Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-18 00:00:00

АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги мотивувало тим, що відповідно до умов Кредитного договору б/н від 30.05.2008 [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі, встановленому Тарифами. У зв`язку із неналежним виконанням позичальником умов договору станом на 21.07.2020 виникла заборгованість за кредитом в розмірі 26606,92 грн, з яких: 2164,91 грн - заборгованість за кредитом; 19814,63 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4627,38 грн заборгованість за комісією. Позивач просив стягнути з відповідача на свою користь частину заборгованості за Кредитним договором № б/н від 30.05.2008 в розмірі 26606,92 грн, а також судовий збір. Позивачем АТ КБ «ПриватБанк» було подано клопотання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб. Ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області від 02.09.2020 справа передана за підсудністю до Вінницького міського суду Вінницької області. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 23.11.2020 було відкрите спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив. Відповідачем був поданий відзив на позов, в якому останній вказував, що дійсно він одержав кредит, однак згодом картку загубив. Вказує, що банк більше 8 років не згадував про кредит, вказівка про те, що начебто ним сплачені суми коштів в 2017 році є нічим іншим як бажанням банку продовжити строк позовної давності, адже він ніяких дій не вчиняв. Також просить врахувати його вік та розмір пенсії й не стягувати з нього визначеної суми заборгованості. Позивач надав відповідь відзив та вказував, що підписавши заяву між сторонами був укладений договір про надання банківських послуг, який є змішаним договором за своєю правовою природою. Згідно умовами договору (правилами користування платіжною карткою) «тримач доручає списувати з будь-якого рахунку власника, відкритого в банку, зокрема з картрахунку грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобов`язань, в тому числі й мінімального обов`язкового платежу, списання коштів здійснюється відповідно до чинного законодавства». Позичальник ознайомився з Умовами надання банківських послуг, а тому списання коштів було проведено за дорученням відповідача, строк позовної давності не пропущений. Крім того наголошували, що кредитний договір чинний та продовжує свою дію, а тому просив позов задовольнити. Відповідач заперечення на відповідь на відзив не надав. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом установлено наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами ст. 526, 527, 530, 536, 546, 549, 550, 610-611, 625, 629, 638, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України. Відповідно до ст.1054,1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Такими обставинами (предметом доказування) у даній справі є наявність між сторонами договірних правовідносин, що випливають з кредитного договору, та належне (неналежне) виконання сторонами своїх зобов`язань відповідно до умов кредитного договору та вимог ЦК України. Судом установлено, що 30.05.2008 [PERSON] підписав заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Згідно інформації, викладеної в цій заяві, відповідач підтвердив, що він погоджується із тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, встановлений кредитний ліміт в розмірі 3000,00 грн, базова процентна ставка в розмірі 24 % річних, щомісячна комісія в розмірі 5,5%. Отже сторони (ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] ) погодили умови, порядок виконання зобов`язання, визначили розмір процентів за користування коштами та\~досягли згоди з усіх істотних умов договору від 30.05.2008. На підставі цієї заяви відповідачу було відкрито картковий рахунок та видана кредитна картка, що також підтверджується випискою по рахунку. Відповідач користувався коштами, про що свідчить виписка по рахунку. Банк, звертаючись до суду з позовом, надав заяву від 30.05.2008 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, яка підписана відповідачем, розрахунок заборгованості за договором № б/н від 30.05.2008, виписку по картковому рахунку, довідки про зміни кредитного ліміту та видані картки, а також витяги з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які викладені на банківському сайті https://privatbank.ua/terms. Згідно наданого банком розрахунку, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 21.07.2020 становить 26606,92 грн, з яких: 2164,91 грн - заборгованість за кредитом; 19814,63 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4627,38 грн заборгованість за комісією. Визначаючись щодо заявлених вимог, суд звертає увагу, що позивач просить стягнути як тіло кредиту, так і проценти та комісію. Як слідує з розрахунку тіло кредиту становить 2164,91 грн, вказаний розмір підтверджується матеріалами справи, а тому вказана сума підлягає стягненню. При цьому суд звертає увагу, що строк повернення отриманих грошових коштів сторонами у заяві не встановлено. Що стосується суми комісії,\~то суд\~враховує,\~що відповідно\~до пункту\~3.6\~Правил надання\~банками України\~інформації споживачу\~про умови\~кредитування та\~сукупну вартість\~кредиту,\~затверджених Постановою\~правління Національного\~банку України\~від 10\~травня 2007\~року №\~168,\~банки не\~мають права\~встановлювати платежі,\~які споживач\~має сплатити\~на користь\~банку за\~дії,\~які банк\~здійснює на\~власну користь\~(ведення\~справи,\~договору,\~облік заборгованості\~споживача тощо),\~або за\~дії,\~які споживач\~здійснює на\~користь банку\~(прийняття\~платежу від\~споживача,\~тощо),\~або що\~їх вчиняє\~банк або\~споживач з\~метою встановлення,\~зміни або\~припинення правовідносин\~(укладення\~кредитного договору,\~внесення змін\~до нього,\~прийняття повідомлення\~споживача про\~відкликання згоди\~на кредитного\~договору тощо),\~на що\~наголошував Верховний\~Суд України\~в постанові\~від 16.11.2016\~(справа\~№ 6-1746цс16),\~а за\~положеннями абзацу\~третього частини\~четвертої статті\~11\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону; умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною ( постанова Верховного Суду України від 06.09.2017 (справа № 6-2071цс16)). При цьому, з матеріалів справи не вбачається, що призначення комісії - за вчинення дій (надання послуг), відмінних від дій, вказаних у п. 3.6 Постанови Правління НБУ від 10.05.2007 року № 168, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року за № 541/13808, «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», а тому підстави для стягнення комісії відсутні. Що стосується процентів та проведеного позивачем розрахунку їх розміру, то суд враховує, що ст.1048 ЦК України закріплено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики. У цій справі, позивач просив стягнути з відповідача 19814,63 грн процентів за користування кредитом. Як уже зазначалося вище, сторони обумовили розмір процентів та заява дійсно містить проценти за користування кредитними коштами, розмір яких становить 24 % річних. Однак, як вбачається з наданого банком розрахунку, банк здійснював нарахування відсотків в розмірі як 24 % річних, так і 180% річних. При цьому матеріали цивільної справи не містять доказів, що сторони узгоджували процентну ставку 180%, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту, а також право банку в односторонньому порядку змінювати проценту ставку. Суд звертає увагу, що договір укладений сторонами в травні 2008 року, тобто до прийняття та набрання чинності Закону №661-УІ, яким введена в дію ст.1056-1 ЦК України. Разом з тим, за змістом ст.627 ЦК сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно із ч.1 ст.653 ЦК в разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. Відповідно до ст.629 ЦК договір є обов`язковим для виконання сторонами. Отже, якщо сторонами кредитного договору досягнуто домовленості з усіх його умов, у тому числі щодо зміни банком в односторонньому порядку процентної ставки за кредитним договором з дотриманням певної процедури чи застосуванні підвищеної процентної ставки, то такі умови повинні виконуватись сторонами з моменту досягнення домовленості, тобто з моменту підписання договору. Виходячи з аналізу ст.5, 627, 629, 653 ЦК слід дійти висновку про те, що якщо умовами кредитного договору, щодо яких сторони дійшли згоди під час його укладення, передбачено право банку в односторонньому порядку змінювати розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання певних умов із додержанням установленої кредитним договором процедури повідомлення позичальника, то така зміна процентної ставки за цим кредитним договором в односторонньому порядку є правомірним за умови, що рішення банку про таку зміну розміру процентної ставки було прийнято до набрання чинності законом №661-VІ. Однак, матеріали справи не містять доказів, що сторони погоджували таку зміну. Банк, обґрунтовуючи своє право вимоги в цій частині, а також розмір і порядок нарахування, посилається на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, а також Тарифи, як невід`ємну частину договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг Приватбанку. Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), в якій предметом розгляду були подібні правовідносини, зауважила, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного шляхом підписання анкети заяви, оскільки за умови, що вони не містять підпису позичальника, немає підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. За\~таких обставин,\~відсутність в\~заяві домовленості\~сторін про\~зміну відсотків\~чи застосування\~підвищених відсотків\~в разі невиконання\~зобов`язання\~щодо повернення\~кредиту подані банком Витяг з Умов та Тарифи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Оскільки сторони, підписавши анкету-заяву, погодили розмір процентної ставки у 24 % річних, тому саме цю ставку слід було враховувати при визначенні розміру заборгованості за процентами, застосування збільшеної процентної ставки не грунтується на законі та умовах договору. Відтак, суд наводить власний розрахунок заборгованості за процентами за період з 30.09.2008 (початок періоду з якого застосовувалася підвищена ставка) по 03.07.2020 року (в межах заявлених позовних вимог). Розмір заборгованості за тілом кредиту, як вбачається з наданого банком розрахунку, за вказаний період був сталим та склав 2164,91 грн. Отже за період з 30.09.2008 року по 03.07.2020 розмір процентів (за ставкою 24 % річних або 2% за місяць) становить 6105,05 грн (2164,91 х 2% х 141 міс). Отже, з урахуванням вже існуючої заборгованості станом на 30.09.2008 року (останній день застосування банком процентної ставки в межах обумовленого у заяві позичальника розміру), яка становила 92,9 грн, розмір нарахованих процентів становить 6\~197,95грн (6105,05 + 92,9). Щодо стягнення цієї суми, то суд враховує, що умовами укладеного договору строки внесення процентів сторони не обумовлювали. В той же час, відповідно до положень ч.1 ст.1048 ЦК України проценти виплачуються щомісячно. Як слідує з розрахунку заборгованості проценти нараховувалися щомісячно. Відповідач [PERSON] , подаючи свій відзив, вказує на тривалий час протягом якого банк не згадував про кредит, а списання банком коштів розцінює як намагання банку продовжити строк позовної давності. Виходячи зі змісту цієї заяви, вказану заяву відповідача суд розцінює як його заяву про застосування строку позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку. Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Зважаючи, що проценти сплачуються щомісячно, то перебіг позовної давності щодо таких місячних платежів починається після несплати чергового платежу. Враховуючи, що підписана сторонами заява не містить строку повернення кредиту (користування ним), а позивач звернувся до суду 02.09.2020, то стягненню підлягають проценти за останні три роки перед зверненням до суду, тобто 1558,74 грн (2164,91 х 2% х 36 міс). Щодо застосування строку позовної давності до стягнення тіла кредиту, то як вказувалося, заява не містить строку повернення кредиту (користування ним). Відповідно до частини другої статті 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (абзац 2 частини першої статті 1049 ЦК України). Враховуючи, що строк повернення отриманих грошових коштів сторонами у заяві не встановлено, зобов`язання з їх повернення виникає у відповідача протягом строку визначеного законом з дня пред`явлення позивачем вимоги про це, тобто у даній справі з дня пред`явлення позову. Отже підстави для застосування строку позовної давності щодо стягнення тіла кредиту відсутні. Щодо переривання строку позовної давності, на що вказує позивач, зазначаючи про договірне списання коштів, то суд звертає увагу, що з розрахунку заборгованості та виписки по картковому рахунку слідує, що 12.05.2017 та 03.10.2017 відбулося автоматичне погашення заборгованості в сумі відповідно 628,62 грн та 1694,00 грн. Однак, слід зазначити, що відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Питанню переривання перебігу строку позовної давності неодноразово надалися висновки як Верховним Судом України, так і Верховним Судом. Так, у постанові Верховного Суду України від 27.04.2016 у справі N 3-269гс16 зроблено висновок, що "до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій". У постанові Верховного Суду України від 08.11.2017 у справі N 6-2891цс16 вказано, що "до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою". У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.02.2018 в справі N 161/15679/15-ц (провадження N 61-765св18) міститься висновок по застосуванню частини першої статті 264 ЦК України та вказано, що з тлумачення цієї норми слідує, що вона пов`язує переривання позовної давності з будь-якими активними діями зобов`язаного суб`єкта (боржника). При цьому не виключається й випадку коли переривання перебігу позовної давності буде відбуватися внаслідок визнання боргу, що здійснюється іншими суб`єктами, якщо на це була виражена воля боржника. Тобто коли боржник виражає свою згодою чи уповноважує на це відповідного іншого суб`єкта". Як слідує з матеріалів справи останні не містять будь-яких доказів, що погашення заборгованості в травні та жовтні 2017 року було вчинене самим боржником чи за його волею (на що також звертав увагу відповідач у своєму відзиві), щоб свідчило б про переривання перебігу строку позовної давності, договірне ж списання грошових коштів не може призводити до переривання позовної давності, адже банк самостійно здійснює списання грошових коштів, і боржник, при цьому, не вчиняє будь-яких активних дій, які б стали підставою для переривання. Отже, за таких обставин, у суду відсутні підстави стверджувати про переривання перебігу строку позовної давності. Такий висновок відповідає висновку, висловленому Верховним Судом в постанові від 13.01.2020 в справі №442/5498/16-ц Таким чином з [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за\~кредитним договором\~б/н\~від 30.05.2008\~в розмірі\~3723,65\~грн,\~з яких: 2164,91 грн - заборгованість по тілу кредиту, 1558,74 грн - заборгованість по відсоткам. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, необхідно стягнути з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» судовий збір у розмірі 294,18 грн, тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial