Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-02 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про позбавлення права користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання. Представник позивачки [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, просила позов задовольнити. Із позовної заяви [PERSON], вбачається, що у 1987 році відповідачка була зареєстрована в будинку, який належить позивачці та знаходиться за адресою: [ADDRESS]. На момент подання позовної заяви відповідачка не проживає у вказаному, належному позивачці житловому будинку більше восьми років. Просить визнати відповідачку такою, що втратила право на користування житловим будинком та зобов'язати третю особу зняти відповідачку з реєстрації місця проживання. Відповідачка - [PERSON], в судове засідання не з'явилася, хоч про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Причина неявки суду не відома. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності із вказаними вище обставинами дає судові підстави для застосування положень ч. 4 ст. 169, ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Представник третьої особи УДМС України в Івано-Франківській області - [PERSON], в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву із клопотанням про розгляд справи без участі представника третьої особи. Проти позовної заяви не заперечує. Суд, вислухавши представника позивачки, свідків, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підставний і підлягає до часткового задоволення із таких підстав. У відповідності до вимог ст.ст. 10, 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як встановлено в судовому засіданні, відповідно до копії свідоцтва про право на домоволодіння від 07 квітня 1969 року (а.с. 8), [PERSON] належить домоволодіння на праві особистої власності, яке розташоване в [ADDRESS]. Згідно з довідкою № 2471 від 28.07.2014 р. виданою виконкомом Косівської міської ради Косівського району Івано-Франківської області (а.с. 10), суд встановив, що у зв'язку із зміною нумерації житлових будинків та перейменуванням назв вулиць м. Косова, житловий будинок по [ADDRESS], раніше мав адресу [ADDRESS]. Відповідно до довідки № 2436 від 24.07.2014 р. виданою виконкомом Косівської міської ради Косівського району Івано-Франківської області (а.с. 9), суд встановив, що відповідачка [PERSON] 1970 р.н., входить до складу сім'ї зареєстрованих за адресою [ADDRESS]. Власником житлового будинку є позивачка. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що відповідачка, вже понад вісім років не проживає у господарстві за адресою [ADDRESS], що належить [PERSON] Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Ст. 72 ЖК України встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника втрачає право на користування цим приміщенням у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В силу вимог п. 1 ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою). Отже, відповідачка не проживає у вищевказаному житловому будинку, понад строки встановлені законодавством, а тому її слід визнати такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Вирішуючи вимогу про зобов'язання третьої особи зняття з реєстрації відповідачки в належному позивачці житловому приміщенні, суд виходить з наступного. Згідно зі ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Статтею 7 цього ж Закону встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, аналізуючи дані норми закону, суд вбачає, що прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням вже є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації, а тому додатково зобов'язувати уповноважений на це орган знімати особу з реєстрації є передчасним, оскільки до прийняття судом рішення про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, спір з таким органом відсутній. З такого роду вимогою сторона вправі звертатись до суду в разі відмови в знятті з реєстраційного обліку особи, яка визнана за рішенням суду такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Отже, на підставі наведеного, суд вважає що позов [PERSON], слід задовольнити частково. На підставі ст. ст. 71, 72 ЖК України, ст. 405 ЦК України, ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" та

Outcome: partial