Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-05 00:00:00

13 січня 2020 року до Василівського районного суду Запорізької області надійшов позов [PERSON] до [PERSON] , Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області, про визнання права власності на нерухоме майно. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач [PERSON] зазначає, що 04 листопада 1999 року між ним та [PERSON] на Товарній біржі «Інтеграл» був укладений договір купівлі-продажу. Об`єктом купівлі-продажу була двокімнатна квартира [ADDRESS] , за ціною 1992,00 гривень. Зазначений договір був посвідчений підписами сторін та керуючим Товарної біржи та зареєстрований в Журналі реєстрації біржових правочинів з нерухомості 04.11.1999 року за №Н-447, стягнуто держмито та біржовий збір в установленому розмірі. Яз зазначає у позові [PERSON] , він сплатив за вищевказану квартиру кошти та прийняв її шляхом проживання в ній, також провів реєстрацію в Василівському БТІ. Таким чином, вважає, що всі зобов`язання за договором купівлі-продажу нерухомого майна сторонами договору виконані у повному обсязі, тому договір купівлі-продажу може бути визнаний дійсним в судовому порядку, що передбачено ст.47 ЦК України в редакції 1963 року. 17 листопада 1999 року вищевказаний договір купівлі-продажу був зареєстрований Василівським БТІ в реєстраційній книзі №14 за №4. Та позивач [PERSON] вважає, що саме з цього часу він став власником зазначеної квартири і безперервно та відкрито володіє цим нерухомим майном, постійно в ній протягом 20 років він проживає, регулярно сплачує комунальні платежі та утримує квартиру в належному санітарно-технічному стані. Також позивач вказує на те, що з дня укладення договору купівлі-продажу вищевказаної квартири відповідач [PERSON] жодного дня в даній квартирі не проживав, не приймав та не приймає на теперішній час участі в сплаті комунальних платежів, не цікавиться станом квартири та взагалі не з`являється в даній квартирі. Останнє відоме місце реєстрації відповідача [PERSON] , яке відоме позивачу, це [ADDRESS] . На даний час позивач [PERSON] немає можливості в інший спосіб, крім судового, оформити своє право власності на квартиру, тому він вимушений звернутися до суду з даним позовом, в якому позивач просить: визнати за ним, [PERSON] , [INFO] , право власності на квартиру [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу об`єкта нерухомості №Н-447, укладеного 04 листопада 1999 року на Товарній біржі «Інтеграл». Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 06 лютого 2020 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін по справі (а.с.24). В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений судом своєчасно та належним чином, проте суду надано письмову заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить задовольнити за підставами, викладеними у позовній заяві. Проти ухвалення заочного рішення по справі, на підставі наявних у ній доказів, не заперечує (а.с.34). В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку за останнім відомим місцем проживання (перебування), що підтверджується поштовим конвертом, що повернувся на адресу суду з відміткою «інші причини, адресат відсутній» (а.с.31), також належне сповіщення відповідача [PERSON] було здійснено судом шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади про виклик відповідача до суду, відповідно до приписів ч.11 ст.128 ЦПК України (а.с.33). Проте, будь-яких документів на підтвердження поважності причин неявки відповідачем суду не надано, відзиву та заперечень на позов суду не представлено. В судове засідання представник співвідповідача Дніпрорудненської ради Василівського району Запорізької області не з`явився, про день та час розгляду цивільної справи був повідомлений судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, проте на адресу суду подано письмову заяву з проханням розглянути справу за відсутності уповноваженого представника відповідача. Проти заявлених позовних вимог не заперечують (а.с.32). Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами цивільної справи, суд вважає, що заявлені позивачем [PERSON] позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; учасники сторін зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст.220 чинного ЦК України, у разі недодержання сторонами закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Також, вирішуючи спір, суд керується положенням Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року, оскільки спірні відносини виникли до набрання чинності новим ЦК України. Згідно вимог ст.227 ЦК УРСР договір купівлі - продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією зі сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Відповідно до ч.2 ст.47 ЦК України та ч.2 ст.220 ЦК України (в редакції 1963 року), якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» від 28.04.1978 року зазначено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу (в тому числі при придбанні на біржових торгах), міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч.2 ст.47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Однак це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження. Судом встановлено, що 04 листопада 1999 року між сторонами договору: [PERSON] та [PERSON] , був укладений договір купівлі-продажу житлового приміщення - однокімнатної квартири [ADDRESS] . Відповідно до вищевказаного договору купівлі-продажу, [PERSON] придбав у власність квартиру [ADDRESS] , та копія вказаного Договору міститься в матеріалах цивільної справи (а.с.7,8). Даний договір купівлі-продажу був зареєстрований 17.11.1999 року у Василівському РБТІ за гр. [PERSON] , що також підтверджується копією технічного паспорта (а.с.10-11), а також реєстраційним посвідченням, виданим Василівським РБТІ 17.11.1999 року, відповідно до якого посвідчено, що за гр. [PERSON] на праві особистої власності зареєстровано в цілому квартира [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 04.11.1999 року, зареєстрованого на Товарній біржі «Інтеграл» р.№ Н-447 (а.с.8). Згідно із діючим законодавством на час укладання договору купівлі-продажу вищевказаної квартири, цей Договір був зареєстрований у Державному комунальному підприємстві «Василівське районне бюро технічної інвентаризації», про що свідчить відповідний запис у технічному паспорті в графі власників квартири (а.с.10-11). Таким чином, як вбачаєься з наданих позивачем документів. Після укладення договору купівлі-продажу від 04 листопада 1999 року Василівське БТІ зареєструвало 17.11.1999 року за позивачем [PERSON] право власності на вищезазначену квартиру [ADDRESS] , на підставі вказаної біржової угоди Товарної біржи «Інтеграл» (а.с.17). За наслідками укладення договору купівлі-продажу вищевказаної квартири [ADDRESS] (п.5 Договору) покупець [PERSON] , який є позивачем у справі, сплатив [PERSON] , відповідачу по справі, грошові кошти за домовленістю сторін правочину, до підписання цього Договору, а відповідач [PERSON] зобов`язався звільнити вищевказану квартиру, виписатися, а також сплатити всі комунальні платежі до 14 листопада 1999 року (п.7 Договору купівлі-продажу). Таким чином, [PERSON] став новим власником вищевказаної квартири [ADDRESS] . Відповідно до Витягу зі звіту про незалежну оцінку однокімнатної квартири [ADDRESS] ) загальною площею 28,5 кв.м., житловою площею 15,2 кв.м., вартість вищевказаного об`єкту нерухомого майна станом на 18.12.2019 року становить - 122960,00 грн. (а.с.12-13). Як вбачається з Довідки за №952 від 10.12.2019 року, виданої виконавчим комітетом Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області, згідно з розпорядженням міського голови від 19.02.2016 року №49 «Про перейменування об`єктів топоніміки міста Дніпрорудне», вулицю «Комсомольська» перейменовано на вулицю «Героїв праці», та копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.9). На час укладення договору купівлі-продажу в 1999 році сторони правочину не були повідомлені належним чином про те, що правочин купівлі-продажу нерухомого майна, у відповідності до ст.47 ЦК України (в ред.1963 року) підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки та той час був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно ст.15 якого, правочини, зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають. При вчиненні правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності, всі сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме: купівлі-продажу вищевказаної квартири, правочин був реальним і вчиненим у формі дозволеним чинним законодавством України в 2001 році. Усі вимоги договору купівлі-продажу, сторонами були виконані, ніяких претензій щодо передачі майна не було, та сторонами правочину один до одного будь-які інші претензії не пред`являлися. Державна реєстрація договору купівлі-продажу проведена РКП «Василівське БТІ". Згідно ст.15 Закону України "Про товарні біржі" не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Біржовий договір з моменту його реєстрації на біржі є вчиненим правочином. Реєстрація бюро технічної інвентаризації за позивачем права власності на спірну квартиру на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого біржою, а не нотаріусом, станом на листопад 1999 року не суперечила чинному законодавству. Правила державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13 грудня 1995, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за № 31, передбачали підставу для державної реєстрації договорів купівлі - продажу, міни зареєстрованих біржею. Крім того, Інструкцією про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженою наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України 09.06.1998 року № 121, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 1998 року за № 399/2839, також передбачено підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, міни, зареєстрованих біржою. Відповідно до п.5 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004 року за № 1952-1 право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно - правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна. Вищезазначене не суперечить й вимогами ст.328 ЦК України (в ред.2003 року), відповідно до якої право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Отже, оскільки позивач [PERSON] повністю виконав умови договору купівлі-продажу від 04.11.1999 року об`єкту нерухомого майна - квартири [ADDRESS] , крім того, за придбане нерухоме майно покупцем [PERSON] здійснено оплату грошовими коштами, які продавець [PERSON] одержав до підписання цього договору, що вбачається з п.5 даного правочину та вказаний Договір у відповідності з вимогами ч.2 ст.227 ЦК УРСР був зареєстрований у Василівському бюро технічної інвентаризації, у передбаченому Законом порядку. Крім того, вищевказаний договір купівлі-продажу з підстав недотримання нотаріальної форми, судом недійсним не визнавався, [PERSON] на підставі ст.ст.128, 153 ЦК УРСР та ст.49 Закону України "Про власність" набув право власності на квартиру [ADDRESS] і правомірно володіє нею. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, враховуючи вищенаведене та ті обставини, що відповідачами по справі відзиву, заперечень проти заявлених [PERSON] позовних вимог не надійшло, підстави позову відповідачами не оспорені, на теперішній час позивач [PERSON] не може розпоряджатись належною йому квартирою, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання за ним права власності на квартиру [ADDRESS] , є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі за вищевикладеними підставами, оскільки вищевказаний договір купівлі-продажу вищезазначеного житлового приміщення, який був укладений 04 листопада 1999 року між [PERSON] та [PERSON] , був викладений у письмовій формі та зареєстрований на Товарній біржі «Інтеграл». Дана угода не була нотаріально посвідчена сторонами по причині їх юридичної необізнаності. Сторони договору купівлі-продажу - покупець [PERSON] та продавець [PERSON] - досягли спільної згоди стосовно всіх істотних умов укладеного договору. Даний договір виконаний у повному обсязі обома сторонами, передбачених законом обмежень для укладання даної угоди в наявності не було, протизаконних умов укладений договір не містить, ніяких заперечень щодо суттєвих умов договору та претензій майнового, матеріального характеру сторони один до одного не мають та протягом тривалого періоду часу (понад 20 років) один до одного не пред`являли, тому заявлені [PERSON] позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі за вищенаведеними підставами. На підставі викладеного,

Outcome: approved