Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна №16793 від 12.09.1996р., а саме трикімнатної квартири [ADDRESS] , загальною площею 67,8 кв.м., зареєстрованого 12.09.1996 року Одеською товарною біржею, за яким [PERSON] , яка діяла від свого імені та від імені [PERSON] та неповнолітньої [PERSON] , продали, а [PERSON] придбала квартиру . В обгрунтування вимоги позивач вказувала на те, що вона як покупець та відповідачі як продавці, виконали всі істотні умови договору: позивач [PERSON] сплатила вартість майна, відповідачі виселились з квартири та забрали свої речі. Після укладення договору позивач сплачує комунальні послуги, виконує усі права та обов`язки власника. На теперішній час позивачу необхідно розпорядитись квартирою та їй стало відомо, що такий договір підлягає нотаріальному посвідченню, в зв`язку з чим вона змушена звернутись до суду. 21.05.2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судовий розгляд, відповідно до ст.279 ЦПК України. Сторони у засідання не з`явилися, про час і місце слухання справи повідомлялися належним чином. В матеріалах справи є заява позивача про підтримання заявлених вимог та про слухання справи за її відсутності. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, оскільки зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не відоме, тому відповідно до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України вони викликалися через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, будь-яких заяв, клопотань на адресу суду не надходило. Справа розглянута в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін відповідно до ст.279 ЦПК України. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За змістом норми ч.6 ст.259 ЦПК України, складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи. За нормами ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до положень ст.ст.280,281 ЦПК України, суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. В ході розгляду справи було встановлено, що 12.09.1996 року [PERSON] , яка діяла від свого імені та від імені [PERSON] на підставі довіреності №2-1274, завіреної 8-ю держнотконторою м.Одеси 01.04.1996р., та від імені неповнолітньої [PERSON] , продали, а [PERSON] купила квартиру, яка має загальну площу 67,8 кв.м., корисною площею -65,2 кв.м., складається з 3-х кімнат житловою площею 39 кв.м., а також: коридору, вбудованої шафи, туалету, ванної кімнати, кухні, за адресою: [ADDRESS] . Договір зареєстрували на Одеській товарній біржі, реєстраційний №16793, але нотаріально його не посвідчили. На підставі даного договору за [PERSON] з 19.11.1996 року було зареєстровано право власності на придбаний об`єкт нерухомості в ОМБТІ під №359 стр. 89- кн.192пр. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). З матеріалів справи вбачається, що сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору купівлі-продажу №16793 від 12.09.1996 року квартири [ADDRESS] . Свої зобов`язання за правочином сторони виконали у повному обсязі: відповідачі передали у власність [PERSON] вказану квартири, яка сплатили за це її вартість та вселилася у житло - тобто сторонами були дотримані всі вимоги статті 224 ЦК України. Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаний договір купівлі-продажу був вчинений 12.09.1996 року, тобто під час дії ЦК УРСР 1963 року, який на той час регулював купівлю-продаж майна. Відповідно до ст.15 ЗУ «Про товарну біржу»: біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; якщо її учасниками є члени біржі; якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладенню з моменту її реєстрації на біржі. У редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу спірного житлового будинку, в самому Законі України "Про товарну біржу" не передбачалися правові наслідки у вигляді недійсності договору, укладеного та зареєстрованого на біржі, у разі порушення вимог, встановлених ст. 15 цього закону до біржової операції, як щодо допуску товарів до обігу на біржі, так і щодо прийняття у члени біржі. Частиною другою статті 47 ЦК Української РСР передбачено право суду визнати не посвідчений нотаріально договір дійсним, якщо сторони домовились щодо всіх важливих умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулось повне або часткове виконання договору. Відповідно до ст.209 ЦК України, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Статтею 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Статтею 650 ЦК України визначено, що особливості укладення договорів на біржах встановлюються відповідними актами цивільного законодавства. Відповідно до ч.4 ст.656 ЦК України до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах, (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті. Договори, зареєстровані на біржі, не прирівнюються до нотаріально посвідчених, в зв`язку з чим необхідно дотримуватися законодавчо встановленої форми угод про відчуження нерухомого майна незалежно від місця, де ці угоди укладаються. Таким чином, договори щодо придбання на біржових торгах об`єктів нерухомого майна вимагають оформлення в письмовій формі та підлягають нотаріальному посвідченню. В силу ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. В даному випадку право власності виникло на підставі договору купівлі-продажу, який проведено у якості біржової операції між продавцями [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] та покупцем [PERSON] . Реєстрація на Біржі нерухомості права власності на нерухоме майно на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого біржею, а не нотаріусом, на той момент не суперечила чинному законодавству. Інструкція «Про порядок Державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, які перебувають у власності юридичних і фізичних осіб" передбачала підставу для державної реєстрації - договорів купівлі-продажу і міни, зареєстровані біржею. З огляду на викладене, оскільки сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу та така домовленість підтверджується письмовими доказами, повністю виконали умови угоди, яку не було нотаріально засвідчено з посиланням на ст. 15 Закону України "Про товарну біржу", є підстави для визнання договору купівлі-продажу №16793 від 12.09.1996 року, оформленого на Одеській товарній біржі, дійсним. Здійснивши державну реєстрацію у Одеському міжміському бюро технічної інветаризації за реєстровим №359 права власності за позивачами на спірне нерухоме майно, держава цим самим визнала право власності позивача на квартиру [ADDRESS] , як таке, що виникло на не заборонених законом підставах. Отже, на підставі викладеного,оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, оскільки зазначена угода цілком виконана сторонами, протизаконних дій не містить, і була укладена на біржі відповідно до норм Закону України «Про товарні біржі», який діяв на той час, суд дійшов висновку, що позовна вимога про визнання договору купівлі-продажу дійсним є обґрунтованою, тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved