Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-26 00:00:00

09 грудня 2019 року представник [PERSON] [PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. В обґрунтуванні заяви вказує на те, що заявник є власником жилого будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] , згідно з дублікатом договору купівлі-продажу від 17 серпня 1984 року, посвідченого державним нотаріусом Ізюмської державної нотаріальної контори Покровською Л.І. за реєстровим № 3-2867, який видано замість втраченого. У даному документі зазначено прізвище « [PERSON] », що не співпадає з вірним прізвищем « [PERSON] ». Просить суд встановити факт належності [PERSON] , [INFO] , дублікату договору купівлі-продажу від 17 серпня 1984 року, посвідченого державним нотаріусом Ізюмської державної нотаріальної контори Покровською Л.І. за реєстровим № 3-2867. Представник заявника [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, заяву просив задовольнити. Представник заінтересованої особи: Ізюмської міської ради Харківської області у судове засідання не з`явилася, надала письмову заяву про розгляд справи без її участі, а також зазначила, що у прийнятті рішення по справі покладається на розсуд суду. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, відповідно до ст. 293 ЦПК України, п.п.4,12 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №5 від 31.03.1995 року „Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" (з наступними змінами), окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав за відсутності іншого порядку встановлення цих фактів. За правиламип.6 ч.1ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або паспорті. Обумовлений факт підлягає встановленню в судовому порядку за наявності наступних умов: 1) згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, та чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; 2) заявник не має іншої можливості встановити факт, що має для нього юридичне значення, в зв`язку з чим єдиним способом встановлення необхідного факту є ухвалення судом відповідного рішення; 3) якщо встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Судом встановлено, що той факт, що дублікат договору купівлі-продажу від 17 серпня 1984 року, посвідченого 29 серпня 1995 року державним нотаріусом Ізюмської державної нотаріальної контори Покровською Л.І. та зареєстрованого за № 3-2867 на ім`я [PERSON] , належить [PERSON] , підтверджується наступними доказами: копіями паспорта, свідоцтва про народження та ідентифікаційного номера (а.с.4,5). Однак, у дублікаті договору купівлі-продажу від 17 серпня 1984 року, посвідченого 29 серпня 1995 року державним нотаріусом Ізюмської державної нотаріальної контори Покровською Л.І. та зареєстрованого за № 3-2867, прізвище заявника зазначено [PERSON] замість вірного [PERSON] (а.с.6,7). Згідно з ч.2 ст.319 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Враховуючи вищенаведене та те, що встановлення факту належності дублікату договору купівлі-продажу потрібно заявнику для того, щоб він мав можливість вільно володіти та розпоряджатися своїм майном, а законом не визначено іншого порядку встановлення даного факту, а тому, суд приходить до переконання, що заява про встановлення факту належності правовстановлюючого документу підлягає задоволенню.

Outcome: approved