Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-12 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], де третя особа без заявлення самостійних вимог приватний нотаріус Тячівського районного нотаріального округу [PERSON], Тячівське районне підприємство технічної інвентаризації про визнання недійсним і скасування договору купівлі-продажу нерухомого майна та його реєстрації. В позовній заяві зазначила, що вона одна проживає в [INFO], має похилий вік та за станом здоровя потребує додаткової сторонньої допомоги у повсякденному житті, а тому домовилась із своїм внуком [PERSON] про те, що він бере на себе зобовязання її довічного утримання, а після смерті належний їй будинок та прилегла до нього земельна ділянка перейдуть у його власність. Дані зобовязання вона погодилась оформити хоч договором довічного утримання , хоч заповітом тільки з умовою , що лише після її смерті право власності перейде на іншу особу. Однак , після оформлення у нотаріуса документів відповідач тільки деякий час допомагав їй, а останній час взагалі залишив її саму, поїхав кудись на заробітки , тривалий час не приїжджає додому, ніякої матеріальної допомоги їй не пересилає і не надає. У жовтні 2016 року вона показала наявні в неї оформлені нотаріусом документи своїй внучці [PERSON], які вона прочитала і повідомила їй, що нотаріусом оформлено не договір довічного утримання чи заповіт, а оформлено договір купівлі-продажу від 27.09.2007 року житлового будинку, зареєстрований в реєстрі за № 3656 та Тячівським РПТІ право власності на який в цілому зареєстровано за відповідачем. Крім того, із прочитаного їй внучкою змісту договору купівлі-продажу житлового будинку вона довідалась , що ніби то вона від відповідача отримала ще й гроші за його продаж, а вона йому передала будинок, ключі та документи на нього, хоч насправді це не відповідає дійсності , бо будинок не передавала і не могла передати , оскільки по теперішній час продовжує проживати в ньому одна та всі документи на будинок залишились у неї, однак вона їх не читала ні у нотаріуса, ні потім вдома. Крім того, вона користується земельною ділянкою площею 0.1132 га. та в лютому 2016 року завершила її приватизацію із цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та до жовтня 2016 року навіть не підозрювала , що власником будинку є не вона, а відповідач. Позивачка стверджує, що вказаний будинок є єдиним житлом, що складається із однієї житлової кімнати площею 17.0 м. кв. і тому продавати від себе своє єдине житло вона не могла, бо свій вік хоче дожити у власному будинку, а розпорядитися ним на користь відповідача мала бажання тільки на випадок після свої смерті та якщо відповідач до дня її смерті буде належним чином піклуватися про неї та надавати їй необхідну допомогу. Позивачка стверджує, що на час укладення правочину купівлі-продажу її волевиявлення на укладення саме такого договору на відчуження будинку не було вільним і не відповідало її внутрішній волі та укладений правочин не був у двосторонньому порядку спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним та не відповідає вимогам , що передбачені п.3,5 ст. 203 ЦК України, а тому підлягає визнанню недійсним. Позивачка вказує, що з її боку мала місце помилка щодо обставин, які мають істотне значення і така помилка була викликана обманними діями відповідача, з яким вона домовилась про укладення договору довічного утримання або заповіту. Відповідач сказав, що йому треба взяти всі наявні в неї документи і порадитися, отримав від неї всі документи, а через деякий час повідомив , що порадився і кращим буде укладення договору довічного утримання , а тоді спочатку сам сходив до нотаріуса, а її повіз пізніше тільки підписати документи, яких вона не читала , бо довіряла йому. Позивачка зазначила, що вона продовжує проживати у вказаному житловому будинку і користується земельною ділянкою по теперішній час, ніяких грошей від відповідача не отримувала і не претендувала на гроші, так як про таке між ними не обговорювалось, а було домовлено тільки про надання їй допомоги по догляду, яку він перестав надавати. А тому просить визнати недійсним і скасувати укладений між нею та відповідачем договір купівлі-продажу житлового будинку № 3 по вул. Гагаріна в смт Тересва від 27.09.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу [PERSON], за реєстровим № 3656, зареєстрованим Тячівським РПТІ в реєстровій книзі № 10 за реєстровим номером 140, за яким право власності зареєстровано за відповідачем [PERSON] та скасувати реєстрацію права власності на даний будинок у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. В судовому засіданні представник позивачки позов підтримав посилаючись на викладені в письмовій позовній заяві обставини і просить позов задоволити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав і додатково пояснив, що при укладенні договору він сподівався, що буде допомагати своїй бабусі, оскільки між ними була саме така домовленість. Однак в подальшому змушений був поїхати на заробітки у Чехію, де перебуває тривалий і тому не може допомагати бабусі. Вказує, що гроші за будинок не платив і бабуся продовжує проживати у вказаному житловому будинку, хоча у нотаріуса сказали , що будинок купляє за гроші. Проти задоволення позову не заперечує, оскільки від немає можливості виконати свою обіцянку здійснювати догляд за бабусею, яка має похилий вік і потребує такого догляду. Третя особа приватний нотаріус [PERSON] в судове засідання не зявився , хоч про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, а тому суд в порядку ст. 169 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи Тячівського районного підприємства технічної інвентаризації в судове засідання не зявився , хоч про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, а тому суд в порядку ст. 169 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено , що відповідно до договору купівлі-продажу, укладеного між [PERSON] і [PERSON], який посвідчений 27 вересня 2007 року приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу [PERSON] і зареєстрований в реєстрі за № 3657, позивачка [PERSON] продала відповідачу [PERSON] житловий будинок, що розташований в смт. Тересва по вулиці Гагаріна, №3 Тячівського району( а.с.8). Продаж цей вчинено( п.1.6 Договору) за суму 27300 гривень, які продавець одержав від покупця до підписання даного договору. Статтею 655 ч.1 ЦК України\~передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов"язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно із частиною третьою статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України). Відповідно до\~ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно вела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Враховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором купівлі-продажу продавцем покупцеві та продовження позивачем проживати в спірному будинку після укладення договору купівлі-продажу. Отже, наявність чи відсутність помилки неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору купівлі-продажу замість договору довічного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору купівлі-продажу та роз'яснення нотаріусом суті договору, а й за такими\~ обставинами, як: вік позивача, його стан здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором купівлі-продажу продавцем покупцеві та продовження позивачем проживати в спірному будинку після укладення договору купівлі-продажу. Свідок [PERSON] , яка являється онукою позивачки та сестрою відповідача, в сдовому засіданні пояснила, що їй нічого не було відомо про договір купівлі-продажу укладеним між позивачкою та відповідачем. А в минулому році вона прийшла до бабусі і вона показала їй документи і сказала, що в договорі має бути зазначено , що будинок буде належати відповідачу тільки після її смерті, а інакше вона не згідна .Крім того, бабуся сказала , що ніякі гроші від відповідача не брала. З роз'яснень, викладених у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України\~\~від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», убачається, що відповідно до статей 229 - 233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою\~\~для визнання правочину недійсним. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено в судовому засіданні позивачка [PERSON] є [INFO], тобто особою похилого віку( а.с.7),проживає в даному будинку з часу його побудови і по даний час, іншого житла немає ( а.с.9), реально будинок відповідачу не передала і вона продовжує проживати в спірному будинку та продовжує користуватися земельною ділянкою, закріпленою за ним. Крім того позивачка довіряла відповідачу, який являється її онуком та усвідомлювала, що укладає договір довічного утримання\~, що підтвердила в судовому засіданні свідок [PERSON], а також не заперечив відповідач. З урахуванням наведеного, суд вважає, що позов в частині визнання недійсними договорів дарування нерухомого майна є підставним і підлягає до задоволення.

Outcome: approved