Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-25 00:00:00

22.05.2013 року позивач звернулась з позовом до суду та просила ухвалити рішення, яким поділити між нею та [PERSON] майно, набуте ними в період перебування у шлюбі та яке складається з квартири [ADDRESS] загальною площею 65,0 кв.м., житловою - 38,5 кв.м., підсобною - 26,5 кв.м. Визнати за нею право власності на ? частку квартири [ADDRESS] загальною площею 65,0 кв.м., житловою - 38,5 кв.м., підсобною - 26,5 кв.м. Свої вимоги мотивувала тим, що вона та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 28.08.2004 року, який 18.04.2012 року було розірвано. Позивач вказує на те, що під час перебування в шлюбі з відповідачем ними було набуте майно, яке складається з квартири [ADDRESS] загальною площею 65,0 кв.м., житловою - 38,5 кв.м., підсобною - 26,5 кв.м, яка була зареєстрована на відповідача. Позивач посилається на те, що після розлучення вона та чоловік не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна, тому вона змушена звернутись до суду з даним позовом. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового засідання сповіщені належним чином у порядку ст.74,76,77 ЦПК України. Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні позов визнав частково, вказуючи на те, що на придбання спірної квартири були витрачені кошти, отримані його довірителем після продажу особистої квартири. Суд, вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями Цивільного Кодексу України та Сімейним Кодексом України. Судом встановлено, що 28 серпня 2004 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у м. Одесі в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 574, що підтверджується Свідоцтвом про одруження серії [NUMBER]. Від даного шлюбу у сторін [INFO] народилась донька [PERSON], про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у м. Одесі в книзі реєстрації народжень зроблено запис за № 1075, що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER]. Під час перебування у шлюбі сторонами було набуте майно, а саме: квартира [ADDRESS], що підтверджується Свідоцтвом виданим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 1336. Подружні стосунки між сторонами не склались, в результаті чого рішенням Київського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, а також визначено місце проживання малолітньої [PERSON], [INFO] разом з батьком [PERSON], за адресою: [ADDRESS]. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку . Відповідно до чинного законодавства, загальною спільною власністю чоловіка і жінки є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, що може бути об'єктом права приватної власності, крім майна нажитого кожним з чоловіка і жінки за час їхнього роздільного проживання при фактичному припиненні подружніх відносин. Згідно з положеннями ст. 60 СК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності, навіть якщо один із них не мав самостійного заробітку. Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, що означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов'язанні доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте ними у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбане під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім'я одного з подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя, тобто якщо у відповідному документі власником чи набувачем вказано лише чоловіка, це ще не означає, що він є одноосібним власником майна. Об'єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Річ - це об'єкт матеріального світу, саме предмети якого є об'єктом права власності. Подружжя володіє, користується та розпоряджається майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності на рівних засадах, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, відповідно до положень ст. 63 СК України. Дружина та чоловік з часу реєстрації шлюбу мають право на поділ набутого ними майна як під час перебування у шлюбі, так і після його розірвання. Ст. 69 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Кожен із співвласників має право на поділ спільного майна. Поділ всього майна, яке було спільною сумісною власністю подружжя, або лише певної речі, означає припинення щодо нього режиму об'єкта права спільної сумісної власності. При визначені розміру часток майна дружини та чоловіка суд керується ст. 70 СК України, відповідно до положень якої у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частиною 1 статті 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" № 11 від 21.12.2007р., вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення ведення спільного господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Виходячи з вищезазначеного, суд вважає, що майно, яке придбано за час шлюбу, а саме: квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] та підлягає поділу між ними в рівних частках, так як іншого у судовому засіданні доведено не було. Вирішуючи питання по суті, суд не приймає до уваги твердження представника відповідача про те, що на купівлю спірної квартири були витрачені особисті кошти його довірителя, так як суду не було надано доказів того, що саме ці грошові кошти більш ніж через 2 місяці були витрачені ним на придбання квартири [ADDRESS]. Більш того, як вбачається з договору купівлі-продажу від 09.04.2009 року, продаж належної відповідачеві квартири [ADDRESS] була здійснена [PERSON] за суму 10 200 гривень, що вочевидь не відповідає вартості придбаної квартири. Зазначений договір недійсним у судовому порядку не визнавався, а від так, є дійсним, що дає суду право критично ставитись до копії розписки від 04.09.2009 року, наданої відповідачем, про отримання ним грошової суми у розмірі 29500 доларів США. Тому суд, виходячи з наведених вимог закону та

Outcome: approved