Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-19 00:00:00

11 вересня 2015 року [PERSON] (далі позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач) з вимогою про стягнення аліментів на утримання дитини, яка навчається [PERSON], [INFO], у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно починаючи з 11 вересня 2015 року і до закінчення навчання, тобто до 30 червня 2019 року. Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що син є студентом першого курсу Чернігівського національного технологічного університету і у звязку із цим потребує матеріальної допомоги, а відповідач добровільно матеріальної допомоги не надає. У судове засідання позивач не зявилася, надіслала заяву про розгляд справи без її участі, на заочний розгляд справи погодилась. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином відповідно до статті 74 Цивільно процесуального кодексу України (далі ЦПК) за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам статті 224 ЦПК України. Судом на підставі частини другої статті 197 ЦПК, у звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом встановлені такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано шлюб 22 жовтня 2003 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії 1-ФП № 094977(а.с.7). Сторони від шлюбу мають повнолітню дитину [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження серії І-ФП № 027526 (а.с.4). Відповідно до довідки № 240 від 27.08.2015 року (а.с.5) [PERSON] є студентом першого курсу Чернігівського національного технологічного університету. Строк закінчення навчання 30 червня 2019 року. Матеріальний стан [PERSON] підтверджується довідкою про доходи № 3755 від 03 вересня 2015 року (а.с.15). Виходячи з пояснень позивача викладених в позовній заяві відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання не надає. З встановленого випливають наступні висновки. У відповідності до статті 3 „Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. А, статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтями 141, 155 Сімейного кодексу України (далі СК) передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до статті 199 СК, якщо повнолітня дитина продовжує навчання і в звязку з цим потребує матеріальної допомоги, батьки зобовязанні утримувати її до досягнення 23 років за умови, що вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Право на звернення до суду з позовом має той із батьків, з ким проживає дитина, а також остання. Виходячи з роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" викладених у пункті 20, обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Суд знаходить, що відповідач зобовязаний утримувати свою повнолітню дитину, яка продовжує навчання, при цьому: дитина, яка підлягає утриманню має вік більше 18 років, але менше 23; вона продовжує навчання; потребує у звязку із цим матеріальної допомоги; відповідач має можливість надавати таку допомогу. Згідно із статтями 10, 60 ЦПК кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідачем не надано в судове засідання доказів, які б підтверджували належне виконання ним батьківських обовязків і які б були підставою для зменшення розміру аліментів або звільнення від їх сплати. Відповідно до статті 200 СК враховуючи матеріальне становище відповідача, дитини, їх стан здоровя, беручи до уваги можливість надання утримання другим з батьків, а також те що, термін навчання [PERSON] закінчується 30 червня 2019 року, тобто до досягнення ним 23 років, суд приходить до висновку про можливість надання відповідачем матеріальної допомоги позивачу та знаходить підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання сина, який продовжує навчання в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 11 вересня 2015 року, тобто з дня звернення позивача з позовом до суду, до закінчення навчання тобто до 30 червня 2019 року. Відповідно до статті 88 ЦПК з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved