Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-27 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє представник - адвокат Меженна В.І. звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з даною позовною заявою, мотивуючи тим, що 12.05.2012 року виконкомом Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області між нею та [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбів зроблено відповідний актовий запис №10. Від даного шлюбу у них народилась донька [PERSON] , [INFO] . Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06.11.2015 року шлюб між ними було розірвано та визначено місце проживання доньки з батьком. Однак фактичні шлюбні відносини між ними не припинились, вони продовжували проживати спільно, однією сім`єю за місцем її проживання, в результаті чого у них народилась донька [PERSON] , [INFO] . У зв`язку з погіршенням сімейних відносин, з січня 2020 року шлюбні відносини між ними припинено остаточно. Чоловік [PERSON] переїхав жити до своїх батьків, а діти залишились проживати з матір`ю. [PERSON] перестав навідувати своїх дітей, цікавитись їх життям, приймати участь у їх вихованні, дбати про їх духовний і фізичний розвиток та матеріально забезпечувати, оскільки ніде офіційно не працює та перебивається тимчасовими заробітками, які досить часто пов`язані з виїздами на тривалий час за межі області та країни, що позбавляє його можливості належним чином дбати про дітей та піклуватися про їх виховання та розвиток. Таким чином, позивачка просить змінити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] та визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] . В судове зсідання позивач [PERSON] , та її представник [PERSON] не з`явилися, однак на адресу суду надали заяву відповідно до якої позовні вимоги підтримують повністю, просять їх задоволити та розглянути справу у їх відсутні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явився, однак на адресу суду надав заяву, відповідно до якої позовні вимоги визнає повністю, просить справу розглянути у його відсутні. Представник органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Ужгородської районної ради в судове засідання не з`явився, однак на адресу суду надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, виходячи з їх належності, достовірності та достатності, суд приходить до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що 12.05.2012 року виконкомом Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбів зроблено відповідний актовий запис №10. Від даного шлюбу у них народилась донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.11.2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано та визначено місце проживання [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] . Судом встановлено, що фактичні шлюбні відносини між [PERSON] та [PERSON] не припинились, вони продовжували проживати спільно, однією сім`єю за місцем проживання позивачки [PERSON] в результаті чого у них народилась донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Позивачка [PERSON] в позовній заяві посилається на те у зв`язку з погіршенням сімейних відносин, з січня 2020 року шлюбні відносини між ними припинено остаточно. Чоловік [PERSON] переїхав жити до своїх батьків, а діти залишились проживати з нею. Відповідач [PERSON] перестав навідувати своїх дітей, цікавитись їх життям, приймати участь у їх вихованні, дбати про їх духовний і фізичний розвиток та матеріально забезпечувати, оскільки ніде офіційно не працює та перебивається тимчасовими заробітками, які досить часто пов`язані з виїздами на тривалий час за межі області та країни, що позбавляє його можливості належним чином дбати про дітей та піклуватися про їх виховання та розвиток. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 квітня 2018 року у справі № 758/10772/16-ц зроблено висновок, що у разі змін обставин, пов`язаних з віком дитини, при наявності спору між батьками як мати дитини, так і батько не позбавлені можливості звернення до суду із позовом про визначення місця проживання дитини й у тому разі, коли вже є рішення суду про визначення місця проживання дитини та її відібрання. Найкращі інтереси дитини повинні мати першочергове значення. Судом встановлено, що підставами для повторного розгляду питання про визначення місця проживання доньки за позовом матері дитини є наступні обставини: після постановлення рішення суду 05.11.2015 року, яким вирішено питання про визначення місця її проживання з батьком, така не переїхала до батька, навпаки сторони продовжували проживати як подружжя разом з дитиною за місцем проживання матері близько п`яти років, свідченням чого є народження другої доньки, тобто дитина залишилася проживати у звичному для неї середовищі та оточенні; батько дитини не маючи постійного місця роботи, часто виїздить на заробітки на тривалий час за межі області та країни, що позбавляє його можливості належним чином дбати про дітей та піклуватися про їх належне виховання та розвиток. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України, мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Законодавством визначено права та обов`язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою. Згідно зі ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Права батьків щодо виховання дитини розцінюється як засіб виконання ними своїх обов`язків щодо неї. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди що до того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. З наданого суду висновку служби у справах дітей Ужгородської районної державної адміністрації Закарпатської області №435/02-31 від 03.06.2020 р. вбачається, що ними було вивчено питання про зміну проживання [PERSON] , [INFO] та визначення місця проживання [PERSON] [INFO] , які на даний час проживають разом зі своєю матір`ю [PERSON] . Мати [PERSON] має постійне місце проживання, постійне місце роботи та джерело існування, нею створенні всі умови для проживання, виховання та розвитку доньок. У своєму висновку орган опіки та піклування Ужгородської районної державної адміністрації Закарпатської області дійшов до висновку про доцільність змінити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] та визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] , [INFO] , що зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . Згідно характеристики з місця роботи №105/01-08/522 від 22.05.2020 року слідує, що [PERSON] працює режисером філії ПАТ «НСТУ» «Закарпатська регіональна дирекція», зарекомендувала себе як грамотна та кваліфікована спеціалістка своєї справи, є доброзичливою, ввічливою з іншими членами колективу, стримана у роботі, психологічно врівноважена. Згідно характеристики наданої Холмківською сільською радою №251/02.23 від 23.05.2020 року, вбачається, що [PERSON] по місцю проживання характеризується позитивно. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (ч. 4). З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що в тому разі, якщо батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки, або, у відповідних випадках, законні опікуни, - несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 вказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують право дитини не розлучатися з обома батьками усупереч їх бажанню, за винятком випадків, якщо в разі компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно ухвалити рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що вирішують питання соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним з батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. У п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» роз`яснено, що суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом із батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження. З матеріалів справи суд вбачає, що позивач має постійне місце проживання, вона створила всі умови для проживання, виховання та всебічного розвитку дітей, позитивно характеризується за місцем роботи та по місцю проживання. Враховуючи вищенаведене, позицію сторін щодо предмету спору, зокрема те, що відповідач позов визнав та приймаючи до уваги той факт, що позивачка [PERSON] має належні умови для проживання дітей, постійний дохід, позитивно характеризується по місцю проживання та роботи, піклується про дітей, виконує свої батьківські обов`язки, тому суд вважає, що позов слід задовольнити, змінити та визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , та визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . У відповідності до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача належить стягнути понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати у розмірі 840,80 грн. сплаченого судового збору та на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved