Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позову зазначила що батько життям, станом здоровя сина не цікавиться, не спілкується з ним, не приймає участі у вихованні, матеріальної допомоги не надає. В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги, позивач суду пояснила, що з 26.01.2002 року перебувала у шлюбі з [PERSON], від якого 04.07.2002 року народилася сина [PERSON]. Фактично шлюбні відносини між нею та [PERSON] припинені з 2007 року. Відповідач переїхав мешкати до своїх батьків за адресою своєї реєстрації, а вона разом з сином залишились мешкати в будинку батьків за адресою реєстрації. По теперішній час [PERSON] знаходиться на її вихованні та утриманні, оскільки батько - відповідач [PERSON] свідомо не виконує батьківські обовязки по відношенню до сина: з сином не спілкується, участі у вихованні сина не приймає, життям, здоровям та потребами сина не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Разом з тим, коли вона мала намір з дитиною виїхати на курорт за кордон, на її дзвінки не відповідав, на її прохання через його рідних зустрітися з метою надання згоди, своєї згоди не надав, чим зашкодив оздоровленню дитини. Дитина навчається в Запорізькій гімназії № 31 з поглибленим вивченням іноземних мов, де запроваджена система обміну учнів та навчання за кордоном, займається спортом, спортивні змагання також відбуваються за межами України, тому неможливість отримати згоду батька дитини ставить під загрозу як спортивну карєру дитини, так і процес її навчання. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій зазначив, що проти задоволення позову та позбавлення його батьківських прав не заперечує. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району [PERSON] у судовому засіданні надала висновок органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району від 16.09.2015 року про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його сина [PERSON], [INFO], у звязку з тим, що відповідач не зявився на комісію, та пояснила, що вирішення справи покладає на розсуд суду. 02.12.2015 року до суду надійшла заява від Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району, про продовження розгляду справи без участі представника та прийняти рішення по справі виходячи із інтересів неповнолітньої дитини, на врахуванні при винесенні рішення висновку органу опіки та піклування не наголошує. [PERSON] встановлено, що з 26 січня 2002 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06.10.2009 року було розірвано. Від даного шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя по цивільній справі № 336/1708/15-ц від 11.08.2015 року з [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини його доходу, починаючи з 10.03.2015 року до досягнення дитиною повноліття, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. На виконання вказаного рішення суду 11.08.2015 р. був виданий виконавчий лист № 336/1708/15-ц, який Хортицьким відділом державної виконавчої служби Запорізького управління юстиції прийнятий до примусового виконання. Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права і обовязки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Відповідно до ст. 150, 180 СК України батьки зобовязані виховувати дитину, піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний і моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину, утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що [PERSON] є батьком дитини [PERSON]. Дитина мешкає разом з матірю, знаходиться на її утриманні. Відповідач мешкає окремо, вихованням дитини не займається, останній раз навідував сина 5-6 років тому. Ст. 155 ч.4 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обовязків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України батьки можуть бути позбавленні батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обовязків по вихованню дитини. З наданим органом опіки і піклування висновком про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав суд у відповідності до ч.6 ст. 19 СК України не погоджується у звязку з його необґрунтованістю і тим, що він суперечить інтересам дитини. Як вбачається із тексту висновку Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району від 16.09.1015 року єдина підстава, внаслідок якої орган опіки дійшов до висновку про те, що відповідача недоцільно позбавляти батьківських прав є його відсутність на комісії і неприбуття до органу опіки і піклування по викликам органу. Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки і піклування надає суду письмовий висновок щодо розвязання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів що стосуються справи. Жодною нормою права не визначено, що неявка відповідача на комісію і до органу опіки обмежує можливості органу опіки для надання обґрунтованого висновку і є підставою для надання висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав. Навпаки, неприбуття відповідача на комісію і по виклику до служби у справах дітей, при тому, що згідно пояснень представника органу опіки відповідача телефоном було повідомлено про час і місце засідання, та згідно пояснень його матері [PERSON], вона особисто повідомляла його про розгляд справи комісією, що лише підтверджує факт нехтування ним своїми батьківськими обовязками і байдуже ставлення до вирішення питань стосовно його батьківських прав. Відповідно до п.1,2,3 Типового положення про комісію з питань захисту прав дитини, затвердженого постановою КМ України № 866 від 24 вересня 2008 року - комісія з питань захисту прав дитини у своїй діяльності керується Конституцією України, Сімейним і Цивільним кодексами України, Законами України "Про місцеве самоврядування в Україні", "Про охорону дитинства" , "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування" ,"Про органи і служби у справах дітей та спеціальні станови для дітей", "Про освіту", "Про соціальні послуги" ,Конвенцією ООН про права дитини, aктами Президента України та Кабінету Міністрів України, іншими нормативно-правовими актами, а також положенням про неї, розробленим відповідно до цього Положення. Основним завданням комісії є сприяння забезпеченню реалізації прав дитини на життя, охорону здоров'я, освіту, соціальний захист, сімейне виховання та всебічний розвиток. Таким чином, комісія з питань захисту прав дитини, при наданні висновку змістила баланс інтересів в сторону батька, чим порушила принцип верховенства інтересів дитини, закріплений у ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 р., яким визначається: в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Надання висновку про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав обмежує права дитини, закріплені в Законі «Про охорону дитинства» на фізичний розвиток і навчання, на освіту, на долучення до світової культури, тобто на всебічний розвиток. Володимиру 13 років, він займається спортом і без надання дозволу батька не має змоги виїздити на спортивні заклади за межі України, укладати контракти, не має можливості разом з матірю виїхати в інші країни з метою сприйняття світової культури, виїхати на навчання за програмою обміну учнів, яка запроваджена в його навчальному закладі, за кордон. Тобто, в разі не позбавлення батьківських прав відповідача, при тому, що для позивача є неможливим отримати згоду від батька дитина в установлених законом випадках, внаслідок як небажання батька спілкуватися так і відсутності у батька реєстрації місця проживання, що унеможливлює вчинення ним будь-яких нотаріальних дій, дитина буде обмежена у своїх конституційних правах, передбачених ст. 21, 23 Конституції України - усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах, кожна людина має право на вільний розвиток своєї особистості. Висновок органу опіки і піклування, який суперечить правам дитини, не відповідає нормам ч. 8 ст. 7 СК України, якою передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, порушує приписи ч. 7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав. Дослідивши надані суду докази в їх сукупності, враховуючи, що [PERSON] ухиляється від виконання обовязків по вихованню свого сина [PERSON], [INFO], матеріально його не утримує, життям, станом здоровям та розвитком дитини не цікавиться, свідомо не бере участі у вихованні дитини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав законні та обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Outcome: approved