Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-09 00:00:00

29.01.2015 року [PERSON] звернувся в суд з позовом Державного підприємства «Волинський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі та відшкодування моральної шкоди. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що з вини відповідача рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29.10.2014 року, яке ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 18.12.2014 року в частині поновлення його на роботі не виконувалось більше двох місяців. Лише 05.01.2015 року відповідач поновив позивача на посаді начальника метрологічного центру, про що було видано наказ № 1-к від 05.01.2015 року. Крім того, вказує, що відповідач не виплатив йому середній заробіток за час затримки виконання вищевказаного рішення суду, а саме з 30.10.2014 року. Позивач просить суд, стягнути з Державного підприємства «Волинський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» в його користь середній заробіток за час затримки виконання рішення суду в розмірі 12364,20 грн. та моральну шкоду в розмірі - 3000,00 грн. Представник відповідача Державного підприємства «Волинський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, проте належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явився, проте подав суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності. Просив суд позов задовольнити. Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності осіб, які не з'явились по наявних матеріалах справи. Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. При розгляді даної цивільної справи встановлено, що між сторонами існує трудовий спір. 29.10.2014 року рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області поновлено [PERSON] на посаді начальника метрологічного центру Державного підприємства «Волинський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації». Стягнуто з Державного підприємства «Волинський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» в користь [PERSON] 26376 грн. 96 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Стягнуто з Державного підприємства «Волинський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» в користь [PERSON] 1000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди. Рішення в частині поновлення на роботі допущено до негайного виконання (а.с. 4, 5). Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 18.12.2014 року вищевказане рішення суду залишене без змін (а.с. 7, 8). На виконання вказаного рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29.10.2014 року видано виконавчі листи, які позивач направив до Другого відділу Державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції на виконання. Проте, дане рішення в частині поновлення [PERSON] на роботі на посаді начальника метрологічного центру виконане відповідачем лише 05.01.2015 року, що підтвержується наказом № 1-к від 05.01.2015 року (а.с. 11). Ст. 235 КЗпП України передбачено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Відповідно до ст. 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці заробітку за час затримки. В судовому засіданні встановлено, що саме з вини відповідачів виникла затримка виконання рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29.10.2014 року про поновлення [PERSON] на роботі. Визначаючи розмір середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, суд виходив з наступного. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29.10.2014 року встановлено, що середньоденна заробітна плата [PERSON] за останніх два календарних місяці до дня звільнення становила 274,76 грн. Відповідно до ч. 3. ст. 61 ЦПК України передбачено, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що в Державному підприємстві «Волинський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» діє п'ятиденний робочий тиждень з загальною кількістю відпрацьованих годин на тиждень із однаковою тривалістю робочого часу на день 8 год. В період з 01.01.2015 по 04.01.2015 року підприємство не працювало. Отже, розмір середнього заробітку [PERSON] за весь час затримки відповідачем виконання рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29.10.2014 року в період з 30.10.2014 року по 04.01.2015 року становить 12364,20 грн. (274,76 грн. х 45 (кількість робочих днів). Таким чином, враховуючи ту обставину, що з вини відповідача виникла затримка виконання рішення суду про поновлення [PERSON] на роботі, вимога позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі в розмірі - 12364,20 грн. підлягає до задоволення за період з 30.10.2014 року по 04.01.2015 року. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Як роз'яснив Верховний суд України у п.9 постанови Пленуму від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової ) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках потерпілого, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Враховуючи ту обставину, що шкода заподіяна позивачу сталась з вини відповідача, що спричинили позивачу моральні страждання, порушення нормальних життєвих зв"язків, суд знаходить позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди підставними, тому з Державного підприємства «Волинський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» слід стягнути в користь позивача моральну шкоду в розмірі 3000,00 грн. Разом з тим, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь держави суму в розмірі 243,60 грн. судового збору.

Outcome: approved