Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м.Запоріжжя з позовом до відповідачки [PERSON] про поділ майна та стягнення коштів вказавши, що 26.08.1994 року, він уклав шлюб з відповідачкою [PERSON] та проживав з нею однією сім'єю, а з грудня 2013 року припинили свої сімейні відносини. Від даного шлюбу вони мають двох дітей: дочку [PERSON] [INFO] та сина [PERSON] - [INFO]. За час перебування у шлюбі вони придбали майно, яке складається з: житлового будинку [ADDRESS] розташований на земельній ділянці площею 0,0576 га та яке зареєстроване на ім'я відповідачки загальною вартістю 676903 грн.; приміщення [ADDRESS], зареєстроване на відповідачку, вартістю 617188 грн. ; двокімнатну квартиру [ADDRESS], зареєстровану на відповідачку, вартістю 446882 грн.; трикімнатну квартиру [ADDRESS], яка зареєстрована на ім'я позивача, вартістю 593956 грн. та легковий автомобіль VOKSWAGEN GOLF, державний номер [NUMBER], вартістю 134101,91 грн. який зареєстрований на відповідачку. Також є депозитні рахунки на загальну суму 100000 грн. розміщені в Укрсоцбанку, РайфайзенБанк Аваль, ОТП Банк, Індустріалбанк, ПУМБ, « «Сбербанк России», Банк Кіпру на ім'я відповідачки. Крім того, позивач зазначив, що будинок [ADDRESS] був куплений у продавців за 984750 грн. Гроші у сумі 160000 доларів США, що еквівалентна - 800000 грн. були надані в кредит ЗАТ « ОТП Банк» на підставі договору кредиту від 05.04.2007 року. Через неможливість виконувати зобов'язання перед банком по договору кредиту та для його дострокового погашення, а також для переобладнання та ремонту будинку позивачем в інтересах сім'ї була взята безпроцентна позика у [PERSON] на суму 175 000 доларів США на підставі договорів від 23 квітня 2007 року, 16 серпня 2007 року , 18 лютого 2008 року , 17 березня 2008 року. Суму 15000 доларів позивач повернув, а суму 150000 доларів США, еквівалентну 1631440 грн. була стягнута з нього на користь [PERSON] у судовому порядку. Після розпаду сім'ї і припинення сімейних відносин з відповідачкою, 06.06.2014 року, позивач сплатив борг [PERSON], стягнутий на підставі рішення суду у сумі 800000 грн., тому половину сплаченого боргу у сумі 400000 грн. позивач вважає за необхідне стягнути з відповідачки. Також позивач вказує на той факт, що у них були депозитні рахунки в банках на суму 100000 грн., які також слід поділити між ними у рівних частках по 50000 грн. кожному. У судовому засіданні позивач уточнив свої позовні вимоги шляхом зменшення їх розміру. Він відмовився від поділу банківських грошових депозитів на суму 100 000 гривень, а на інших позовних вимогах наполягав та просив суд їх задовольнити. Свої позовні вимоги стосовно залишення йому нежитлового приміщення [ADDRESS] позивач обґрунтовував тим, що дане приміщення є медичним кабінетом для здійснення підприємницької діяльності. Він там працює та має відповідну ліцензію. Також позивач зазначив в суді, що вказане майно неможливо поділити відповідно до ідеальних часток, а його частка, яку він бажає виділити собі більша за відповідачки на 59575,55 грн., тому він вважає, що між ними виникли двосторонні зобов'язання - у відповідачки перед ним на суму 400000 грн. сплачених ним боргових зобов'язань, які підлягають поділу, а також і у нього перед відповідачкою на суму 59575,55 грн., у зв'язку із більшим виділенням частки майна в натурі порівняно з ідеальною часткою. Дані зобов'язання позивач вважає зустрічними та однорідними, тому вони повинні бути частково зараховані на суму 59575,55 грн.. і стягненню з відповідачки боргових зобов'язань з урахуванням зарахування підлягає - 340424,45 грн. Представники позивача підтримали позицію свого довірителя та наполягали в суді на задоволенні його вимог. Відповідачка у судовому засіданні проти позову заперечувала та просила суд відмовити у задоволенні позову [PERSON], залишити у її власності житловий будинок [ADDRESS]; нежитлове приміщення [ADDRESS] (медичний кабінет для здійснення підприємницької діяльності); легковий автомобіль VOKSWAGEN GOLF, державний номер [NUMBER], а у власності [PERSON] залишити трикімнатну квартиру [ADDRESS] та двокімнатну квартиру [ADDRESS] Свої заперечення відповідачка обґрунтовувала тим, що [PERSON] зареєстрована як фізична особа-підприємець, лікар за спеціальністю, а спірний об'єкт нерухомості - нежитлове приміщення являється медичним кабінетом, тобто для здійснення підприємницької діяльності. Договори на електропостачання, охоронну сигналізацію, укладені з нею як підприємцем. Також, згідно державного-акту на право власності на земельну ділянку земельна ділянка площею 0,0576 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, яка розташована за адресою: [ADDRESS] належить їй. А у відповідності до статей 81, 116 Земельного кодексу України, одержана громадянином під час шлюбу земельна ділянка у власність, незалежно від того, що на ній розташований житловий будинок, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя. До того ж, діти проживають з нею та перебувають на її утриманні, тому будинок слід залишити їй у власність, оскільки даний житловий будинок є найбільш прийнятним місцем для їх проживання, а не житлове приміщення є засобом отримання коштів на утримання дітей. Проти стягнення з неї суми боргу, [PERSON] також заперечувала, оскільки їй взагалі не було нічого відомо, так як вони ніколи не брали кошти в борг, а погашення кредиту здійснювали за кошти, які були ними зароблені від лікарської діяльності в медичному кабінеті. Тому, факт перебування їх на час укладення договору позики у шлюбі не є безумовною підставою для солідарної відповідальності. Крім того, відповідачка доводила, що позивач не надав належних, допустимих та переконливих доказів про укладення договору позики в інтересах сім'ї. Розмежувати, в якій частині договір укладався в інтересах сім'ї, а в якій для інших потреб кожного з них, на підставі наданих позивачем доказів, неможливо. Представник відповідача підтримала позицію своєї довірительки. Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення уточнених позовних вимог за наступних підстав. Частиною 1 ст. 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Правовідносини, які виникли між сторонами з приводу спірного майна регулюються нормами Сімейного Кодексу України. Судом встановлено, що 26.08.1994 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований Запорізьким міським відділом РАГС. Від даного шлюбу сторони мають двох дітей: дочку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. На теперішній час, їх шлюб розірваний на підставі рішення Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 14.07.2014 року. З відповідача стягуються аліменти на утримання двох дітей. За час перебування у шлюбі сторони придбали майно, яке складається з: житлового будинку [ADDRESS] розташований на земельній ділянці площею 0,0576 га та яке зареєстроване на ім'я відповідачки загальною вартістю 676903 грн.; приміщення [ADDRESS], зареєстроване на відповідачку, вартістю 617188 грн. ; двокімнатну квартиру [ADDRESS], зареєстровану на відповідачку, вартістю 446882 грн.; трикімнатну квартиру [ADDRESS], яка зареєстрована на ім'я позивача, вартістю 593956 грн. та легковий автомобіль VOKSWAGEN GOLF, державний номер [NUMBER], вартістю 134101,91 грн. який зареєстрований на відповідачку. В силу статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Оскільки доведено, що в період шлюбу сторони придбали вищевказане майно, дане майно є спільною сумісною власністю сторін (подружжя), то частки у ньому є рівними. Вартість однієї частки майна становить - 123 4515,45 грн.. Згоди про поділ майна з відповідачкою не досягнуто, тому поділити спільне сумісне майно подружжя слід наступним чином, виділивши позивачу в натурі та визнати за ним право особистої приватної власності на житловий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку на якій розташований будинок (кадастровий номер 2310100000:04:028:0163) вартістю - 676903 грн. а також приміщення [ADDRESS], вартістю 617188 грн.. Таким чином, вартість виділеній позивачу частки майна буде становить 1294091 грн. Виділяючи позивачу приміщення [ADDRESS], суд виходив з того, що дане приміщення є медичним кабінетом для здійснення підприємницької діяльності. У судовому засіданні було доведено, що Позивач [PERSON] здійснює підприємницьку діяльність, працює у зазначеному приміщенні та має відповідну ліцензію. В пункті 29 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007р. роз'яснено, що відповідно до положень статей , 61 СК України, ст. 52 ЦК України майно приватного підприємства чи фізичної особи-підприємця не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Інший з подружжя має право тільки на частку одержаних доходів від цієї діяльності. Згідно з положеннями ст. 57, 61 СК, ст. 52 ЦК майно приватного підприємства або фізичної особи-підприємця не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Другий з подружжя має право лише на частку отриманих доходів від цієї діяльності. У Висновках Верховного Суду України, викладені в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України, за II півріччя 2013 р. від 01.02.2014р. також вказано, що майно фізичної особи - підприємця, яке ним придбане й використовується в його підприємницькій діяльності з метою одержання прибутку, слід розглядати як його особисту приватну власність відповідно до ст. 57 СК України, а не як об'єкт спільної сумісної власності подружжя, який підпадає під регулювання статей 60, 61 зазначеного Кодексу (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 2 жовтня 2013 р. у справі № 6-79цс13). У правовій позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 02 жовтня 2013 року у справі № 6-79 цс 13 за позовом про визнання недійсним договорів та визнання права власності зазначено, що "майно фізичної особи - підприємця, яке придбане та використовується в його підприємницькій діяльності з метою одержання прибутку, слід розглядати як його особисту приватну власність, відповідно до ст. 57 СК України, а не як об'єкт спільної сумісної власності подружжя, який підпадає під регулювання ст. ст. 60, 61 СК України. Посилання відповідачки, що вона зареєстрована як фізична особа-підприємець, є лікарем за спеціальністю, а спірний об'єкт нерухомості - нежитлове приміщення являється медичним кабінетом, для здійснення підприємницької діяльності спростовуються перш за все показами самої [PERSON], яка пояснила суду, що вона працює у Медичному університеті та лікарем у клінічній установі. Доказів про те, що вона як фізична особа-підприємець, є лікарем у спірному приміщенні за адресою: [ADDRESS], [PERSON] не надала. Доводи позивача [PERSON] щодо стягнення з відповідачки суми боргових зобов'язань з урахуванням зарахування в розмірі 340424,45 грн. суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. У відповідності до ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Доведено, що будинок [ADDRESS] був куплений у продавців за 984750 грн. Грошові кошти у сумі 160000 доларів США, що еквівалентна - 800000 грн. були надані для купівлі в кредит ЗАТ « ОТП Банк» на підставі договору кредиту від 05.04.2007 року. У зв'язку з неможливістю виконувати зобов'язання перед банком по договору кредиту та для його дострокового погашення, а також для переобладнання та ремонту будинку позивач [PERSON] в інтересах сім'ї взяв безпроцентну позику у [PERSON] на суму 175 000 доларів США на підставі договорів від 23 квітня 2007 року, 16 серпня 2007 року , 18 лютого 2008 року , 17 березня 2008 року. Сума 15000 доларів була повернута, а сума 150000 доларів США, еквівалентну 1631440 грн. була стягнута з позивача [PERSON] на користь [PERSON] у судовому порядку згідно рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05.05.2014 року. 06.06.2014 року, позивач [PERSON] сплатив борг [PERSON], стягнутий на підставі рішення суду у сумі 800000 грн., тому половину сплаченого боргу у сумі 400000 грн. необхідно стягнути з відповідачки. Проте, суд бере до уваги, що майно неможливо поділити відповідно до ідеальних часток, а частка позивача, яку він просить суд виділити йому більша за відповідачки на 59575,55 грн. Таким чином, між сторонами виникли двосторонні зобов'язання: у відповідачки перед позивачем на суму 400000 грн. сплачених ним боргових зобов'язань які підлягають поділу та у позивача перед відповідачкою на суму 59575,55 грн. у зв'язку із більшим виділенням частки майна в натурі порівняно з ідеальною часткою. Згідно ч.І ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняються частково або у повному обсязі на підставах встановлених договором або законом. А відповідно до ст. 601 ЦК України, зобов'язання припиняються зарахуванням зустрічних вимог строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визнаний пред'явлення вимоги. Зарахування вимог може здійснюватися за заявою однієї сторони. Дані зобов'язання суд вважає зустрічними та однорідними, тому вони частково зараховуються на суму 59575,55 грн.. і стягненню з відповідачки боргових зобов'язань з урахуванням зарахування підлягає - 340424,45 грн. Доводи відповідачки про те, що вона не знала, що її чоловік брав гроші за договором позики, а про існування рішення суду про стягнення з [PERSON] суми боргу вперше дізналася, коли отримала позов про поділ спільного майна подружжя і до нього було долучене вказане рішення є необґрунтовані, оскільки справа про поділ майна надійшла до суду 23.06.2014 року та перебувала у провадженні майже чотири місяці. Позивачка та її представник знайомилися з матеріалами цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, але своїм правом щодо оскарження даного рішення не скористалися, хоча заперечували проти укладання договору позики. З урахуванням усіх добутих по справі доказів, а також досліджених в суді суттєвих обставин, суд вважає за доцільне залишити позивачу житловий будинок [ADDRESS] розташований на земельній ділянці площею 0,0576 га (кадастровий номер 2310100000:04:028:0163) за адресою: [ADDRESS] та приміщення [ADDRESS], а відповідачу залишити нерухоме майно у вигляді трикімнатної квартири [ADDRESS], двохкімнатної квартири [ADDRESS] та автомобіля VOKSWAGEN GOLF, державний номер [NUMBER].

Outcome: approved