Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання часток в праві спільної сумісної власності та визнання права власності в спільному сумісному майні. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 13.07.1996 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. Під час шлюбу за спільні сумісні кошти ними було придбане наступне майно, яке зареєстровано на відповідача, а саме: -однокімнатна квартира за адресою [ADDRESS], придбана в 2000 році; -автомобіль марки СHERY AMULET A15, державний номер [NUMBER], придбаний в 2007 році. Позивач просить суд визнати за нею право власності в спільному сумісному майна на ? частину квартири за адресою: [ADDRESS] та на ? частину автомобіля марки СHERY AMULET A15, державний номер [NUMBER]. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив задовольнити позов в повному обсязі з підстав, зазначених в позові, додав, що сторони не досягли згоди між собою про компенсацію однією з сторін іншій вартості спірної частини майна. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, зазначив, що позивач матеріально не приймала участі в придбанні квартири, гроші на купівлю квартири йому дали його батьки, але доказів на цю обставину надати не може. Пояснив, що позивач мешкає окремо від нього у своїх батьків, а у нього, крім цієї квартири іншого житла не має. Зазначив, що їх спільна дитина, яка зараз навчається в Києві, після навчання повернеться до спірної квартири і буде в ній мешкати. Машина була придбана за кредитні кошти. Кредит платили разом з позивачем, але вона в меншій частці, на його думку він сплатив кошти на 80% за кредитним договором, а його дружина на 20%. Також додав, що машина йому потрібна для роботи. Вивчивши надані письмові докази у сукупності, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтями 10, 60 ЦПК України зазначено, що кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, а обов'язок подання доказів покладено на сторін, або інших осіб, що беруть участь у справі. Судом встановлено та перевірено доказами, що сторони перебували у шлюбі з 13 липня 1997 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с.10). За рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 27 листопада 2014 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.112). За період шлюбу сторони на спільні кошти на підставі договору купівлі продажу від 01.03.2000 року купили квартиру за адресою [ADDRESS] (а.с.44-46), яка була зареєстрована за відповідачем, та за кредитні кошти (а.с.41-43, 47-55) придбали автомобіль марки СHERY AMULET A15, державний номер [NUMBER], який з 15.05 2007 року зареєстрований за відповідачем (а.с.37, 111), згідно відмітки банку на кредитному договорі, кошти сплачено повністю (а.с.43) . Ухвалою суду від 13.03.2015 року за клопотанням позивача, було призначено експертизу для встановлення ринкової вартості спірної квартири та спірного автомобіля (а.с.68). Ухвала повернута до суду у зв'язку з несплатою вартості проведення зазначеної експертизи. За змістом статей 22,28 КпШС України, які були чинним на час придбання сторонами у власність спірної квартири, майно, набуте подружжям під час шлюбу, являється їх спільною сумісною власністю. Кожний з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. У разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Положеннями ст. 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом (п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя"). Згідно ст.ст. 68-71 СК України, розірвання шлюбу не припиняє право спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу, дружина і чоловік мають право на поділ спільного сумісного майна, незалежно від розірвання шлюбу, у разі поділу частки подружжя у майні є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, майно ділиться в натурі. Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦК України, розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Згідно з ч. 1 ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. За нормами ст. ст. 57, 60, 71 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. При цьому особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Згідно ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Згідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власності двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно із ч. 1 ст. 368 Цивільного кодексу України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно ч.2 ст. 372 Цивільного кодексу України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Отже, враховуючи, що спірні квартира та автомобіль набуті подружжям за час шлюбу, відповідачем на підтвердження своїх посилань не надано доказів щодо придбання квартири за кошти його батьків та його відсоткова участь в погашенні кредиту, що позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: approved