Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , яким, з урахуванням уточнення, просив суд припинити право приватної власності [PERSON] на одну чверть у житловому будинку [ADDRESS] , з житловими будівлями і спорудами, що розташований на земельній ділянці площею 2500 кв.м.; визнати за [PERSON] право приватної власності на чверть у житловому будинку [ADDRESS] , загальною площею 90,3 кв.м., житловою площею 47,3 кв.м., з надвірними господарчими будівлями і спорудами, що розташований на земельній ділянці площею 2500 кв.м; стягнути з відповідача судові витрати на оплату судового збору, витрат на проведення судової експертизи. В судовому засіданні представник [PERSON] адвокат Гарчева Л.М. позовні вимоги свого довірителя підтримала повністю, просила їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Представник [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилась, повідомлена про дату, час та місце проведення судового засідання, причини своєї неявки суду не повідомила. В раніше проведених судових засіданнях представник [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнавала, просила у їх задоволенні відмовити. Представник Петрівської (Курісовської) сільської ради Комінтернівського (Лиманського) району Одеської області подав заяву від 05.06.2013 року № СР-12-347 про розгляд справи у свою відсутність. Дослідивши матеріали справи, вислухавши представника позивача, суд встановив на ступні правовідносини: [PERSON] на підставі договору дарування від 13 вересня 2006 року, який посвідчений державним нотаріусом Комінтернівської районної державної нотаріальної контор Одеської області, і зареєстрований у реєстрі за № 3285, належить на праві власності три четвертих частин у житловому будинку [ADDRESS] , загальною площею 90,3 кв.м., житловою площею 47,3 кв.м., з надвірними господарчими будівлями і спорудами, що розташований на земельній ділянці площею 2500 кв.м. [PERSON] на підставі свдоцтва про право на спадщину за законом від 26.08.2005 року, що видано державним нотаріусом Комінтернівської районної державної нотаріальної контори Одеської області, і зареєстрований у реєстрі за № 3259, належить на праві власності одна четверта частина у житловому будинку [ADDRESS] , загальною площею 90,3 кв.м., житловою площею 47,3 кв.м., з надвірними господарчими будівлями і спорудами, що розташований на земельній ділянці площею 2500 кв.м. [PERSON] є громадянкою РФ (паспорт [NUMBER] , виданий 03.06.2003 року Загорянським відділенням міліції Щелковського УВС Московської області, і фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . З часу отримання власності і у теперішній час [PERSON] у вказаному будинку не проживає. [PERSON] фактично з дня отримання власності переїхав проживати у вказаному будинку зі своєю сім`єю, здійснює його належне утримання, догляд, поточний ремонт. Спільне проживання [PERSON] та сім`ї [PERSON] неможливо. Згідно висновку № 2768 від 15.04.2013 року Одеського науково- дослідного інституту судових експертиз, враховуючи архітектурно- планувальні особливості житлового будинку, провести розділ (виділ в натурі) на дві ізольовані частини, які б мали можливість самостійного функціонування, і відповідали б нормативно технічним вимогам технічно не є можливим, встановити порядок користування земельною ділянкою неможливо з цих самих підстав. Згідно складеного на замовлення [PERSON] висновку судового експерта Чорній Ю.П. № 34/2018 від 23.08.2018 року, яка попереджена про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України за надання завідомо неправдивого експертного висновку, та у якому є відмітка про те, що висновок підготовлений для подання до суду, ринкова вартість житлового будинку [ADDRESS] , загальною площею 90,3 кв.м., житловою площею 47,3 кв.м., з надвірними господарчими будівлями і спорудами, станом на 23.08.2018 року складає 166\~513 грн, або 6009 доларів США. Згідно квитанції № 19-1141/L від 21.11.2018 року [PERSON] вніс на депозитний рахунок суду вартість частки [PERSON] в спірному житловому будинку у розмірі 41628,25 грн. В силу ч.2 ст. 346 ЦК України право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом. В силу ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинено за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо частка є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Суд приймає до уваги те, що визначальною умовою при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників є те, що шкода не буде істотною. Таку правову позицію висловив Верховний Суд України у справі № 6-68цс14 від 02 липня 2014 року. Суд оцінюючи можливість припинення права власності співвласників вищевикладеного нерухомого майна приймає до уваги те, що [PERSON] , а також члени її сім`ї спірне нерухоме майно не використовують для свого проживання, не проводять будь-якої діяльності щодо цього нерухомого майна, отже, мають інше житло для проживання, проживають в іноземній державі РФ, тому, на переконання суду, в даному конкретному випадку, шкода від припинення права на частку [PERSON] у спірному спільному нерухомому майні за вимогою іншого співвласника не буде істотною. Суд приймає до уваги, що співвласник [PERSON] подав суду належний та допустимий доказ попереднього внесення суми компенсації за частку [PERSON] у спірному нерухомому майні, тому у суду не має сумніву в дотриманні [PERSON] умов ст. 365 ЦК України. Відповідно до Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Андрій Руденко проти України» від 21 грудня 2010 року, яке набуло статусу остаточного 21.03.2011 року, Суд констатував, "Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів». Суд також зауважив, що умови щодо компенсації є суттєвими для оцінки того, чи дотримав оскаржуваний захід справедливий баланс відповідно до ст. 1 Першого протоколу (див., наприклад, рішення у справі «Україна-Тюмень» проти України» № 22603/02 п. 57 від 22 листопада 2007 року. Отже, суд має визначити чи було втручання виправданим відповідно до цього положення. Суд вважає, що оскільки протилежна сторона завчасно внесла на відповідний депозитний рахунок суму компенсації вартості частки іншій стороні (співвласнику) у вищенаведеному нерухомому майні, то, в даному конкретному випадку, в повній мірі дотримана передумова для можливого винесення судом рішення про припинення права на частку у спільному майні. Таким чином позовні вимоги [PERSON] в частині припинення права власності відповідача на часту у нерухомому майні, яка не є значною, є правомірними і підлягають задоволенню. В силу ст. 392 ЦК України підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON] в частині визнання права власності на спірну частку нерухомого майна, право відповідача на яку припинено в порядку ст. 365 ЦК України. В силу ст. 267 ЦПК України суд вважає можливим встановити порядок виконання рішення суду в частині виплати [PERSON] розміру компенсації її частки у спірному нерухомому майні. Також суд вважає можливим стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 4621,12 грн. витрат на проведення судової експертизи, оскільки ці витрати є документально підтвердженими згідно акту - рахунку на оплату проведення експертизи. Також, підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в сумі 188,20 грн., оскільки його сплата позивачем підтверджена відповідними квитанціями, які містяться в матеріалах справи. На підставі наведеного,

Outcome: approved