Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-06 00:00:00

16 січня 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Свої вимоги обгрунтовує тим, що йому належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS] відповідно до договору купівлі-продажу від 14.09.2001. За вказаною адресою проживає та зареєстрований його син [PERSON], а також колишня дружина [PERSON], з якою шлюб розірвано рішенням Нововолинського міського суду від 23 жовтня 2017 року. З 2014 року відповідач не проживає у спірній квартирі без поважних причин, її майна та особистих речей у квартирі немає. Ніяких перешкод у користуванні житлом йому не чинилося. Відповідач не виконує обов'язків з утримання житла, у зв'язку з чим він вимушений нести зайві витрати по оплаті комунальних послуг. Оскільки реєстрація відповідача в спірному житловому будинку є перешкодою у вільному розпорядженні нею своєю власністю, а добровільно вона знятись з реєстрації не бажає, тому просить усунути перешкоди у користуванні квартирою, що за адресою: [ADDRESS], та визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS]. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав наведених у позовній заяві, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] до початку судового засідання, будучи належним чином повідомленою про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження через оголошення на сайті «Судова влада України», у визначений судом строк відзиву на позовну заяву не подала. Відповідно до ч.7 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] дала показання про те, що позивач є її братом. Він з колишньою дружиною [PERSON] давно не проживає разом через погіршення сімейних стосунків, вона приблизно у 2014 році виїхала із спірної квартири та забрала всі свої речі. З того часу вона її більше не бачила. Ніхто не чинив перешкод відповідачу у користуванні житлом. На даний час [PERSON] проживає в [ADDRESS] в батьківській хаті. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала суду, що проживає по сусідству із позивачем. Він близько чотирьох років не проживає із колишньою дружиною [PERSON] у квартирі за адресою: [ADDRESS]. Відповідач пізніше розповідала їй, що зараз проживає в с.Морозовичі. Їй відомо, що подружжя розлучалось мирно, без скандалів та претензій один до одного, відповідач забрала із спірної квартири свої особисті речі. Заслухавши пояснення представника позивача, показання свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов є підставним і підлягає задоволенню в зв'язку з наступним. З копії договору купівлі-продажу від 14 вересня 2001 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05 січня 2018 року слідує, що власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] (а.с.4, 5-6). Як вбачається із довідки ЖКП №2 від 04.01.2018 та копії будинкової книги, відповідач [PERSON]зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.9-12, 13). Як зазначено в акті від 04.01.2018, складеному працівниками ЖКП №2, відповідач [PERSON]за місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS] не проживає з квітня 2014 року (а.с.14). Відповідно до ст. ст. 319 ч. 1, 321 ч. 1, 391 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та права розпорядження своїм майном. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Згідно із правовою позицією Верховного Суду України у справі №6-2931цс16 право особи на користування чужим майном (спірним житловим будинком) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень частини другої статті 406 ЦК України, якщо така особа не являється членом сім"ї власника. В порядку ч.2 ст.406 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] користувалась квартирою [ADDRESS], як дружина власника, проте на даний час шлюб між ними розірвано, між сторонами відсутня угода про користування ними спірним жилим приміщенням. Будучи зареєстрованою у спірній квартирі, проти чого власник житла [PERSON] заперечує, відповідач [PERSON] порушує його права та законні інтереси. Створювані нею перешкоди полягають у тому, що її реєстрація у вказаному житловому будинку позбавляє позивача як власника можливості вільно володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, що є обставиною, яка має істотне значення. Відтак, суд вважає докази, надані позивачем на підтвердження заявлених вимог, переконливими і приходить до висновку про необхідність усунунення перешкод позивачу [PERSON] у користуванні квартирою, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], та визнання відповідача [PERSON] такою, що втратила право на користування квартирою [ADDRESS]. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір в дохід держави в розмірі 640,00 грн. підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved