERSON] з одного боку та відповідач [PERSON] з іншого боку здійснив продаж транспортного засобу ВАЗ 217030, кузов № [NUMBER], держ. номерний знак [NUMBER]. (а.с. 91). Представник позивача в судовому засіданні вказав, що позивачка не була присутня при укладенні спірного договору, згоди на відчуження не надавала, а тому вказаний договір є недійсним відповідно до вимог ст. 215 ЦПК України, якою передбачено, що підставою недійсності правочинну, є недодержання в момент вчинення правочинну стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу… Згідно ч.4 ст. 369 ЦК України, правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. В матеріалах цивільної справи відсутня згода позивача (зокрема і нотаріально посвідчена) на відчуження вказаного автомобіля, тому суд виходить з того, що автомобіль відчужений відповідачем в порушення норм ст. 369 ЦК України, ч.3 ст. 65 СК України, оскільки зворотнього твердження відповідачем не надано. Станом на 23.11.2013 року, вище зазначений автомобіль, який належав відповідачу [PERSON] перереєстровано на нового власника, а саме на [PERSON] Підставою для реєстрації вказаного транспортного засобу є Довідка-рахунок серії ВІА №007568 від 23.11.2013р., видана ХФ ПП «МПП Вибір». (а.с. 146). Згідно ч.1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Отже, третя особа [PERSON] є добросовісним набувачем. Що стосується визнання недійсним договору купівлі-продажу з добросовісним набувачем, то з огляду на відсутність правових підстав, спірний договір не може бути визнаний недійсним, тому в цій частині позовних вимог в задоволенні позову слід відмовити за його безпідставністю. Зважаючи на вище вказане, договір комісії ( договір купівлі-продажу транспортного засобу) № 2/048857 від 21 травня 2013 року, укладений між комісіонером торгівельною фірмою «Автолюбитель», який діяв від імені продавця [PERSON] з одного боку, та покупця [PERSON] з іншого боку, автомобіля ВАЗ 217030 кузов [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER] є таким, що порушив права позивача, як співвласника спірного автомобіля, оскільки позивач не виражала власного волевиявлення та не надала згоди на відчуження автомобіля, який належить їй на праві спільної сумісної власності. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Отже, позов підлягає задоволенню тільки в частині вимог щодо визнання недійсним договіру комісії ( договіру купівлі-продажу транспортного засобу) № 2/048857 від 21 травня 2013 року, укладений між комісіонером торгівельною фірмою «Автолюбитель», який діяв від імені продавця [PERSON] з одного боку, та покупця [PERSON] з іншого боку, автомобіля ВАЗ 217030 кузов [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER], а в іншій частині позовні вимоги [PERSON] слід залишити без задоволення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial