Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-12 00:00:00

04.07.2017 року [PERSON] звернулася до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, що продовжує навчання. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала. Пояснила, що у них з відповідачем є спільна дитина дочка [PERSON] [INFO], яка після досягнення повноліття продовжила навчання в Інституті філології Київського національного університету імені [PERSON]. Форма навчання денна. Строк закінчення навчання 30 червня 2019 року. Навчається на бюджеті. Стипендії не отримує. Проживає на квартирі. В звязку з навчанням дочка потребує матеріальної допомоги, яку по мірі можливості вона надає, але цього є недостатньо. Ідуть витрати на харчування, придбання підручників, канцелярського приладдя, оплату проїзду, оплату тимчасового проживання за місцем навчання. Просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітньої дочки, що продовжує навчання в розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку на період навчання дочки. Відповідач [PERSON] позов визнав частково. Зважаючи на наявність на його утриманні двох неповнолітніх дітей на яких він сплачує аліменти в розмірі 1/3 частини від заробітку, на наявність у нього ряду захворювань він згоден сплачувати аліменти на утримання повнолітньої доньки, що продовжує навчання в розмірі 1200 грн. щомісячно. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявилася, але направила на адресу суду заяву про проведення розгляду справи у її відсутності. В заяві наполягає на задоволенні позову її матері. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Встановлено, що сторони мають спільну дочку [PERSON] [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про її народження (а.с. 4). Дочка сторін [PERSON], після закінчення школи продовжила навчання в Інституті філології Київського національного університету імені [PERSON]. Термін закінчення навчання 30 червня 2019 року (а.с.31). Відповідно до ч.1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і в зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч.1 ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При встановленні судом факту потреби в утриманні повнолітньої дитини, суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов'язок обох батьків по наданню відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. У пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба в зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.ч.1,4 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Матеріали справи свідчать про те, що відповідач є військовослужбовцем, інвалідності немає. За станом здоровя потребує постійного лікування, хворіє на цукровий діабет. Має дохід за червень липень 2017 року -16093,95 грн. За рішенням суду сплачує аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини від свого заробітку (а.с.42-56). Разом з тим, обов'язок по утриманню повнолітньої дочки в період її навчання не може бути покладений виключно на матір дитини зважаючи на її заробіток. Відтак, можливо зробити висновок, що дочка сторін у зв'язку з продовженням навчання потребує матеріальної допомоги зі сторони відповідача, а останній може надавати таку матеріальну допомогу. За наведених обставин суд приходить до висновку, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього дочки [PERSON] [INFO], яка продовжує навчання та у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги. Отже, при визначенні розміру аліментів, які слід стягнути з відповідача на утримання повнолітньої дочки, що продовжує навчання, суд враховує обставини, визначені в ст.182 СК України, а саме стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище відповідача, ту обставину, що відповідач повинен нести затрати на лікування, наявність на його утриманні двох неповнолітніх дітей на утримання яких він сплачує аліменти в розмірі 1/3 частини від свого заробітку, також судом враховується розмір прожиткового мінімуму, який існує в державі для працездатних осіб на час винесення судом рішення, ту обставину, що дочка сторін, як повнолітня особа, повинна і самостійно приймати заходи до власного матеріального забезпечення та визначає їх у розмірі 1/8 частини від заробітку відповідача щомісячно. Судові витрати підлягають до стягнення з відповідача на користь держави на підставі ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial