Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-05 00:00:00

18.12.2018 [PERSON] звернулась до Миргородського міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку площею 0,0182 га, що розташована за адресою : [ADDRESS] , кадастровий номер 5323280201:01:001:0392. На підтвердження позовних вимог вказала, що 07 вересня 2018 року між нею та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу нежитлової будівлі, а саме відповідач продала їй торговий павільон, який розташований по [ADDRESS] , що складається з нежитлової будівлі площею 24,4 кв.м. На момент укладання договору купівлі продажу земельна ділянка під торговим павільйоном належала [PERSON] , проте вона мала інше цільове призначення (для будівництва та обслуговування будинку), а тому вона одночасно не була відчужена у зв`язку з тим, що на момент укладання договору купівлі-продажу відповідачем не було отримано новий державний акт на право власності на земельну ділянку. 30 серпня 2009 року рішенням 24 сесії п`ятого скликання Біликівської сільської ради було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки із зміною цільового призначення земельної ділянки. Даним рішенням із земельної ділянки розташованої за адресою [ADDRESS] , яка виділена для будівництва та обслуговування житлового будинку виділено земельну ділянку, площею 0,0182 га. для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. Зобов`язано [PERSON] замовити виготовлення державного акту на право власності на земельну ділянку загальною площею 0,0182 га із зміненим цільовим призначенням. В подальшому [PERSON] було отримано відповідний державний акт. Оскільки на момент продажу [PERSON] торгового павільйону, земельна ділянку належала саме [PERSON] то позивачка наполягає, що у відповідності ст. 120 ЗК України до неї перейшло право власності на відповідну земельну ділянку. Але оскільки на момент оформлення договору купівлі-продажу рішенням Біликівської сільської ради було змінено цільове призначення земельної ділянки з «будівництва та обслуговування будинку» на «для роздрібної торгівлі та комерційних послуг» проте фактично державний акт виготовлено не було, а тому вони не змогли оформити перехід вказаних прав в нотаріальному порядку. Вищевикладене змусило звернутись позивачку до суду задля захисту своїх порушених прав та як відповідач на даний час ухиляється від належного нотаріального оформлення та наполягає на окремій оплаті вартості земельної ділянки. Ухвалою судді від 26.12.2018 позову заяву залишено без руху та надано строк на усунення вказаних в ухвалі недоліків. 08.01.2019 позивачем подано уточнену позовну заяву з урахуванням недоліків, визначених ухвалою від 26.12.2018. Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 09 січня 2019 року відкрито провадження по даній справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження. В ході судового розгляду судом з`ясовано, що власником нежилової будівлі торгового павільйону, розташованого по [ADDRESS] на момент розгляду справи являється [PERSON] , яка ухвалою суду від 09.08.2019 залучена до справи у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. 21.10.2019 [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до первісного позивача [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності на спірну земельну ділянку. Ухвалою суду позовну заяву [PERSON] прийнято до спільного розгляду з первісною позовною заявою [PERSON] та змінено процесуальний статус [PERSON] на третю особу, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору. Позові вимоги [PERSON] мотивовані тим, що на підставі нотаріально посвідченого договору від 07.09.2010 [PERSON] продала, а вона купила нежитлову будівлю, торговий павільйон, що знаходиться за адресою : [ADDRESS] , що цілком складається з нежитлової будівлі, загальною площею 24,4 м.кв. на приватизованій земельній ділянці розміром 0,0182 га, кадастровий номер 5323280201:01:001:0392. У договорі окремо обумовлено, що земельну ділянку буде відчужено після отримання державного акту. Оскільки на момент продажу торгового павільйону, земельна ділянку належала саме [PERSON] то позивачка наполягає, що у відповідності ст. 120 ЗК України до неї перейшло право власності на відповідну земельну ділянку. Але оскільки на момент оформлення договору купівлі-продажу рішенням Біликівської сільської ради було змінено цільове призначення земельної ділянки на «для роздрібної торгівлі та комерційних послуг» проте фактично державний акт виготовлено не було, а тому вони не змогли оформити перехід вказаних прав в нотаріальному порядку. Вищевикладене змусило звернутись позивачку до суду за для захисту своїх порушених прав та як відповідач на даний час ухиляється від належного нотаріального оформлення та наполягає на окремій оплаті вартості земельної ділянки, окрім того на земельну ділянку виявляють претензії інші особи. Позивач, [PERSON] в судове засідання не з`явилась. До суду подала заяву, в які виклала прохання проводити судовий розгляду у її відсутність на підставі наданий раніше доказів. [PERSON] до суду направила заяву, в якій виклала прохання розглянути справу без її особистої участі повністю підтримала позовні вимоги свої позовної заяви та заперечила вимоги [PERSON] . Відповідач [PERSON] в заяві про проведення судового розгляду без її участі визнала позовні вимоги [PERSON] . Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, судом встановлено, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна право власності на земельну ділянку 5323280201:01:001:0392 не зареєстроване. Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (номер витягу НВ-5304003422016) вказана земельна ділянка має місце розташування: [ADDRESS] з цільовим призначенням до будівництва і обслуговування будівель торгівлі, розмір 0,0182 га та належить на прав власності [PERSON] на підставі державного акту від 21.10.2011 серії ЯК 238030. 07.09.2010 року між [PERSON] та [PERSON] укладено та нотаріально посвідчено договір купівлі-продажу торгового павільйону (а.с. 10). Відповідно змісту договору [PERSON] , мешканка [ADDRESS] продала, а [PERSON] , зареєстрована в [ADDRESS] купила нежитлову будівлю, торговий павільйон, що знаходиться за адресою : [ADDRESS] , що цілком складається з нежитлової будівлі, загальною площею 24,4 м2 на приватизованій земельній ділянці розміром 0,0182 га, кадастровий номер 5323280201:01:001:0392. У договорі окремо обумовлено, що земельну ділянку буде відчужено після отримання державного акту. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна реєстраційний номер 327512553232 власником нежитлової будівлі торгівельного павільйону за адресою [ADDRESS] являється [PERSON] на підставі договору купівлі продажу від 07.09.2010. Крім того, статтею 638 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо істотних умов договору скріплюють його своїми підписами, що і є моментом укладення договору. Станом на момент укладення договору редакція статті 120 Земельного кодексу України визнавалась наступним змістом «У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.» Аналогічна норма права містилась і у статті 377 ЦК України «До особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).» Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. п.п (Г), п.18 в постанові від 16 квітня 2004 року „Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ті її частини, одна з яких зайнята житловим будинком, будівлею чи спорудою, а інша необхідна для їх обслуговування. В нашому випадку у договорі купівлі -продажу від 07.09.2010 чітко визначено розмір земельної ділянки, 0.0182 га та зазначено її кадастровий номер 5323280201:01:001:0392. Однак на момент укладення та нотаріального посвідчення договору [PERSON] , ще не отримала державного акту на земельну ділянку, яка була виділена із земельної ділянки, яка перебувала у її власності за адресою [ADDRESS] з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку. При вирішенні даної справи суд враховує, що без земельної ділянки не можливе використання торгівельного павільйону за призначенням, і враховуючи вимоги ст. 186 ЦК України, приналежність, в даному випадку земельна ділянка, наслідує доля головної речі, якими являються торгівельний павільйон. Стаття 392 ЦК України визначає право власника майна пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Що вказує законність та правомірність обраного способу захисту свого права зі сторони [PERSON] . Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про необхідність повного задоволення позовних вимог [PERSON] , вимоги ж первісної позовної заяви [PERSON] задоволенню не підлягають, так як не відповідають обставинам справи є незаконним та необґрунтованими. Суду не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували укладення договору на який посилається [PERSON] або іншого правочину який являвся б підставою набуття неї права власності на торговий павільйон та спірну земельну ділянку.

Outcome: approved