Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-23 00:00:00

11 липня 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати недостовірною та такою, що порушує права [PERSON] на повагу до його гідності, честі та недоторканість ділової репутації, наступну інформацію, розповсюджену [PERSON] [INFO] в соціальній мережі Facebook «Голова Іванівської ОТГ [PERSON] через підставних осіб, пропонував за винагороду передати її нам в оренду. Але з`ясувалося що в котрий раз ця людина каже неправду... Я думаю, багато хто з Вас знає, що з себе представляє ця людина яка вміє тільки розкрадати кошти Іванівської ОТГ та жити на відкати, та за все своє життя нічого власноручного не збудувала та не зробив.». Зобов`язати відповідача спростувати поширену відносно позивача недостовірну інформацію, шляхом публікації на його Інтернет - сторінці у соціальній мережі Facebook резолютивної частини рішення суду у цій справі, протягом тридцяти днів з дня набрання рішенням законної сили. Стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду за розповсюдження недостовірної інформації в розмірі 20 000 грн. Стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір за подання позовної заяви. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що на інтернет-сторінці [PERSON] в соціальній мережі Facebook з`явилася публікація, в котрій зазначено: «На протязі 10 років він зі своїм колективом облаштували озеро, яке знаходиться на території колишнього звірогосподарства. Своїми силами розчистили та облаштували пляж, побудували альтанки, встановили роздягальні та вбиральні, облаштували поле іри в пляжний футбол та волейбол, стоянку для автомобілів. Завжди прибирають сміття щоб було комфортно відпочивати, і все це роблять за свій рахунок та майже безкоштовно для відпочиваючих. Дане озеро розташовано на території Іванівської ОТГ. Голова Іванівської ОТГ [PERSON] через підставних осіб, пропонував за винагороду передати її нам в оренду. Але з`ясувалося що в котрий раз ця людина каже неправду, дана земельна ділянка належить Чернігівській ОДА і тільки вони мають право надавати її в оренду. Я думаю, багато хто з Вас знає, що з себе представляє ця людина яка вміє тільки розкрадати кошти Іванівської ОТГ та жити на відкати, та за все своє життя нічого власноручного не збудувала та не зробив. Коли він зрозумів, що нічого не отримає, почав їздити по всім інстанціям та писати скарги про те, що пляж не законний і його потрібно закрити. Тому звертаюсь до Вас, дорогі відпочивальники, висловити свою думку з приводу даної ситуації, дати оцінку [PERSON] та оцінити рівень відпочинку та ті послуги які ми вам надаємо майже безкоштовно.». Інформація щодо позивача була поширена відповідачем в соціальній мережі, що він начебто за винагороду хотів передати земельну ділянку в оренду, розкрадає кошти та отримує «відкати» стала відомою всій громаді, яку позивач очолює і великому загалу людей, що користуються соціальними мережами. Зазначена інформація є недостовірною, оскільки не відповідає дійсності. Позивач ніколи в житті не пропонував [PERSON] , як директору ТОВ «Чернігівзернопром», передати за винагороду земельну ділянку, яка не перебуває у комунальній власності і тим паче передається в оренду тільки на підставі відповідних рішень сесії сільської ради. Крім того, відсутні будь-які докази розкрадання позивачем коштів громади та отримання «відкатів». Вважає, що інформація, поширювана щодо нього відповідачем, має негативний характер, оскільки повідомляє третім особам про порушення ним загальноприйнятих правил про добро і зло, знижує суспільну оцінку його ділових та професійних рис як керівника громади, та такою, що, на його переконання, порушує його немайнові права, не є оціночним судженням, а обов`язок доказування її достовірності покладається на відповідача. Таким чином, поширення даної інформації порушує його немайнові права на честь, гідність та ділову репутацію. Позивач у судове засідання не з"явився. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з вказаних у позові підстав. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити у їх задоволенні, зазначивши, що позивач, перебуваючи на посаді голови Іванівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, є публічною посадовою особою, а тому свідомо відкритий для прискіпливого контролю за його особою з боку пересічних громадян. За своїм характером інформація, надана позивачем до позову, стосується виключно професійної діяльності, а не його приватного життя. Крім того, висловлювання, викладені в інформації, наданій позивачем до позовної заяви, за своїм змістом містять суб`єктивні оціночні судження (висловлювання), суб`єктивну думку та критичне ставлення щодо виконуваних публічних функцій позивачем. Ці висловлювання не місять конкретних чітких відомостей (фактичних даних), які б підлягали доведенню або спростуванню, а тому не є предметом судового захисту в розумінні ст.277 ЦК України. Щодо стягнення моральної шкоди, позивачем не надано доказів завдання відповідачем такої шкоди. Крім того, у справі відсутні докази поширення інформації саме відповідачем. Вислухавши вступне слово представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності (ст. ст. 3, 28). Разом із цим, Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (ст. 34 Конституції України). За правилами ст. 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації, а також право на спростування недостовірної інформації та право на відповідь. Водночас, згідно зі ст. 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією слід розуміти будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Отже відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Згідно статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Згідно з ч. 3ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. Відповідно ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно дост. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Стаття 81 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобовязати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. На підтвердження позовних вимог позивачем надано скріншоти зі сторінки у соціальній мережі «Facebook» де було опубліковано допис наступного змісту: «На протязі 10 років він зі своїм колективом облаштували озеро, яке знаходиться на території колишнього звірогосподарства. Своїми силами розчистили та облаштували пляж, побудували альтанки, встановили роздягальні та вбиральні, облаштували поле іри в пляжний футбол та волейбол, стоянку для автомобілів. Завжди прибирають сміття щоб було комфортно відпочивати, і все це роблять за свій рахунок та майже безкоштовно для відпочиваючих. Дане озеро розташовано на території Іванівської ОТГ. Голова Іванівської ОТГ [PERSON] через підставних осіб, пропонував за винагороду передати її нам в оренду. Але з`ясувалося що в котрий раз ця людина каже неправду, дана земельна ділянка належить Чернігівській ОДА і тільки вони мають право надавати її в оренду. Я думаю, багато хто з Вас знає, що з себе представляє ця людина яка вміє тільки розкрадати кошти Іванівської ОТГ та жити на відкати, та за все своє життя нічого власноручного не збудувала та не зробив. Коли він зрозумів, що нічого не отримає, почав їздити по всім інстанціям та писати скарги про те, що пляж не законний і його потрібно закрити. Тому звертаюсь до Вас, дорогі відпочивальники, висловити свою думку з приводу даної ситуації, дати оцінку [PERSON] та оцінити рівень відпочинку та ті послуги які ми вам надаємо майже безкоштовно.». Зі змісту даної статті вбачається ряд висловлювань, котрі на думку позивача є недостовірними та такими, що порочать його честь, гідність і ділову репутацію, а саме: «Голова Іванівської ОТГ [PERSON] через підставних осіб пропонував за винагороду передати її нам в оренду. Але з`ясувалося що в котрий раз ця людина каже неправду... Я думаю, багато хто з Вас знає, що з себе представляє ця людина яка вміє тільки розкрадати кошти Іванівської ОТГ та жити на відкати, та за все своє життя нічого власноручного не збудувала та не зробив.» Згідно з частиною другою статті 31 Закону України «Про інформацію» суб`єкти владних повноважень як позивачі у справах про захист честі, гідності та ділової репутації вправі вимагати в судовому порядку лише спростування недостовірної інформації про себе і не мають права вимагати відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Це не позбавляє посадових і службових осіб права на захист честі, гідності та ділової репутації в суді. При цьому, свобода преси дає громадськості одну з найкращих можливостей дізнатися про ідеї та позиції політичних лідерів і сформувати свій погляд на них. У більш загальному плані свобода політичних дискусій лежить в самій основі концепції демократичного суспільства, якою пройнята вся Конвенція. Відповідно, межі допустимої критики є ширшими, коли вона стосується власне політика, а не приватної особи. На відміну від останньої, перший неминуче і свідомо відкривається для прискіпливого аналізу кожного свого слова і вчинку як з боку журналістів, так і громадського загалу і, як наслідок, повинен виявляти до цього більше терпимості. Оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв`язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. На підставі викладеного суд дійшов висновку, що спірна інформація є оціночною, суб`єктивною думкою автора, висловленою в образливій для позивача формі. Разом з тим, позивач не довів, що саме відповідач є власником сторінки у соціальній мережі «Facebook», скріншот якої додано до позову, та що саме відповідач поширив спірну інформацію та не надав доказів на підтвердження вказаної обставини. Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] .

Outcome: dismissed