Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги мотивує тим, що вона є власником Ѕ частини домоволодіння, розташованого по [ADDRESS] . Власником іншої Ѕ частини даного домоволодіння була її мати [PERSON] , 1931 року народження, яка померла [INFO] . Спадщину після смерті матері вона прийняла шляхом спільного проживання, але юридично не оформила. Іншим спадкоємцем майна матері (за виключенням частки у квартирі) є її сестра [PERSON] . Відповідачка [PERSON] від прийняття спадщини в установленому законом порядку відмовилась. Зазначила, що вищевказаному житлі зареєстровані, але не проживають відповідачі її сестра [PERSON] , [INFO] та син останньої [PERSON] , [INFO] , які добровільно виїхали проживати за адресою: [ADDRESS] . На неодноразові прохання знятися з реєстрації останні не звертають уваги. Вважає, що відповідачі втратили право на проживання у зазначеному житловому приміщенні, оскільки не несуть витрат, пов`язаних з утриманням житла та не проявляють до нього інтерес понад п`ять років. При цьому реєстрація відповідачів у спірному житловому будинку впливає на її право отримання субсидії та тягне додаткові фінансові витрати. На підставі викладеного [PERSON] просить суд визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Від відповідачів [PERSON] та [PERSON] до суду надійшли заяви про проведення розгляду справи без їх участі, в яких позовні вимоги вони визнали в повному обсязі. З врахуванням положень ст.223 ЦПК України, суд визнав можливим справу розглянути за відсутності відповідачів. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] вказала, що знає позивачку [PERSON] особисто, так як проживає з нею по сусідству на одній вулиці. Їй відомо, що в квартирі по [ADDRESS] проживає [PERSON] та зареєстровані її сестра [PERSON] з сином [PERSON] , які у вказаній квартирі не проживають, оскільки виїхали за кордон. Також, зазначила, що [PERSON] востаннє бачила у вказаній квартирі близько 15 років назад, а [PERSON] взагалі ніколи не бачила. Аналогічні показання надала суду свідок [PERSON] , яка також є сусідкою позивачки, та вказала, що [PERSON] бачила у квартирі по [ADDRESS] , більше десяти років назад. Після чого ні її, ні її сина [PERSON] вона у вказаній квартирі не бачила. Заслухавши доводи позивачки, пояснення свідків, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд приходить до наступних висновків. Згідно частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належить Ѕ частина житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло, копією будинкової книги договору дарування частки житлового будинку та витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.7-12). Власником іншої Ѕ частини вищевказаного домоволодіння була мати позивачки [PERSON] , 1931 року народження, яка померла [INFO] , що вбачається з копії свідоцтва про право власності на житло, копії будинкової книги та копії свідоцтва смерть (а.с.7-12,18). Згідно заповіту, посвідченого 02.10.2017 року приватним нотаріусом Буринського районного нотаріального округу Головенською Л.В., [PERSON] Ѕ частину житлового будинку [ADDRESS] , з відповідною часткою господарських будівель та споруд, заповіла [PERSON] ( а.с. 52). 11.06.2020 року [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Буринського районного нотаріального округу Анохіна О.В. із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті її матері [PERSON] . Згідно заяви [PERSON] від 28.07.2020 року, остання повідомила приватного нотаріуса Буринського районного нотаріального округу Анохіна О.В., що не претендує на обов`язкову частку у спадщині, яка відкрилась після смерті її матері [PERSON] (а.с. 60). Таким чином, позивачка прийняла спадщину після смерті матері,\~оскільки у\~встановлений законом\~шестимісячний строк\~звернулась в\~нотаріальну контору\~із заявою\~про прийняття\~спадщини,\~але юридично\~її не\~оформила. Іншим спадкоємцем майна [PERSON] (за виключенням частки у квартирі) є сестра позивачки [PERSON] . Відповідачка [PERSON] від прийняття спадщини в установленому законом порядку відмовилась. Дані обставини підтверджуються копією спадкової справи №69/2020 від 11.06.2020 року (а.с.38-62). Згідно довідки відділу ЦНАП апарату виконавчого комітету Буринської міської ради від 15.04.2021 року [PERSON] , 1951 року народження зареєстрована за адресою: [ADDRESS] і разом з нею зареєстровані слідуючі громадяни: [PERSON] , 1960 року народження, [PERSON] , 1983 року народження (а.с.16). З довідки депутата Буринської міської ради 8 скликання [PERSON] вбачається, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , разом з нею зареєстрована її сестра [PERSON] , 1960 року народження та [PERSON] , 1983 року народження, але за вказаною вище адресою фактично не проживають (а.с.17). Відповідно до ст.150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Частиною 1 ст. 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно (ч.2 ст.156 ЖК УРСР). Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Статтею 405 ЦК України встановлено, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. В силу ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.10 своєї постанови від 02.04.1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України, у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] , як члени сім`ї співвласника були зареєстровані та проживали в житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] . Однак, більше 15 років назад відповідачі в добровільному порядку виїхали із вказаного будинку та на даний час постійно проживають за кордоном. Таким чином,\~вже більше\~15\~років [PERSON] \~та [PERSON] без поважних причин не проживають в спірному житловому приміщенні, не несуть будь-яких витрат на його утримання та на оплату житлово-комунальних послуг, при цьому залишаючись зареєстрованим у ньому. Своєю реєстрацією у вказаному житловому приміщенні відповідачі порушують права позивачки, як власника, на користування та розпорядження майном, захист, якого передбачений ст. 391 ЦК України. Враховуючи викладене, а також те, що визнання позову відповідачами не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд приходить до висновку, що [PERSON] та [PERSON] , втратили право на користування належним позивачці на праві власності житловим приміщенням, а тому позов [PERSON] є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до задоволених позовних вимог. Однак, враховуючи позицію позивачки, яка в позовній заяві просила судові витрати залишити за нею, підстави для стягнення на її користь з відповідачів судових витрат по сплаті судового збору відсутні.

Outcome: approved