Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-29 00:00:00

04.06.2015 року позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом та просить ухвалити рішення, яким визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою: м. Львів, вул. Мазепи, 33/34 та зняти їх з реєстрації. В обґрунтування позовних вимог зазначила що є власником та проживає в [INFO] з донькою [PERSON], внуком [PERSON] та правнуком [PERSON] В квартирі також зареєстровані відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] Мкртичовік. Останні являються дружиною та дітьми її колишнього чоловіка. Вона дала згоду на реєстрацію даних осіб в її квартирі на його прохання, мотивоване тим, що вони мають намір продати належну їм квартиру, а малолітнім дітям немає зареєструватись. Однак з моменту реєстрації в квартирі відповідачі не проживали жодного дня, з реєстрації не знялися, теперішнє місце перебування останніх позивачу невідоме. Це створює їй незручності в користуванні своєю квартирою, вона неспроможна платити зайві кошти за комунальні послуги. З огляду на це просить ухвалити рішення, яким визнати відповідачів таких, що втратили право користування даною квартирою та зняти їх з реєстрації. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, давши аналогічні пояснення, що викладені в позові. Просить позов задовольнити. Відповідачі в судове засідання не зявилась з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлялись про час та місце слухання справи, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без їх участі, позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ст.ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів. Представник Шевченківського відділу ДМС ГУ ДМС у Львівській області в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про час та місце слухання справи. Представник органу опіки та піклування [PERSON] в судовому засіданні позов заперечив, з тих підстав, що в квартирі зареєстровані малолітні діти, їх виселення суперечить нормам законодавства. Від третіх осіб [PERSON] та [PERSON] надійшли заяви про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позову не заперечують. Заслухавши пояснення учасників процесу, зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] являється власником, проживає та зареєстрована в [INFO] разом із дочкою [PERSON], внучкою [PERSON] та правнуком [PERSON] Про даний факт свідчить копія свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 19.01.2004р. /а.с.5/ та копія витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно /а.с.6/. Як вбачається із актів ТСК ББ «Прогрес» № 73 від 18.08.14р., № 52 від 18.06.14р. та № 107 від 19.11.14р., у вищевказаній квартирі також зареєстровані відповідачі по справі [PERSON], [PERSON] та [PERSON], хоча не проживали в ній жодного дня з моменту прописки. Як встановлено в засіданні, останні являються дружиною та дітьми колишнього чоловіка позивачки. Зважаючи на їх дружні відносини, позивач, на його прохання дала згоду на реєстрацію відповідачів в своїй квартирі. Згідно ст. 317 ЦПК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦПК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Відповідно до вимог ст. 383 ч. 1 ЦК України власник має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім"ї, інших осіб. Аналогічна норма закріплена і у ст. 150 ЖК України. Статтею 391 ЦК України врегульовано, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні (ст. 6) громадянин України зобовязаний протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання, знявшись з реєстрації за попереднім місцем проживання. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є підставним та підлягає до задоволення, оскільки в судовому засіданні доведено, що відповідачі не проживали у спірній квартирі жодного дня з 2011 року, проте не знялись з реєстрації.

Outcome: approved