Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-06 00:00:00

[PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач), про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання права власності. Позов обґрунтовувала тим, що з 1978 р. позивач була знайома з відповідачем, у них склались гарні стосунки і вони з вересня 2007 р. почали проживати разом. З того часу вони проживали однією сім`єю, вели спільне господарство і мали спільний бюджет. В подальшому, позивачем було уточнено вимоги позову в частині встановлення факту проживання однією сім`єю датою - 28.05.2009 року. В обґрунтування необхідності встановлення факту, посилалась на необхідність поділу спільного майна подружжя, у зв'язку з чим звернулась до суду. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити з підстав, що викладені у ньому. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав у повному обсязі. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 12.03.2015 р. було відмовлено у визнанні представником відповідача позову та продовжено судовий розгляд (а.с. 100 - 101). Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, вивчивши надані сторонами докази в їх сукупності та взаємозв'язку, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Статтею 256 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України (надалі за текстом - СК України) сім"ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» у тому разі коли є спір про право він розглядається в порядку позовного провадження. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 20 своєї Постанови від 21.12.2007 р. N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як пояснив у судовому засіданні свідок, що дійсно він бачив, що вони проживали разом. Покази свідків [PERSON] та [PERSON] судом оцінюються критично, оскільки вони являються близькими родичами, а надані ними в судовому засіданні покази достовірно не підтвердили обставини проживання однією сім`єю. Пояснення у судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON] також у своїй сукупності не підтвердили обставини проживання сторін однією сім`єю. На підтвердження факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, а також того, що автомобілі є спільним майном сторін, що проживали як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу, яка підлягає поділу між сторонами в рівних частках, позивач просить взяти до уваги показання допитаних в судовому засіданні свідків. Сторонами не заперечується той факт, що позивач та відповідач з вересня 2007 р. спільно проводили вільний час, виїжджали з метою відпочинку за межі України, зустрічались на території України, мали спільних знайомих і друзів. Правова позиція позивача та представника відповідача ґрунтується на положеннях ст. 74 СК України (якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними), відповідних положеннях ст. ст. 60 - 61, 65 СК України. Згідно частин 1, 2 статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя. Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюється положення глави 8 цього Кодексу. Аналіз вказаних норм закону, дає підстави для висновку, що ст. 74 СК України поширюється на правовідносини між чоловіком та жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім'ї. Тоді як ст. 60 СК України презюмує, що майно, набуте під час шлюбу, належить чоловікові і жінці на праві спільної сумісної власності. Належних і достовірних доказів ведення сторонами спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна саме в інтересах сім'ї позивачем не надано. Обставини ведення сторонами спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна саме в інтересах сім'ї, належними і допустимими доказами не доведені. А відтак, позовні вимоги про встановлення факту проживання однією сім'єю та поділ майна, набутого під час спільного проживання, задоволенню не підлягають. На підставі ст. 88 ЦПК України, судові витрати позивачеві не відшкодовуються. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed