Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-21 00:00:00

В грудні 2020 року позивач звернувся до суду із позовом про зняття арешту з майна, який обґрунтував тим, що Гайсинським районним судом Вінницької області від 01.03.2017 року було винесення рішення по цивільній справі №129/181/17 про стягнення з нього аліментів на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходів , але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 18.10.2017 року народження і до її повноліття. Деснянським районним відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на підставі виконавчого листа №129/181/17 від 03.03.2017 року було винесено постанову про накладення арешту на все майно позивача, яке належить йому на праві власності. Накладені на позивача стягнення за постановою державного виконавця Деснянського РВ ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Вахрамєєвою Я.В. від 19.11.2020 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника та за постановою державного виконавця Деснянського РВ ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Вахрамєєвою Я.В. від 11.11.2020 року про накладення штрафу станом на 15.12.2020 року позивачем виплачені та заборгованість відсутня. Таким чином на даний час на належне позивачу майно безпідставно накладено арешт, чим порушені його майнові права щодо розпорядження власністю. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 22.12.2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 15.07.2021 року, яка занесена до протоколу судового засідання залучено до участі у справі в якості третьої особи: [PERSON] . Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача: Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Третя особа: [PERSON] також в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Суд, дослідивши письмові матеріали справи та усі докази у їх сукупності, вважає, що позовна заява не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Відповідно до копії виконавчого листа №129/181/17, виданого Гайсинським районним судом Вінницької області 03.03.2017 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно з 18.01.2017 року і до її повноліття. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів згідно виконавчого листа №129/181/17, виконаного державним виконавцем Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Вахрамєєвою Я.В. вбачається, що загальний розмір заборгованості [PERSON] станом на 01.11.2020 року становить 89849,20 грн. Постановою державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Вахрамєєвої Я.В. від 11.11.2020 року в межах виконавчого провадження №54551137 за наявності заборгованості сплати аліментів за виконавчим листом №129/1818/17, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки накладено на боржника штраф у розмірі 30% від суми заборгованості - 89849,20 грн., що складає - 26954,76 грн. Заявою від 30.10.2020 року [PERSON] просив перерахувати заборгованість по аліментах в межах виконавчого провадження №54551137. Постановою державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Вахрамєєвої Я.В. від 19.11.2020 року звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника [PERSON] в межах виконавчого провадження №54551137. Розпорядженням державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Вахрамєєвої Я.В. від 11.11.2020 року зараховано грошові кошти у розмірі 3461,05 грн., що надійшли 06.11.2020 року 98834,12 грн., що надійшли 09.11.2020 року при примусовому виконанні виконавчого листа №129/1818/17, виданого 03.03.2017 року. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта Деснянським районним відділом державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) постановою від 22.06.2018 року № 54551137 накладено арешт на все майно [PERSON] . З матеріалів справи убачається, що в Деснянському районному відділі державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебувало два виконавчі провадження: №54551137 з виконання виконавчого листа №129/1818/17, що був виданий Гайсинським районним судом Вінницької області 03.03.2017 року про стягнення з позивача на користь третьої особи аліментів на утримання доньки [PERSON] та № [NUMBER] з виконання виконавчого листа №129/2599/18, що був виданий Деснянським районним судом м. Києва 19.07.2019 року про стягнення з позивача на користь третьої особи неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання малолітньої дитини. При цьому, постановою головного державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Заяць О.В. від 09.06.2021 року закінчено виконавче провадження №59850777 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання малолітньої дитини у розмірі 23357,02 грн. Виконавчий лист №129/2599/18 був виданий Деснянським районним судом м. Києва 19.07.2019 року. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Статтею 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» визначено, що речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов`язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом, в Україні формується та діє єдиний Державний реєстр прав, який базується на державному обліку земельних ділянок усіх форм власності та розташованого на них іншого нерухомого майна, реєстрації речових прав на об`єкти нерухомого майна, їх обмежень та правочинів щодо нерухомого майна, державна реєстрація прав базується на кадастровому номері, присвоєному у встановленому законом порядку. Згідно з частиною 1 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав. Згідно п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» при розгляді справ судам належить звертати увагу на те, чи додержані відповідною службовою особою вимоги закону про опис та арешт майна. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» та частини другої статті 114 ЦПК України позови про зняття арешту з нерухомого майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини (виключна підсудність). За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Згідно статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Частиною 3 статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. У відповідності до ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Відповідно до ч. 1 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» уразі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Згідно ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Згідно ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Звертаючись до суду із позовом, позивач ставить перед судом вимоги про зняття арешту з його майна. Як на підставу для задоволення позовних вимог зазначає про те, що накладені на нього стягнення за постановою державного виконавця Деснянського РВ ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Вахрамєєвою Я.В. від 19.11.2020 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника та за постановою державного виконавця Деснянського РВ ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Вахрамєєвою Я.В. від 11.11.2020 року про накладення штрафу станом на 15.12.2020 року позивачем виплачені та заборгованість відсутня. Однак, погодитися з вказаними доводами суд не може оскільки позивачем не надано належного підтвердження виконання в повному обсязі зобов`язань за виконавчим листом №129/1818/17, що був виданий Гайсинським районним судом Вінницької області 03.03.2017 року про стягнення з позивача на користь третьої особи аліментів на утримання доньки [PERSON] в рамках виконавчого провадження №54551137 (постанова про закінчення виконавчого провадження). А надана постанова головного державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Заяць О.В. від 09.06.2021 року про закінчення виконавчого провадження №59850777 лише свідчить про виконання позивачем зобов`язань за виконавчим листом, що виданий 19.07.2019 року Деснянським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання малолітньої дитини. При цьому позивач не позбавлений можливості звернутися до головного державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Заяць О.В. із заявою про зняття арешту з майна боржника, оскільки при винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження виконавцем не було знято арешт з його майна, а також оскаржити дії державного виконавця шляхом звернення до суду із скаргою в порядку контролю за виконанням судового рішення у випадку, якщо виконавче провадження не закрито. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до частини шостої статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Цивільним процесуальним кодексом України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, які мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга ст. 78 ЦПК України). За положеннями ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Законодавець виключає збирання доказів судом, що стосується предмета спору, з власної ініціативи, за винятком витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом, як передбачено частиною сьомою статті 81 ЦПК України. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог не підтверджені належними доказами, а тому позов є необґрунтований та недоведений, в зв`язку з чим в його задоволенні слід відмовити.

Outcome: dismissed