overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-14 00:00:00

[PERSON] ( далі - Позивач) в липні 2014 року звернувся до Святошинського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 29 липня 2008 року. Від шлюбу сторони дітей не мають. Позивач просить суд розірвати шлюб з відповідачем, посилаючись на те, що протягом останніх півтора року сімейне життя між позивачем та відповідачем поступово погіршувалося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Позивач вважає, що шлюб є формальним, оскільки особисті відносини між сторонами мають негативний характер, відсутнє нормальне спілкування, разом не проживають. Кожен має діаметрально протилежні погляди на життя, шлюб, сім*ю. Відповідач нехтує сімейними цінностями, не здатна підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім*ї, піклуватися про побудову сімейних відносин між сторонами. Відповідач не вважає за потрібне змінювати свою поведінку та спосіб життя. відсутність взаєморозуміння. Ведення спільного господарсьва та сумісне проживання відсутнє, за переконанням позивача, подвльшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Примирення є неможливим, сторони не бажають відновлювати шлюбно - сімейні стосунки. Спір про поділ майна на час розгляду справи відсутній. Представник позивача у судове засідання з`явився, просив позов задовольнити, наполягав на розірванні шлюбу. Відповідач у судові засідання 09.09.2014р., 15.10.2014р.,13.11.2014р.,28.11.2014р., 15.01.2015 р. не зявилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. У судовому засіданні позивач наполягавна розірванні шлюбу, посилаючись на те, що примирення між сторонами не можливе. Згідно до ч.2 ст.112 СК України, суд, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд, заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, вважає, що причини, що спонукали сторони на розірвання шлюбу є обґрунтованими, оскільки судом достовірно встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження сім»ї не можливе, також не вважає за необхідне проводити судове засідання за присутності дітей та з"ясування відносин між подружжям, оскільки на думку суду вказане може бути психологічною травмою по відношенню до дітей. Місце проживання та утримання дітей між сторонами не досягнуто, а тому позов підлягає задоволенню, сторони не підтримують шлюбних стосунків, не ведуть спільного господарства, позивач наполягає на розірванні шлюбу, посилаючись на те, що примирення між ними не можливе.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-11 00:00:00

[PERSON] (далі Позивач) в липні 2014 року звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 31 травня 2003 року. Від шлюбу сторони мають трьох неповнолітніх дітей: [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], Позивач просить суд розірвати шлюб з відповідачем, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через неприязні стосунки, розбіжності та непорозуміння щодо подальшого сімейного життя, втрату поваги, довіри та взаєморозуміння. В сімейному житті постійно були сварки та образи, сторони не можуть дійти спільної згоди із вирішення важливих питань. З червня 2012 року сім»я фактично розпалася, ведення спільного господарства, спільне проживання припинено та за переконанням позивача подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, оскільки постійні сварки, які вникають між позивачем та відповідачем негативно впливають на психіку дітей, суперечать інтересам як позивача і відповідача, так і дітей. Представник позивача у судове засідання з`явився, просив позов задовольнити, наполягав на розірванні шлюбу. Відповідач у судові засідання 02.09.2014, 09.10.2014, 12.11.2014 року не з`явилася, про дату та час судового засідання повідомлялася належним чином, не просила надати строк для примирення, розглядати справу за його відсутності, тому суд вважає за можливе проводити судове засідання за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення суду. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно до ч.2 ст.112 СК України, суд, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд, заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, вважає, що причини, що спонукали сторони на розірвання шлюбу є обґрунтованими, оскільки судом достовірно встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження сім»ї не можливе, також не вважає за необхідне проводити судове засіданя за присутності дітей та з"ясування відносин між подружжям, оскільки на думку суу вказане може бути психологічною трамвою по відношенню до дітей. Місце проживання та утримання дітей між сторонами не досягнуто, а тому позов підлягає задоволенню, сторони не підтримують шлюбних стосунків, не ведуть спільного господарства, позивач наполягає на розірванні шлюбу, посилаючись на те, що примирення між ними не можливе.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-09 00:00:00

[PERSON] (далі Позивач) в липні 2014 року звернулася до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 12 липня 1996 року. Від шлюбу сторонни мають трьох неповнолітніх дітей: [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], які проживають з позивачем. Позивач просить суд розірвати шлюб з відповідачем, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на життя, ведення господарства та виховання дітей. Позивач зазначила, що з літа 2011 року ведення спільного господарства та сумісне проживання припинено та за її переконанням подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, оскільки постійні сварки, які вникають між позивачем та відповідачем негативно впливають на психіку дітей, суперечать інтересам як позивача і відповідача, так і дітей. Позивач зазначала, що після розірвання шлюбу діти залишаються проживати з позивачем. Спір про поділ майна, що є спільною власністю подружжя на час пред'явлення позову відсутній. Представник позивача у судове засідання з`явилася, просила позов задовольнити, наполягала на розірванні шлюбу. Відповідач у судові засідання 28.07.2014, 07.10.2014, 10.11.2014 року не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином, не просив надати строк для примирення, розглядати справу за його відсутності, тому суд вважає за можливе проводити судове засідання за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення суду. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно до ч.2 ст.112 СК України, суд, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд, заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, вважає, що причини, що спонукали сторони на розірвання шлюбу є обґрунтованими, оскільки судом достовірно встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження сім»ї не можливе, також не вважає за необхідне проводити судове засіданя за присутності дітей та з"ясування відносин між подружжям, оскільки на думку суу вказане може бути психологічною трамвою по відношенню до дітей. Місце проживання та утримання дітей між сторонами не досягнуто, а тому позов підлягає задоволенню, сторони не підтримують шлюбних стосунків, не ведуть спільного господарства, позивач наполягає на розірванні шлюбу, посилаючись на те, що примирення між ними не можливе.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-06 00:00:00

[PERSON] (далі Позивач) в липні 2014 року звернулася до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 21 вересня 2012 року. Від шлюбу сторонни мають неповнолітнього сина [PERSON] [INFO]. Позивач просить суд розірвати шлюб з відповідачем, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося. Протягом усього спільного життя відповідач зловживав алкогольними напоями, грошей на ведення спільного господарства та на утримання сина не надавав. Позивачка зазначила, що з травня 2014 року ведення спільного господарства та сумісне проживання припинено та за її переконанням подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, оскільки відповідач нехтує своїми обов'язками щодо сім»ї, ігнорує думку позивача, не приділяє уваги дитині, що суперечить інтересам як позивачки, так і дитини. Позивач зазначала, що після розірвання шлюбу син залишається проживати з позивачкою. Позивачка у судове засідання з`явилася, просила позов задовольнити, наполягала на розірванні шлюбу. Відповідач у судові засідання 28.08.2014 та 07.10.2014 року не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином, не просив надати строк для примирення, а тому суд вважає за можливе проводити судове засідання за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення суду. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. У судовому засіданні позивач наполягала на розірванні шлюбу, посилаючись на те, що примирення між ними не можливе. Згідно до ч.2 ст.112 СК України, суд, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд, заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, вважає, що причини, що спонукали сторони на розірвання шлюбу є обґрунтованими, оскільки судом достовірно встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження сім»ї не можливе, також не вважає за необхідне проводити судове засіданя за присутності дітей та з"ясування відносин між подружжям, оскільки на думку суу вказане може бути психологічною трамвою по відношенню до дітей. Місце проживання та утримання дітей між сторонами не досягнуто, а тому позов підлягає задоволенню, сторони не підтримують шлюбних стосунків, не ведуть спільного господарства, позивач наполягає на розірванні шлюбу, посилаючись на те, що примирення між ними не можливе.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-19 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «РІВНЕАЗОТ»\~(далі - відповідач), в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі в розмірі 33 125 грн. 77 коп. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що працював на посаді слюсаря-ремонтника технологічного обладнання ПрАТ «РІВНЕАЗОТ». Відповідно до наказу №2315-ВК від 01 грудня 2017 року 15 грудня 2017 року його було звільнено з даної посади за власним бажанням, у звязку з невиконанням власником законодавства про працю. На час звільнення відповідач мав перед ним заборгованість по заробітній платі в розмірі 33\~125 грн. 77 коп., яка не виплачена по даний час. На його неодноразові звернення заборгованість погашена не була. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав з підстав наведених в позовній заяві. Представник ПрАТ «Рівнеазот» [PERSON] позов визнав в повному обсязі. Заслухавши представників сторін, дослідивши докази, суд прийшов до наступного висновку. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Постановою Пленуму Верховного суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року, визначено, що у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Відповідно до розяснень Пленуму Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з"ясування і дослідження інших обставин справи. За таких обставин, суд приймає визнання представником відповідача позову, оскільки воно не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), а тому заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

\~ \~ \~ \~[PERSON] (далі - позивач) звернувся до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з цивільним позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про розірвання шлюбу. \~ \~ \~ \~В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 03 березня 2015 року сторони уклали шлюб. У цьому шлюбі дітей не мають. Спільне життя не склалося, шлюбні відносини припинені, з травня 2018 року проживають окремо, примирення неможливе. У звязку з цим позивач просив суд розірвати шлюб. У судове засідання сторони не зявилися. Позивач подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просив розглянути справу за його відсутності (а.с. 16). Від відповідача також надійшла заява, відповідно до змісту якої остання позовні вимоги визнала та просила розглянути справу за її відсутності (а.с. 21). Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв"язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 03 березня 2015 року сторони уклали шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чорнобаївського районного управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 16, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 03 березня 2015 року серії І-СР № 111475 (а.с. 5). Зі змісту позову вбачається, що сторони спільних дітей не мають. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Аналогічна норма закріплена і в ч. 1 ст. 24 СК України, згідно з якою шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На виконання вимог ч. 1 ст. 112 СК України судом встановлені фактичні взаємини подружжя, зокрема спільне сімейне життя не склалось через різні погляди на життя, шлюбно-сімейні відносини фактично припинені, спільного господарства сторони не ведуть, проживають окремо. Жодних доказів щодо необхідності збереження шлюбу суду не надано та судом не встановлено. При цьому сторони не бажають поновлювати сімейні стосунки, з травня 2018 року проживають окремо, а тому надання строку на примирення не дасть позитивних результатів. Таким чином суд вважає, що подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а тому, беручи до уваги визнання відповідачем позову, шлюб підлягає розірванню. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-21 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) звернулась до [PERSON] (далі - Відповідач) з позовом про розірвання шлюбу за наступних обставин. 28 грудня 1994 року між сторонами Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Суворовського району міста Одеси зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації актів про шлюб зроблено актовий запис за № 1451. Неповнолітніх дітей у сторін немає. Спільне життя з відповідачем не склалося і сім"я фактично розпалась через відсутність взаєморозуміння, мають різні погляді на життя, на місце чоловіка та дружини у родині. Неодноразові спроби налагодити стосунки позитивних результатів не дали і Позивач твердо переконалася, що подальше подружнє життя між ними стало неможливим. Сім'я розпалася остаточно, подальше спільне проживання та збереження шлюбу суперечить інтересам Позивача, в зв'язку з чим вважає збереження шлюбу недоречним і неможливим, а призначення будь-яких строків для примирення недоцільним. З лютого 2014 року сторони припинили подружні стосунки і стали проживати окремо. Від явки в органи РАЦС для розірвання шлюбу Відповідач відмовляється. За вказаних обставин Позивач просить розірвати шлюб з Відповідачем. Позивач надав суду заяви про розгляд справи за їх відсутністю. Відповідач про дату і місце розгляду справи сповіщений належним чином, до суду не з'явився, причини неявки невідомі. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення позовних вимог та прийняття заочного рішення. Встановлено, що 28 грудня 1994 року між сторонами Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Суворовського району міста Одеси зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації актів про шлюб зроблено актовий запис за № 1451 та видано свідоцтво про одруження серії 1-ЖД № 013727 (а.с.3). Неповнолітніх дітей у сторін немає. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Положеннями ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України чинним законодавством України запроваджено принцип добровільності шлюбу. За змістом положень ч. 4 ст. 56 Сімейного кодексу будь-яке примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Таким чином, суд вважає, що несумісність характерів сторін, різні погляди на життя, а також факт припинення подружніх стосунків, небажання Позивача знаходитись у шлюбних відносинах з Відповідачем свідчать, що сім'я розпалась, примирення неможливе, шлюб слід розірвати. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-21 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) у грудні 2015 року звернулася до Святошинського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 21 листопада 2009 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] Позивач просить суд розірвати шлюб з відповідачем, посилаючись на те, що спільне життя між сторонами поступово погіршувалось, що в результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Відповідач не піклується про створення нормальних сімейних стосунків, ухиляється від виконання сімейних обовязків, з його ініціативи між сторонами відбуваються сварки, свідками яких стає дитина. Сторони по-різному дивляться на життя та сімю. Позивач вказує, що подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим. Сторони не проживають разом, не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбно-сімейні стосунки з червня 2015 р. Позивачка у судовому засіданні позов підтримала, наполягала на розірванні шлюбу, просила присвоїти дошлюбне прізвище. Відповідач у судові засідання 08.02.2016р. та 22.03.2016 р. належним чином повідомлений, про що є зворотні повідомлення в матеріалах справи (а.с.13, 18-20)не зявився, не просив надати строк для примирення, розглядати справу за його відсутності, тому суд вважає за можливе проводити судове засідання за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення суду. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. У судовому засіданні позивач наполягала на розірванні шлюбу, посилаючись на те, що примирення між ними не можливе. Згідно до ч.2 ст.112 СК України, суд, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам спільної дитини, що мають істотне значення. Суд, заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, вважає, що причини, що спонукали сторони на розірвання шлюбу є обґрунтованими, оскільки судом достовірно встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження сім»ї не можливе, також не вважає за необхідне проводити судове засідання за присутності дітей та з"ясування відносин між подружжям, оскільки на думку суду вказане може бути психологічною травмою по відношенню до дітей. Тому позов підлягає задоволенню, сторони не підтримують шлюбних стосунків, не ведуть спільного господарства, позивач наполягає на розірванні шлюбу, посилаючись на те, що примирення між ними не можливе.

Outcome: approved