Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-03 00:00:00

4 березня 2015р. [PERSON] звернулася до Самарського районного суду м.Дніпропетровська із позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення грошових коштів. З урахуванням уточнених позовних вимог позивач посилалася на те, що 22 травня 2014р. рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровські було стягнено із [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] 168 881грн.50коп. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 вересня 2014р. рішення суду першої інстанції від 22 травня 2014р. було скасовано та ухвалено нове рішення, яким було стягнуто із [PERSON] та [PERSON] на її користь 192175грн.50коп. До теперішнього часу, відповідачі жодного платежу на її користь за рішенням суду не зробили. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просила стягнути із відповідачів на її користь грошові кошти в сумі 226159грн.62коп, що складаються із інфляційних витрат щодо заборгованості 25174грн.98коп, річних відсотків за користування позикою 27104грн.69коп, 3% річних за невиконання зобовязання 2402грн.20коп. та суми боргу, перерахованою у звязку зі зміною курсу НБУ 171477грн.75коп. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та прохала задовольнити позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідачі та їх представники в судове засідання не зявилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Проти заявленого позову відповідачі та їх представники у попередніх судових засіданнях заперечували, частково визнавали тільки нарахування 3% річних та інфляційні витрати, посилаючись на розсуд суду. Вони також стверджували, що боржник невірно розуміє збитки і апеляційним судом при винесені рішення щодо стягнення суми завдатку встановлена сума заборгованості в гривнях з урахуванням курсу долара США. Вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши письмові докази що в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 22 травня 2014р. рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська було стягнено із [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] суму завдатку у розмірі 168881грн.50коп.(а.с.5-7). Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 вересня 2014 р. рішення суду першої інстанції від 22 травня 2014р. було скасовано та ухвалено нове рішення, яким було стягнуто із [PERSON] та [PERSON] на користь позивача 192175грн.50коп. (а.с.8-10). Станом на 4.03.2015р. відповідачами рішення суду не виконано. На вимоги позивача про повернення коштів відповідачі не реагують. Із матеріалів справи вбачається, що позивач мала намір придбати у відповідачів нерухоме майно: будинок, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, ж/м Ігрень, вул. Липнева, буд. 21, разом із земельною ділянкою. З метою укладення в подальшому договору купівлі - продажу нерухомого майна, 26 січня 2013р. між нею та відповідачами був укладений попередній договір і позивач передала відповідачам аванс в розмірі 14500дол.США. Однак, договір купівлі-продажу будинку і земельної ділянки не був укладений з вини відповідачів. На вимоги позивача повернути сплачену суму авансу відповідачі кошти не повернули. Рішенням колегії суддів судової палати по цивільним справам апеляційного суду було стягнуто із відповідачів на користь позивача аванс у розмірі 192175грн.50коп, сплачені за попереднім договором купівлі-продажу з урахуванням курсу долара США(а.с.8-10). Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав встановлених ст.11 ЦК України (ч.2 ст.509 ЦК України). Однією з встановлених ч.2 ст.11 ЦК України підстав виникнення цивільних прав та обовязків є, зокрема, договори. Згідно із ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. У відповідності до ч.1 ст.635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобовязуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Отже, сторони уклали договір у розумінні Цивільного кодексу України, який породив у відповідача грошове зобовязання в разі не укладення сторонами договору купівлі-продажу будинку з його вини та встановив строк його виконання. У частині 2 ст.625 ЦК України зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від прострочено суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором чи законом. Суд вважає, що інфляційні суми та 3% річних необхідно стягнути із відповідачів, оскільки вони підтверджені в судовому засіданні та основані на законі. Здійснення розрахунку інфляційних витрат за місяць вираховується за формулою: І=si*s, де І сума інфляційних витрат; si відсоток місячних інфляційних витрат (сума здешевлення); s сума заборгованості. Нарахування суми інфляції у період з 1 жовтня 2014р. по 28 лютого 2015р. матиме наступний вигляд: -за жовтень 2014р. інфляція склала 102,4%, тобто 2,4%*192175грн.50коп. = 4612грн.21коп; -за листопад 2014р. інфляція склала 101,9%, тобто 1,9%*192175грн.50коп. = 3651грн.33коп; -за грудень 2014р. інфляція склала 103,0%, тобто 3,0%*192175грн.50коп. = 5765грн.26коп; -за січень 2015р. інфляція склала 103,1%, тобто 3,1%*192175грн.50коп. = 5957грн.44коп; -за лютий 2015р. інфляція склала 102,7%, тобто 2,7%*192175грн.50коп. = 5188грн.74коп. Виходячи із вищевикладеного, сума інфляційних витрат складає 4612грн.21коп. + 3651грн.33коп. + 5765грн.26коп. + 5957грн.44коп. + 5188грн.74коп. = 25174грн.98коп. Що стосується позовних вимог про стягнення 3% річних, то розрахунок позивача щодо нарахування 3% річних у період з 27.01.2013р. по 28.02.2015р. також є вірним, оскільки сума = С х 3% / Д х 5 , де С - сума заборгованості, Д - кількість місяців прострочення. Таким чином 3% річних = 192175,50 х 3% / 12 х 5 = 2402грн.20коп. Враховуючи вищенаведене із відповідачів підлягають стягненню 3 відсотки річних від суми боргу у розмірі 2402грн.20коп. та кошти індексу інфляції у розмірі 25174грн.22коп, а всього 27576грн.42коп. Позовні вимоги про стягнення коштів за користування грішми - 27104грн.69коп. та 171477грн. як суми боргу що стверджує позивач, яка перерахована у звязку зі зміною курсу НБУ, то ці вимоги суд вважає є надуманими та не передбаченими ані договором ані законом. Судом встановлено, що на користь позивача рішенням колегії суддів судової палати по цивільним справам апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 вересня 2014р. стягнуто 192175грн.50коп. із врахуванням індексу інфляції. Стягнення річних відсотків за користування коштами 27104грн.69коп. та відшкодування збитків (сплата пені) у звязку зі зміною курсу НБУ 171477грн.75коп. чинним законодавством не передбачено. Окрім того, судом була встановлена сума заборгованості в гривнях та не передбачено перерахунку в долари США. Різниця та зміна курсу гривні по відношенню до долара США не мають відношення до упущеної вигоди та збитків, на які посилається позивач. А тому посилання позивача на те, що їй завдані реальні збитки та упущена вигода, суд не приймає до уваги, оскільки ч.2 ст.22 ЦК України передбачено, що збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв"язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) ; а також доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене ( упущена вигода). Суд вважає, що позивачці не були завдані ані збитки, ані упущена вигода. Діючим законодавством не передбачено стабільний курс долара США по відношенню до національної валюти гривні. Відповідно до ст.35 Закону України «Про Національний банк України» офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється Національним банком України. Таким чином позивачем не доведено і те, в чому саме полягають спричинені відповідачем збитки від курсової різниці. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, щодо часткового задоволення позовних вимог у частині стягнення 3% річних та інфляційних сум.

Outcome: partial