Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-11 00:00:00

[PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач), про встановлення факту проживання однією сім`єю. Позов обґрунтовувала тим, що з 1990 р. позивач була знайома з відповідачем, у них склались гарні стосунки і вони весь час проживали однією сім»єю як чоловік і дружина. З того часу вони проживали однією сім`єю, вели спільне господарство . В обґрунтування необхідності встановлення факту прийняття спадщини після померлого [PERSON] , у зв'язку з чим звернулась до суду. Представник Позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити з підстав, що викладені у ньому. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив суд відхилити позов у повному обсязі пояснивши наступне, що позивачка [PERSON] свідомо ввела в оману державного нотаріуса Ружинської державної нотаріальної контори про відсутність інших спадкоємців по закону. При розгляді справи в Апеляційному суді Житомирської області [PERSON] підтвердила, що вона знала, що у [PERSON] ( матері [PERSON]С.) є рідні сестри мати відповідачки та її рідна сестра [PERSON] ( померла в 2007 році ). Ні відповідачка, ні її мати, ні тітка [PERSON], ні двоюрідні сестри [PERSON] та [PERSON] ніколи не знали і не бачили нібито його співмешканку [PERSON]. Третя особа Вишгородська міська рада в судове засідання не зявилася. Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, вивчивши надані сторонами докази в їх сукупності та взаємозв'язку, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК України). Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» у тому разі коли є спір про право він розглядається в порядку позовного провадження. Статтею 256 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України (надалі за текстом - СК України) сім"ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 20 своєї Постанови від 21.12.2007 р. N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. п.21 Постанови Пленуму ВСУ N 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» вказано « При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки». В узагальненнях Верховного Суду України «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення « . Встановлення факту родинних відносин між фізичними особами» вказано, що « Факт родинних відносин між фізичними особами (п.1ч.1ст.256 ЦПК) встановлюється у судовому порядку, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для заявника: право на спадщину, право на пенсію у зв'язку із втратою годувальника, одержання компенсації тощо. До заяви про встановлення факту родинних відносин, в якій зазначається мета, з якою заявник просить встановити цей факт, можуть додаватися такі документи та докази: 1) докази, які підтверджують наявність цього юридичного факту (акти, анкети, автобіографії, листівки, сімейні фотографії, листи ділового та особистого характеру, особові справи, рішення судів, ордери на вселення, обмінні ордери, погосподарські книги, виписки з домових книг та інші документи, які у собі містять відомості про родинні відносини осіб); 2) довідки органів реєстрації актів цивільного стану (далі - РАЦС) про неможливість поновлення втрачених записів, внесення змін і доповнень, виправлень у записи актів цивільного стану; 3) пояснення свідків, яким достовірно відомо про взаємовідносини померлого із заявником». Ніяких документальних доказів факту проживання однією сім»єю [PERSON] з померлим [PERSON] суду не надано. Посилання [PERSON] на те, що [PERSON] був прописаний в гуртожитку не відповідає дійсності. Він не був взагалі ніде зареєстрований, згідно довідки Вишгородського РВ УМВС України в Київській обл. [PERSON] був знятий з реєстраційного обліку 30.05.1990 р. і до своєї смерті ніде не був зареєстрований. Чому [PERSON]Г не захотіла зареєструвати в своєму домі нібито свого чоловіка і де проживав на час своєї смерті [PERSON] ні свідки ні [PERSON] не було відомо і суду не було повідомлено. Один зі свідків прямо вказала, що останніх півроку вона не знала, де проживав [PERSON] Так, суд критично оцінює покази свідків, оскільки останні не засвідчили, що були свідками відносин [PERSON] та [PERSON], як подружжя й ті були єдиною сім»єю й вели спільне господарство, свідки засвідчили, що [PERSON] іноді приходив до [PERSON] і допомагав їй по господарству. Ні один зі свідків навіть не міг вказати, де і в якій кімнаті [PERSON] та [PERSON] спільно проживали і чи були у них інтимні відносини як у чоловіка і жінки. Фактично всі обставини справи свідкам відомі зі слів позивача, що [PERSON] був чоловіком [PERSON], й те, що бачили його в будинку [PERSON] Судом так і не була встановлена дата народження молодшого сина [PERSON] сама позивач відмовилась відповідати на це питання, свідки вказали різні роки народження і інших синів 1986,1978. Це вказує на небажання [PERSON] вказувати дату народження свого найменшого сина, якого вона народила в період нібито проживання однією сім»єю з [PERSON] від іншого чоловіка. Аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про те, що позов в частині вимог про встановлення факту проживання однією сім»єю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання права власності на спадкове майно є необґрунтованим, недоведеним та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено, що позивач та померлий [PERSON] не вели спільне господарство, не мали спільного побуту, не жили однією сім»єю, тобто не встановлений факт постійного проживання заявника зі спадкодавцем однією сім»єю понад п»ять років до часу відкриття спадщини. Належних і достовірних доказів ведення сторонами спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна саме в інтересах сім'ї позивачем не надано. Обставини ведення сторонами спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна саме в інтересах сім'ї, належними і допустимими доказами не доведені. А відтак, позовні вимоги про встановлення факту проживання однією сім»єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності на спадкове майно, набутого під час спільного проживання, задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed