Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-25 00:00:00

29.06.2016 року до суду надійшов вказаний позов, в якому представник позивача з подальшим уточненням просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №209 від 25.05.2007 року, що в гривневому еквіваленті станом на 15.04.2016 року складає 1247879,18 грн. В обгрунтування вказаних вимог посилається на наступне. Відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 20.03.2015 №63 було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначено уповноваженою ояобою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» Славкіну М.А. Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 22.02.2016 №213 продовжений строк здійснення процедури ліквідації та повноваження ліквідатора до 19.03.2018 року включно. Відповідно до кредитного договору №209 від 25.05.2007 року ВАТ «ВіЕйБі Банк» (праонаступник - ПАТ «ВіЕйБі Банк» надав відповідачу кредит (грошові кошти) в сумі 100 000,00 доларів США на споживчі потреби на строк до 25.05.2010 року, який було продовжено додатковим договором до 25.05.2017 року з процентною ставкою 12% річних, яка в подальшому на підставі додаткової угоди №2 була збільшена до 17% річних. Починаючи з 29.03.2013 року відповідач припинив виконувати свої зобов'язання за вказаним кредитним договором. 09.07.2013 року заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова з відповідача було стягнута заборгованість за вказнам кредитним договором в розмірі 912 078,00 грн., що складалась з : 72297,98 дол. США - заборгованість по тілу кредиту, 33 148,18 дол. США- заборгованість по відсоткам, 12725,99 грн. - комісія за касове обслуговування, 56520,86 грн. - штраф за неналежне виконання умов кредитного договору. На даний час вказане рішення суду не виконане, заборгованість за вказаним кредитним договором існує, та відповідачу нараховуються проценти на суму боргу та штрафні санкції за неналежне виконання умов договору. Тому, позивач змушений звернутися за захистом свого порушеного права до суду за стягненням різниці заборгованості з урахуванням вказаного рішення від 09.07.2013 року, яка в сукупному становить 1247879,18 грн., що складається з наступного: заборгованість по відсотках (різниця) - 44 109, 73 дол. США (що за курсом НБУ станом на 15.04.2016 року складає 1 131 310 грн. 47 коп.), різниця нестягненої суми заборгованості по комісії за РО - 14518,50 грн., та штрафні санкції - 102 050,21 грн. У позивача відсутні власні кошти на виконання зобов'язань перед всіма вкладниками та іншими кредиторами Банку, тому з метою захисту прав і законних інтересів вкладників банку та забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможності банку з ринку є необхідним забезпечення максимального та своєчасного формування ліквідаційної маси, яка в подальшому буде спрямована на задоволення вимог кредиторів банків. В судовому засіданні, яке проводилось в режимі відео-конференції, представник позивача Мартиненко О.В. позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач та його представник в судове засідання не з'явились, повідомлені належним чином та своєчасно, причину неявки суду не повідомили, в раніше призначеному судовому засідання представник відповідача [PERSON] заперечував проти позову, та просив застосувати строки позовної давності. Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором, банк або інша кредитна установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. З матеріалів справи вбачається, що 25 травня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством Всеукраїнський Акціонерний Банк в oco6i Харківської філії (з 18 травня 2010 року Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк») та громадянином України - [PERSON] було укладено Кредитний договір № 209, відповідно до умов якого ВАТ «BiЕйБi Банк» надав позичальнику - [PERSON] у тимчасове користування на умовах забезпеченості, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 100 000 доларів США з терміном користування до 25 травня 2010 року (додатковим договором від 15.05.2009р. до кредитного договору термін користування подовжений сторонами до 25.05.2017р.), процентною ставкою за користування кредитом у 13 % річних (додатковою угодою №1 від 14.07.2008р. до кредитного договору сторони збільшили процентну ставку" до 15,5% річних, додатковим договором № 2 від 24.11.2008р. до кредитного договору сторони збільшили процентну ставку до 17% річних) та щомісячною комісією за обслуговування кредиту відповідно до п. 2.6.3 вказаного договору. Відповідач [PERSON] на умовах п.2.5.1 Кредитного договору зобов'язався щомісячно до дати, встановленої у Графіку, поповнювати свій Поточний рахунок шляхом внесення готівкових коштів через касу Банку або безготівковим перерахуванням, у сумі не менше суми чергового погашення відповідної частини Кредиту, процентів та інших плат, встановлених в Графіку. У відповідності до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. 3 метою виконання [PERSON] своїх зобов'язань щодо повернення кредитних коштів згідно умов Кредитного договору між ВАТ «BiEйБі Банк» в oco6i Харківської філії i приватним підприємством фірмою «Доміно» (відповідач 2) 25 травня 2007 року було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Біккінеєвою I.A. за р.№994, відповідно до якого іпотекодавцем приватним підприємством фірмою «Доміно» в іпотеку ПАТ «BiEйБі Банк» передано нежитлове приміщення 1 -го поверху в літ. А-2, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. Вказаний договір постановою Харківського Апеляційного Господарського суду від 12.08.2014 року було визнано недійсним, та скасовані записи у відповідних державних реєстрах. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 09.07.2013 року, позовні вимоги ПАТ «ВіЕйБі Банк» задоволено та стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №209 від 25.05.2007 року у сумі 912 078,00 грн., та звернуто стягнення на предмет іпотеки - нежитлові приміщення 1-го поверху в літ. «А-2», загальною площею 30,3 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS], та вирішено питання про розподіл судових витрат. Як роз'яснено у абз. 2 п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526,599 ЦК України. У зв'язку з невиконанням відповідачем умов договору, станом на 15.04.2016 року за ним утворилась заборгованість у розмірі 1247879,18 грн., що складається з: заборгованість за відсотками (різниця) - 44109,73 дол. США (що за куром НБУ складає 1 131 310 грн. 47 коп.), різниця нестягненої суми заборгованості по комісії за РО - 14518,50 грн., штрафні санкції - 102 050,21 грн. Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 625 ч. 1 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Судом встановлено, що відповідач, починаючи з 29.03.2013 року припинив виконувати свої зобов'язання перед позивачем. Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Враховуючи вищезазначені положення закону та у випадку не встановлення договором розміру процентів після спливу визначеного у договорі строку їх повернення, слід дійти висновку про визначення розміру процентів на рівні облікової ставки Національного банку України. Окрім того, підлягають застосуванню положення ст. 625 ЦК України із поєднанням зі ст. 1048 ЦК України у разі прострочення виконання боржником грошового зобов'язання. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 7 вересня 2016 року № 6-1412цс16, які згідно ст. 360-7 ЦПК України (з подальшими змінами і доповненнями) має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Загальний строк позовної давності встановлено у три роки, а спеціальний про стягнення неустойки - один рік (ст. ст. 257, 258 ЦК України). Відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Згідно з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15, прострочена заборгованість за процентами, прострочена заборгованість по комісії, пеня за несвоєчасне погашення процентів, пеня за несвоєчасне погашення кредиту, пеня за несвоєчасне погашення комісії це є штрафними санкціями, а тому стягнення останніх відповідно до вимог ст. 266 ЦК України залежить від спливу позовної давності по основній вимозі. Крім того, згідно зі змістом ч. 2 ст. 1050, ч. 2 ст. 1054 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до однієї із кількох боржників. А також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. (ч.2 ст. 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново (чч. 1, 3 ст. 264 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертався до суду та 09.07.2013 року Київським районним судом м. Харкова була прийнято заочне рішення. А вказаний позов позивач надіслав до суду 25.06.2016 року відповідно до штампу на конверті, а зареєстрований в Київському районному суді м. Харкова 29.06.2016 року. Таким чином, у суду немає підстав для застосування строків позовної давності. Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 року №188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «ВіЕйБі Банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.03.2015 року №63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства «ВіЕйБі Банк» та призначено уповноваженою особою Фонду на здійснення ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Славкіну М.А. Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 22.02.2016 року №213 продовжений строк ліквідації строком на 2 роки до 19.03.2018 року включно. Відповідно до частини другої статті 533 ЦК України, якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя статті 533 ЦК України). Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Таким чином, судом встановлено, що вимоги кредитного договору відповідачем належним чином не виконані, що є порушенням ст.ст. 526-530 ЦК України, враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтвердженими доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати.

Outcome: approved