Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-23 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до Глухівської міської ради Сумської області (далі - відповідач) про визнання права власності на спадкове майно, а саме: на земельну ділянку, яка належала [PERSON] згідно Державного акту на право приватної власності на землю. Свої позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] померла її мати [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на спадкове майно, яке складається із земельної ділянки, площею 2,33 га, розташованої на території Глухівської міської ради Сумської області, яка належала померлій згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія [NUMBER] , зареєстрованого за № 0961 від 15.02.2002. У лютому 2019 року нею подано до Приватного нотаріуса документи для отримання свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно [PERSON] Однак під час звернення, нотаріус оглянула подані нею документи і виявила, що наявний у неї Державний акт складений на ім`я [PERSON] вже після її смерті, у 2002 році. З цих підстав нотаріус відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно [PERSON] Тому вона змушена звернутися з даним позовом до суду. У судове засідання позивач та її представник не з`явились, при цьому представник позивача подав заяву про те, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить розглянути справу без його участі та без участі позивача. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відзиву на позовну заяву не подав, надавши письмові пояснення, в яких по суті позову не висловився. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, суд приходить до наступного. Як встановлено, [INFO] в м. Глухів Сумської області померла [PERSON] у віці 76 років (а.с. 5). З повідомлення Відділу у Глухівському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 22.02.2019 за № 129/103-19 вбачається, що [PERSON] на підставі розпорядження голови Глухівської районної державної адміністрації № 129 від 26.03.1996 було видано Сертифікат на право на земельну частку (пай) серія [NUMBER] , зареєстрований під № 229 від 27.03.1996, загальною площею 3,39 умовних кадастрових гектара. В зв`язку з видачею державних актів на право власності на землю, сертифікат був вилучений і зберігається у відділі у Глухівському районі, взамін якого було видано державний акт на право приватної власності на землю на підставі розпорядження голови Глухівської райдержадміністрації № 34 від 11.02.2002 «Про затвердження технічної документації по складанню державних актів на право приватної власності на землю власникам земельних часток (паїв) на території Глухівської міської ради було передано у приватну власність земельну ділянку (пай), розташовану на території Глухівської міської ради, за межами населеного пункту, загальною площею 2,33 га, та видано державний акт на право приватної власності на землю Серія [NUMBER] , зареєстрований за № 0961 від 15.02.2002 (а.с. 9). З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19.02.2019 вбачається, що [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , оскільки відсутній документ, що посвідчує право власності (а.с. 13). Враховуючи вищевикладене, суд не приймає до уваги Державний акт серія [NUMBER] , виданий на ім`я [PERSON] та зареєстрований за № 0961 від 15.02.2002, оскільки він виданий після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Водночас суд визнає, що порушене право позивача в частині невизнання права на земельну частку (пай), загальною площею 3,39 умовних кадастрових гектара, яка належала [PERSON] , померлій [INFO], на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серія [NUMBER] , зареєстрованого за № 229 від 27.03.1996, виданого на підставі розпорядження голови Глухівської районної державної адміністрації № 129 від 26.03.1996, оскільки вказаний сертифікат відсутній у позивача, бо був вилучений і зберігається у відділі у Глухівському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області згідно повідомлення, через що вона не має можливості оформити право в порядку спадкування на вказану земельну ділянку. В пункті 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено: при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України № 720/95 від 08.08.1995 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми Цивільного кодексу УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25.10.2001 сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Відповідно до пункту 2 діючого, на час смерті, Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30.05.2008 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають . У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно інформаційних довідок зі Спадкового реєстру спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину, заповіти та спадкові договори від імені [PERSON] не посвідчувались (а.с. 11-12). Згідно свідоцтва про народження [NUMBER] виданого 18.12.1950, батьками [PERSON] є [PERSON] і [PERSON] (а.с. 7). Факт зміни прізвища позивача з « [PERSON] » на « [PERSON] » підтверджується свідоцтвом про одруження [NUMBER] від 12.07.1979 (а.с. 8). Тобто, [PERSON] є донькою [PERSON] Відповідно до положень статей 1216, 1218 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) і до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1220 цього Кодексу передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до статті 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Оскільки позивач відповідно до статті 1261 ЦК України є спадкоємцем за законом, інших спадкоємців немає, а тому суд приходить до висновку, що вона є єдиним спадкоємцем померлої [PERSON] Відповідно до пункту а частини третьої статті 152 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) захист прав громадян юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав. Частиною першою статті 131 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набути у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільного-правових угод. Відповідно до пункту 17 Перехідних положень ЗК України сертифікати на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Отже, після смерті [PERSON] всі належні їй права та обов`язки, у тому числі й право на земельну частку (пай), що належали останній перейшли до її спадкоємця за законом, якою є позивач. Оскільки судом встановлено, що позивач набула у порядку спадкування за законом право власності на земельну частку (пай), загальною площею 3,39 умовних кадастрових гектара, що належала [PERSON] відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серія [NUMBER] , зареєстрованого за № 229 від 27.03.1996, виданого на підставі розпорядження голови Глухівської районної державної адміністрації № 129 від 26.03.1996, однак вказане право не визнається, суд вважає за необхідне захистити дане право позивача шляхом його визнання, тому позов підлягає задоволенню частково. На підставі викладеного,

Outcome: partial