Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

12.05.2015 року від Комунального закладу охорони здоров'я Обласного протитуберкульозного диспансеру №3 до суду надійшла заява про госпіталізацію [PERSON] до Комунального закладу охорони здоров'я Обласної психіатричної лікарні №1 терміном на три місяці для примусового лікування хронічного алкоголізму та заразної форми туберкульозу. В обґрунтування заяви зазначено, що у [PERSON], [INFO], що проживає за адресою: [ADDRESS] туберкульоз легень вперше виявлено при профілактичному огляді у вересні 2014 року. В зв'язку з цим, хворий проходив лікування в Комунальному закладі охорони здоров'я «Обласний протитуберкульозний диспансер № 4» м. Ізюм Харківської області з 12.09.2014 року по 07.11.2014 року з діагнозом: вперше діагностований туберкульоз верхньої долі лівої легені (ВДТБ) інфільтративний. Від лікування в умовах Обласного протитуберкульозного диспансеру № 4 хворий відмовився. Для продовження лікування 11.11.2014 року [PERSON] госпіталізований до Обласного протитуберкульозного диспансеру № 3, де він перебуває і по теперішній час. В ході лікування у хворого підтверджено діагноз мультирезистентний туберкульоз верхньої долі лівої легені (інфільтративний). Перебуваючи в стаціонарному відділенні ОПТД №3 хворий систематично порушує режим медичного закладу, вимоги медиків не виконує, зловживає алкогольними напоями, від прийому протитуберкульозних препаратів неодноразово відмовлявся, перериває лікування з власної ініціативи, на тривалий час залишає стаціонарне відділення диспансеру. 25 листопада 2014 року [PERSON] консультований лікарем - наркологом. Під час обстеження, лікарем - наркологом було встановлено, що хворий зловживає алкогольними напоями. Тобто, у хворого встановлено також і діагноз хронічний алкоголізм ( F 10.20). В зв'язку з чим, лікар - нарколог попередив хворого про примусове лікування. Тобто, в добровільному порядку хворий бажання до лікування не проявляє і не розуміє небезпеки туберкульозу. Хоча йому доведено до відома, що він є розповсюджувачем небезпечної хвороби і наслідки його ухилення від лікування можуть бути небезпечними. Крім того, [PERSON] проживає в сім"ї своєї сестри, яка має чотирьох неповнолітніх дітей : [INFO], [INFO], [INFO] та [INFO]. Діти проживають з хворим в одному помешканні в той час коли він не знаходиться в лікувальному закладі. Вимоги протиепідемічного режиму [PERSON] не виконуються. Відповідно до висновку ЛКК Обласного протитуберкульозного диспансеру №3 від 23.04.2015 року за № 28 [PERSON] має діагноз - мультирезистентний туберкульоз верхньої долі лівої легені (інфільтративний). Супутній діагноз - F 10.20 . В зв'язку з чим він потребує примусового лікування від заразної форми туберкульозу та алкоголізму в Комунальному закладі охорони здоров'я «Обласна психіатрична лікарня № 1», терміном на три місяці. Оскільки, [PERSON] створює загрозу розповсюдження небезпечної хвороби, а в Обласній психіатричній лікарні №1 є відділення закритого типу для лікування хворих на туберкульоз, то буде найдоцільнішим направити його на примусове лікування саме в цей медичний заклад і саме на три місяці. Бо в коротший термін лікування буде неефективним та недостатнім. Відповідно до ст. 285 ЦПК України просила не викликати у судове засідання [PERSON], оскільки він становить загрозу розповсюдження хвороби і його участь у судовому засіданні є небезпечною для оточуючих. Представник заявника Сергієнко С.М. у судовому засіданні підтримала заявлені вимоги з підстав, зазначених у заяві. Заінтересована особа [PERSON], який належним чином повідомлений про судовий розгляд справи, в судове засідання не з'явився, подав заяву, в якій просив провести судовий розгляд справи за його відсутністю, оскільки він становить загрозу розповсюдження хвороби. Враховуючи заяву [PERSON], а також те, що за даними протитуберкульозного закладу він становить загрозу розповсюдження хвороби і його участь у судовому засіданні є небезпечною для оточуючих, відповідно до ч. 2 ст. 285 ЦПК України, судовий розгляд проведено за його відсутністю. Вислухавши представника заявника, дослідивши наявні у справі письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Відповідно до висновку ЛКК Обласного протитуберкульозного диспансеру № 3 від 23.04.2015 року за № 28 [PERSON] має діагноз - мультирезистентний туберкульоз верхньої долі лівої легені (інфільтративний). Супутній діагноз - F 10.20 . В зв'язку з чим він потребує примусового лікування від заразної форми туберкульозу та алкоголізму в Комунальному закладі охорони здоров'я «Обласна психіатрична лікарня № 1», терміном на три місяці. (а. с. 4). Наявність у [PERSON] захворювання на небезпечну форму туберкульозу та алкоголізм, а також його ухилення від лікування та порушення режиму лікування підтверджується даними виписки з історії хвороби №2014/179, листка огляду та консультацій спеціалістами. (а. с. 5, 6, 7). Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу. Відповідно до ч. 3 ст. 20 Закону України "Про протидію захворюванню на туберкульоз" хворі на туберкульоз та інфіковані мікобактеріями туберкульозу зобов'язані: 1) дотримуватися призначеного їм відповідно до стандарту медичної допомоги режиму лікування; 2) дотримуватися правил внутрішнього розпорядку закладу охорони здоров'я під час стаціонарного чи санаторно-курортного лікування; 3) проходити у встановлені строки обов'язкові медичні огляди та обстеження на туберкульоз, визначені відповідними галузевими стандартами у сфері охорони здоров'я; 4) дотримуватися вимог протиепідемічного режиму. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 11 Закону України "Про протидію захворюванню на туберкульоз", у разі якщо хворі на заразні форми туберкульозу, у тому числі під час амбулаторного чи стаціонарного лікування, порушують протиепідемічний режим, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб, з метою запобігання поширенню туберкульозу за рішенням суду вони можуть бути примусово госпіталізовані до протитуберкульозних закладів, що мають відповідні відділення (палати) для розміщення таких хворих. Примусова госпіталізація осіб, стосовно яких судом ухвалено відповідне рішення, здійснюється з урахуванням висновку лікаря на строк до трьох місяців. Представником Обласного протитуберкульозного диспансеру №3 надано докази того, що [PERSON] хворий на заразну форму туберкульозу та алкоголізм, під час амбулаторного та стаціонарного лікування порушує протиепідемічний режим, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб. За таких обставин, зважаючи на те, що [PERSON] хворий на заразну форму туберкульозу та хронічний алкоголізм, ухиляється від добровільної госпіталізації до протитуберкульозного закладу, заява Обласного протитуберкульозного диспансеру №3 про примусову госпіталізацію [PERSON] до Обласної психіатричної лікарні №1 для примусового лікування строком на 3 місяці є обґрунтованою і підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved