Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-02 00:00:00

24 червня 2014 року головний лікар КУ «Томашпільська центральна районна лікарня» О.М.Краківська звернулася до суду з даною заявою, в якій просить надати [PERSON] амбулаторну психіатричну допомогу в примусовому порядку без її згоди (при згоді її законного представника -матері [PERSON]). Заява обґрунтована наступним. 18 червня 2014 року до КУ «Томашпільська ЦРЛ» надійшла письмова заява від лікаря-психіатра Ремізевич А.В, жительки [ADDRESS] щодо надання амбулаторної психіатричної допомоги [PERSON], [INFO], [ADDRESS], яка з 2005 року перебуває на обліку в психіатричному кабінеті Томашпільської ЦРЛ з приводу хронічного психіатричного захворювання. [PERSON] 28 жовтня 2004 року скоїла суїцид (випила 37 таблеток галоперідолу-ретарду), лікувалася у реанімаційному відділенні ЦРЛ, звідки була переведена в ВПЛ; неодноразово лікувалася в стаціонарах обласної лікарні ім..Ющенка (з 22.06. по 11.08.2004 року, з 02.11.2004 по 04.05.2005 року, з 18.01 по 31.03.2006 року, у 2008 році двічі, з 05.01. по 15.03.2010 року, з 21.06. по 22.08.2011 року, з 10.01 по 18.03. 2013 року) з діагнозом «Шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу, Агато-абулічний тип дефекту помірного ступеню». Хвора потребує постійного амбулаторного лікування, схильна до суїцидних тенденцій, самоушкоджень. Захворювання носить безперервний тип, з короткими ремісіями; в періоди загострення хвора злобна, агресивна, схильна до нанесення тілесних ушкоджень, суїцидів. 18 червня 2014 року [PERSON] була представлена на ЛКК. 18 червня 2014 року [PERSON] була оглянута лікарем-психіатром Томашпільської ЦРЛ, яка зробила висновок, що є достатні підстави для обґрунтованого припущення про наявність у [PERSON] тяжкого психічного розладу, внаслідок чого остання може завдати значної шкоди своєму здоров'ю у зв'язку з погіршенням психічного стану, якщо їй не буде надана амбулаторна психіатрична допомога. Головний лікар О.М.Краківська зазначає, що заключенням ЛКК рекомендовано оформлення амбулаторного примусового лікування за місцем проживання. У судовому засіданні представник заявника-лікар-психіатр Ремізевич А.В. заявленіч вимоги підтримала повністю, вказала, що необхідність надання [PERSON] амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку пов'язана з тим, що у неї дійсно встановлено тяжкий психічний розлад, попросила заяву задовольнити, надати дозвіл на проведення амбулаторної психіатричної допомоги [PERSON] в примусовому порядку без її згоди при згоді її законного представника строком на шість місяців. Законний представник хворої [PERSON] мати [PERSON] погодилася із заявою, пояснила, що її донька [PERSON] повідомлена, що 3 липня 2014 року судом буде розглядатися справа щодо надання їй амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, однак остання відмовилася з'являтися до суду. Щодо стану її здоров'я, то донька дійсно потребує надання їй амбулаторної психіатричної допомоги. До судового засідання [PERSON] не з'явилася, про день, місце, годину розгляду справи повідомлена належним чином. Прокурор Конівець Д.А. вважає за можливе розглянути заяву у відсутності [PERSON] за станом її здоров"я, надати [PERSON] амбулаторну психіатричну допомогу в примусовому порядку без її згоди, однак за згодою її законного представника - матері останньої. Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши письмові докази та оцінивши всі докази по справі в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків: У відповідності до ч.2 ст. 12 Закону України «Про психіатричну допомогу» амбулаторна психіатрична допомога може надаватися без усвідомленої згоди особи або без згоди її законного представника у разі встановлення у неї тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона завдасть значної шкоди своєму здоров'ю у зв'язку з погіршенням психічного стану у разі ненадання їй психіатричної допомоги. Необхідність надання особі амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку, підтверджується висновком лікаря-психіатра та висновком комісії лікарів-психіатрів, які містять обґрунтування про необхідність надання такої допомоги. Оскільки судом встановлено, що [PERSON], [INFO], з 2005 року перебуває на обліку в психіатричному кабінеті Томашпільської ЦРЛ з приводу хронічного психіатричного захворювання, неодноразово лікувалася у стаціонарах обласної лікарні ім..Ющенка, 28 жовтня 2004 року скоїла суїцид (випила 37 таблеток галоперідолу-ретарду), лікувалася у реанімаційному відділенні ЦРЛ, звідки була переведена в ВПЛ; неодноразово лікувалася в стаціонарах обласної лікарні ім..Ющенка (з 22.06. по 11.08.2004 року, з 02.11.2004 по 04.05.2005 року, з 18.01 по 31.03.2006 року, у 2008 році двічі, з 05.01. по 15.03.2010 року, з 21.06. по 22.08.2011 року, з 10.01 по 18.03. 2013 року) з діагнозом «Шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу, апато-абулічний тип дефекту помірного ступеню», потребує постійного амбулаторного лікування, схильна до суїцидних тенденцій, самоушкоджень, захворювання носить безперервний тип, з короткими ремісіями, в періоди загострення хвора злобна, агресивна, схильна до нанесення тілесних ушкоджень, суїцидів і потребує постійного амбулаторного лікування, тому є достатні підстави для обґрунтованого припущення про наявність у [PERSON] тяжкого психічного розладу, внаслідок чого остання може завдати значної шкоди своєму здоров'ю у зв'язку із погіршенням психічного стану, якщо їй не буде надана амбулаторна психіатрична допомога, мати хворої, як законний представник, [PERSON] дала згоду на амбулаторне лікування її доньки [PERSON], а тому суд вважає заяву обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню, оскільки необхідність надання [PERSON] амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку у повному обсязі знайшло своє підтвердження у судовому засіданні. На підставі викладеного,

Outcome: approved