Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-18 00:00:00

[PERSON] звернулась із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач в обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 03.09.2001 року, мають четверо неповнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO], доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Однак протягом останніх років відносини з чоловіком стали псуватись, чоловік перестав дбати про матеріальне благополуччя сім'ї, став зловживати алкогольними напоями, на ґрунті чого між ними стали виникати суперечки, свідками яких стають діти, що негативно пливає на їх психологічний розвиток. З урахуванням наведеного просить шлюб розірвати, оскільки його збереження суперечить її інтересам та інтересам дітей. [PERSON] у підготовчому судовому засіданні 17.10.2018 року підтримала заявлені вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в підготовчому судовому засіданні позов не визнав, заявив клопотання про надання строку для примирення з метою зберегти шлюб. Згідно ухвали Березнівського районного суду Рівненської області від 17.10.2018 року сторонам у справі було надано строк для примирення тривалістю два місяці. В судове засідання 19.02.2019 року позивач надіслала заяву, у якій вказала, що відповідач свою поведінку на краще не змінив, а тому вона наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 19.02.2019 року позов не визнав, вказуючи, що матір дружини втручається у їх подружнє життя і налаштовує дружину проти нього. Відповідно до положень п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті. Суд, заслухавши сторін, дослідивши докази, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Згідно свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] від 03.09.2001 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбу з 03.09.2001 року. Сторони є батьками неповнолітніх дітей: доньки [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO], доньки [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідними свідоцтвами. Згідно положень ч.1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя, і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом, встановлено, що сторони не підтримують подружніх відносин, позивач після завершення наданого судом строку для примирення наполягає на розірванні шлюбу, в зв'язку з чим суд приходить до висновку про наявність підстав для постановлення рішення про задоволення позову в частині розірвання шлюбу та стягнення судових витрат. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі наведеного, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені та документально підтверджені судові витрати по оплаті судового збору (квитанція від 23.08.2018 року у розмірі 704 грн. 80 коп.). Щодо позовної вимоги [PERSON] про визначення після розірвання шлюбу місця проживання дітей з нею, то вона не підлягає до задоволення, так як позовна заява не містить будь-якого обгрунтування даної вимоги, суду не були представлені будь-які докази щодо необхідності визначення місця проживання дітей саме з позивачем, дана вимога відображена лише у прохальній частині позовної заяви. З урахуванням даної обставини суд вважає за необхідне роз"яснити позивачці її право звернутись з вазаної вимогою відповідно до положень ст.161 Сімейного кодексу України. Крім того, суд звертає увагу, що неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON] досягли чотирнадцятирічного віку, а тому згідно положень ст.160 Сімейного кодексу України можуть самостійно визначати, з ким з батьків проживати.

Outcome: partial