Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з цивільним позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: вул. Грушевського, буд. 23 А м. Теребовля, Теребовлянського району. В даному будинку зареєстровані: позивач [PERSON], а також відповідач [PERSON], який з моменту реєстрації, а саме з 2008 року не проживає у даному будинку, жодного майна, яке б належало відповідачу у будинку немає, він повністю припинив виконувати обовязки члена сімї, які повязані з утриманням житла, оплатою комунальних послуг. Посилаючись на наведене та те, що реєстрація відповідача створює перешкоди у володінні та розпорядженні власністю, просила визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме житловим будинком що знаходиться за адресою: вул. Грушевського, буд. 23 А, м. Теребовля , Теребовлянського району, на підставі вимог ст.391 ЦК України. У судове засіданні представник позивача та позивач не з"явилися, однак представник надав заяву згідно якої повністю підтримав позовні вимоги з мотивів, викладених у позовній заяві та просив позов задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином, відзиву на позовну заяву до суду не подав. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, з урахуванням змісту статей 223, 280 ЦПК України, суд дійшов висновку про можливість ухвалення заочного рішення. Суд, розглянувши матеріали справи, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини. Як вбачається із договору дарування 1/2 частини житлового будинку посвідченого приватним нотаріусом Теребовлянського районного нотаріальног оокругу [PERSON] від 22.03.2001 року, [PERSON] подарувала [PERSON] 1/2 частину житлового будинку по вул. Грушевського 23 А в м. Теребовлі, Теребовлянського району. Згідно реєстраційного посвідчення виданого Теребовлянським бюро технічної інвентаризації від 26.03.2001 р., , [PERSON] належить на праві особистої власності половина житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: вул. Грушевського, буд. 23 А м. Теребовля, Теребовлянського району на підставі договору дарування посвідченого приватним нотаріусом Теребовлянського нотаріального округу від 22.03.2001 року за реєстро №1430. Як вбачається з будинкової книги будинку № 23 А, за адресою вул. Грушевського, м. Теребовля, Теребовлянського району зареєстровані: [PERSON], [PERSON] . Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов від 30.10.2018 року, складеного депутатами Теребовлянської міської ради, встановлено, що за адресою, вул. Грушевського, буд. 23 А м. Теребовля, Теребовлянського району Тернопільської області зареєстрований, але фактично не проживає [PERSON]. Судом було встановлено, що відповідач тривалий час, з часу реєстрації не проживав у будинку позивача, відсутній у місці реєстрації без поважних причин, не сплачував комунальні послуги і не ніс жодних обовязків по утриманню даного житла. Його особистих речей за місцем реєстрації немає. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи із наступних підстав. В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ч.1 ст.319ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із вимогами ч.1 ст.321ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. При цьому відповідно до положень ст.391ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з вимогами ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом ч.1 ст.16ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Встановлено, що позивач є власником спірного житлового будинку, де зареєстрований відповідач. Аналіз встановлених судом обставин справи дає підстави для висновку, що відповідач [PERSON] втратив інтерес до житла, в якому зареєстроване його місце проживання, оскільки більше десяти років у ньому фактично не проживає, участі в утриманні будинку та оплаті комунальних послуг не бере, а тому втратив право користування даним жилим приміщенням. Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідачу чиняться перешкоди у користуванні будинком та проживанні в ньому, про поважність причин його відсутності більше десяти років, наявність між ним і власником житла домовленості про збереження права користування житлом або передбачених законом підстав, що унеможливлюють визнання його таким, що втратив право користування житлом, в матеріалах справи немає та в ході судового розгляду таких встановлено не було. За вказаних обставин , виходячи із характеру спірних правовідносин, суд дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення позову та визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право на користування жилим приміщенням - житловим будинком з надвірними будівлями та спорудами, за адресою: вул. Грушевського, буд. 23 А м. Теребовля, Теребовлянського району, Тернопільсьокої області. Згідно з вимогами ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач у судове засідання не зявився та не представив суду будь-яких доказів про поважність причин відсутності у вказаному житлі та спростовування доводів позивача. В силу ст.141 ЦПК України із відповідача [PERSON]\~ в користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved