Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, в якому зазначив, що 11 липня 1980 року між ним та [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрований міським відділом РАГС м.Херсона, актовий запис №519. 14 травня 2013 року рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона по справі №666/2052/13-ц шлюб був розірваний. За час перебування у шлюбі позивач зазначає, що вони придбали нерухомість: квартиру, що розташована у [ADDRESS], та будинок, що розташований у м.Херсоні по вул.Комкова,112, також ними було придбано транспортні засоби: - автомобіль ВАЗ 21114, рік випуску 2005, д/н [NUMBER]; - причеп [NUMBER], рік випуску 2006, д/н [NUMBER], двоконтурний котел; пральна машина; плазмовий телевізор; фотоапарат (професійний); ноутбук з поворотним екраном; кухонний гарнітур; диванний комплекс; стінка меблева; спальний гарнітур (двоспальне ліжко, шафа, трюмо, 2 тумбочки, пуфік); полікарбонатна теплиця 3x6. В уточнених позовних вимогах позивач просить суд визнати за [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER], зареєстрований за адресою: [ADDRESS]) право власності на наступне майно: - 1/2 частину чотирикімнатної квартири за адресою: [ADDRESS], 73008; - легковий автомобіль ВАЗ 21114, рік випуску 2005, № кузова [NUMBER], № двигуна [NUMBER]. колір чорний, державний № [NUMBER], вартістю 35000 грн.; - причеп [NUMBER] Одиссей, рік випуску 2006, № кузова [NUMBER], колір синій, державний номер [NUMBER], вартістю 3000 грн.; -двоконтурний котел вартістю 2500 грн., кухонний гарнітур вартістю 3000 грн. Визнати за [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER], зареєстрована за адресою: [ADDRESS]) право власності на наступне майно: - 1/2 частину чотирикімнатної квартири за адресою: [ADDRESS], 73008; - пральну машину вартістю 1500 грн., плазмовий телевізор вартістю 8000 грн., фотоапарат (професійний) вартістю 5000 грн., ноутбук з поворотним екраном вартістю 6000 грн., диванний комплекс вартістю 3000 грн., стінку меблеву вартістю 2000 грн., спальний гарнітур (двоспальне ліжко, шафа, трюмо, дві тумбочки, пуфик) вартістю 4000 грн., полікарбонатну теплицю розміром 3х6 м вартістю 8000 грн. В судовому засіданні позивач та його представник не підтримали та просили не розглядати заявлені в позовній заяві вимоги про визнання за позивачем та відповідачем право власності на 1/2 частину кожному майна та статутного капіталу Приватного підприємства «Издательский дом «Компас». Крім цього [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання угоди купівлі-продажу легкового автомобіля недійсним. Зазначений позов було об'єднано ухвалою Дніпровського районного суду м.Херсона від 16.12.2013 року з первісним позовом [PERSON]. Згідно цього позову позивач зазначає, що в процесі судового розгляду йому стало відомо, що набутий ним та [PERSON] під час перебування у шлюбі легковий автомобіль був знятий останньою з обліку для продажу. Та без його згоди проданий [PERSON]. У зв'язку з чим, просить суд визнати недійсною угоду купівлі-продажу легкового автомобіля ВАЗ 21114, рік випуску 2005, № кузова [NUMBER], № двигуна [NUMBER], колір чорний, державний № [NUMBER](старий державний [NUMBER]), укладену між [PERSON] та [PERSON]. Також третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу удаваним, визнання укладеним договору довічного утримання, його розірвання, визнання права власності за нею та виселення, у якому зазначила, що їй стало відомо, що предметом розподілу спільного майна між [PERSON] та [PERSON] є квартира, розташована за адресою: [ADDRESS]. Зазначена квартира була згідно договору купівлі-продажу від 18.08.1999 року, продана [PERSON] [PERSON]. Однак [PERSON] вважає спірний договір удаваним, та таким, що вчинено сторонами для приховання іншого правочину, а саме - договору довічного утримання. Так після смерті [PERSON] вона стала єдиною власницею спірної квартири. Через сімейні обставини відповідачі продали свою квартиру, та зі згоди [PERSON] вселились до спірної квартири. Згодом позивач вирішила укласти з [PERSON] договір довічного утримання, однак з урахуванням певних обставин було вирішено укласти даний договір з [PERSON], однак з умовою, що вони укладуть договір купівлі-продажу. Після чого позивач переїде для лікування до своєї дочки в м.Сімферополь АРК, а відповідачі будуть надавати позивачу матеріальну допомогу для оплати лікування. Однак позивач зазначає, що відповідачі при укладенні спірного договору грошових коштів не сплачували та їй - онкохворій допомоги не надавали. У зв'язку з чим просить суд: - визнати договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON] 18.08.1999 року, та посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №3383, удаваним щодо предмету договору; - визнати, що в дійсності [PERSON] та [PERSON] укладений договір довічного утримання від 18.08.1999 року; - розірвати договір довічного утримання від 18.08.1999 року, укладений [PERSON] та [PERSON]; - визнати за [PERSON] право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS]; - визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право проживання в спірній квартирі та виселити [PERSON] та [PERSON] з квартири за адресою: [ADDRESS]; - стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати в рівних частках. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник підтримали заявлені позовні вимоги, та просили їх задовольнити. Позов [PERSON] не визнали, заперечували проти його задоволення. Відповідач [PERSON] та її представник у судовому засіданні заявлені [PERSON] позовні вимоги не визнали в повному обсязі, позов [PERSON] також не визнали, заперечували проти його задоволення. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі - продажу не визнав, заперечував проти його задоволення. Щодо заявленого позову [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та заявленого позову [PERSON] при винесенні судом рішення покладався на розсуд суду, оскільки заявлені у них позовні вимоги не зачіпають його інтересів, та не впливають на його права чи обов»язки. В судовому засіданні представник третьої особи [PERSON] заявлені нею позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Щодо заявленого позову [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та визнання договору купівлі - продажу при винесенні судом рішення покладалась на розсуд суду, оскільки заявлені позовні вимоги не зачіпають її інтересів, та не впливають на її права чи обов»язки. Вислухавши сторони та їх представників, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково, заявлені позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, згідно договору купівлі - продажу 18.08.1999 року, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №3383, [PERSON] продала [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS]. Згідно довідки, наданою ЖЕО ЖБК «Дніпровець» [PERSON] була зареєстрована в [ADDRESS], з 05.07.1994 року по 24.04.2009 року та спільно зареєстрована з [PERSON] та [PERSON] з 2001 року, чим підтверджується факт їх спільного проживання. Відповідно до наданих довідок [PERSON] перебувала на лікуванні з 1997 року по 2013 рік. Згідно ст.425 ЦК Української РСР 1963 року (який діяв на час укладання спірного договору) за договором довічного утримання одна сторона, що є непрацездатною особою за віком або станом здоров'я (відчужувач), передає у власність другій стороні (набувачеві майна) будинок або частину його, взамін чого набувач майна зобов'язується надавати відчужувачеві довічно матеріальне забезпечення в натурі у вигляді житла, харчування, догляду і необхідної допомоги. Крім цього згідно ч.2 ст.58 ЦК Української РСР 1963 року недійсною є угода, укладена лише про людське око, без наміру створити юридичні наслідки (мнима угода). Відповідно до ст.651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. З урахуванням викладеного, з позовних вимог та умов спірного договору вбачається, що в ньому зазначена символічна вартість квартири у розмірі 7076 гривень. Крім цього згідно наданої довідки ЖЕО ЖБК «Дніпровець» [PERSON] була зареєстрована у спірній квартирі більше десяти років. Також зі слів представника [PERSON] вбачається, що відповідачі сплачували лише половину вартості комунальних послуг, а іншу половину сплачувала її довірительниця. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON], підтвердили факт перебування [PERSON] на лікуванні вже тривалий час. Крім цього вона розраховувала на допомогу дітей, якої не надходило. Під час перебування її у лікарні в спірній квартирі [ADDRESS] залишались всі її речі. З чого вбачається, що між сторонами було укладено договір довічного утримання. Суд критично відноситься до показів свідків [PERSON] та [PERSON], допитаних в судовому засіданні, оскільки з їх пояснень неможливо достовірно встановити факт придбання майна або навпаки. З огляду на викладене, суд вважає, в цій частині заявлені [PERSON] позовні вимоги про визнання договору купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS], укладений [PERSON] та [PERSON] 18.08.1999 року, та посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 3383, удаваним щодо предмету договору, також про визнання, що в дійсності [PERSON] та [PERSON] укладений договір довічного утримання від 18.08.1999 року, про його розірвання та визнання за [PERSON] право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS], а також стягнення з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] судових витрат в рівних частках - підлягають задоволенню. Щодо заявлених [PERSON] позовних вимог про визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право проживання в квартирі, та виселення [PERSON] та [PERSON] з квартири за адресою: [ADDRESS] - задоволенню не підлягають. Оскільки згідно ст.ст.157, 116 ч.1 ЖК України член сім'ї власника житлового будинку може бути виселений без надання іншого житлового приміщення, якщо він систематично порушує правила проживання, робить неможливим для інших членів сім'ї спільне з ним проживання в одному будинку, а заходи попередження та впливу виявилися безрезультатними. Крім цього згідно ст.405 Цивільного кодексу України члени сім"ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Також з пояснень [PERSON] та [PERSON], наданих в судовому засіданні вбачається порушення їх прав, а саме: всупереч вимогам ч.3 ст.64 Житлового кодексу Української РСР [PERSON] чиняться їм перешкоди у проживанні у спірній кварирі, через що вони вимушено там зараз не проживають. Таким чином для виселенню з житлового приміщення бувших членів сім'ї власника потрібна обов'язкова ознака систематичності, тобто вчинення дій два та більше разів, з заходами попередження. Позивач [PERSON] всупереч ст.