Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-06 00:00:00

Вишгородське районне комунальне підприємство «Вишгородтепломережа» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за опалення, вказавши, що відповідно до ч. 4 ст. 19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», ВРКП «Вишгородтепломережа» надає послуги з централізованого опалення споживачам в оселі їх будинку, що знаходиться у [ADDRESS] , в межах балансової належності. Відповідач [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS] та є абонентом ВРКП «Вишгородтепломережа» та користується комунальною послугою з централізованого опалення. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та ст. 162 ЖК України, споживач зобов`язаний оплачувати вказані послуги у строки, встановлені договором або законом. ВРКП «Вишгородтепломережа» направляло відповідачу поштою проект договору, згідно з типовим договором про надання послуг з централізованого опалення, однак відповідач договір не підписав. [PERSON] свої обов`язки не виконує та не зважаючи на наявність боргу, оплату послуг не здійснює, у зв`язку із чим, виникла заборгованість у сумі 20 777, 01 гривень. Тому позивач був змушений звернутися до суду з даним позовом та просив стягнути з відповідача заборгованість у загальній сумі 20 777, 01 грн. та витрати по сплаті судового збору у сумі 1600,00 грн. Представник позивача у судове засідання не з`явився. Будучі присутнім у судовому засіданні позовні вимоги підтримував у повному обсязі із викладених у позові підстав. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися. Представник відповідача будучі присутньою у судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала у повному обсязі. Крім того, відповідачем до суду було подано відзив на позовну заяву, згідно якого вказав, що посилання позивача на той факт, що ним надавалися послуги з централізованого опалення споживачам в оселі будинку, що знаходяться у [ADDRESS] не відповідають дійсності, оскільки така послуга, як централізоване опалення може надаватися в будинках, які приєднані до централізованої системи теплопостачання. Будинок по [ADDRESS] не приєднаний до системи централізованого опалення, що підтверджується копією Акту здачі в експлуатацію зазначеного будинку, натомість обладнаний автономним опаленням, а тому фактично позивач не міг надавати таку послугу. Зазначене також підтверджується листом НКРЄ і КП від 08.04.2015 року, в якому розтлумачено поняття споживач комунальних послуг з централізованого опалення. Зазначив, що НКРЄ і КП затвердило тариф ВРКП «Вишгородтепломережа» на централізоване опалення, однак даний тариф не може бути застосований в будинку по [ADDRESS] , оскільки останній не приєднаний до системи централізованого теплопостачання. Позивачем не надано, інформацію, щодо використаних енергоресурсів, їх вартості та витрат теплової енергії на один метр квадратний опалювальної площі по даховій котельні по [ADDRESS] . Довідка про проведення нарахувань за комунальні послуги не може бути доказом надання послуги з опалення. Крім того, просив звернути увагу, що відповідно до п. 2 рішення Антимонопольного комітету України від 04.04.2017 року № 31 у справі № 914/54-р-02-06-15, визнано, що позивач розробив договір про надання послуг з опалення, який не відповідає типовій формі договору, яка передбачена постановою КМУ від 21.07.2003 року № 630. Зазначений договір також було направлено відповідачу. Також згідно вказаного рішення було визнано бездіяльність позивача, яка полягає у не здійсненні перерахунку вартості послуги з опалення. Зобов`язано позивача припинити зазначені порушення та привести договір з опалення у відповідність з типовим договором, а тому у задоволенні позовних вимог просив відмовити. Представником позивача було подано до суду відповідь на відзив, згідно якого вказав, що категорично не погоджується із твердженням відповідача, що квартира по якій виникла заборгованість розміщена у будинку з даховою котельнею, даний будинок не приєднаний до системи централізованого теплопостачання, а відтак відповідач нібито не отримує комунальну послугу з централізованого опалення. Просив звернути увагу, що мова йде не про об`єкти у сфері теплопостачання, а про кінцевих споживачів у житлових будинках, обладнаних даховими котельнями. Відповідно до Закону України «Про теплопостачання», Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, водовідведення, затвердженої постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630, мешканці квартир, які знаходяться у будинках із власними даховими котельнями отримують послугу з централізованого опалення від автономного джерела теплової енергії. Позивач стверджує, що доводи відповідача та його представника, викладені з цього питання у відзиві, є взагалі не аргументованими та не доведеними. Представник позивача зазначив, що тарифи підприємству встановлюються Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг, вони є єдиними для підприємства незалежно від джерел теплової енергії. Тобто такі тарифи чітко визначені та затверджуються актом цивільного законодавства уповноваженого органу, є економічно обґрунтованими та розрахованими відповідно до нормативів та норм законодавства. Як зазначили відповідач та його представник, позивачем були додані відповідні постанови, із структурою тарифів на послуги з централізованого опалення. Також просив звернути увагу, що предметом спору даної справи є стягнення заборгованості, а не вірності чи невірності тарифу. Довідка про проведення нарахувань за комунальні послуги, це один із доказів надання послуги з централізованого опалення, оскільки вона зокрема визначає суму заборгованості відповідача та період за який ця заборгованість виникла. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», саме на відповідача покладений обов`язок щодо укладення договору про надання послуг з централізованого опалення. З урахуванням рішення Антимонопольного комітету України та змін, які відбулися у законодавстві, на сьогоднішній день договір повністю відповідає Типовому. Проте відповідач, а ні тоді, а ні сьогодні не приклав жодних зусиль для укладення такого договору. На підставі викладеного просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Вивчивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст.12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що ч. 4 ст. 19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», ВРКП «Вишгородтепломережа» надає послуги з централізованого опалення споживачам в оселі їх будинку, що знаходиться у [ADDRESS] , в межах балансової належності. [PERSON] проживає в квартирі № 114 зазначеного будинку та користується комунальними послугами по теплопостачанню, які надає ВРКП «Вишгородтепломеража». ВРКП «Вишгородтепломережа» направляла [PERSON] поштою два примірника договору про надання послуг з централізованого опалення, однак відповідач договір не підписав (а.с. 3). З наданої до суду довідки про проведення нарахувань на комунальні послуги, сплати за них споживачем та залишок заборгованості за період з 01.04.2014 року по 30.09.2017 року, вбачається, що [PERSON] свої обов`язки не виконує та не зважаючи на наявність боргу, оплату послуг не здійснює, у зв`язку із чим, виникла заборгованість у сумі 20 777, 01 гривень (а.с. 4-5). Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 27.11.2014 року позовні вимоги ВРКП «Вишгородтепломережа» до [PERSON] було задоволено та стягнуто з [PERSON] на користь ВРКП «Вишгородтепломережа» заборгованість по оплаті за опалення в розмірі 11 659 грн. 77 коп., та 243 грн. 60 коп. судового збору, а всього 11 903 грн. 37 коп. (а.с. 6). Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 03.03.2015 року, вказане рішення було залишено без змін (а.с. 7), а ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31.03.2015 року у відкритті касаційного провадження було відмовлено (а.с. 8). Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та ст. 162 ЖК України, споживач зобов`язаний оплачувати послуги з централізованого опалення у строки, встановлені договором або законом. Згідно із п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21 липня 2005 р. № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин здійснюються виключно на договірних засадах. Згідно із п. 1 ч. 3 ст. 20 вказаного Закону, споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Таким чином, правовідносини між сторонами за своїм змістом є зобов`язальними, позивач повинен надавати відповідачу житлово-комунальні послуги, а відповідач повинен за них сплачувати в силу приписів ст. 11 Цивільного кодексу України. Крім того, обов`язок щодо укладення договору про надання житлово-комунальних послуг покладений саме на споживача. В порушення зазначених норм закону відповідач зобов`язання не виконав. Представником відповідача було подано до суду розрахунок частки витрат на утримання дахової котельні по [ADDRESS] , що має бути компенсована відповідачем та становить 15 137, 23 грн. В свою чергу представник позивача не погоджуючись з наданим представником відповідача розрахунком подав до суду письмові пояснення, щодо даного розрахунку, в яких зазначив, що з розрахунком відповідача абсолютно не погоджується. Просив суд звернути увагу, що відповідач наполягав на тому, що він не отримує послуги з централізованого опалення, а відтак і не повинен її оплачувати - а надавши розрахунок, він підтверджує, що все ж таки отримує відповідну послугу, проте платити на його думку він повинен менше, оскільки тариф що був встановлений по підприємству у відповідні періоди, не повинен був застосовуватися до нього. Проте, така позиція відповідача є хибною, оскільки тарифи підприємству у відповідні періоди встановлювалися і встановлюються Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, вони були і на сьогоднішній день є єдиними для підприємства незалежно від джерел теплової енергії. Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини,на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Враховуючи положення ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Доказами в розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд відхиляє доводи представника відповідача стосовно заперечень проти розрахунку наданого представником позивача, оскільки наданий представником відповідача розрахунок не узгоджується, з нормативними актами, що регулюють здійснення такого розрахунку. Відповідачем та його представником у судовому засіданні жодними належними та допустимими доказами в розумінні ст. 77-78 ЦПК України, не спростовано доводів представника позивача. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги" та ст.162 Житлового кодексу України, споживач, зобов`язаний сплачувати послуги у встановлені законом і договором строки. В судовому засіданні було доведено, що позивачем своєчасно надавались послуги з централізованого опалення, однак відповідач не оплачував фактично отримані послуги, в зв`язку з чим утворилась заборгованість за період з 01.04.2014 року по 01.10.2017 року в сумі 20 777 гривень 01 копійка. Отже, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв`язку, суд приходить до висновку, що відповідач належним чином не виконує свої зобов`язання, а тому з [PERSON] підлягає стягненню сума заборгованості у розмірі 20 777 гривень 01 копійку за період з 01.04.2014 року по 01.10.2017 року. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню сплачений судовий збір у сумі 1600 гривень 00 копійок.

Outcome: approved