Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-19 00:00:00

В квітні 2020 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить позбавити батьківських прав відповідача [PERSON] відносно спільної їх малолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] . Позов мотивований тим, що матір`ю дитини [PERSON] є [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] . Відповідно до Свідоцтва про народження, батьком [PERSON] визначено [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований а за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] . Шлюб між матір`ю та батьком дитини не укладався. Батько перестав проживати разом із матір`ю та їх спільною дитиною ще до досягнення [PERSON] одного року. З початку 2013 року батько ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. [PERSON] не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, станом здоров`я, життям та поведінкою сина не цікавиться, вихованням та утриманням дитини не займається, повністю відсторонився від дитини та самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. При цьому, матір не чинила і не чинить жодних перешкод у спілкуванні батька з дитиною, проте батько не виявляє бажання виконувати покладенні на нього обов`язки як на батька. [PERSON] взагалі не підтримує спілкування із сином, не бачиться із ним, не приділяє уваги дитині, не бере участь у вихованні, не турбується про стан здоров`я, фізичний, моральний розвиток та не надає матеріальної допомоги на його утримання, як це передбачено ст. 150 Сімейного кодексу України. З огляду на зазначене, Відповідач фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, не проявляє ініціативи щодо прийняття безпосередньої як батька участі у житті дитини. У свою чергу, Позивач приділяє належну увагу вихованню сина, докладає максимум зусиль для його всебічного розвитку, повністю здійснюю його фінансове забезпечення має можливість надалі забезпечувати належний рівень фізичного, духовного і морального розвитку, умов життя, харчування, житла, відпочинку і медичного обслуговування малолітнього сина для повного і гармонійного розвитку його особистості в атмосфері любові та взаєморозуміння та поваги до гідності дитини. Ухвалою від 10 червня 2020 року відкрито провадження по справі за вищевказаним позовом з призначенням розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою від 02.03.2021 р. закрито підготовче провадження з призначенням справи до судового розгляду. До початку судового засідання представник позивача - адвокат Мороз Я.С. - подала заяву про розгляд справи без її участі та без участі Позивача, в якій вимоги позову підтримала в повному обсязі, проти постановлення заочного рішення не заперечує. Представник 3 особи - Служби у справах дітей та сім`ї Печерської районної в місті Києві Державної адміністрації у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений відповідно до вимог закону, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за відсутністю представника третьої особи. Окрім цього, подано Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] по відношенню до малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідач, будучи повідомленим про день, час та місце розгляду справи належним чином, в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, не подав відзив на позовну заяву, в зв`язку з чим відповідно до вимог ст.ст.223 ч.4, 280 ЦПК України, розгляд даної справи проведений в заочному порядку. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що сторони у справі - позивач [PERSON] , [INFO] , та відповідач [PERSON] , [INFO] , є батьками малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 25.07.2012, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції у Київській області (актовий запис № 438). Сторони в зареєстрованому шлюбі не перебували. Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 29.10.2020 по справі №753/14566/19 визначено місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю - [PERSON] . На час розгляду справи дитина проживає разом із позивачем за адресою: [ADDRESS] . Судовим наказом Подільського районного суду міста Києва від 25.11.2019 №753/14116/19 стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] в розмірі 1/4 заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж п`ятдесят відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 15 липня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Із матеріалів справи вбачається, що батько дитини проживає окремо та з часу припинення спільного проживання з дитиною, жодного з покладених законом на батьків обов`язків не виконує, не бере участі у вихованні дитини, не цікавиться її життям, не відвідує її, не сплачує аліменти на утримання дитини. У зв`язку з чим, виникла заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 63 831,86 грн. (розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 20.11.2020 р. № 61717830/5 міститься в матеріалах справи). Згідно Висновку органу опіки та піклування Печерської районної в місті Києві Державної адміністрації від 07.07.2021 року позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] по відношенню до малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , визнано доцільним. Статтею 11 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" батьки зобов`язані виховувати свою дитини, піклуватися про його здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток дитини, забезпечити одержання ним повної загальної середньої освіти, готувати дитину до самостійного життя. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, якщо батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, то вони можуть бути позбавленні батьківських прав. Як встановлено в судовому засіданні, Відповідач самоусунувся від своїх батьківських обов`язків, не дбає про фізичний та розумовий розвиток свого сина, не забезпечує його матеріально. За змістом роз`яснень, викладених у п. 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька, так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачу достеменно відомо про розгляд даної справи, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення судових повісток, але він жодного разу не з`явився в судовій засідання, своїх доказів на спростування доводів та доказів сторони позивача не подав, що свідчить про байдужість відповідача до вирішення даної справи та долі його дитини. Відповідно до ст. 12 ч. 2 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку про те, що Відповідач, маючи об`єктивну можливість до виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, ухиляється від їх виконання, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. Статтею 8 ч. 2 Конвенції про права дитини від 20.11.89 р. (з ост.змінами), яка ратифікована постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27.09.91 р., передбачено, що Україна, як держава-учасниця, зобов`язана поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи сімейні зв`язки. В силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Судом встановлені факти, які свідчать, що Відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, в зв`язку з чим суд, як крайньою мірою, вважає за необхідне позбавити Відповідача батьківських прав відносно його малолітнього сина. Декларацією прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до вимог ст. 164 СК України позбавлення батьківських прав є правовим способом захисту прав і інтересів дитини. Враховуючи те, що матеріалами справи підтверджується відсутність належної уваги до дитини з боку батька, небажання Відповідача та його свідоме ухилення займатися вихованням дитини та матеріально забезпечувати сина, спілкуватися з ним, суд дійшов висновку про доцільність позбавлення батьківських прав Відповідача, оскільки це буде відповідати інтересам дитини. Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав є обґрунтованими та заснованими на законі, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, в зв`язку з чим підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 166 ч. 1 СК України для відповідача настають правові наслідки позбавлення його батьківських прав. Між тим, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини (ст. 166 ч. 2 СК України). Згідно ст. 164 ч. 6 СК України копія рішення після набрання ним законної сили підлягає направленню до Відділу ДРАЦС Бориспільського міськрайонного управління юстиції у Київській області як органу державної реєстрації за місцем реєстрації народження дитини. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений при подачі позову судовий збір в розмірі 840,8 грн., пітверджений квитанцією № 69762 від 15.04.2020 р. На підставі викладеного, Декларації прав дитини, Конвенції про права дитини, ст. ст. 3, 150, 155, 157, 164, 166 СК України, ст. ст. 11, 12 Закону України "Про охорону дитинства",

Outcome: approved