Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

10.03.2020 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 27.03.2007 року між нею та Публічним акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк» укладено кредитний договір № KGMDGK01580434, відповідно до якого їй надано кредит в розмірі 88000,00 гривень з кінцевим терміном повернення 24.03.2017 року. Відповідно до п. 7.1 укладеного договору в період з 25 по 30 число кожного місяця, позичальник повинен надати банку кошти в сумі 1515 гривень 27 копійок для погашення заборгованості за кредитним договором. В якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між сторонами 27.03.2007 року був укладений договір іпотеки згідно якого виконання кредитних обов`язків забезпечує іпотека на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] . 04.03.2020 року їй стало відомо, що 13.02.2020 року постановою державного виконавця Маловисківського районного відділу державної виконавчої служби Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) відкрито виконавче провадження № 61263704, щодо виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу № 58 від 10.01.2019 року про звернення стягнення на нерухоме майно та задоволення вимог відповідача за кредитним договором в розмірі 250262,05 гривень з яких: заборгованість за кредитом - 10236,07 гривень; заборгованість за відсотками - 81899,26 гривень; пеня у розмірі 154626,72 гривень; плата за вчинення виконавчого напису нотаріусом - 3500,00 гривень. Зазначений виконавчий напис вважає таким, що вчинений з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, оскільки при вчиненні виконавчого напису нотаріус не отримувала від відповідача та позивача первинні документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки чеки), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості позивача перед відповідачем, а також суми штрафних санкцій та процентів, зазначені у виконавчому написі є безспірними. Розрахунок боргу, здійснений відповідачем щодо наявності грошового зобов`язання позивача по кредиту, процентах річних та пені, не може вважатися документом, який підтверджує безспірність вимог Банку до боржника. Крім того, відповідач не поставив до відома нотаріуса, що між ними неодноразово виникав спір щодо належного виконання умов кредитного договору, які розглядались в судовому порядку, зокрема рішеннями Маловисківського районного суду від 18.03.2010 року, 28.09.2011 року, 22.05.2012 року, 19.05.2015 року в задоволені позовів Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовлено. Станом на 19.05.2015 року вона не мала заборгованості по кредитному договору, з травня 2015 року по кінцевий термін повернення 24.03.2017 року факт сплати кредитної заборгованості підтверджується квитанціями фінансової установи. Позивач зазначила, що жодної вимоги від відповідача вона не отримувала, а тому у нотаріуса були відсутні необхідні для стягнення заборгованості у безспірному порядку: оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; довідка фінансової установи про ненадходження платежу. Крім того, при вчиненні виконавчого напису нотаріусом, з дня виникнення права вимоги Банку минуло більше трьох років, що є підставою для відмови у вчиненні виконавчого напису, а саме, вчинення виконавчого напису про стягнення заборгованості за період з 27.03.2007 року по 30.08.2018 року, що суперечить ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та п. 3.1 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджений Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, оскільки з дня виникнення права вимоги Банку минуло більше трьох років. Тому просить суд, визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 58, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу від 10.01.2019 року щодо звернення стягнення на нерухоме майно та стягнути з відповідача на її користь сплачений судовий збір. Позивач в судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надіслав відзив на позовну заяву, в якому в задоволені позову просив відмовити, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору позивач отримав кредит та підтвердив факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування. У порушення умов договору позивач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав та не повернув в межах строку, встановленого договором, суму кредиту та не сплатив відсотки, комісію та інше за користування кредитом. Для виконання виконавчого напису нотаріусу були надані всі необхідні документи, відповідно до вимог чинного законодавства, а саме кредитний договір, засвідчений банком розрахунок про заборгованість, в котрому в повній мірі відображені всі операції позивача щодо погашення заборгованості, підстав вважати незаконність дій нотаріуса немає, тим більше неподання документів, що не підтверджують безспірність вимог до позивача. Відповідачем правомірно заявлено до стягнення суму заборгованості за вказаний період, а нотаріус правомірно в межах строків вчинив виконавчий напис. Третя особа у судове засідання не з`явилась, надіслала заяву про розгляд справи у її відсутність. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини. Постановою державного виконавця Маловисківського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 13.02.2020 року відкрито виконавче провадження № 61263704 на підставі виконавчого напису № 58 виданого 10.01.2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість в сумі 250262,05 гривень. Рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 18.03.2010 року Закритому акціонерному товариству комерційному банку «Приватбанк» - відмовлено в задоволенні позову до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення. Рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 28.09.2011 року Публічному акціонерному товариству комерційному банку «Приватбанк» - відмовлено повністю в задоволенні позову до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 22.05.2012 року Публічному акціонерному товариству комерційному банку «Приватбанк» - відмовлено в задоволені позову до [PERSON] про стягнення боргу. Рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 19.05.2015 року Публічному акціонерному товариству комерційному банку «Приватбанк» - відмовлено в задоволенні позову до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. 10.01.2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 58, яким пропоновано звернути стягнення на нерухоме майно - житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належать на праві власності [PERSON] , яке на підставі договору іпотеки, посвідченого 27.03.2007 року приватним нотаріусом Маловисківського районного нотаріального округу Кіровоградської області за реєстровим № 591, передане в іпотеку Акціонерному товариству Комерційний банк «Приватбанк», яке є правонаступником Закритого акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк». Як вбачається із копій документів, на підставі яких був вчинений виконавчий напис, наданих приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу підставою вчинення виконавчого напису стали: заява АТ КБ «Приватбанку» від 03.12.2018 року; письмові вимоги про усунення порушень за кредитним договором № KGMDGK01580434 від 27.03.2007 року, що адресовані на ім`я [PERSON] від 31.08.2018 року; іпотечний договір від 27.03.2007 року укладеного між ЗАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] ; кредитний договір № KGMDGK01580434 від 27.03.2007 року; виписки з рахунка боржника за вказаним договором станом на 30.08.2018 року; квитанція № 0005220 від 10.01.2019 року; Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованого 10.01.2019 року; інформаційні довідки з Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів, сформованих 10.01.2019 року; повний витяг з Єдиного реєстру довіреностей, сформований 10.01.2019 року. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3). За приписами частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положеннями статті 37 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Стаття 36 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, яка діяла на час укладення договору іпотеки) передбачала, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений у будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно з пунктом 18.8.1 договору іпотеки з метою задоволення своїх вимог звернути стягнення на Предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання будь-якого із зобов`язань, передбачених Кредитним договором, вони не будуть виконані. Згідно з пунктом 24 договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється у випадках, передбачених п.п. 18.8.1, 18.8.2, 18.9 цього договору, відповідно до розділу V Закону України «Про іпотеку» на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно із застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя, що міститься в цьому договорі. Пунктом 29 договору іпотеки передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором Іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом переходу до Іпотекодержателя права власності на Предмет іпотеки, про що Іпотекодержатель зобов`язаний письмово повідомити Іпотекодавця; або шляхом продажу іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, в тому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу у порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону України «Про іпотеку»). Отже, Законом України «Про іпотеку» прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки. Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. Отже, у нотаріуса були наявні підстави для відмови у вчиненні виконавчого напису, виходячи з обставин того, що відповідач реалізував своє право звернути стягнення на нерухоме майно у спосіб, визначений пунктом 24 «Договору іпотеки». Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Умови вчинення виконавчих написів визначені Порядком вчинення виконавчих дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5. Відповідно до п. 2 Переліку документів для одержання виконавчого напису, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, для одержання виконавчого напису за кредитним договором додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. П. 3.5 Глави 16 Порядку визначено, що при вчиненні виконавчого напису, нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Враховуючи рішення судів від 18.03.2010 року в справі №2-20/10, від 28.09.2011 року в справі №2-724/11, від 22.05.2012 року в справі № 1112/26/12, та від 19.05.2015 року в справі № 392/256/15-ц, та додані копії квитанцій про внесення оплати за кредитними зобов"язаннями [PERSON] за період з квітня 2015 року по березень 2017 року, у даному випадку не можна говорити про безспірність звернення стягнення на нерухоме майно на користь АТ КБ «Приватбанк», адже наведена у виконавчому написі нотаріуса грошова сума кредитної заборгованості утворилася поза межами строку позовної давності, оскільки строк за який проводиться стягнення становить 11 років 5 місяці 3 дні, а саме з 27.03.2007 року по 30.08.2018 року. З урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на звернення стягнення на нерухоме майно. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Таким чином, нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не було з`ясовано чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Отже, нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності розміру суми, що підлягають стягненню за написом, та дотримання стягувачем вимог закону щодо трирічного строку подання про вчинення виконавчого напису з часу настання у нього права на звернення з вимогами по кожному окремому щомісячному платежу, чим порушив норми ст. 88 Закону України «Про нотаріат». За таких обставин, суд вважає позовні вимоги [PERSON] про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, обґрунтованими та доведеними, а тому позов підлягає задоволенню. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позовних вимог позивача, із відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений при подачі позову судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп.

Outcome: approved