Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, яке знаходиться за адресою [ADDRESS] . Свою позовну заяву позивач мотивує тим, що він являється власником житлового будинку, який знаходиться за адресою [ADDRESS] та належить йому на праві приватної власності, що підтверджується договором дарування будинку від 12.09.2008 року, а також витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 10.10.2008 року за №20538282. Відповідач [PERSON] являється колишньою дружиною позивача, з якою позивач зареєстрував 26.11.2005 року шлюб та в травні 2006 року за вказаною вище адресою у будинку, який належить позивачу, останній зареєстрував відповідачку та її сина [PERSON] .. У 2018 році шлюбні відносини між сторонами були припинені, шлюб розірваний, а відповідач та її син виїхали із вказаного будинку, однак відповідачі не знялися з реєстрації по місцю колишнього проживання. Та обставина, що відповідачі значаться зареєстрованими у будинку, перешкоджає позивачеві в повній мірі реалізувати її право володіти та розпоряджатися своєю власністю. Тому позивач вимушений звернутися до суду з позовом про зняття відповідачів з реєстрації по вказаній адресі, оскільки для цього є всі підстави, адже відповідачі вже не є членами сім`ї позивача та відсутні за місцем свого колишнього проживання уже більше року. У зв`язку з тим, що відповідачі без поважних причин не проживають у вказаному будинку більше одного року, то вони згідно ст. 405 ЦК України втрачають право на користування вказаним житловим приміщенням. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В ухвалі про відкриття спрощеного позовного провадження від 21.10.2019 року відповідачам був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву та роз`яснено право подати заяву із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Від відповідачів на адресу суду відзив на позовну заяву не надходив. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. У судове засідання позивач не прибув, однак скерував до суду заяву про розгляд справи без його участі, де наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі. У судове\~засідання відповідачі[PERSON] \~та \~ [PERSON] не з`явилися, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про день, час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання та шляхом розміщення оголошення на веб-порталі «Судова влада України». Представник третьої особи по справі в судове засідання не з`явився з невідомих причин, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, із будь-якими клопотаннями до суду не звертався. Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1)відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2)відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3)відповідач не подав відзив; 4)позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Повідомлення про причину неявки в засідання від відповідача до суду не надійшло, відзив на позов не надано, тому суд вважає за можливе відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши надані позивачем письмові докази суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до договору дарування від 12.09.2008 року, серії ВКТ №380588, зареєстрованого в реєстрі за №3390, позивачу належить житловий будинок, який знаходиться за адресою [ADDRESS] . Факт належності вказаного будинку позивачу на праві приватної власності стверджується також витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно за № 20538282 від 10.10.2008 року. Згідно довідки голови квартального комітету №23 від 19.09.2018 року за №23 [PERSON] фактично проживає та зареєстрований по [ADDRESS] . Згідно виписки із рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 08.11.2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно довідки виконкому Золотоніської міської ради № 1444 від 21.02.2019 року вбачається, що дійсно, [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою [ADDRESS] , однак фактично там не проживають. Факт реєстрації відповідачів за вказаною адресою стверджується також даними домової книги по [ADDRESS] та довідкою виданою головою квартального комітету №23 від 23.01.2019 року за №91, відповідно до якої вбачається, що відповідачі за вказаною адресою зареєстровані, однак фактично не проживають. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником жила або законом. Згідно ст.\~7\~Закону України\~„Про свободу\~пресування та\~вільний вибір\~місця проживання\~в Україні"\~зняття з\~реєстрації місця\~проживання здійснюється\~протягом семи\~днів на\~підставі заяви\~особи запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Згідно ч. 1 ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Таким чином у судовому засіданні встановлено, що відповідачі членами сім`ї позивача не є, фактично не проживають за місцем своєї реєстрації, чим порушують право позивача на власність. Відповідно до ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. За таких обставин суд вважає, що позов підлягає до задоволення, оскільки відповідачі договору найму жилого приміщення в даному будинку не заключали та відсутні за місцем, свого колишнього проживання більше одного року, майном не користуються, фактично в будинку не проживають, тому вони згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України мають бути визнані такими, що втратили право на користування житловим приміщенням -будинком. Будь-яких доказів зворотного матеріали справи не містять.

Outcome: approved