Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-09 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON]) звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дочірній банк Сбербанку Росії» в особі Київського регіонального відділення № 39 АТ «Сбербанк Росії» (далі - відповідач, ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії»), в якому просить зобов'язати відповідача видати позивачу готівкою одноразовою операцією через касу, відповідно до Договору банківського вкладу № 56224/2 та Договору банківського рахунку № [NUMBER], з поточного рахунку № [NUMBER] у валюті, в якій укладено договір, суму вкладу та нараховані відсотки в розмірі 1 151 267,70 доларів США; зобов'язати відповідача погасити ощадні (депозитні) сертифікати на пред'явника серія СР номери 000283, 000284, 000293-000300, 017282-017294 шляхом видачі позивачу готівкою через касу відповідача в доларах США, одноразовою операцією по кожному Ощадному (депозитному) сертифікату, відповідну суму вкладу з нарахованими на даний вклад процентами. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 18.12.2009 року між ним та відповідачем було укладено Договір банківського рахунку № [NUMBER], згідно умов якого відповідач відкрив позивачу поточний рахунок, а 27.05.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір банківського вкладу № 56224/2, згідно умов якого позивач перераховує зі свого поточного рахунку, а відповідач приймає на рахунок позивача грошові кошти, які відповідач зобов'язується повернути на першу вимогу та нарахувати і сплатити 7,6% річних від суми вкладу в доларах США. Термін повернення вкладу - 29.05.2014 року. На даний час на поточному рахунку позивача зберігається 1 151 267,70 доларів США. 27.06.2014 року позивач звернувся до відповідача із заявою про видачу готівкою належних йому грошових коштів, однак одержав відмову, оскільки видачу готівкових коштів в іноземній валюті обмежено. Крім того, позивач є власником ощадних (депозитних) сертифікатів зі сплатою відсотків за користування коштами в розмірі 8% та 8,25% після настання строку вимоги за якими, звернувся до представника відповідача про виплату коштів та відсотків, але отримав відмову. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 02.07.2014 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Дочірній банк Сбербанку Росії» в особі Київського регіонального відділення № 39 АТ «Сбербанк Росії» про зобов'язання вчинити дії та справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з викладених у позовній заяві підстав та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував та просив в позові відмовити, оскільки відповідач діє згідно Постанови НБУ щодо обмеження видачі готівки в іноземній валюті. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Судом встановлено, що 18.12.2009 року між ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» (Банк) та [PERSON] (Клієнт) було укладено Договір банківського мультивалютного рахунку № [NUMBER], згідно умов якого Банк відкрив [PERSON] поточний рахунок та зобов'язався забезпечувати своєчасне зарахування коштів, що надійшли на рахунок Клієнта, відповідно до чинного законодавства та умов цього Договору; своєчасно здійснювати розрахункові операції. 27.05.2014 року ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» (Банк) уклало з [PERSON] (Вкладник) Договір банківського вкладу № 56224/2, згідно умов якого Вкладник перераховує з поточного рахунку, відкритого в Банку, а Банк приймає на депозитний рахунок Вкладника в доларах США або в Євро в користування грошові кошти в сумі 812 357,12 Євро на умовах цього Договору. У п. 1.2 Договору банківського вкладу № 56224/2 сторони погодили, що термін повернення вкладу 29.05.2014 року. Згідно п. 1.3 Договору банківського вкладу № 56224/2, процентна ставка за користування вкладом, що обліковується на рахунку, в доларах США встановлюється в розмірі 7,6% річних; в Євро встановлюється в розмірі 7,10% річних. У п. 3.1 Договору банківського вкладу № 56224/2 сторони погодили, що Банк зобов'язаний повернути вклад Вкладнику не пізніше терміну, вказаного у п. 1.2 цього Договору, на умовах, визначених Договором. Крім того, [PERSON] є власником Ощадних (депозитних) сертифікатів на пред'явника від 26.09.2013 року Серія СР № 017282, Серія СР № 017283, Серія СР № 017284, Серія СР № 017285, Серія СР № 017286, Серія СР № 017287, Серія СР № 017288, Серія СР № 017289, Серія СР № 017290, Серія СР № 017291, Серія СР № 017292, Серія СР № 017293, Серія СР № 017294, Серія СР № 017295 на загальну суму 1 300 000,00 доларів США зі сплатою відсотків в розмірі 8% річних та датою вимоги вкладу 26.06.2014 року та від 25.06.2013 року Серія СР № 017283, Серія СР № 017284, Серія СР № 017293, Серія СР № 017294, Серія СР № 017295, Серія СР № 0172896, Серія СР № 017297, Серія СР № 017298, Серія СР № 017299, Серія СР № 017300 на загальну суму 1 000 000,00 доларів США. зі сплатою відсотків в розмірі 8,25% річних та датою вимоги вкладу 27.06.2014 року (а. с. 12-34). Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є, договори та інші правочини. Згідно ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, як і розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначеного такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Як визначено у ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Згідно ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу ( вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов"язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім випадків зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, як і встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1065 ЦК України, ощадний (депозитний) сертифікат підтверджує суму вкладу, внесеного у банк, і права вкладника (володільця сертифіката) на одержання зі спливом встановленого строку суми вкладу та процентів, встановлених сертифікатом, у банку, який його видав. Як визначено у ст.. 13 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок», ощадний (депозитний) сертифікат - цінний папір, який підтверджує суму вкладу, внесеного у банк, і права вкладника (власника сертифіката) на одержання зі спливом встановленого строку суми вкладу та процентів, встановлених сертифікатом, у банку, який його видав. Згідно п. 5.3 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління НБУ № 516 від 03.12.2013 року, за умови настання строку вимоги вкладу (депозиту) банк здійснює платіж проти пред'явлення ощадного (депозитного) сертифіката. Погашення ощадних (депозитних) сертифікатів, які номіновані в національній валюті, та виплата процентів за ними здійснюються банками лише в національній валюті. Погашення ощадних (депозитних) сертифікатів, які номіновані в іноземній валюті, та виплата процентів за ними здійснюються банками в іноземній валюті, а за письмовою заявою вкладника або особи, уповноваженої на здійснення цієї операції, - у національній валюті за курсом Національного банку України на дату закінчення строку, що зазначений в ощадному (депозитному) сертифікаті, або на дату дострокового викупу сертифіката. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частина 1 ст. 625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Позивач на виконання умов Договору банківського вкладу № 56224/2 перерахував зі свого поточного рахунку на вкладний рахунок, відкритий в ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії», грошові кошти в доларах США, що не заперечується відповідачем. 27.06.2014 року, тобто після настання строку повернення вкладу, встановленого Договором банківського вкладу № 56224/2, [PERSON] звернувся до ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» із заявою, в якій просив негайно виплатити йому готівкою через касу Банку валютні готівкові кошти в сумі вкладу та нарахованих процентів у валюті вкладу. Так, згідно сальдової відомості ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії», на поточному рахунку № [NUMBER] [PERSON] обліковується 1 151 267,70 доларів США. (а. с. 35). Разом з тим, у листі від 01.07.2014 року ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» відмовило у виплаті, оскільки набрала чинності Постанова Правління Національного банку України «Про врегулювання діяльності фінансових установ та проведення валютних операцій» від 30.05.2014 року № 328, згідно якої обмежено видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати. Відповідно до статті 8 Конституції України, нормативно-правові акти приймаються на підставі Конституції України і повинні відповідати їй. Згідно ст. 56 Закону України «Про Національний банк України», Національний банк видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов'язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, банків, підприємств, організацій та установ незалежно від форм власності, а також для фізичних осіб. Нормативно-правові акти Національного банку видаються у формі постанов Правління Національного банку, а також інструкцій, положень, правил, що затверджуються постановами Правління Національного банку. Вони не можуть суперечити законам України та іншим законодавчим актам України і не мають зворотної сили, крім випадків, коли вони згідно з законом пом'якшують або скасовують відповідальність. Нормативно-правові акти Національного банку підлягають обов'язковій державній реєстрації в Міністерстві юстиції України та набирають чинності відповідно до законодавства України. Пункти 1, 3 Указу Президента України «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади» № 493/92 від 03.10.1992 року встановлюють, що нормативно-правові акти, які видаються міністерствами, іншими органами виконавчої влади, органами господарського управління та контролю і які зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер, підлягають державній реєстрації. Нормативно-правові акти набувають чинності через 10 днів після їх реєстрації, якщо в них не встановлено пізнішого строку надання їм чинності. Пункт 2 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади» № 731 від 28.12.1992 року зобов'язує міністерства, інші органи виконавчої влади, органи господарського управління та контролю своєчасно подавати на державну реєстрацію нормативно-правові акти, що зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер; не допускати випадків направлення на виконання нормативно-правових актів, що не пройшли державну реєстрацію та не опубліковані в установленому законодавством порядку. Пункт 4а Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, органів господарського управління та контролю, що зачіпають права, свободи та інтереси громадян або мають міжвідомчий характер, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 731 від 28.12.1992 року, вказує, що державній реєстрації підлягають нормативно-правові акти будь-якого виду (постанови, накази, інструкції тощо), якщо в них є одна або більше норм, що зачіпають соціально- економічні, політичні, особисті та інші права, свободи й законні інтереси громадян, проголошені й гарантовані Конституцією та законами України. Пунктом 15 цього ж Положення встановлено, що міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, органи господарського управління і контролю направляють для виконання нормативно-правові акти лише після їх державної реєстрації та офіційного опублікування. При направленні на виконання та опублікуванні нормативно-правового акта посилання на дату і номер державної реєстрації акта є обов'язковим. Проте, Постанова Правління Національного банку України № 328 від 30.05.2014 року на яку посилається ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» у листі від 01.07.2014 року в Міністерстві юстиції України не зареєстрована. Відповідно до статті 57 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти, що визначають права і обов'язки громадян, не доведені до відома населення у порядку, встановленому законом, є не чинними. Аналізуючи викладене, суд вважає, що Постанова Правління Національного Банку України № 245 від 30.05.2014 року на яку посилається відповідач у листі від 01.07.2014 року не може застосовуватись. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України на підтвердження виплати грошових котів в розмірі 1 151 267,70 доларів США за Договором банківського вкладу № 56224/2 та погашення ощадних (депозитних) сертифікатів ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» не надало. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Як визначено у ст.. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Так, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», а суд задовольняє позов повністю, то з відповідача в дохід Держави підлягають стягненню 3 654,00 грн. у відшкодування судового збору. Враховуючи викладене,

Outcome: approved