Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-11 00:00:00

[PERSON], яка також діє в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] про визначення порядку користування спільним майном. В судове засідання позивачка та представник позивачки не зявились, були повідомлені належним чином про слухання справи, що підтверджується повідомленнями. Згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення. В судове засідання третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] не зявилась, але надала заяву згідно якої просила справу слухати в її відсутність, з позовними вимогами [PERSON] не згодна в повному обсязі. Вислухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. В позовній заяві позивачка [PERSON] посилається на те, що рішенням апеляційного суду Одеської області від 03 листопада 2010 року позивачка [PERSON] визнана співвласником квартири [ADDRESS]. Позивачка з відповідачем не можуть вирішити спір про визначення порядку користування квартирою [ADDRESS], в зв"язку з цим і змушена звертатися до суду. Згідно технічного висновку №63/121 судової будівельно-технічної експертизи від 10 березня 2014 року, ринкова вартість об'єкта оцінки квартири [ADDRESS] складає 190314 грн. та пропонується єдино можливий технічно доступний варіант порядку користування спірною квартирою, з максимальним приближенням до ідеальних часток співвласників (по ? частки). При запропонованому варіанті порядку користування квартирою [ADDRESS] переобладнання приміщень проводити не потрібно, оскільки виділені приміщення ізольовані друг від друга та мають окремі входи. Відповідно до технічного висновку позивачка просить ? частку квартири [ADDRESS] та виділити приміщення: 3 - житлова, площею - 16,5 кв.м.; ? частка приміщень загального користування 1,2,5,6 - загальною площею - 11,5 кв.м.. Житловою площею - 16,5 кв.м., загальною площею - 28,0 кв.м., що більше ідеальної частки на 2,35 кв.м. на 6002 грн. в ринкових цінах. Фактична частка позивачки складає - 29/50. Відповідно до технічного висновку відповідачу ? частки квартири [ADDRESS] та виділити приміщення: 4 - житлова, площею - 11,8 кв.м.; ? частка приміщень загального користування 1,2,5,6 - загальною площею - 11,5 кв.м.. Житловою площею - 11,8 кв.м., загальною площею - 23,3 кв.м., що менше ідеальної частки на 2,35 кв.м. на 6002 грн. в ринкових цінах. Фактична частка позивачки складає - 21/50. Позивачку звільнити від сплати різниці загальної більшості ідеальної частки майна на суму 6002 грн. у ринкових цінах на користь відповідача. В процесі розгляду справи, встановлення обставин та дослідження доказів, судом встановлено, що позивачка [PERSON] не надала та не повідомила суд, що рішенням апеляційного суду Одеської області від 28.11.2013 року про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами, скасоване рішення апеляційного суду Одеської області від 03.11.2010 року та відмовлено у задоволені позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Вказане рішення апеляційного суду Одеської області від 28.11.2013 року залишено без змін ухвалою Вищого сеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.05.2014 року. Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних та кримінальних справ при розгляді вказаної справи встановлено, що квартира [ADDRESS] належить третій особі [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 05.09.2002 року, а також витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права серії ЕЕА682771. Згідно ст.372 ч.1 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. Відповідно до ч.2 ст.372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Спільною сумісною власністю є власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності. Оскільки під час розгляду справи встановлені обставини та надані суду докази, які підтверджують, що позивачка [PERSON] не є співвласником спірної квартири [ADDRESS], а спірна квартира не є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, тому відсутній спір з яким звернулась до суду позивачка [PERSON] про визначення порядку користування спільним майном, з наведеного вбачається, що в задоволені позовних вимог позивачки необхідно відмовити. Згідно ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі якмх суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч.2 ст.60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON], яка також діє в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON] до [PERSON], третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] про визначення порядку користування спільним майном не обґрунтовані і не доказані, а позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed