Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-23 00:00:00

[PERSON] в особі представника [PERSON] 04.06.2013 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Позивачка [PERSON] зазначала, що 30.10.1991 року було зареєстровано шлюб між нею та відповідачем [PERSON], від шлюбу сторони неповнолітніх/малолітніх дітей не мають; рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 02.07.2013 року шлюб між сторонами розірвано. За час перебування у шлюбі, а саме у 2007 році сторонами за спільні кошти було придбано автомобіль Опель Вівара, 2002 року випуску, номерний знак [NUMBER], який був зареєстрований на ім»я відповідача; у зв»язку з розірванням шлюбу, з метою уникнення поділу автомобіля, відповідач зняв автомобіль з реєстрації для подальшої реалізації; ринкова вартість автомобіля на теперішній час згідно звіту про незалежну експертну оцінку від 30.05.2013 року становить 95200,00 грн. Оскільки з відповідачем згоди про добровільний поділ майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, не досягнуто, тому позивачка вимушена була звернутися до суду з даним позовом та просить суд постановити рішення, яким в порядку поділу спільного майна стягнути з відповідача на її користь ? частину вартості автомобіля Опель Вівара, 2002 року випуску, номерний знак [NUMBER] - у розмірі (95200,00 : 2) = 47600,00 грн., а також витрати на проведення експертної оцінки автомобіля - у розмірі 350,00 грн. та судові витрати. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити; відповідач [PERSON], явка якого судом була визнана обов»язковою, в судове засідання не з»явився, представник відповідача - [PERSON] позов не визнав та пояснив, що дійсно подружжям під час шлюбу було придбано автомобіль Опель Вівара, 2002 року випуску, номерний знак [NUMBER], автомобіль відповідачем було продано 22.02.2013 року; дані покупця та вартість продажу йому (представнику) невідомі; оскільки автомобіль проданий, тому надана позивачкою оцінка вартості автомобіля є недійсною, а тому в задоволенні позову просив відмовити. Заслухавши в судовому засіданні пояснення позивачки та представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (підстави звільнення від доказування). В судовому засіданні встановлено: [PERSON] і [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 30.10.1991 року (а.с.4), від шлюбу сторони неповнолітніх/малолітніх дітей не мають; рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 02.07.2013 року шлюб між сторонами було розірвано; зазначеним рішенням судом було встановлено факт припинення ведення спільного господарства подружжям з січня 2011 року (а.с.25). Згідно довідки УДАІ ГУ МВС України в м. Києві від 28.03.2013 року, автомобіль Опель Віваро 1.9, 2002 року випуску, номер шасі [NUMBER], номерний знак [NUMBER], який належав [PERSON] (відповідачу), було знято з обліку для реалізації 22.02.2013 року (а.с.28-29). Відповідач в особі представника [PERSON] фактично не заперечує факт зняття автомобіля з обліку та відчуження відповідачем автомобіля третій особі, що мало місце після припинення сторонами (подружжям) ведення спільного господарства. Як стверджує позивачка [PERSON], відчуження автомобіля відповідачем мало місце без її згоди, а кошти від продажу автомобіля відповідачем використані не в інтересах сім»ї. Дані ствердження позивачки в судовому засіданні відповідачем не спростовані. Згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст.68, 69 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ст.70, 71 СК України у разі поділу майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення. Майно, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Як вбачається зі звіту про незалежну експертну оцінку автомобіля Опель Віваро 1.9, 2002 року випуску, номер шасі [NUMBER], номерний знак [NUMBER], його вартість станом на 30.05.2013 року становить 95200,00 грн. (а.с.5-14). Відповідач [PERSON] фактично не заперечує того, що автомобіль Опель Віваро 1.9, 2002 року випуску, номер шасі [NUMBER], номерний знак [NUMBER] станом на день відчуження автомобіля є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя (сторін). За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що автомобіль Опель Віваро 1.9, 2002 року випуску, номер шасі [NUMBER], номерний знак [NUMBER], який був придбаний сторонами у 2007 році, станом до 22.02.2013 року був об»єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON], не обтяженим будь-якими спільними борговими зобов»язаннями подружжя; оскільки відповідач [PERSON] розпорядився спільним майном - автомобілем одноособово та не в інтересах сім»ї, автомобіль є неподільною річчю, тому суд вважає, що у межах вимог позивачки [PERSON] з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь [PERSON] ? частина вартості автомобіля, виходячи з оцінки автомобіля на дату проведення оцінки 30.05.2013 року - у розмірі (95200,00 : 2) = 47600,00 грн.; позивачкою [PERSON] понесені витрати на проведення оцінки автомобіля у розмірі 350,00 грн., які також підлягають стягненню на її користь з відповідача, тобто всього підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] (47600,00 + 350,00) = 47950,00 грн., тобто позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Згідно ст.88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати в сумі 476,00 грн. (а.с.1).

Outcome: approved