Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-10 00:00:00

29.10.2018 року [PERSON] звернувся до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання. В направленому на адресу суду позові позивач [PERSON] зазначив, що відповідач його батько. На даний час він навчається в Хорольському агропромисловому коледжі. Термін закінчення навчання 30 червня 2020 року. На період навчання потребує допомоги від батька, оскільки ідуть затрати на проживання, проїзд додому, харчування. Просить стягувати із відповідача на його користь аліменти на період навчання в розмірі ? частини від його заробітку щомісячно. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав з підстав викладених в позовній заяві. Просив його задовольнити, як законний та обґрунтований. Відповідач [PERSON] позов визнав частково. Пояснив, що він працює у приватного підприємця, отримує мінімальну заробітну плату. Крім позивача має неповнолітнього сина [PERSON] 2009 року народження на утримання якого сплачує аліменти в розмірі 1/6 частини від свого заробітку. Згоден сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина на період його навчання, але в меншому розмірі чим він просить, зважаючи на його складне матеріальне становище. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Встановлено, що позивач [PERSON] є сином відповідача [PERSON] Позивач [PERSON] з 01 вересня 2018 навчається в Хорольському агропромисловому коледжі на державному бюджеті. Термін закінчення навчання 30 червня 2020 року (а.с.8). Відповідно до ч.1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і в зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч.1 ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При встановленні судом факту потреби в утриманні повнолітньої дитини, суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов'язок обох батьків по наданню відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи , якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. У пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба в зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Матеріалами справи доведено, що відповідач працює у фізичної особи підприємця щомісячно отримує заробітну плату (а.с.6). Має на утриманні неповнолітнього сина [PERSON] 2009 року народження на утримання якого за рішенням суду сплачує аліменти (а.с. 18-20). Разом з тим, обов'язок по утриманню повнолітнього сина в період його навчання не може бути покладений виключно на матір дитини . Відтак, можливо зробити висновок, що син сторін у зв'язку з продовженням навчання потребує матеріальної допомоги зі сторони відповідача, а останній може надавати таку матеріальну допомогу. При визначенні розміру частки, від отриманого доходу, яку відповідач повинен буде сплачувати на утримання повнолітнього сина на період його навчання, суд враховує обставини визначені ст. 182 СК України, а саме стан здоров'я та матеріальне становище позивача, стан здоров'я та матеріальне становище відповідача, наявність на його утриманні неповнолітньої дитини, розмір прожиткового мінімуму, який існує в державі для працездатних осіб на час винесення судом рішення. Також судом враховується та обставина, що син сторін, як повнолітня особа, повинен самостійно приймати заходи до власного матеріального забезпечення. Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до переконання, що з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання повнолітнього сина на період його навчання в розмірі 1/6 частини від заробітку (доходу) відповідача. Судові витрати підлягають до стягнення із відповідача на підставі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial