Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-04 00:00:00

[PERSON] (надалі - «Позивач») звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (« Відповідачі ») про визнання права власності на спадкове майно після смерті батька, [PERSON] , який помер [INFO] , а саме на 1/12 квартири за адресою: [ADDRESS] . Позивачем подано до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, просив позов задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідачі подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, не заперечили щодо задоволення позовних вимог. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - «ЦПК України») у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши викладені в позовній заяві пояснення Позивачів, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 02.11.1993 року, виданого Агенством по приватизації державного житлового фонду на підставі рішення МВУ від 29.10.1993 року №309-р (запис у реєстрі №4653), квартира за адресою: [ADDRESS] належала в рівних долях [PERSON] , [PERSON] (дружині), позивачу (сину) та [PERSON] ( сину). [INFO] помер [PERSON] ( свідоцтво про смерть серія [NUMBER] , видане 10.12.2003 року відділом РАГС Івано-Франківського МУЮ, актовий запис №1939) і після його смерті спадщину прийняли відповідачі [PERSON] та [PERSON] по 1/8 вищевказаної квартири. [INFO] помер [PERSON] ( свідоцтво про смерть серія [NUMBER] , видане 10.01.2011 року відділом ДРАЦС Івано-Франківського МУЮ, актовий запис №46) і після його смерті спадщину прийняли позивач [PERSON] , відповідач [PERSON] та [PERSON] в порядку представлення (замість батька [PERSON] ) по 1/12 квартири. Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу на 1/12 квартири було відмовлено. Як встановлено Судом, згідно технічного паспорта від 22.07.1993 року, виготовленого Івано-Франківським обласним бюро технічної інвентаризації загальна площа вищевказаної квартири складає 55,9 кв.м., а житлова - 36,0 кв.м. Згідно технічного паспорта, виготовленого 03.06.2011 року ОКП «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації» житлова площа квартири збільшилась до 39,5 кв.м. у зв`язку з самочинним переплануванням, в результаті чого змушений звернутись до суду. Згідно п. 13 переліку будівельних робіт, на виконання яких не вимагається дозвіл, затверджений постановою КМ України від 30.09.2009 року №1104: «збільшення житлової чи допоміжної площі, шляхом демонтажу перегородок, комор, печей, камінів, грубок, вітрин, засклення балконів і лоджій». [PERSON] за життя здійснив демонтаж некапітальних пере стінок, в зв`язку з чим відбулась зміна площі квартири. Відповідно до листа державного нотаріуса Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори видати свідоцтво про право на спадщину після смерті батька [PERSON] не представляється можливим, оскільки спадкове майно - квартира [ADDRESS] має в своєму складі самовільні перебудови, так згідно витягу з реєстру прав власності №30578134 від 11.07.2011 року житлова площа збільшена на 3,5 кв.м. за рахунок самовільного приєднання частини коридору до житлової кімнати. Першою Івано-Франківською державною нотаріальною конторою на адресу суду направлено копію спадкової справи №462/2011 після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Згідно п. 3.2. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»: «Право власності на об`єкти самочинного будівництва може бути визнано за спадкоємцем, що має право вимагати визнання такого права, виключно за умови наявності документів про право власності на землю або про право користування земельною ділянкою, що видані на ім`я спадкодавця або спадкоємця, та актів введення будівлі в експлуатацію, якщо їх наявність необхідна відповідно до вимог законодавства, чинного на час завершення будівництва». Як передбачено ч. 1 ст. 16 ЦК Ураїни кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, в тому числі шляхом визнання права. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 328 Цивільного кодексу України (надалі - «ЦК України») визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 статті 1268 визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина 1 статті 1269 ЦК України). Згідно з частинами 1, 3 статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Главою 86 ЦК, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування». Як зазначено в пункті 3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду Ураїни з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст. 16 ЦК України. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обов`язків. Відповідно до роз`яснень, наданих у пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», при вирішенні спорів про право власності на жилий будинок, на квартиру в житлово-будівельному або житловому кооперативі, на інші будівлі судам слід виходити з роз"яснень, які дані Пленумом Верховного Суду України у прийнятих ним постановах з цих питань. Отже, враховуючи наведене, слід дійти висновку, що за Позивачами є можливим визнати право власності на 1/12 квартири за адресою: [ADDRESS] . Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обов`язків. Оскільки є законні підстави для визнання за позивачем права власності на 1/12 квартири за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом, позов необхідно задовольнити в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved