Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про захист честі гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації, просить визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію, поширену 4 жовтня 2015 року, 9 листопада 2015 року, 11 листопада 2015 року, 19 листопада 2015 року, 18 грудня 2015 року, 15 січня 2016 року у всесвітній мережі Інтернет на веб-сайті FACEBOOK (http://www.facebook.com/) на сторінці [PERSON] і яку викладено у наступних фрагментарях та коментарях [PERSON]: «…років вісім тому назад це агентство отримало грант 50 тис. у.о. на «розвиток демократії» в Україні. На ці гроші, як мені розповіли журналісти (не рівненські), мав бути куплений офіс, офісні меблі, оргтехніка, найняті журналісти на роботу. В офіс, я так розумію, потрапити не просто, бо там живе сімейство Торбічів…Демократія в Україні теж зробила великий прорив, у звязку з тим, що [PERSON] побудували собі хату, яка виконує помимо житлової проблеми [PERSON], ще й роль «інформаційно-аналітичного агентства»; «…Але грантоїда [PERSON] цей факт аніскільки не турбує…І все, що я писала про грантоїдську пресу це правда. Вони є сторожовими псами злочинної системи. Ця система дозволяє і їм розкрадати кошти, які виділені на боротьбу з корупцією, але списуються псевдо журналістами на власні потреби»; «…Колись так ще один чудо-журналіст [PERSON] всі свої статті починав заголовком «[PERSON] вимагає гроші у рівненських журналістів». І теж в суді)) А сам гриз нігті у тому ж суді, бо якби не покровитель-голова судової адміністрації то прийшлося б віддавати [PERSON] гроші за те, що по навиписував і натворив»; «Пости і раніше зникали з моєї сторінки. Тоді це було повязано з так званим журналістом [PERSON], який приймав безпосередньо участь у брудній провокації проти мене і моїх друзів, яку замовив Вознюк»; «…от сиділи собі «журналісти» на «довольствіі» у вознюків-кірілових і горя не знали, а тепер що ?? Жах))»; «Два підприємці [PERSON] і [PERSON] платять єдиний податок податковій службі і сплачують комунальні податки, як фізичні особи…Чому ці два підприємці вирішили, що вони можуть взяти якісь статейки, порушуючи про цьому українське законодавство? Або хто з відповідних служби зверне на це увагу, або я сама від імені ГО напишу відповідну заяву. Ці «шнирі» реально вже починають дратувати своєю нахабністю, безцеремонністю і злочинною брехнею. Якщо покровитель в судах- то це ще не значить, що управи нема.»; «4 влада про суди…) Але ні слова про найбагатшого голову рівненської судової адміністрації) Що значить домовленості. Якщо хтось буде судитися з [PERSON] даю наводку треба спочатку поговорити з головою судової адміністрації. Бо може бути прокол. Судді у нас по-старинці «працюють» з правом телефонного дзвінка», зобовязати відповідача не пізніше, ніж за тиждень від дня набрання рішення законної сили, опублікувати шляхом розміщення на час не менший ніж 4 місяці на власній сторінці в соціальній мережі на веб-сайті FACEBOOK (http://www.facebook.com/) в режимі публічного перегляду наступний текст спростування: «СПРОСТУВАННЯ. Рішенням суду визнано недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] інформацію, поширену 4 жовтня 2015 року, 9 листопада 2015 року, 11 листопада 2015 року, 19 листопада 2015 року, 18 грудня 2015 року, 15 січня 2016 року у всесвітній мережі Інтернет на веб-сайті FACEBOOK (http://www.facebook.com/) на сторінці [PERSON] і яку викладено у наступних фрагментах та коментарях(далі перелік вищевказаних коментарів). У звязку з чим відповідач повідомляє, що цю інформацію було поширено з порушенням стандартів щодо свободи слова, закріплених у Конституції України, Закону України «Про інформацію», Цивільному кодексі України тощо», зобовязати [PERSON] не пізніше, ніж тиждень з моменту набрання чинності судового рішення по справі вилучити з власної сторінки в соціальній мережі веб-сайту FACEBOOK вищевказані фрагменти та коментарі. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що в оскаржуваних ним дописах та коментарях відповідач поширив недостовірну негативну інформацію про нього, яка завдає шкоди його діловій репутації. Додає, що є директором Рівненської обласної правозахисної громадської організації «Агентство журналістських розслідувань», головним редактором Інформаційно-аналітичного порталу «Четверта влада», неодноразово брав участь у грантових конкурсах та виграв їх, майже десять років співпрацює з міжнародними фондами, тому негативна інформація, яку тривалий час [PERSON] поширює про нього та його дружину є принизливою, відповідач створив і досі продовжує створювати для нього різко негативний образ в очах відвідувачів власної сторінки у соціальні мережі FACEBOOK. Вважає, що вищевказані коментарі не є оціночними судженнями, а містять фактичні дані, тому відповідач повинна довести їх правдивість. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, пояснив, що у 2011 чи 2012 році готував публікацію про двох політиків, одним з яких була відповідач. З приводу даної публікації [PERSON] судилась з ним щодо захисту честі, гідності, стягнення моральної шкоди, однак справу програла. [PERSON] почала писати на своїй сторінці у соціальні мережі FACEBOOK образливі коментарі про нього і його дружину, на що він спочатку не зважав. Однак до нього почали звертатись його знайомі по роботі, друзі і цікавитись хто така [PERSON] і чому вона таке про нього пише. Останньої краплею стало запитання його 14-річного сина щодо змісту коментарів [PERSON]. За таких підстав, у нього є намір припинити цю брехню, щоб у неї не почали вірити люди, оскільки її публікації - це вигадки і брехня. Вказав, що Рівненська обласна правозахисна громадська організація «Агентство журналістських розслідувань» не знаходиться в одному приміщенні в якому живе його сімя, а знаходиться в окремій господарській будівлі. Пояснив, що не є політиком, а є журналістом, часто присутній на публічних заходах, тому що з цим повязана його робота, вважає себе «частково публічним». Додав, що йому неприємно читати гидкі, образливі речі, які публікує про нього відповідач, це завдає шкоду його особистим немайновим правам, зокрема право на повагу до честі, гідності та ділової репутації. Просив позовні вимоги задовольнити. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, додатково пояснила, що навіть оціночні судження повинні мати під собою фактичну базу, про що свідчить практика Європейського суду з Прав Людини. [PERSON] не має жодних фактичних даних, які дозволяли б поширювати їй недостовірну інформацію відносно позивача. Вказує, що оспорювані коментарі відповідача містять у собі фактичні твердження. Окрім того наголосила на тому, що позивач не має наміру стягнути з відповідача моральну шкоду, а хоче принципово відстояти свої особисті немайнові права. Просила позовні вимоги задовольнити. У судове засідання відповідач не зявилась, представник відповідач підтримала подані на позов заперечення, вказала, що позовні вимоги не визнає. Пояснила, що оскаржувана позивачем інформація викладено у формі сатири, не стосується особисто позивача, не містить в собі конкретики, є думками і вільними висловлюваннями [PERSON] Відповідно до ч. 1, 2 ст. 30 ЗУ «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутим до відповідальності за висловлювання оціночних суджень. Таким чином критика, оцінка дій відповідача відносно позивача не можуть вважатись фактичними твердженнями, тому спростуванню не підлягають. Також доводить, що [PERSON] є в деякій мірі публічною особою, оскільки відіграє роль у суспільному житті, він є головним редактором аналітичного порталу «Четверта влада», автором статтей та журналістських розслідувань, які формують суспільну думку, тому межі допустимої критики відносно нього є ширшими ніж межі критики відносно звичайного громадянина. Окрім того вказала, що між [PERSON] та [PERSON] існує конфлікт, неприязні відносини, оскільки позивач був автором не однієї публікації про відповідача, зокрема її особистого життя. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково. Судом встановлено, що [PERSON] є директором Рівненської обласної правозахисної громадської організації «Агентство журналістських розслідувань», головним редактором Інформаційно-аналітичного порталу «Четверта влада», неодноразово був автором публікацій про [PERSON]. Рішенням Рівненського міського суду відмовлено в задоволенні позовних вимог за позовом [PERSON] до Рівненської обласної правозахисної громадської організації «Агентство журналістських розслідувань», [PERSON] про захист особистих немайнових прав, стягнення моральної шкоди. Рішення набрало законної сили. Відповідно до п. 21 постанови пленуму ВСУ «Про судову практику про захист гідності та часті фізичної особи, та також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (далі - Постанова), при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб, вирішення справ про захист їх гідності, часті та ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі_декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету [PERSON] Європи, а також рекомендаціям, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської [PERSON] Європи про право на недоторканість приватного життя. Зокрема у Резолюції 1165 (1998) Парламентської [PERSON] Європи зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному та міжнародному рівнях, вирішуючи апелювати до довіри громадськості, погодились «виставити» себе на публічне політичне обговорення, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, які вони виконували та виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами . У зв'язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої політичної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. У судовому засіданні [PERSON] погодився з тим, що він є в якійсь мірі публічною особою, оскільки, більше десяти років співпрацює з міжнародними фондами, гранти яких неодноразово вигравав як керівник Рівненського агентства журналістських розслідувань з 2006 року. Також в матеріалах справи наявні відомості про те, що [PERSON] та колектив телепрограми «Четверта влада» відзначалися у професійному середовищі за журналістські розслідування та публікації в тому числі і на міжнародному рівні, що дозволяє зробити висновок про те, що позивач відіграє певну роль у суспільному житті. Відповідно до ст. ст. 28, 68 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності та ніхто не може бути підданий такому поводженню, що принижує його гідність. Кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Згідно з ч. 4 ст. 32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе й членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірно інформації. Згідно зі ст. ст. 270, 297 ЦК України кожен має право на повагу до гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Відповідно до ч. 5 п. 15 Постанови недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Пунктом 19 вказаної Постанови визначено, що, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням. Згідно положень ст. 30 Закону України "Про інформацію" ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов'язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Таким чином, відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Крім того, поряд з інформацією чи даними, що підлягають перевірці, стаття 10 Європейської конвенції з прав людини захищає і погляди, критичні зауваження або припущення, правдивість яких не може бути піддана перевірці на правдивість. Інформацію, висловлену відповідачем, а саме: «…Але грантоїда [PERSON] цей факт аніскільки не турбує…І все, що я писала про грантоїдську пресу це правда. Вони є сторожовими псами злочинної системи. Ця система дозволяє і їм розкрадати кошти, які виділені на боротьбу з корупцією, але списуються псевдо журналістами на власні потреби»; «…Колись так ще один чудо-журналіст [PERSON] всі свої статті починав заголовком «[PERSON] вимагає гроші у рівненських журналістів». І теж в суді)) А сам гриз нігті у тому ж суді, бо якби не покровитель-голова судової адміністрації то прийшлося б віддавати [PERSON] гроші за те, що по навиписував і натворив»; «Пости і раніше зникали з моєї сторінки. Тоді це було повязано з так званим журналістом [PERSON], який приймав безпосередньо участь у брудній провокації проти мене і моїх друзів, яку замовив Вознюк»; «…от сиділи собі «журналісти» на «довольствіі» у вознюків-кірілових і горя не знали, а тепер що ?? Жах))»; «Два підприємці [PERSON] і [PERSON] платять єдиний податок податковій службі і сплачують комунальні податки, як фізичні особи…Чому ці два підприємці вирішили, що вони можуть взяти якісь статейки, порушуючи про цьому українське законодавство? Або хто з відповідних служби зверне на це увагу, або я сама від імені ГО напишу відповідну заяву. Ці «шнирі» реально вже починають дратувати своєю нахабністю, безцеремонністю і злочинною брехнею. Якщо покровитель в судах - то це ще не значить, що управи нема.»; «4 влада про суди…) Але ні слова про найбагатшого голову рівненської судової адміністрації) Що значить домовленості. Якщо хтось буде судитися з [PERSON] даю наводку треба спочатку поговорити з головою судової адміністрації. Бо може бути прокол. Судді у нас по-старинці «працюють» з правом телефонного дзвінка», є оціночними судженнями відповідача. Висловлювання відносно [PERSON] - «грантоїд», «чудо-журналіст» не є нецензурними чи образливими, а вжиті автором у формі метафори, дані коментарі мають узагальнюючий, неконкретизований характер та не містять конкретики відносно особи [PERSON] Твердження позивача, що вищевказані висловлювання відповідача характеризують його як нечесну та недобросовісну людину з отримання коштів незаконним шляхом не можуть бути прийняті до уваги. Такі твердження [PERSON] це лише тлумачення ним слів відповідача, тобто, його припущення, однак таких висловлювань відповідач не публікувала. Поняття оціночного судження та відмінності оцінки факту від самого факту надано в рішенні Європейського суду по справі "Лінгенс проти Австрії"(1986). Суд визначив ці поняття і витлумачив в їх світлі Конвенції наступним чином: "На думку Суду, слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. У зв'язку з цим Суд зауважує, що факти, на яких пан Лінгенс ґрунтував свої оціночні судження, були незаперечними, як і його добросовісність. Спірна інформація викладена у вищевказаних коментарях відповідача містить припущення та не містять ствердження про порушення позивачем законодавства чи моральних принципів, а лише надають можливість читачам її особистої сторінки у соціальні мережі FACEBOOK проаналізувати та сприйняти зміст інформації згідно власних суб'єктивних переконань. З огляду на вказане, висловлювання автора є лише критикою та вираженням його особистих поглядів щодо особи позивача. Однак інформація викладена у фрагменті коментаря «…років вісім тому назад це агентство отримало грант 50 тис. у.о. на «розвиток демократії» в Україні. На ці гроші, як мені розповіли журналісти (не рівненські), мав бути куплений офіс, офісні меблі, оргтехніка, найняті журналісти на роботу. В офіс, я так розумію, потрапити не просто, бо там живе сімейство Торбічів…Демократія в Україні теж зробила великий прорив, у звязку з тим, що [PERSON] побудували собі хату, яка виконує помимо житлової проблеми [PERSON], ще й роль «інформаційно-аналітичного агентства» суд оцінює як категоричну та викладену у формі факту про те, що сімя [PERSON] отримала 50 тис у.о. грантових коштів і витратила їх на будівництво оселі в якій вони проживають. У судовому засіданні представником позивача не надано судом доказів, які б свідчили про те, що [PERSON] та [PERSON] виграли гранти у міжнародних організаціях у розмірі 50 тис. у.о. Також представником відповідача подано суду клопотання про витребування доказів про вартість проекту порталу «Четверта влада» Рівненського агентства журналістських розслідувань у 2009 році, що підтверджує необізнаність [PERSON] про суму отриманих коштів [PERSON] та [PERSON] як керівників проектів журналістських розслідувань «Четверта влада», а отже вона не мала жодних фактичних підстав при публікації свого коментаря 15 січня 2016 року. Таким чином, у вищевказаному коментарі [PERSON] поширила негативну , недостовірну інформації відносно позивача та члена його сімї, яка містить в собі неправдиві фактичні дані, а отже підлягає спростуванню. Зазначені оціночні судження, думки та припущення не є предметом судового захисту, оскільки, будучи вираженням суб'єктивної думки й поглядів відповідача, не можуть бути перевіреними на предмет відповідності їх дійсності. Оскільки спростування недостовірної інформації та інформації, що порочить гідність, честь чи ділову репутацію позивача, повинно бути викладене таким чином, яким ця інформація була поширена, а не у довільній формі, тому суд вважає за можливе п. 2 прохальної частини позовної заяви задовольнити частково - зобовязати [PERSON] не пізніше, ніж за тиждень від дня набрання рішення законної сили, опублікувати шляхом розміщення на час не менший ніж 4 місяці на власній сторінці в соціальній мережі на веб-сайті FACEBOOK (http://www.facebook.com/) в режимі публічного перегляду наступний текст спростування: «СПРОСТУВАННЯ. Рішенням Рівненського міського суду у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації визнано недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] інформацію, поширену 15 січня 2016 року у всесвітній мережі Інтернет на веб-сайті FACEBOOK (http://www.facebook.com/) на сторінці [PERSON] і яку викладено у наступному фрагменті коментаря [PERSON]: «…років вісім тому назад це агентство отримало грант 50 тис. у.о. на «розвиток демократії» в Україні. На ці гроші, як мені розповіли журналісти (не рівненські), мав бути куплений офіс, офісні меблі, оргтехніка, найняті журналісти на роботу. В офіс, я так розумію, потрапити не просто, бо там живе сімейство Торбічів…Демократія в Україні теж зробила великий прорив, у звязку з тим, що [PERSON] побудували собі хату, яка виконує помимо житлової проблеми [PERSON], ще й роль «інформаційно-аналітичного агентства». Згідно ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, таким чином з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені ним витрати зі сплати судового збору в розмірі 1653, 60 грн.

Outcome: partial