Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-13 00:00:00

[PERSON]. у вересні 2016 року звернулася до суду з позовом, вимоги якого уточнювала (а.с. 41) та в обґрунтування якого вказала, що вони з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого у них [INFO] народилася донька [PERSON]. 19 травня 2011 року шлюб між сторонами розірвано, дитина проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні. Позивач має намір з метою оздоровлення дитини та розширення її кругозору, стимулювання вивчення іноземних мов та набуття відповідних практичних навичок організовувати спільно з донькою закордонні поїздки. Також вказує, що дитина має бажання взяти участь у освітницькій програмі «FLEX», яка передбачає виїзд на навчання по обміну до Сполучених Штатів Америки. Однак, відповідач безпідставно ухиляється від надання згоди на виїзд дитини за кордон, тому позивач просить надати дозвіл доньці на виїзд з України без згоди та супроводу батька до країн Шенгенської угоди, Ізраїлю, Єгипту, Республіки Туреччини, Грузії, Чорногорії, Албанії, Тунісу, Кіпру, Об»єднаних Арабських Еміратів, а також Сполучених Штатів Америки. В судове засідання сторони не з»явилися, від них надійшли заяви про розгляд справи без їх участі, при цьому позивач позов підтримала, а відповідач - визнав. Крім того, відповідач просив звільнити його від сплати судового збору як учасника бойових дій (а.с. 48-49, 52). Представник третьої особи до суду також не з"явилася, надіслала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала (ст.50). Суд дослідив матеріали справи та встановив наступне. Так, судом встановлено, що [PERSON]. та [PERSON]. є батьками неповнолітньої доньки, [PERSON], [INFO] (а.с. 8). З метою оздоровлення дитини та розширення її кругозору, стимулювання вивчення іноземних мов та набуття відповідних практичних навичок позивач просить суд надати дозвіл доньці на виїзд з України без згоди та супроводу батька, оскільки відповідач добровільно таку згоду не надає. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого Постановою КМУ від 27.05.1995 року №57 «Перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку», здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів), піклувальників (далі - батьків) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними. Статтею 272 ЦК України передбачено, що особисті немайнові права здійснюються батьками в інтересах малолітніх дітей. Тобто дитина є носієм права, але не може його здійснювати самостійно. Виходячи із презумпції розумності й добросовісності дій учасників цивільних правовідносин, яка зводиться до того, що дії вважаються розумними й добросовісними, доки не доведене протилежне, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, тому суд приходить до висновку, що поїздка з дитиною за кордон ініціюється позивачкою з урахуванням інтересів і потреб дитини, оскільки в закордонних поїздках вона зможе розширити свій кругозір, вивчити іноземні мови, оздоровлюватися, а також безкоштовно отримувати освіту за кордоном. Враховуючи викладене, а також те, що відповідач визна позов, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та задовольняє його.

Outcome: approved