Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-15 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна обєктом права спільної сумісної власності подружжя, поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Із урахуванням уточнених позовних вимог та ухвали суду про залишення позовної заяви без розгляду в певній частині представник позивача просила про наступне: - встановити факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сімєю без реєстрації шлюбу з серпня 1998 року по 18.04.2008 року; - визнати право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на грошові збереження в сумі 11050 євро, 5051 доларів та 3900 гривень; - визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності на 1/2 частку вищевказаних грошових сум за кожною із сторін. В обґрунтування уточненого позову представник позивача вказала, що навесні 1998 р. [PERSON] познайомилась з [PERSON]. З 01.08.1998 р. вони почали проживати разом однією сім'єю без реєстрації шлюбу - вони спільно проживали, мали взаємні, спільні права та обов'язки, їх пов'язував спільний побут, вони поважали один одного, всі кошти, які кожен з них отримував вони вкладували у розвиток їхньої родини, грошові збереження в сумі 11050 євро, 5051 доларів та 3900 гривень є їх спільними заощадженнями, які вони набули в період сумісного проживання. Відповідач надав до суду письмові заперечення проти позову, в яких вказав, що в 1998-1999 рр. відносини між позивачем та відповідачем були звичайними, проте позивач мала звичку регулярно зникала на дні і неділі та раптово з'являлася. Позивач жодного дня ніде не працювала і не мала де отримувати кошти, в той час як матеріальне становище відповідача на той час було доволі скрутним. В січні-лютому (взимку) 2001 року позивач поставила відповідача перед фактом від'їзду за кордон для заробітку. Як зясувалось пізніше, позивач виїжджала до Кіпру де займалась сумнівною діяльністю. З закордону позивач повернулась влітку 2001 року. Стосунки між позивачем та відповідачем охололи та майже повністю звелись до гостьових відвідувань. Таким чином, з початку 2001р. вже не було факту проживання однією сім'єю між сторонами. Восени 2001 р. позивач вдруге без взаємної згоди, без попередження, виїхала до р. Кіпр де і перебувала до весни-літа 2002р. Після повернення з другої подорожі до Кіпру все було як і після першої - стосунки не відновились, позивач зрідка заходила в гості. В період з осені 2002 по весну 2004 року позивач ще двічі виїжджала на працю за кордон до Чехії, з терміном до шести місяців кожного разу. Після її повернення з другої „чеської" подорожі відповідач остаточно розірвав стосунки з позивачем. Наприкінці осені 2004 року позивач та відповідач знову зустрілися та вирішили будувати почати відносини спочатку. В кінці 2001 р. відповідач продав свою частину власності в ТОВ «Інфосервіс», а отримані кошти склали левову частину для отримання власності на кв. 51. При цьому, кв. 51 не купували, адже не існує договору купівлі-продажу щодо квартири. Твердження позивача про спільні заощадження позивача та відповідача не відповідають дійсності. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та в уточненій позовній заяві, просили суд уточнені позовні вимоги задовольнити. Позивач [PERSON] також пояснила, що з січня 2001 року по 2010 або по 2012 роки, точно вона не памятає, вони з відповідачем спільними зусиллями заробляли грошові кошти у готівковому вигляді. Вона також заробляла гроші під час поїздок за кордон до Республіки Кіпр та інших країн. В 2008 році у них з відповідачем було наявно в якості грошових збережень близько 20 тисяч доларів США в готівковому вигляді, проте станом на 18.05.2015 року, тобто станом на час виникнення конфліктної ситуації за участю її сина та відповідача, сума грошових збережень сторін складала близько 18 тисяч доларів США, які і були вилучені з сейфу нею та її сином. Вона визнає, що з травня 2004 року по серпень 2004 року вона переважно перебувала за кордоном у Республіці Кіпр і перед її відбуттям за кордон в травні 2004 року вона дізналася про те, що відповідач їй зраджує з іншою жінкою. В судовому засіданні відповідач позовні вимоги не визнав, просив суд у їх задоволенні відмовити, надавши письмові заперечення на позов. Також пояснив, що з січня 2001 року по 2008 рік включно він та позивач [PERSON] спільними зусиллями заробляли грошові кошти у готівковому вигляді за рахунок діяльності підприємства «Інформаційні технології». При цьому, [PERSON] докладала значно менші зусилля до заробітку грошей, ніж він. З травня по вересень 2004 року [PERSON] проживала з іншим чоловіком, потім його відносини із позивачем відновилися з вересня або з жовтня 2004 року, точно він не памятає. Він визнає факт сумісного проживання із [PERSON] з жовтня 2004 року по 18.04.2008 року без реєстрації шлюбу. В 2009 році їх спільні із позивачем заощадження складали приблизно 140 тисяч доларів США, проте станом на 18.05.2015 року їх спільні заощадження дорівнювали близько 40 тисячам доларів США та зберігалися у сейфу, коли син позивача та позивач силою забрали їх у нього. Допитана в якості свідка в судовому засіданні [PERSON] пояснила, що вона проживає [INFO], по проспекту Гвардійському у м. Сєвєродонецьку. З 1998 року [PERSON] та [PERSON] проживали разом в квартирі № 52 в тому ж самому будинку. В 2002 або в 2003 році сторони придбали двокімнатну квартиру № 51 і продовжили сумісне проживання в цій квартирі. Позивач [PERSON] у розмовах з нею, [PERSON], казала, що вона є дружиною [PERSON] Вона, [PERSON], неодноразово, приблизно один раз на тиждень, бувала у гостях в квартирі № 51, бачила що разом із сторонами проживає дитина. Допитана в якості свідка в судовому засіданні [PERSON] пояснила, що вона проживає [INFO], по проспекту Гвардійському у м. Сєвєродонецьку. Вона знайома із [PERSON] та [PERSON] з 1998 року, тобто з часу, коли сторони почали сумісно проживати в тому ж самому будинку. Вона знає сторін як одну сімю, у них є двоє дітей. Коли сторони почали сумісно проживати в квартирі № 52, то вона бачила разом із ними дитину на імя [PERSON], якому було 3-4 роки. В 2001 чи в 2002 році сторони придбали квартиру № 51 у сімі Таранів і стали в ній проживати також разом з дитиною. Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно із копією свідоцтва про шлюб серії 1-ЕД № 070542, виданого 18 квітня 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції у Луганській області, 18 квітня 2008 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 154. Згідно із копією свідоцтва про народження серії І-ЕД № 276780, виданого 18 липня 2013 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції у Луганській області, у [PERSON] та [PERSON] народилася дитина [PERSON], [INFO]. Показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] підтверджується, що з 1998 року [PERSON] та [PERSON] проживали разом в [INFO]. В 2002 або в 2003 році сторони придбали двокімнатну квартиру № 51 в цьому ж будинку і продовжили сумісне проживання в цій квартирі. Вказані свідки бачили, що разом із сторонами проживає дитина. В судовому засіданні відповідач [PERSON] визнав факт сумісного проживання однією сім'єю із [PERSON] з жовтня 2004 року та вказав,що в період з травня 2004 року по вересень 2004 року позивач проживала разом з іншим чоловіком, а до травня 2004 року його відносини із позивачем не мали усталеного характеру. Вирішуючи питання про строк, протягом якого можливо встановити факт проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу, суд зазначає, що за положеннями ст. 74 Сімейного кодексу України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю але не перебувають у шлюбі між собою, майно набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними і на зазначене майно поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Вказані положення Сімейного кодексу України вступили в дію з 1 січня 2004 року. До 1 січня 2004 року Кодексом про шлюб та сімю не було передбачено правового інституту сумісного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, таке проживання саме по собі не створювало правових наслідків у вигляді права спільної сумісної власності на спільно набуте майно. Суд також враховує, що в період з 01 січня 2004 року, коли набрав чинності Сімейний кодекс України, сторони проживали разом із дитиною позивача [PERSON] та вели спільне господарство в квартирі [ADDRESS], що підтверджується показаннями свідків [PERSON] та [PERSON], а також підтверджується тим, що [PERSON] та [PERSON] сумісно здійснювали в цей період підприємницьку діяльність за вищевказаною адресою в рамках діяльності ТОВ «Інформаційні технології» та спільно відкладали готівкові грошові кошти, які були отримані від такої діяльності. Вказана обставина підтверджується показаннями [PERSON], які він надав 20.05.2015 року в рамках додаткового допиту в якості потерпілого у кримінальному провадженні № 12015130370001283, а також підтверджується поясненнями [PERSON] та [PERSON], які вони надали в судовому засіданні 16.01.2016 року про те, що з січня 2001 року по 2008 рік включно вони спільними зусиллями заробляли грошові кошти у готівковому вигляді за рахунок діяльності підприємства «Інформаційні технології». Разом з тим суд враховує, що згідно пояснень позивача [PERSON], наданих в судовому засіданні 16.01.2016 року, в період з травня 2004 року по серпень 2004 року вона переважно перебувала за кордоном у Республіці Кіпр і перед її відбуттям за кордон в травні 2004 року вона дізналася про те, що відповідач їй зраджує з іншою жінкою. Таким чином, судом встановлено, що в період з травня 2004 року по серпень 2004 року сторони не мали усталених відносин, що притаманні подружжю. У звязку із викладеним, суд вважає за необхідне частково задовольнити позовну вимогу щодо встановлення факту проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу та встановити факт проживання [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року по 01 травня 2004 року та з 01 вересня 2004 року по 17 квітня 2008 року. Стосовно позовних вимог про визнання права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на грошові збереження в сумі 11050 євро, 5051 доларів та 3900 гривень та визнання за [PERSON] та [PERSON] права власності на 1/2 частку вищевказаних грошових сум за кожною із сторін, суд зазначає наступне. Відповідач надав фотокопії матеріалів по кримінальному провадженню № 12015130370001283 за підозрою [PERSON] (сина [PERSON] від першого шлюбу) у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1. ст. 125 КК України на електронному носії станом на 06.10.2015 р., та копії матеріалів в паперовому вигляді, а саме: копію протоколу додаткового допиту потерпілого від 20.05.2015 року на 1 аркуші, копію показань потерпілого [PERSON], з яких вбачається, що 18.05.2015 року [PERSON] разом зі своїм сином від першого шлюбу [PERSON] побили відповідача та забрали за місцем його проживання із тумбочки гроші в загальній сумі близько 40 тисяч доларів США у національній валюті України, в Євро та в доларах США. Вказані гроші є спільно нажитими із [PERSON] і в разі повернення [PERSON] половини вищевказаних грошей [PERSON] не буде мати претензій до [PERSON] Згідно письмових пояснень сина позивача [PERSON], які містяться в матеріалах кримінального провадження № 12015130370001283, вбачається, що 18.05.2015 року він буд дуже злим на [PERSON], так як йому розповіла його мати [PERSON], що відповідач підсипає йому та його матері в їжу наркотичні засоби, а саме первентин, а також пристає до маленької сестри [PERSON]. З цих підстав [PERSON] пішов розібратися до [PERSON] в його частину квартири до його кабінету. З пояснень вбачається, що [PERSON] одразу почав наносити відповідачу удари руками по лицю, [PERSON] від ударів впав на диван, потім прийшла позивачка та почала тримати відповідача за ноги, також позивач та її син почали звязувати ноги відповідачу, після цього [PERSON] сказала своєму сину забрати з тумбочки грошові кошти в розмірі 41 шт. по 100 євро, 99 по 50 євро, 4 по 500 еро, 2 по 50 доларів, 2 по 500 грн. Приблизно за 30 хвилин позивачка з дітьми зібралися та покинули квартиру. В своїх письмових поясненнях, які містяться в матеріалах кримінального провадження № 12015130370001283, [PERSON] пояснила, що її син [PERSON] знаходиться на обліку у психіатра з 16 років, також коли вона 18.05.2015 року зайшла до кімнати то побачила наступне: між її сином та відповідачем сталася бійка. Для того, щоб [PERSON] не бив її сина, вона його відштовхнула на диван, взяла ремінь та почала звязувати [PERSON], але нічого не вийшло, потім сказала сину брати грошові кошти в тумбочці. Відповідач в цей час лежав на дивані та нічого не робив, тільки говорив, щоб вони не брали гроші. [PERSON] перерахувала грошові кошти, їх було приблизно 11000 євро та приблизно 5000 доларів США. Також в поясненнях позивача вказано, що 2000 євро вона витратила на свої особисті потреби. Згідно копії заяви про кримінальну відповідальність від 18.05.2015 року, [PERSON] просить притягнути до кримінальної відповідальності свою жінку [PERSON] та її сина [PERSON], які 18 травня 2015 року приблизно о 14.00 годині зайшли до нього в квартиру, в результаті чого нанесли йому тілесні ушкодження, а після чого заволоділи грошовими коштами в розмірі приблизно 40000 доларів США. Згідно наданої [PERSON] копії розписки від 22 травня 2015 року вбачається, що відповідач отримав від співробітників поліції грошові кошти в сумі: 3 купюри по 50 доларів США, 49 купюр по 100 доларів США, 1 купюра 1 долар США, 4 купюри по 500 євро, 41 купюра по 100 євро, 99 купюр по 50 євро, 2 купюри по 500 грн., 6 купюр по 200 грн., 12 купюр по 100 грн., 7 купюр по 50 грн., 9 купюр по 5 грн., 46 купюр по 2 грн., 16 купюр по 1 грн. Отже, в письмових поясненнях та показаннях [PERSON] та [PERSON], які вони надали в рамках кримінального провадження № 12015130370001283, а також в поясненнях сторін, які вони надали в судовому засіданні, наявні суттєві розбіжності щодо суми грошових коштів, які спільно зберігалися ними в готівковому вигляді в трьох різних валютах до 18.05.2015 року. Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно із ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. З викладених норм Закону вбачається, що у разі розгляду в порядку цивільного судочинства позову про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, позивачем повинна бути доведена рівність часток майна в разі його поділу судом. Тобто, позивач повинен надати докази наявності у сторін конкретно визначеного обєкту майна саме у тому складі та в тій кількості, в якому його просить поділити позивач. Позивачем не було надано жодних документальних доказів того, що отримані відповідачем [PERSON] згідно розписки від 22 травня 2015 року від співробітників поліції грошові кошти складають всю суму коштів, яку нею та її сином 18.05.2015 року було вилучено у [PERSON] всупереч волі відповідача. Враховуючи те, що відповідач в судовому засіданні та в рамках кримінального провадження № 12015130370001283 стверджує про вилучення у нього [PERSON] та її сином 18.05.2015 року суми грошових коштів в розмірі 40 тисяч доларів, тобто в сумі, яка є значно більшою за ту, яку просить поділити позивач, а також враховуючи відсутність жодних документальних доказів загальної суми спільно набутого та збереженого сторонами майна у вигляді готівкових грошових коштів, суд вважає, що позивачем не доведено наявності у сторін конкретно визначеного обєкту майна саме у тому складі та в тій кількості, в якому його просить поділити позивач. За таких умов суд позбавлений можливості встановити сукупний розмір спільно набутих сторонами грошових коштів та поділити такі грошові кошти у відповідності до вимог справедливості та рівності поділу. Таким чином, належить відмовити у задоволенні позовних вимог про визнання права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на грошові збереження в сумі 11050 євро, 5051 доларів та 3900 гривень та визнання за [PERSON] та [PERSON] права власності на 1/2 частку вищевказаних грошових сум за кожною із сторін. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат по справі у відповідності до ст. 88 ЦПК України суд враховує, що позов було задоволено частково лише в межах позовної вимоги про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. У звязку із викладеним, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених позивачем судових витрат в розмірі 121 грн. 80 коп. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial