Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-24 00:00:00

22 лютого 2019 року [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом. В позовній заяві позивач вказує, що сторони перебували в шлюбі та мають дочку [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем і знаходиться на її утриманні та вихованні. Позивач зазначає, що добровільно матеріальну допомогу на утримання\~ їх спільної\~ дитини відповідач не надає, тому просить суд стягнути з [PERSON], [INFO], аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня предявлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позивач подала до суду заяву, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує та просила суд розглядати справу без її участі. Відповідач до суду не зявився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. Відзив чи доказів на спростування позовних вимог до суду не направляв. Будь яких клопотань до суду не направляв. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі та від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO], що стверджено свідоцтвом про народження серії І-ОК № 066805 (а.с.4), яка проживає з позивачем і знаходиться на її утриманні та вихованні. Даючи оцінку дослідженим в судовому засіданні письмовим доказам, що містяться в матеріалах справи, суд прийшов до висновку, що позовну заяву слід задовольнити, виходячи із тих міркувань, що непорушним конституційним правом неповнолітньої дитини є право на утримання батьками до досягнення нею повноліття. Так, статтею 51 Конституції України передбачено, що батьки зобовязані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Крім того, такий обовязок передбачено i в ст. 180 Сімейного кодексу України. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від\~ 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватись, як аліменти на дитину, відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного Кодексу України визначається судом, але розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин у відповідності до ч. 2 ст. 182 цього Кодексу не може бути менший ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров"я та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини , що мають істотне значення. Згідно із ч. 1 ст.191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи матеріальне становище, стан здоровя відповідача, суд вважає, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання доньки, позовні вимоги підлягають до задоволення. У відповідності з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Згідно ст. 141 ЦПК України суд вважає стягнути з відповідача судовий збір у сумі 768,40 гривень.

Outcome: approved