Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-13 00:00:00

Своїм позовом до суду позивач просила визнати за нею право власності на цілий житловий будинок № 11 з надвірними будівлями по провулку Прикордонників в с. Голубече, Крижопільського району Вінницької області. В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що 23 травня 1976 року в Крикливецькій сільській раді Крижопільського району був зареєстрований шлюб між нею - [PERSON] та [PERSON]. Після реєстрації шлюбу їй було присвоєне прізвище "Крайнєй", що підтверджується витягом з держреєстру актів цивільного стану громадян про шлюб. Рішенням Крижопільського районного суду від 08 вересня 1988 року шлюб між ними було розірвано та поділено їхнє майно - житловий будинок № 11 з надвірними будівлями по провулку Прикордонників в с. Голубече, Крижопільського району Вінницької області. Було вирішено визнати за нею право власності на 1/2 частину даного домоволодіння та виділити її в натурі цілий будинок з надвірними будівлями вартістю 7020 руб., а за [PERSON] визнано право власності на 1/2 частину цього домоволодіння та вирішено стягнути з неї на його користь 3510 руб., тобто грошову компенсацію за 1/2 частину будинку. На підставі рішення Крижопільського районного суду від 08 вересня 1988 року за позивачкою зареєстровано право власності лише на 1/2 частину спірного будинку. 26 травня 1993 року між позивачкою та [PERSON] в Голубецькій сільській раді між ними була укладена мирова угода, згідно якої вона відмовлялася від стягнення з [PERSON] аліментів на утримання їхніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON] - [INFO], а [PERSON] відмовлявся від сплати йому грошової компенсації в сумі 3510 руб, згідно рішення Крижопільського районного суду від 08 вересня 1988 року. З тих пір і по даний час вона користується цілим будинком № 11 з надвірними будівлями, що знаходиться в провулку Прикордонників в с. Голубече, Крижопільського району, Вінницької області. 02 листопада 1993 року вона уклала шлюб із [PERSON] і їй було присвоєне прізвище "Рудницька". На даний час вона вирішила продати вищевказаний будинок, але виявилося, що юридично вона є власником лише половини будинку, в зв'язку з чим я вимушена звернутися до суду за захистом свого права власності на будинок, оскільки [PERSON] 13 січня 2012 року помер. Згідно вищевказаного рішення Крижопільського районного суду від 8 вересня 1988 року при розподілі спільного сумісного майна подружжя їй виділено в натурі цілий житловий будинок № 11 з надвірними будівлями вартістю 7020 руб. по провулку Прикордонників в с. Голубече, Крижопільського району, Вінницької області, а на користь [PERSON] було вирішено стягнути з неї 3510 руб., тобто грошову компенсацію за 1/2 частину будинку, але, як вказувалося вище, за нею зареєстровано право власності лише на 1/2 частину житлового будинку. Таким чином вона була змушена звернутись до суду із даним позовом, оскільки інакшим чином не може реалізувати свої законні права та інтереси. Позивач в своїй заяві до суду просила позов задовольнити, справу розглянути в її відсутність. Відповідач в судове засідання не зявився, але надіслав заяву, в якій просив справу розглянути в його відсутність, так як він не заперечує проти задоволення позову. Вивчивши подані матеріали справи, суд вважає позов підлягаючим задоволенню зі слідуючих підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 23 травня 1976 року в Крикливецькій сільській раді Крижопільського району був зареєстрований шлюб між позивачкою та [PERSON]. Рішенням Крижопільського районного суду від 08 вересня 1988 року шлюб між ними було розірвано та поділено їхнє майно - житловий будинок № 11 з надвірними будівлями по провулку Прикордонників в с. Голубече, Крижопільського району Вінницької області. Було вирішено визнати за нею право власності на 1/2 частину даного домоволодіння та виділити її в натурі цілий будинок з надвірними будівлями вартістю 7020 руб., а за [PERSON] визнано право власності на 1/2 частину цього домоволодіння та вирішено стягнути з неї на його користь 3510 руб., тобто грошову компенсацію за 1/2 частину будинку. На підставі рішення Крижопільського районного суду від 08 вересня 1988 року за позивачкою зареєстровано право власності лише на 1/2 частину спірного будинку (а.с. 7). 26 травня 1993 року між позивачкою та [PERSON] в Голубецькій сільській раді між ними була укладена мирова угода (а.с. 8), згідно якої вона відмовлялася від стягнення з [PERSON] аліментів на утримання їхніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON] - [INFO], а [PERSON] відмовлявся від сплати йому грошової компенсації в сумі 3510 руб, згідно рішення Крижопільського районного суду від 08 вересня 1988 року. Відповідно до ст. 392 ЦК України, особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності: 1) якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобов'язальних відносинах; 2) у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Передумовою для застосування цієї статті є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Тобто позивачем у позовах про визнання права власності може бути лише особа, яка вже є власником, що в даному випадку і є. Стаття 182 ЦК України передбачає, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до пункту 9 ч. 1 ст. 27 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" "1. Державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: 9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно". В зв'язку з тим, що в позивача відсутні інші можливості захистити своє право власності на будинок, який фактично переданий їй у власність рішенням Крижопільського районного суду від 08 вересня 1988 року, але належним чином не була затверджена мирова угода між позивачкою та [PERSON], вона вимушена звернутися до суду з даним позовом. Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права можуть виникати з рішення суду у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Частиною 2 ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З огляду на вищенаведене, визнання за [PERSON] права власності на вказане нерухоме майно відповідає вимогам закону. На підставі ст.ст. 316-321, 328, 367 ЦК України,

Outcome: approved