Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. В обгрунтування позову вказує, що 3 вересня 2016 року він надав у позику відповідачу грошові кошти в сумі 100000 грн., які останній зобов`язався повернути в строк до 01.02.2017, що підтверджується борговою розпискою від 03 вересня 2016 року, складеною власноручно відповідачем. Проте, станом на день пред`явлення позову відповідач [PERSON] свого зобов`язання за договором (розпискою) не виконав, на неодноразові вимоги щодо повернення грошових коштів не реагує, уникає зустрічей, у зв`язку з чим позивач звертається до суду за захистом свого права. Відповідач [PERSON] подав відзив, в якому вказав, що дана розписка написана не за наслідками отримання грошей в позику. Зазначає, що він працював у позивача в магазині по продажу техніки та мобільних аксесуарів «Ріко» майстром по ремонту техніки, без оформлення трудових відносин. За цей час були випадки, коли з магазину пропадав товар, у викраденні якого позивач звинуватив відповідача. Розписку він написана під впливом психологічного насильства. Позивач із чоловіком на ім`я " [PERSON] » завезли його в гараж на окраїні міста Тернополя, де заставили написати розписку, заявивши, що зниклий товар на таку суму. Свідків, вказаних у розписці, в гаражі не було, позивач телефонував до них і запитував дані їхніх паспортів, хто такі ці люди йому невідомо. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, з підстав викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача проти позову заперечив, з підстав наведених у відзиві на позовну заяву. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Зі змісту розписки від 03.09.2016 вбачається, що [PERSON] отримав у [PERSON] грошові кошти в сумі 100000 (сто тисяч) грн., яка еквівалентна 3860 дол. США за курсом НБУ станом на момент отримання позики, які зобов`язався повернути в строк до 01.02.2017. Свідок [PERSON] в судому засіданні надав покази, що був присутній при тому, як в магазині позивача у м. Тернополі, позивач передав невідомому йому чоловікові в борг грошові кошти в сумі 100000 грн., про що останній написав розписку. Жодного психологічного чи фізичного тиску на вказаного чоловіка не чинилося і він про це не заявляв. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що був присутній при тому, як невідомий йому чоловік написав розписку про отримання в борг коштів у позивача. Про яку суму йшла мова він не пам`ятає. Гроші у його присутності не передавалися. Фізичне чи психологічне насильство по відношенню до позичальника у його присутності не чинилося, ознак вчинення такого насильства не було. Вирішуючи питання про наявність чи відсутність підстав для задоволення позову, суд виходить із наступного. Статтею 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.1 ст.1047 ЦК України, договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2 ст.1047 ЦК). Частиною першою статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч.3 ст.1049 ЦК). Таким чином, судом встановлено, що 03.09.2016 позивачем та відповідачем було укладено договір позики, оформлений розпискою відповідача, згідно з яким відповідач позичив у позивача грошові кошти в сумі 100000 (сто тисяч) грн., які зобов`язувався повернути до 01.02.2017. Факт написання такої розписки відповідачем не заперечується. Посилання відповідача на те, що коштів у позику він не отримував, а розписку написав під впливом психічного насильства, в ході судового розгляду не підтвердились. Жодних доказів на підтвердження вказаних обставин відповідачем не подано. З приводу заяви відповідача, про те, що позивач пропустив строк позовної давності, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Статтею 260 ЦК України встановлено, що позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Згідно із ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За приписами ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. У відповідності до ст. 254 ЦК України строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. Якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день. Положеннями ст. 255 ЦК України передбачено, що письмові заяви та повідомлення, здані до установи зв`язку до закінчення останнього дня строку, вважаються такими, що здані своєчасно. Зважаючи, що строк повернення коштів отриманих у борг встановлено розпискою до 01.02.2017, перебіг строку позовної давності розпочався 02.02.2017. Оскільки, 02.02.2020 припало на вихідний день неділю, то днем закінчення строку позовної давності слід вважати 03.02.2020. Із відтиску штемпеля на поштовому конверті вбачається, що позовна заява направлена на адресу суду (здана до установи зв`язку) 03.02.2020, тобто в межах строку позовної давності, встановленого ст.. 257 ЦК України. Таким чином, враховуючи, що факт отримання відповідачем від позивача позики на суму 100000 грн. підтверджується власноручно написаною відповідачем розпискою, письмових доказів на підтвердження факту повернення грошових коштів ні позивачем, ні відповідачем не надано і про це в самій розписці нічого не відображено, тому є всі правові підстави для висновку про невиконання відповідачем умов договору позики про повернення позичених грошових коштів на суму 100000 грн. та про необхідність стягнення цієї суми заборгованості відповідача перед позивачем за вказаним договором позики від 03.09.2016. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача в користь позивача слід стягнути 1000,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Outcome: approved