Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-26 00:00:00

09.04.2019 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягувати з останнього на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку(доходу), але не менше мінімального рекомендованого розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі позову і до повноліття. В обґрунтування позову позивач зазначила, що дочка практично перебуває на її утриманні, оскільки відповідач хоча і надає кошти дитині, однак нерегулярно та в недостатньому розмірі. Відповідач власної зацікавленості в наданні матеріальної допомоги не проявляє, хоча є здоровим, працездатним, інших утриманців немає, а тому може надавати регулярно аліменти на утримання дитини саме в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку(доходу). Тому змушена звернутися до суду з даним позовом. 10.04.2019 року ухвалою суду було прийнято до розгляду дану позовну заяву, відкрито провадження, розгляд справи по суті вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 25.04.2019 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому просить суд позов задовольнити частково та стягувати з нього аліменти на утримання неповнолітньої дочки в розмірі 1/4 частини від його заробітку. В обгрунтування відзиву вказав, що працює в ТОВ "Церсаніт-Інвест", де отримує мінімальну заробітну плату, якої не завжди вистачає на його власні потреби. Крім того, має на утриманні матір-пенсіонерку, яка часто хворіє та потребує також матеріальної підтримки, оскільки отримує мінімальну пенсію. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, які просила задовольнити. Відповідач позовні вимоги визнав частково з підстав вказаних у відзиві, не заперечив проти стягнення з нього аліментів в 1/4 частини від усіх його доходів. Доповівши позовні вимоги, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення за наступних підстав. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Як встановлено, батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , є сторони у справі /а.с.3/. Згідно довідки Городницької селищної ради Новоград-Волинського району Житомирської області від 05.04.2019 року № 227 неповнолітня [PERSON] проживає з матір`ю, позивачем у справі, та входить до складу її сім`ї /а.с.6/. Як посилається позивач та визнається відповідачем останній є здоровим, працездатним, працює в ТОВ "Церсаніт-Інвест" та отримує регулярно заробітну плату. Отже, позивач посилається у позові на те, що дитина потребує належного та достатнього матеріального утримання в рівних частинах як від матері так і від батька, однак утримується фактично матір`ю, оскільки батько надає допомогу нерегулярно та в недостатньому розмірі. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення закріплене в українському законодавстві. Зміст глави 15 СК України вказує на обов`язок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. \~За змістом\~ст. 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. \~За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3\~ст. 181 СК України). \~ \~ \~ \~В пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до\~ст. 12, 81 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов"язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Жодних документів, які б підтверджували непрацездатність відповідача, суду надано не було. Отже будь-яких поважних причин, що унеможливлюють надання ним матеріальної допомоги своїй дитині судом не встановлено. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить достатнє її утримання. Отже, як вбачається з матеріалів справи, та встановлено в судовому засіданні, відповідач взмозі сплачувати аліменти на утримання своєї неповнолітньої дитини, зокрема, є здоровим, працездатним, отримує регулярно заробітну плату, та не достатньо приймає участь в утриманні своєї дочки, на спростування чого останнім не було подано заперечень. Крім цього, відповідачем визнано розмір аліментів в 1/4 від усіх видів його доходу. Тому суд, враховуючи, також, розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, передбачений Закон України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», беручи до уваги часткове визнання відповідачем позову, приходить до\~висновку,\~що він\~спроможний сплачувати\~аліменти в\~розмірі 1/4\~частинийого заробітку\~(доходу),\~але не\~менше ніж\~50\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку,\~щомісячно,\~що буде\~відповідати \~як інтересам дитини, так і матеріальному становищу та стану здоров`я платника аліментів. Таким чином, задовольняючи позов частково суд керується тим, що позивачем відповідно до вимог ст.ст. 12, 81, 89 ЦПК України не доведено та не надано доказів достатності заробітку (доходу) платника аліментів, що є правовою підставою для стягнення мінімального рекомендованого розміру аліментів. Відповідно до ч.1 ст. 79, ч.1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання (пред`явлення) позовної заяви. У відповідності до вимог п.1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі у межах суми платежу за один місяць. Судовий збір згідно вимог ст. 141 ЦПК України підлягає стягнення з відповідача на користь держави.

Outcome: partial