Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-16 00:00:00

24.06.2019 року позивач звернулась до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області із позовною заявою про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] померла її бабуся - [PERSON] , після смерті якої відкриласть спадщина на домоволодіння по [ADDRESS] , що розташоване на земельній ділянці для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та ведення особистого селянського господарства, загальною площею 0.26 га. 09.10.2012 року [PERSON] було складено заповіт, згідно якого все своє майно вона заповіла позивачу, яка після смерті бабусі своєчасно звернулась до нотаріальної контори для прийняття спадщини, проте у зв`язку із відсутність правовстановлюючих документів, нотаріусом їй було усно роз"яснено про неможливість оформлення спадкових прав, що і послужило підставою звернення до суду. В судове засідання сторони не з`явились, надавши заяви про розгляд справи у їх відсутність, позивач заявлені позовні вимоги підтримує, представник відповідача просить розглянути справу за наявними доказами. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [INFO] померла [PERSON] (копія на а.с. 13), яка являється бабусею [PERSON] (копії на а.с. 11,12). 09.10.2012 року [PERSON] було складено заповіт, згідно якого все своє майно вона заповіла позивачу (копія на а.с. 14).Відповідно до довідки виконкому Уланівської сільської ради від 27.05.2019 року № 1469, відомостей погосподарської книги № 19 за 2016-2020 роки [PERSON] являється власником житлового будинку, що по [ADDRESS] (копія на а.с. 16, 17). З характеристики вказаного будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами вбачається, що він був побудований з 1962 по 1975 роки (копія на а.сч. 23). Згідно рішення Уланівської сільської ради Хмільницького району Вінницької області 12 сесії 3 скликання від 15.12.2000 року [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та ведення особистого селянського господарства, площею 0.26 га що по [ADDRESS] , в тому числі для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд - 0.25 га, для ведення особистого селянського господарства - 0.01 га, надано дозвіл на розробку технічної документації по виготовленню та видачі державного акта на право приватної власності на землю (копія на а.с. 18). З матеріалів спадкової справи вбачається, що позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , своєчасно звернулась до нотаріуса для прийняття спадщини, проте завершити оформлення спадкових прав не змогла (копія на а..с. 67-80). Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законом порядку. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56. Так, за змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Враховуючи те, що наявними у справі доказами доведена належність померлій [PERSON] житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що по [ADDRESS] , а тому позовні вимоги в частині визнання за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом права власності на вказане нерухоме майно є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 125 ЗК право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності:ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу X "Перехідні положення" ЗК. Отже, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації, а не права власності на земельну ділянку. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed