Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-12 00:00:00

18 жовтня 2019 року [PERSON] звернулася до суду в порядку вимог ч.3 ст. 199 СК України з позовом до [PERSON] (шлюб з яким розірвано 07.09.2010 року) про стягнення аліментів на утримання їх повнолітньої дочки [PERSON] [INFO] , що продовжує навчання у Харківському національному університеті радіоелектроніки на другому курсі денній формі навчання до 30 червня 2022 року. Позов мотивований тим, що дочка (інвалід дитинства) проживає із нею та знаходяться на її утриманні. Відповідач [PERSON] сплачував аліменти на її (позивача) користь на утримання дочки до досягнення нею повноліття, однак у зв`язку із навчанням дочки у вищому закладі, вона потребує матеріальної допомоги, оскільки не отримує стипендію. При цьому відповідач працює, має постійний дохід, може надавати матеріальну допомогу дочці на період навчання. У зв`язку з зазначеним просила стягнути із [PERSON] аліменти на утримання повнолітньої дочки [PERSON] з урахуванням вимог ч.1ст. 182 СК України щодо розміру аліментів на утримання дитини, в розмірі ј частини всіх видів доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.09.2018 року (з дня зарахування до навчального закладу) до закінчення навчання, тобто до 30.06.2022 року, але не більше ніж до досягнення дочкою двадцяти трьох років у випадку навчання. Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 08.11.2019 року відкрито провадження у вищевказаній справі із зазначенням її розгляду в порядку загального позовного провадження. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Лапко В.П. до суду не з`явилися, повідомлені про час та місце розгляду справи відповідно до вимог ЦПК України, надавали заяви про можливість розгляду справи за їх відсутності. Відповідач [PERSON] надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав частково. Просить стягнути з нього на користь позивача витрати, понесені нею за надання правничої допомоги 50% від заявленої суми. Перевіривши надані сторонами докази в їх сукупності, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Фактичні обставини, встановлені судом. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 12.09.2001 року Чкаловською селищною радою Чугуївського району Харківської області, [PERSON] народилася [INFO] . Її батьками зазначені: [PERSON] та [PERSON] - сторони у справі, шлюб між якими відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого відділом РАЦС по Чугуївському району Чугуївського міськрайонного управління юстиції Харківської області, був розірваний 07 вересня 2010 року, актовий запис 86( а.с. 13, 29). Згідно довідки №48/297 від 18.09.2019 р., виданої за підписом декана факультету, [PERSON] дійсно є студенткою гр.. ВП ВПС-18-1, 2 курсу факультету КИ денне, держзамовлення Харківського національного університету радіоелектроніки. Строк навчання з 01.09.2018 до 30 червня 2022 р. (а.с.6). Згідно витягу № 6355-868665-2017 з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання, виданого Чугуївським районним відділом Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області 28.09.2017, [PERSON] зареєстрована 07.08.2002 за адресою: [ADDRESS] (а.с.11). Ця адреса місця проживання вказана й у паспорті [PERSON] [NUMBER] (а.с.7-8). Як вбачається з наданої відповідачем довідки про доходи № 22-30/983 від 20.02.2020 [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ), працює у Відділі освіти, культури і спорту Чкаловської селищної ради Чугуївського району Харківської області сторожем, має достатній заробіток для надання допомоги дочці [PERSON] під час її навчання. Зазначені обставини не оспорювалися відповідачем [PERSON] . Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання (ч.2 ст. 199 СК). Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.20 Постанови від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів ", обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина в твердій грошовій сумі та (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України. При визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню з [PERSON] на утримання повнолітньої дочки [PERSON] , суд відповідно до вимог ч.1 ст. 182 СК України враховує: матеріальне становище платника аліментів, відсутність будь-яких зобов`язань за виконавчим листом (а.с. 31), а також можливість надання утримання повнолітній дочці другим з батьків - позивачем (ч.2 ст. 200 СК України). При цьому посилання позивача [PERSON] на те, що розмір аліментів на утримання повнолітньої дочки [PERSON] до закінчення нею навчання з урахуванням вимог ст.ст. 182-184 СК України не може бути меншим ніж 50% від встановленого прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, не ґрунтуються на вимогах закону. Згідно ч.3 ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються лише у тій частині, у якій це є допустимим і можливим з точки зору інтересів їх учасників та інтересів суспільства. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет на 2019 рік» від 23.11.2018 № 2629-VIII та статтею 7 Закону України «Про державний бюджет на 2020 рік» від 14.11.2019 № 294-IX встановлено відповідний прожитковий мінімум в розрахунку на місяць для основних соціальних і демографічних груп населення, в тому числі й на дітей віком до 6 років та дітей віком від 6 до 18 років. Відповідно до ч.1 ст.6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Оскільки [PERSON] [INFO] досягла повноліття, до виниклих правовідносин вимоги ч.2 ст. 182 СК України не можуть бути застосовані. Відповідно до вимог ч. 1. ст. 201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Тому аліменти на утримання повнолітньої [PERSON] присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а не з дня зарахування її до навчального закладу( як безпідставно зазначено в позовній заяві [PERSON] ). Відповідно до статті 19 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Зазначена правова позиція висловлена в додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року (справа № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19), і яку суд застосовує в цьому рішенні відповідно до вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України. Згідно квитанції до прибуткового касового ордера №7 від 07.10.2019 та копії договору № 7-кп про надання правової допомоги від 18.06.2019, укладеного між адвокатом Лапко В.П. та [PERSON] , остання сплатила 1500 грн. за надання правничої допомоги(а.с.16-18). Виходячи з об`єму та змісту позовної заяви, ціни позову та значенням справи для сторін, відсутність детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, суд вважає достатнім розміром суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, 800 гривень, які підлягають стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] відповідно до вимог ч.2 ст. 141 ЦПК України. Пункт 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» регламентує, що позивачі у справах про стягнення аліментів звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Розмір судових витрат складається з судового збору у сумі 768 грн. 40 коп. Частина 6 статті 141 ЦПК України передбачає, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, з відповідача [PERSON] в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп.

Outcome: approved