Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовною заявою до [PERSON], треті особи Реєстраційна служба Феодосійського міського управління юстиції АР Крим, Міжміське управління Держземагенства в м.Судак та Феодосії, про визначення частки у спільному майні, визначення порядку користування земельною ділянкою, визнання права власності на ? частку земельної ділянки, припинення права спільної сумісної власності на земельну ділянку. Вимоги обґрунтовані тим, що позивачу та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить земельна ділянка, площею 0,0314 га, розташована в [ADDRESS], кадастровий номер 0111600000:01:005:1291, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку. [PERSON] померла [INFO], її спадкоємицею є відповідач, яка оформила спадщину лише на частку житлового будинку, право власності на земельну ділянку не оформлено. Позивачу на підставі договору дарування від 10.12.1998 року, реєстровий № 1-991, належить ? частка житлового будинку, розташованого в [ADDRESS]. Позивач має намір розпорядитися власністю, однак, у зв'язку з тим, що її частка у праві власності на земельну ділянку не визначена, не має можливості вирішити це питання. Добровільно спір вирішити неможливо, позивач вважає, що її права порушені, що стало підставою для звернення позовом до суду. Відповідач [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом до [PERSON], треті особи Реєстраційна служба Феодосійського міського управління юстиції АР Крим, Міжміське управління Держземагенства в м.Судак та Феодосії, про визначення частки в розмірі ? частки, визнання права власності в порядку спадкування на ? частку земельної ділянки, припинення права спільної сумісної власності на земельну ділянку. Вимоги мотивовані тим, що позивач також бажає визначити частку у земельній ділянці, оформити право власності на частку земельної ділянки. Без визначення розміру частки у праві власності на земельну ділянку позивач не має можливості здійснювати своє право власності. Позивач, її представник, в судове засідання не з'явилися, подали заяву, якою підтримані вимоги позову, просили залишити без розгляду вимоги про визначення порядку користування земельною ділянкою, вимоги зустрічного позову визнані. Представник відповідача (позивача по зустрічному позову) в судове засідання також не з'явився, подав заяву, якою позовні вимоги визнані, зустрічний позов просили задовольнити. Представники третіх осіб в судове засідання не з'явилися, сповіщені належно. Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ст.ст. 10 ч.3, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ЯЖ № 885479, виданного 21.08.2010 року Феодосійською міською радою, позивачу та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить земельна ділянка, площею 0,0314 га, розташована в [ADDRESS], кадастровий номер 0111600000:01:005:1291, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку (а.с.5). Позивачу на підставі договору дарування ? частки житлового будинку, посвідченого 10.12.1998 року, реєстровий № 1-991 (а.с.6-9), належить ? частка житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель, розташованого в [ADDRESS]. [PERSON] померла [INFO] (а.с.10,11), її спадкоємицею за законом є відповідач, яка 01.03.2010 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, реєстровий № 310, на ? частку житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель, розташованого в [ADDRESS]. Відповідно до положень статті 214 ЦПК України, саме суд вирішує питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин і яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до Закону України „Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" від 17.07.1997 № 475/97-ВР зі змінами та доповненнями, Україна приєдналась до Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Згідно з Законом України „Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 № 3477 практика Європейського Суду і Європейська Конвенція застосовуються в Україні при прийнятті рішень. Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. В своїй практиці Європейський суд наголошує, що принцип рівності процесуальних можливостей є одним із основоположних принципів права на справедливий судовий розгляд, яке закріпляється в пункті 1 статті 6 „Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод" 1950 року. Це означає, що кожна із сторін не повинна мати явної переваги і що кожній із сторін повинна бути гарантована можливість представити свою справу на таких умовах, які не ставлять її у менш сприятливе становище у порівнянні із іншою стороною (лист ДСА від 16.11.2006 № 14-6947/06). Згідно ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно ч.2 ст.370 ЦК України у разі виділу частки з майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Статтею 372 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. За ст.89 ЗК України презюмується право спільної сумісної власності на земельну ділянку, в якій частки співвласників є рівними. П.п. „е" п.18 Постанови Пленуму ВСУ від 16.04.2004 року №7 „Про практику застосування судами земельного законодавства" визначено, що учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки зі складу земельної ділянки (у тому числі й разом з іншими учасниками, які цього вимагають) або виплати рештою учасників грошової компенсації за цю частку при неможливості її виділення та отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру його частки. Учаснику спільної сумісної власності зазначене право належить за умови попереднього визначення розміру рівних земельних часток, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Також, статтею 377 ЦК України передбачено, що до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю, або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі, або споруди, розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частку земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, і на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Згідно ч.4 ст.120 ЗК України при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб, право власності на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі або споруди, якщо інше не встановлено в договорі відчуження будівлі та споруди. З урахуванням наведених норм, обставин справи, суд дійшов до висновку, що вимоги основного та зустрічного позовів про визначення часток співвласників у спільній власності на земельну ділянку, площею 0,0314 га, розташовану в [ADDRESS], кадастровий номер 0111600000:01:005:1291, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, підлягають задоволенню, з визначенням часток співвласників по ? частці. В силу ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно ст.1261 ЦК України у першу чергу спадкоємців по закону відносяться діти, батьки спадкодавця, а також той з подружжя, що пережив спадкодавця. Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. В силу ч.1 ст.1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. В силу ст.1296 ч.3 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, а тому позовна заява ґрунтується на законі і підлягає задоволенню з урахуванням доказів, поданих сторонами, згоди відповідача з позовом. Аналізуючи надані докази в їх сукупності, суд також дійшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог зустрічного позову про визнання права власності в порядку спадкування на ? частку земельної ділянки, припинення права спільної сумісної власності. Ухвалою суду від 26.02.2014 року вимоги позивача про визначення порядку користування земельною ділянкою залишені без розгляду. З урахуванням наведеного, суд дійшов до висновку про правомірність підстав для задоволення вимог позивачів. Судові витрати розподілені відповідно до вимог ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved