Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-23 00:00:00

[PERSON] (далі Позивач) звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Авто Лайф" (далі Відповідач) про захист прав споживача, визнання правочину недійсним (нікчемним) та застосування наслідків недійсного (нікчемного) правочину, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Головне управління Держпродспоживслужби у Черкаській області (далі Третя особа). Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07.12.2016 між Позивачем та Відповідачем укладено договір фінансового лізингу №1517, відповідно до якого предметом фінансового лізингу є транспортний засіб, а саме трактор «Беларус-82.1», який лізингодавець (відповідач) зобовязався передати у користування лізингоодержувачу (позивачу) в строк та на умовах визначених договором. Позивач, посилаючись на те, що на виконання вищевказаного договору 07.12.2016 ним було сплачено Відповідачу аванс в розмірі 47500 грн., але вподальшому відповідачем було повідомлено, що це був адміністративний платіж, що суперечить ЗУ «Про захист прав споживачів» та ЗУ «Про фінансовий лізинг» та не може включатися в ціну договору. Відповідач, в свою чергу за договором зобовязався передати предмет договору, а саме транспортний засіб в користування на умовах фінансового лізингу, але свої зобовязання не виконав. Крім того, ним не надано документів, які б підтверджували наявність права власності на предмет лізингу, а саме транспортного засобу трактора «Беларус-82.1». Даний договір було укладено у простій письмовій формі, без нотаріального посвідчення, що суперечить вимогам ч. 2 ст. 799 ЦК України. Крім того, в договорі вартість предмету лізингу вказано у розмірі 17657,99 дол. США та записано ручкою, тобто недрукованим способом. Позивач посилається на те, що в договорі вказується на наявність додатку №3 до договору, де міститься графік покриття витрат та виплати лізингових платежів, однак такого додатку немає. Крім того, пунктом 12.1 договору визначено, що лізингоотримувач, який сплатив адміністративний платіж та повністю або частково сплатив авансовий платіж, має право розірвати договір, однак в цьому випадку лізингодавець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання договору в розмірі 40% від сплаченої суми авансового платежу. Дану умову Позивач вважає несправедливою, що не відповідає принципу добросовісності та рівності та свідчить про наявність істотного дисбалансу прав та обовязків сторін, що суперечить ЗУ «Про захист прав споживачів» та ЗУ «Про фінансовий лізинг». Посилаючись на вищевикладене Позивач просить визнати договір укладений між ним та Відповідачем від 07.12.2016 № 1517 недійсним (нікчемним) та стягнути з відповідача на його користь сплачені ним за даним договором кошти в сумі 47500 грн. Позивач до початку розгляду справи подав до суду клопотання, яким позов підтримав повністю, просив суд його задовольнити, справу розглядати за відсутності представника, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи 08.06.2017, 27.06.2017, 24.07.2017, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень: 2040102500147, 2040102514881, 2040102526952, в судові засідання не зявився, про причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Згідно з ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, тому суд вважає за доцільне, справу слухати за наявними у справі матеріалами з винесенням заочного рішення. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вивчивши докази надані по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 07.12.2016 між ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» (лізингодавець) та [PERSON] (лізингоодержувач) укладено договір фінансового лізингу №1517 з додатками\~(далі - спірний договір), предметом якого є транспортний засіб марки/модель «Беларус 82.1.», обєм/тип двигуна 4,7, дизель, тип КПП - механічна, тип приводу 4х4, зазначений у п.1.1 ст.1 Договору та у Додатку № 2 до Договору, вартістю 17657,99 доларів США, що на дату укладення договору (п.8.2) згідно обмінного курсу долара США до української гривні, становить 475000,00 грн. (а.с.15). Згідно з п.1.3 спірного договору лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу у власність (отримати право власності на предмет лізингу) та передати його у користування лізингоодержувачу на строк та умовах, передбачених цим договором. Лізингоодержувач користується предметом лізингу на умовах даного договору та згідно з положенням чинного законодавства; п.1.7 договору передбачено, що предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачеві протягом терміну, який становить не більше 30 (тридцяти) робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок Лізингодавця: комісії за організацію угоди, авансового платежу, комісії за передачу предмета лізингу, у разі наявності, сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.4 ст. 9 даного договору або різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п. 9.5 ст. 9 даного договору; у п.8.2 спірного договору вказано погоджену сторонами вартість предмета лізингу 17657,99 доларів США, що, на дату укладення договору, становило 475000,00 грн. (а.с. 8-22). З квитанцій №16R041686 від 07.12.2016 вбачається, що на виконання умов спірного договору [PERSON] перерахував кошти в сумі 47500,00 грн. на користь ТОВ «Лізингова компанія [PERSON]» (а.с.25). Разом з тим, представником ТОВ «Лізингова компанія [PERSON]» не було роз'яснено [PERSON] призначення даного платежу, який виявився адміністративним платежем, тобто винагородою лізингодавцю за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням договору. Позивач же вважав, що це часткова оплата вартості транспортного засобу. Крім того, протягом обіцяного терміну предмет лізингу не був переданий позивачу. Перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні докази, суд вважає позовні вимоги обгрунтованими, враховуючи таке. Згідно з преамбулою\~ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»\~у ньому встановлені загальні правові засади у сфері надання фінансових послуг. Його метою є створення правових основ для захисту інтересів споживачів фінансових послуг, правове забезпечення діяльності та розвитку конкурентоспроможного ринку фінансових послуг в Україні. Відповідно до ч. 1\~ст. 1 зазначеного Закону\~фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг та яка внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг. Фінансова послуга - операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. У ч. 1\~ст. 4 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»\~визначено, що фінансовими послугами вважаються, зокрема: залучення фінансових активів із зобов'язанням щодо наступного їх повернення; надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту та ін. Фінансові послуги можна поділити на банківський сектор і небанківський (кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії та ін.). Характер фінансових правовідносин, стороною в яких є фізична особа (споживач), а також використані у\~ЗУ «Про захист прав споживачів»\~та\~ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»\~терміни «фінансова установа», «фінансова послуга» дають підстави вважати, що правовідносини з приводу укладення та виконання договору фінансового лізингу з фізичною особою (споживачем) безсумнівно входять до сфери правового регулювання\~ЗУ «Про захист прав споживачів». Таким чином, норми Закону України "Про захист прав споживачів" є спеціальними нормами по відношенню до ст. 116 ЦПК України, отже, справа підсудна Тальнівському районному суду Черкаської області. Відносини, що виникають у звязку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями\~ЦК України\~про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж,\~ЗУ «Про фінансовий лізинг». Відповідно до ч.ч.1, 2\~ст.215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою\~ст.203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ч. 1 ч.2\~ст.806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобовязується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі);\~до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства, за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до\~ст.628 ЦК України. Згідно\~ст.799 ЦК України\~договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч.1\~ст.220 ЦК України\~у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Зазначені правові висновки, які в силу ст. 360-7\~ЦК України\~є обовязковими для судів України, викладено у постанові ВСУ від 16.12.2015 у справі №6-2766цс15. Доказів того, що договір фінансового лізингу, укладений між сторонами, було нотаріально посвідчено, матеріали справи не містять. Тому, враховуючи, що у даній справі спірний договір фінансового лізингу, укладений між сторонами, нотаріально посвідчено не було, суд вважає це самостійною підставою для визнання договору недійсним в силу закону (нікчемним) ч. 1 ст. 220 ЦК України. Згідно ч.ч.1, 5\~ст.216 ЦК України\~недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Відповідно до роз'яснень, що містяться п.7\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» за № 9 від 06.11.2009, вбачається, що у разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що договір фінансового лізингу №1517, укладений 07.12.2016 між ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» та [PERSON]\~\~є нікчемним. Одночасно необхідно застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину, а саме вищевказаного договору та стягнути з відповідача\~\~отримані від позивача за нікчемним договором 47500,00 грн.

Outcome: approved