Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та зміни її прізвища на дошлюбне - [PERSON]. Позов мотивує тим, що 27.07.2012 року між нею та [PERSON] Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Василівського районного управління юстиції Запорізької області було зареєстровано шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 48. Побудувати сімейне життя на почуттях взаємної любові, поваги та дружби не вдалося, що в результаті призвело до припинення шлюбних відносин. Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. У судове засідання сторони не зявилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені. Позивач подала заяву про можливість розгляду справи в її відсутність, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не зявився, причини неявки суду не відомі. Згідно ч. 4 ст. 223 та ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 27.07.2012 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Василівського районного управління юстиції Запорізької області зроблено відповідний актовий запис №48. Прізвище після реєстрації шлюбу [PERSON]. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 16.04.2013 року. Позивач в позовній заяві вказав, що вже понад два роки сторони проживають окремо, шлюб існує формально, примирення та подальше збереження сім'ї неможливе і суперечить інтересам сторін. Дані правовідносини регулюються ст. ст.110, 112 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно роз'яснень, які викладені у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 27.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім"ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя й збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Сторони припинили шлюбні відносини, проживають окремо, спільне господарство не ведуть, а шлюб має формальний характер. Щодо зміни прізвища позивачки на дошлюбне - «[PERSON]», суд зазначає наступне. Відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила прізвище при державній реєстрації шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно свідоцтва про шлюб, доданого до матеріалів справи, дошлюбне прізвище позивачки - "[PERSON]", доказів того, що дошлюбне прізвище позивачки - «[PERSON]», остання не надала. Відтак, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. На підставі ст. ст. 110, 112, 113 СК України та

Outcome: dismissed