Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати незаконним та скасувати рішення Черниської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області від 12 квітня 2011 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянці [PERSON] та про надання земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд». Свої вимоги мотивує тим, що на земельній ділянці, яка передана у власність [PERSON] на підставі оспорюванного рішення, остання розпочала будівництво садиби з порушенням чинного законодавства. [PERSON] було споруджено бетонну дамбу та прокладено стічні труби без погодження з компетентними органами та з позивачем. Позивач вказує, що внаслідок таких дій третьої особи - [PERSON] було порушено порядок відведення ґрунтових вод із значної території села Клочків до р. Снов. Вважає, що Черниською сільською радою, прийнято незаконне рішення від 12 квітня 2011 року, з порушенням ст.186-1 ЗК України, зважаючи на те, що у Черниській сільській раді відсутня документація на підставі якої була передана у власність вказана земельна ділянка, а також з порушенням ст.ст. 60,61 Земельного кодексу України та ст.ст. 88,89 Водного кодексу України, оскільки земельна ділянка розташована на відстані 10-20 м від урізу річки Снов. Позивач зазначає, що оспорюване рішення порушує її права, оскільки дозволяє [PERSON] розпочати будівництво на земельній ділянці, чим буде обмежений доступ позивача до прибережної смуги р. Снов, а також будуть порушені її права на належні екологічні умови проживання, оскільки внаслідок засипання водостічного рову біля р.Снов, використовувана нею земельна ділянка буде підтоплена, ґрунтові води будуть затримуватися та призводити до тяжких екологічних наслідків та завдавати матеріальних збитків фізичним особам. Позивач в судове засідання не з»явилася, надала повноваження на представлення її інтересів представнику - [PERSON] ( а.с.11-13). В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві крім посилання на порушення ст.186-1 ЗК України, вказуючи, що після подання позовної заяви було з»ясовано про наявність у сільській раді документації на підставі якої передавалася у власність [PERSON] земельна ділянка. Вважає, що строк позовної давності позивачем не пропущено, оскільки відповідь на листи у 2012 році отримувала не позивач, а її чоловік. Зазначає, що внаслідок прийняття Відповідачем оспорюванного рішення, [PERSON] здійснює будівництво на спірній земельній ділянці чим порушуються права позивача. Просив позов задовольнити. Відповідач - Черниська сільська рада Чернігівського району Чернігівської області в судове засідання свого представника не забезпечила, надала письмові заперечення на позов та заяву про застосування строку позовної давності ( а.с.41-44). Представники третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача [PERSON] - [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, в задоволенні позову просили відмовити, посилаючись на письмові заперечення на а.с. 166-168 та на заяву про застосування строку позовної давності ( а.с.82). Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] про визнання незаконним та скасування рішення, задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до вимог ч.1 ст.15, ч.2 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке суд захищає у спосіб, встановлений ч.2 ст.16 ЦК України або іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст.21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Згідно з ч.1 ст.393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Відповідно до ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Виходячи з положень ст.152 ЗК України та роз'яснень, які містяться у п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (ст. 16 ЦК України). Частинами першою та другою статті 116 ЗК України визначено, що громадяни і юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Статтею 118 ЗК України визначено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами. Так, відповідно до частин першої, другої, шостої, сьомої, восьмої, девятої, десятої цієї статті громадяни, зацікавлені у приватизації земельної ділянки подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Відповідно до статті 155 ЗК України в разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Отже, земельним законодавством України визначено порядок надання земельних ділянок громадянам України, порушення якого може слугувати підставою для визнання недійсним відповідного акта органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, якщо таким актом порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року у справі № 6-836цс15, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що рішенням 4 сесії 6 скликання Черниської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області від 12 квітня 2011 року „Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянці [PERSON] та про надання земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд", земельну ділянку площею 0,1500 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за рахунок земель державної власності (землі запасу), розташованої в [ADDRESS] на території Черниської сільської ради було передано у власність [PERSON] ( а.с.8). На підставі даного рішення [PERSON] отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], зареєстрований в Управлінні Держкомзему у Чернігівському районі 29 липня 2011 року. Факт дотримання вимог земельного законодавства при наданні [PERSON] спірної земельної ділянки перевірявся за зверненням чоловіка позивача - [PERSON], за колективним зверненням мешканців с. Клочків Чернігівського району, за дорученням прокурора Чернігівської області на виконання доручення Генеральної прокуратури України, а також щодо законності забудови спірної земельної ділянки перевірялося за звернення народного депутата Верховної Ради України Купрієнка О.В. в інтересах жителів села Клочків, відповіді на яких знаходяться на а.с.9,10,124-125,134,135-136,141-142,143-144. Про результати проведеної перевірки Державної інспекції сільського господарства в Чернігівській області (акт №190 від 04.07.2014) повідомлено прокурора Чернігівської області, Генеральну прокуратуру України та чоловіка позивача - [PERSON], про що свідчать листи від 04.07.2014 №04.01-07/858, від 12.12.2014 №28/2-22-14, від 14.10.2015 №04/С-256 (а.с.124-125, 135-136, 141-142). За результатами проведеної перевірки прокуратура Чернігівської області (лист від 12.12.2014 №28/2-22-14) Генеральній прокуратурі України повідомила про відсутність підстав для вжиття заходів прокурорського реагування, оскільки порушень вимог законодавства - ст.88 Водного кодексу України та п.10 Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1996 №486, при відведенні Черниською сільською радою земельної ділянки у власність [PERSON] не встановлено ( а.с.135-136). Як встановлено судом, позивач [PERSON] є власником житлового будинку по [ADDRESS]. Отже, вона не є ні власником, ні володільцем, ні законним користувачем спірної земельної ділянки, ні навіть суміжним землекористувачем, належних і допустимих доказів на підтвердження того, що на час винесення оспорюваного рішення були порушенні права чи інтереси позивача суду не надано. Виходячи із встановлених судом фактичних обставин справи, зібраних у ній доказів та з урахуванням наведених вище норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що позов [PERSON] задоволенню не підлягає, оскільки оспорюваним рішенням ради не порушуються права позивача. Оскільки суд відмовляє в задоволенні позову з цих підстав, питання про застосування строку позовної давності не вирішується. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed