Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-24 00:00:00

31.07.2017 року представник позивача [PERSON] звернувся в суд в інтересах [PERSON] з позовом до [PERSON] про її виселення разом з неповнолітньою дочкою [PERSON], [INFO], з квартири, що знаходиться за адресою проспект Перемоги, 18/35, м. Нововолинськ Волинської області. Вимоги мотивує тим, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, право власності зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 25.11.2016 року. У спірній квартирі також була зареєстрованою [PERSON]. Рішенням Нововолинського міського суду від 24.05.2017 року [PERSON] визнана такою, що втратила право користування квартирою, що знаходиться за адресою проспект Перемоги, 18/35, м. Нововолинськ. .На підставі даного рішення [PERSON] 14.06.2017 року була знята з реєстрації місця проживання виконавчим комітетом Нововолинської міської ради. Після зняття з реєстрації місця проживання позивач звернувся до відповідачки з проханням звільнити спірну квартиру від її особистих речей та виселитись із неї. Однак [PERSON] вимоги не виконала та продовжує проживати у спірній квартирі разом із своєю неповнолітньою дочкою [PERSON] Кіреною. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав з підстав наведених у позові, просить їх задовольнити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала, та пояснила, що після смерті баби [PERSON], яка померла 27.10.2009 року, їй стало відомо що остання розпорядилася квартирою на користь сина [PERSON], який спочатку дозволив користуватися належним йому житлом, а після реєстрації права власності на квартиру поставив питання про втрату її права на користування спірною квартирою та зняття з реєстрації. Вважає, що вона правомірно користувалася вказаним житлом, оскільки витратила значні кошти на покращення квартири. Просить в задоволенні позову відмовити. Представник органу опіки та піклування [PERSON] заперечив щодо задоволення позову виключно в інтересах неповнолітньої яка проживає разом з позивачем, оскільки у разі задоволення позову будуть порушенні права неповнолітньої Кірени, яка проживає в квартирі позивача. Заслухавши пояснення сторін, думку представника органу опіки та піклування [PERSON], дослідивши письмові докази по справі суд приходить до наступного висновку. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.11.2016 року (а.с.9) спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON], яка померла 27 жовтня 2009 року є її син [PERSON]. Спадщина, на яку видане свідоцтво складається з квартири №35 в будинку 3 18 по проспекту Перемоги в м. Нововолинську Волинської області. Право власності на квартиру [ADDRESS] належить [PERSON], що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.10). Рішенням Нововолинського міського суду від 24.05.2017 року [PERSON] визнана такою, що втратила право користування квартирою, що знаходиться за адресою проспект Перемоги, 18/35, м. Нововолинськ. Як вбачається з копії будинкової книги (а.с.14) [PERSON] знято з реєстрації місця проживання 14.06.2017 року. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Також, ст.392 ЦК України визначено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Як вбачається з ч. 3 ст. 116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле риміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Відповідно до 42 Конституції України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 р., Закону від 17 липня 1997р. N475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р.,\~\~Першого протоколу та протоколів №2, №4, №7 та №11 до Конвенції вбачається, що зазначеними актами закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.16, ст.386, ст.391 ЦК України, а об'єктом власності особи може бути, зокрема, житловий будинок, садиба, квартира (ст. 379, ст.382 ЦК України). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Права власника житлового будинку квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Враховуючи вищенаведені норми законодавства, суд дійшов висновку про підставність та доведеність вимог нового власника [PERSON] про виселення [PERSON] разом з неповнолітньою дочкою [PERSON] Кіреною з квартири [ADDRESS], що належить позивачу на праві власності. Своїм проживанням у належній позивачу квартирі, [PERSON] порушує законні права позивача. Громадяни, які мають у приватній власності квартиру, в силу вимог ст.150,155 ЖК України, користується нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. [PERSON] не є членом сім?ї нового власника, тому позбавлена права користування вказаним житлом та підлягає виселенню без надання іншого жилого приміщення. Суд не бере до уваги думку представника органу опіки та піклування щодо неможливості виселення неповнолітньої Кірени із спірної квартири, так як встановлення факту наявності чи відсутності підстав для виселення віднесено до виключної компетенції суду, а не органу опіки і піклування. Як встановлено в судовому засіданні неповнолітня [PERSON] Кірена, проживає в спірній квартирі разом з матірю [PERSON], будучи не зареєстрованою за вказаною адресою з квартири, яка одноособово належить на праві власності [PERSON]. Враховуючи ці вимоги закону та відсутність будь яких доказів зі сторони відповідача про підставність проживання у квартирі позивача, суд вважає, що [PERSON] доведено правомірність своїх вимог, а тому приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved