Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-27 00:00:00

19 серпня 2021 року [PERSON] звернувся з позовом до акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі АТ «Кривбасзалвзрудком») про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я в розмірі 150000 гривень, посилаючись на те, що перебуваючи в трудових відносинах з ВО «Кривбасруда», правонаступником якого на даний момент є акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат», перебуваючи на посаді директора шахти, 27 вересня 1987 року близько 18-00 години знаходячись на орту 213 осі 872/860 осі, дільниці №2 шахти «Гвардійська», встався нещасний випадок в наслідок якого, він отримав тілесні ушкодження: «перелом поперечних отростков 3-го, 4-го поясничных позвонков». Висновком МСЕК від 16.05.1997 року вперше було встановлено 20% втрати професійної працездатності у зв`язку нещасним випадком, 12.04.2001 року прри повторного огляді МСЕК ступінь втрати працездатності збільшена до 25%, безстроково. 13.07.2021 за висновком МСЕК визначено ступінь втрати професійної працездатності 40%, з яких 25% - трудове каліцтво, безстроково. В наслідок нещасного випадку, незалежно від часу, який пройшов з моменту травми в 1987 року, позивач відчуває біль в хребті. У зв`язку з ушкодженням здоров`я було порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізувати свої звички та бажання. Постійно виникають складнощі у зв`язку з загальною слабкістю, втомою, болями. Позивач не може вести повноцінний образ життя, відчуває фізичні страждання, фізичну біль, обумовлену важкістю самопочуття та особливостями лікування, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів, Все це постійно і негативно позначалось та позначається на сьогодні на душевному та фізичному стані. 25 серпня 2021 року судом постановлена ухвала про відкриття провадження та призначення розгляду в порядку спрощеного провадження без виклику сторін за наявними у справі доказами. Відповідач скористався правом надання відзиву, у якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити, зазначивши, що позивачем не надано належних доказів, що характер та обсяг заподіяних йому моральних страждань, а також характер вимушених змін у життєвих та виробничих стосунках є не настільки суттєвими, що потребує відшкодування моральної шкоди. Також, зазначили, що наявність у позивача моральних страждань не підтверджені належними доказами, зокрема висновком фахівця. В свою чергу відповідач забезпечував належні та безпечні умови праці позивача та не допускав порушень. Суд, відповідно до ч. 5ст. 279 ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що позивач [PERSON] працював на підприємстві відповідача в 01.02.1986 році на посаді начальника шахти «Гвардійська» ВО «Кривбасруда», правонаступником якого є АТ «Кривбасзалізрудком». 27 вересня 1987 року з позивачем стався нещасний випадок на виробництві, про що складено відповідний Акт №29, у якому встановлено, що 27 вересня 1987 року в 3-тю зміну директор шахти [PERSON] , заст.гол.інженера [PERSON] , нач.дільниці №2 [PERSON] , спустились в шахту для обстеження стану блоку 207-213 гор.872/830м. Під час руху по осі, приблизно о 18-00 з боку висячого відшарувався кусок породи та вдарив по спині [PERSON] . Після чого, [PERSON] звернувся до медпункту. Там йому надали медичну допомогу та направили до 16 міської лікарні, де черговий лікар встановив діагноз -забій спини та забита різана рана спини, наклав шви та надав кваліфіковану допомогу ( а.с.11-12). Причиною нещасного випадку встановлено порушення технологічного процесу, відповідно до п.11.2 Акту «Про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом» Відповідно до висновку МСЕК від 16.05.1997 року вперше позивачу було встановлено 20% втрати професійної працездатності у зв`язку нещасним випадком (а.с.8). Висновком МСЕК від 12.04.2001 року позивачу при повторному переогляді встановлено 25% втрати професійної працездатності, безстроково.(а.с.9) 13.07.2006 року в зв`язку з отримання професійного захворювання [PERSON] пройшов переогляд, за результатами йому встановлено загальний ступінь страти професійної працездатності 40%, з яких 25% за трудовим каліцтвом, безстроково.(а.с.10) Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, оскільки питання про відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодуванню моральної шкоди у цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Відповідно до п.38 Правил відшкодування власником підприємств, установ і організацій або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням ним трудових відносин, затверджених постановою КМУ від 23.06.1993 №492 (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) (далі Правил) право на отримання потерпілим виплат на відшкодування шкоди настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Вирішуючи спір, що склався між сторонами, суд виходить із законодавства, що діяло на момент первинного встановлення позивачу втрати працездатності в 16.05.1997 року, а саме ст.12 Закону України « Про охорону праці» в первинній редакції від 14.10.1992 року, згідно якої відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Також відповідно до ст. 440-1 ЦК України в редакції 1963 року, моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати. Крім того, суд враховує національне законодавство, що діяло на момент остаточного безстрокового встановлення позивачу 25 % втрати працездатності за трудовим каліцтвом в 2001 році, а саме норм ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, якими врегульовано право на відшкодування моральної шкоди. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача. Доводи представника відповідача щодо відсутності причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача, судом відхиляються, оскільки, як вбачається з аналізу норм ч. 2 ст. 153, ст. 173, ч.1 ст. 237-1 КЗпП України, до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Судом встановлено, що у зв`язку з отриманим трудовим каліцтвом внаслідок нещасного випадку позивачу встановлено стійку втрату працездатності у розмірі 25% безстроково, чим заподіяно моральну шкоду. Внаслідок отриманого ушкодження здоров`я у позивача змінилися умови життя, він змушений постійно проходити лікування, позбавлений можливості реалізувати свої звички та бажання. Постійно відчуває загальну слабкість, втому, болі, не може вести повноцінний образ життя, відчуває фізичні страждання, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, що негативно позначилось та позначається на сьогодні на душевному та фізичному стані позивача. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповіднодо п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України ''Про судову практику в справах провідшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнавпозивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та зурахуванням інших обставин. Зокрема, суд враховує характер отриманого трудового каліцтва, відсоток втрати позивачем професійної працездатності в розмірі 25% безстроково, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін її життєвих і виробничих стосунках, стаж роботи позивача в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, і вважає необхідним визначити розмір компенсації в сумі 80 000 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди саме в розмір 150 000 грн., то суд приходить висновку, що така сума належним чином не вмотивована, є значно завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві моральної шкоди. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розподіляючи судові витрати між сторонами, суд, виходячи з положень ст. 141 ЦПК України, та стягує з відповідача судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 908 гривень. На підставі ст. 440-1 ЦК УРСР,

Outcome: partial