ст.10, 27 ЦПК України не надала та не довела в суді відповідними доказами обґрунтованість та законність заявлених вимог про виселення. Позовні вимоги стосовно визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право проживання в квартирі, та виселення [PERSON] та [PERSON] з квартири не можуть бути задоволені, оскільки факт спільного проживання знайшов підтвердження в судовому засіданні. Також згідно довідки ЖЕО ЖБК «Дніпровець» проживали втрьох в квартирі [ADDRESS] [PERSON] з 1994 року та [PERSON] та [PERSON] з 2001 року. Крім цього [PERSON] звернувся до суду із позовом [PERSON] та [PERSON] про визнання угоди купівлі-продажу легкового автомобіля недійсним. Зазначений позов було об'єднано ухвалою Дніпровського районного суду м.Херсона від 16.12.2013 року з первісним позовом [PERSON]. З довідки-рахунку серія ААВ №?304996 виданої ТОВ РОК «Південь-Експерт» 14.10.2013 [PERSON] продано і автомобіль марки ВАЗ 21114 двигун [NUMBER], кузов [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію [NUMBER], вартістю 42724,00 гривні. З даної довідки вбачається, що власником спірного автомобілю ВАЗ 21114, д/н [NUMBER], 2005 року випуску є [PERSON]. Однак ані новим власником спірного автомобіля [PERSON], ані продавцем - [PERSON] не надано до суду доказів, що підтверджують передачу коштів після продажу спірного автомобіля. Тим більше, що відповідно до ч.2 ст.65 СК України при укладенні договорів одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовного цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Відповідно до змісту ст.369 ЦК України, згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним автомобілем має бути висловлена письмово, крім того [PERSON] та її представник не довели, що [PERSON] надава згоду у бідь-якій формі щодо продажу спірного автомобіля. Відповідно до змісту ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п'ятою та шостою ст.203 цього Кодексу. Відповідно до змісту ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання угоди купівлі-продажу автомобіля недійсною підлягають задоволенню. Згідно ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Згідно ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 11.07.1980 року, та 14.05.2013 року шлюб розірвано рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона №666/2052/13. За час шлюбу вони придбали автомобіль ВАЗ 21114, державний номер [NUMBER], 2005 року випуску, чорного кольору, двигун №1596, кузов [NUMBER]. Згідно довідки-рахунку №?304996 від 14.10.2013 року, наданої ТОВ «Регіональна оціночна компанія «Південь-Експерт» вартість вищезазначеного автомобіля складає 42724,00 гривень. Крім цього вони придбали бортовий тентований причіп ОДАЗ модель «Одиссей» №81442, державний номер [NUMBER], 2006 року випуску, синього кольору, кузов [NUMBER]. В судовому засіданні з пояснень сторін по справі судом встановлена наявність та вартість, на яку сторони погодились, майна, яке придбане за час перебування [PERSON] та [PERSON] та ними не заперечувалось, та яке підлягає розподілу, а саме: - двоконтурний котел вартістю 2500 гривень; - кухонний гарнітур, вартістю 3000 гривень; - пральну машину, вартістю 1500 гривень; - диванний комплекс, вартістю 3000 гривень; - стінку меблеву, вартістю 2000 гривень; - спальний гарнітур, вартістю 4000 гривень. Таким чином, в силу ст.60 СК України, зазначене вище майно є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON]. Тому в цій частині суд вважає, заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог [PERSON] про розподіл наступного майна: двоконтурний котел вартістю 2500 грн., плазмовий телевізор вартістю 8000 грн., фотоапарат (професійний) вартістю 5000 грн., ноутбук з поворотним екраном вартістю 6000 грн., полікарбонатну теплицю розміром 3х6 м вартістю 8000 грн., то ані до матеріалів позову, ані в судовому засіданні позивачем чи його представником не надано доказів, що підтверджують придбання зазначеного майна у період перебування у шлюбі та їх вартості, крім цього в судовому засіданні зі слів сторін вбачається, що зазначене майно відсутнє. З урахуванням викладеного суд вважає в цій частині заявлені [PERSON] позовні вимоги задоволенню не підлягають. Крім цього згідно частини 1 статті 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. У відповідності до частини 4 цієї статті присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. З пояснень [PERSON] та [PERSON], наданих в судовому засіданні встановлено, що спірний автомобіль перебуває у них, у розібраному стані. З урахуванням згоди [PERSON] в судовому засіданні щодо присудження йому грошової компенсації, суд, на підставі ст.70 СК України, вважає за необхідне розподілити майно, набуте за час шлюбу подружжям [PERSON] та [PERSON], наступним чином, визнавши [PERSON] право власності на причеп [NUMBER] Одиссей; двоконтурний котел; кухонний гарнітур; пральну машину; диванний комплекс; стінку меблеву; спальний гарнітур.За [PERSON] визнати право власності на легковий автомобіль ВАЗ 21114, рік випуску 2005, вартістю 42724,00 гривень. Та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію за перевищення її частки у спільному майні подружжя у сумі 11862,00 гривень.

Outcome: partial