Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, уточнивши якого зазначив, що працював у ТОВ «Вулкаскот Україна» у період з червня 2007 року по липень 2015 року. Будучи менеджером з продажу протягом 2014 року неодноразово виконував обов»язки директора підтриємства на час відряджень останнього. Так, згідно наказу № 31 В від 14.04.2014 року виконував обов»язки директора з 22.04.2014 року по 30.04.2014 року, згідно наказу № 42 В від 28.05.2014 року виконував обов»язки директора у період з 01.06.2014 року по 03.06.2014 року, згідно наказу № 56 В від 03.07.2014 року виконував обов»язки директора з 06.07.2014 року по 08.07.2014 року, згідно наказу № 63 В від 22.07.2014 року виконував обов»язки директора 23.07.2014 року, згідно наказу № 88 В від 31.10.2014 року виконував обов»язки директора з 08.12.2014 року по 10.12.2014 року, згідно наказу № 94 В від 21.11.2014 року виконував обов»язки директора з 03.11.2014 року по 05.11.2014 року, згідно наказу № 98 В від 29.10.2014 року виконував обов»язки директора 24.11.2014 року, згідно наказу № 99 В від 15.12.2014 року виконував обов»язки директора 30.12.2014, 12.01.2015 та 13.01.2015 року. Загальна кількість робочих днів, в які він виконував обов»язки директора підприємства складає 22 дні. Однак, накази підписані директором [PERSON] не передбачали виплати грошової різниці в їх посадових окладах, про що він неодноразово наголошував директору підприємства, тому він у 2015 році відмовився виконувати обов'язки директора без компенсації в окладах . Свої вимоги обґрунтовує посилаючись на ст. 105 КЗпП України так як він виконував обов'язки відсутнього директора підприємства ТОВ Вулкаскот Україна» [PERSON], тому тимчасовому заступнику виплачується доплата у розмірі різниці між його фактичним посадовим окладом і посадовим окладом працівника , якого він заміщує ( абз.2 п.1 «Про порядок оплати тимчасового заступництва від 29.12.1965 р. № 30/39). Так як в наказах не передбачено обмеження функцій тимчасово виконуючого обов'язки директора підприємства, то оплата праці має бути здійснена в повному обсязі Враховуючи посадовий оклад директора ТОВ Вулкаскот Україна» та його позивача посадовий оклад заробітна плата за тимчасове заступництво становитиме : квітень2014року 5 днів (22,23,28,29,30) - 3497,60 грн. , червень 2014 р. (02,03) - 2337,90 грн., липень 2014 р. ( 06,07,08,23) - 2920,44 грн., листопад 2014 р. ( 03,04,05,24 ) - 4633,40 грн., грудень 2014 ( 08,09,10,30) - 3309,56 грн, січень 2015 (12,13 ) -1636,36 грн. Загальна сума заборгованості по заробітній платі становить 18 335,26 грн. Згідно наказів № 42 В від 28.05.2014 р. та № 56 В від 03.07.2014 р вихідні дні 01.06.2014 р. та 06.07.2014 р. були робочими , то згідно ст. 72 КЗпП У країни оплата праці проводиться в подвійному розмірі . Оскільки денний оклад директора підприємства складав в червні 2014- 1247,89 грн. в липні 2014 р - 1038,69 грн. , то відповідач зобов'язаний виплатити йому, позивачу додатково за роботу у вихідні дні за 01.06.2014 р 2495,78 грн. та за 06.07.2014 - 2077,38грн. , а всього в сумі 4573,16 грн. В уточнених позовних вимогах просить суд зобов"язати відповідача виплатити йому, позивачу різницю між посадовим окладом директора ТзОВ «Вулкаскот Україна» [PERSON] та посадовим окладом [PERSON] за виконання обов"язків тимчасово відсутнього працівника (виконання обов"язків директора підприємства на час його відсутності ) за 2014 рік та січень 2015 р (двадцять робочих днів) в сумі 18 335,26 грн. а також виплатити компенсацію в розмірі 4 573,16 грн. за роботу у вихідні дні 01.06.2014 року та 06.07.2014 року Позивач в судовому засіданні змінені позовні вимоги підтримав. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, подав до суду письмове заперечення, згідно якого просив в задоволенні позову відмовити, мотивуючи наступним. Відповідно до наказів № 31 В від 14.04.2014 року, №42 В від 28.05.2014 року, № 56 В від 03.07.2014 року, № 63 В від 22.07.2014 року, № 88 В від 31.10.2014 року, № 94 В від 21.11.2014 року, № 98 В від 29.10.2014 року, № 99 В від 15.12.2014 року позивач [PERSON] виконував обов»язки директора товариства на безоплатній основі і з такими наказами був згідний, про що свідчить його підпис на наказах та відсутність будь-яких скарг чи звернень до керівництва товариства з даного приводу. Вказує, що розміри доплат за виконання обов»язків тимчасово відсутнього працівника регулюються виключно наказом директора. Крім того, зазначає, що позивач [PERSON] не суміщав посаду директора зі своєю основною посадою, а виконував обов»язки тимчасово відсутнього працівника. Вказує, що у своїй заяві від 15.12.2017р. позивач змінив предмет позову із «зобов'язати виплатити різницю між посадовим окладом директора ТОВ «Вулкаскот-Україна» [PERSON] та посадовим окладом [PERSON] за суміщення (виконання обов'язків директора на час його відсутності)» на «зобов'язати виплатити різницю між посадовим окладом директора ТОВ «Вулкаскот-Україна» [PERSON] та посадовим окладом [PERSON] за виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника (виконання обов'язків директора на час його відсутності) за 2014 рік та січень 2015 року в сумі 18 335, 26 грн.» та збільшує позовні вимоги в частині «зобов'язати ТОВ «Вулкаскот-Україна» виплатити [PERSON] компенсацію в розмірі 4 573, 16 грн. за роботу у вихідні дні 01.06.2014р. та 06.07.2014р.». Зазначає, що позивач [PERSON] працював на ТОВ «Вулкаскот-Україна» за основним місцем роботи в період з 12.06.2007р. по 21.08.2013р. на посаді хіміка-технолога, в період з 22.08.2013р. по 01.07.2015р. на посаді менеджера із збуту. Відповідно до наказу ТОВ «Вулкаскот-Україна» №01-07-15К від 01.07.2015р. [PERSON] звільнений з роботи у зв'язку із переведенням за згодою працівника на роботу до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вулкаскот» згідно п.5 ст. 36 КЗпП України. За період роботи позивачу [PERSON] вчасно нараховувалась та виплачувалась заробітна плата, із нарахованої заробітної плати вчасно й у повному обсязі сплачено усі податки та збори. Накази №31-В від 14.04.2014р., №42-В від 28.05.2014р., №56-В від 03.07.2014р., №63-В від 22.07.2014р., №88-В від 31.10.2014р., №94-В від 21.11.2014р., №98-В від 29.10.2014р., №99-В від 15.12.2014р., з яких випливають позовні вимоги і в яких відсутнє положення про доплату за виконання обов'язків директора, позивачем не оскаржувались, є дійсними й відповідно створюють правові наслідки у вигляді відсутності обов'язку у Товариства здійснювати таку оплату позивачу [PERSON] при тому, що останній не був позбавлений права звернення із позовом до суду стосовно визнання недійсними вказаних наказів, він протягом тривалого часу (стосовно усіх наказів уже минуло більше 3 років) не скористався таким правом. Позивач [PERSON] виконував обов'язки директора на безоплатній основі добровільно. Як випливає з п.2 Постанови Ради Міністрів СРСР від 4 грудня 1981 року № 1145 «Про порядок і умови суміщення професій (посад)» (далі - Постанова № 1145) виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника, якщо це не передбачено посадовою інструкцією працівника, допускається тільки за згодою працівника. Доказами схвалення позиваем виконання обов'язків директора на безоплатній основі та схвалення ним відсутності будь-яких доплат за виконання обов'язків директора є те, що позивач [PERSON] ознайомився з наказами, про що свідчить його підпис; не оскаржував накази про виконання обов'язків директора на безоплатній основі; не висловлював директору жодних заперечень щодо умов праці протягом більш як 2 років при тому, що такі обов'язки на неоплачуваній основі були покладені на нього згідно восьми наказів протягом року. Вказує, що відсутні будь-які докази звертання позивача (які датовані до 04.05.2017р.- моменту подання позовної заяви до суду) до директора із вимогою виплатити йому різницю в посадових окладах за виконання обов'язків директора ТзОВ «Вулкаскот-Україна» в період 22.04.2014р., 23.04.2014р., з 28.04.2014р. по 30.04.2014р., з 01.06.2014р. по 03.06.2014р., з 06.07.2014р. по 08.07.2014р., 23.07.2014р., з 03.11.2014р. по 05.11.2014р., 24.11.2014р., з 08.12.2014р. по 10.12.2014р., 30.12.2014р., з 12.01.2015р. по 13.01.2015р. чи будь-які докази відмови директора ТзОВ «Вулкаскот-Україна» задоволити вимоги позивача.Крім того, відсутні будь-які докази відмови [PERSON] від виконання обов'язків директора у 2015 році. Зауважує, що розміри доплат за виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника регулюються виключно наказом директора. Як випливає з наказів про виконання позивачем [PERSON] обов'язків директора протягом 2014-2015 років, виконання даних обов'язків не передбачало встановлення будь-яких доплат за виконання вказаних обов'язків, оскільки директор Товариства, перебуваючи у відрядженні, продовжував здійснювати управління Товариством через телекомунікаційні засоби зв'язку: телефон та електронну пошту. В окремих випадках, залежно від рівня виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника (в т.ч. директора) наказом директора працівникам ТОВ «Вулкаскот-Україна» встановлювались відповідні доплати. Відповідно протягом квітня-травня 2014 року (тобто саме в оскаржуваний період) згідно наказів директора тричі така доплата була встановлена і позивачу за виконання обов'язків директора. Згідно Наказу №01-04-14К від 14.04.2014р., Наказу №02-04-14К від 16.04.2014р., Наказу №04-05-14К від 28.05.2014р. [PERSON] 4 робочі дні виконував обов'язки директора під час його перебування у відпустці із виплатою різниці в посадових окладах. Вказана доплата була виплачена йому в повному обсязі, що доводиться довідкою про нарахування заробітної плати за виконання [PERSON] обов'язків директора в період з 01.01.2014р. по 31.01.2015р. Вказав, що рівень виконання обов'язків директора позивачем [PERSON] відповідно до оспорюваних наказів був незначний оскільки останній не мав права розпоряджатись грошовими коштами на рахунках ТОВ «Вулкаскот-Україна» в банку та права підпису фінансових документів ТОВ «Вулкаскот-Україна» в період з 01.01.2014р. по 31.01.2015р. Крім того на [PERSON] не вироблялись електронні ключі доступу до системи платежів «Клієнт-Банк» в період з 01.01.2014р. по 31.01.2015р. ТОВ «Вулкаскот-Україна» не повідомляло банки в будь-який спосіб в період з 01.01.2014р. по 31.01.2015р. про те, що право розпоряджатись грошовими коштами на рахунках ТОВ «Вулкаскот-Україна» та право підпису фінансових документів від імені ТОВ «Вулкаскот-Україна» надається позивачу [PERSON], позивач не вів ділову переписку з клієнтами Товариства в межах повноважень директора, не погоджував будь-які питання поставок товару, не приймав рішень управлінського характеруЮ а також не виконував обов'язки директора на умовах тимчасового заступництва, як вказано в заяві про уточнення позовних вимог від 15.12.2017р., а виконував обов'язки тимчасово відсутнього працівника (директора), що не є аналогічними. В оскаржуваному періоді (січень 2014р.-січень 2015р.) позивач виконував обов'язки тимчасово відсутнього працівника (директора), а не виконував обов'язки директора на умовах тимчасового заступництва, оскільки не був звільнений від виконання своїх посадових обов'язків. Відповідно у позивача [PERSON] відсутні підстави ґрунтуючись на нормах Роз'яснення № 30/39 вимагати доплати, оскільки таке роз яснення питання оплати за виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника не регулює. Крім того, при написанні позову позивач ввів суд в оману, що згідно наказів він виконував обов'язки директора Товариства 22 робочі дні, оскільки таких днів було 20. Як видно із наказу №42-В від 28.05.2014р. та наказу №56-В від 03.07.2014р., позивач [PERSON] не виконував будь-які обов'язки директора 01.06.2014р. та 06.07.2014р., оскільки ці дні були вихідними (неділя) й робота на ТОВ «Вулкаскот-Україна» не проводилась. Правова позиція позивача, яка висловлена ним в подальшому в заяві про уточнення позовних вимог від 15.12.2017р. стосовно того, що він працював у вихідні дні і йому потрібно оплатити вказані дні у подвійному розмірі не підтверджена документально, оскільки відповідними наказами про відрядження [PERSON] (наказ №42-В від 28.05.2014р., наказ №56-В від 03.07.2014р.) не передбачено, що вказані вихідні дні є робочими для [PERSON] чи [PERSON] Зауважив, що до трудових правовідносин не застосовується передбачена статтею 625 Цивільного кодексу України норма про стягнення 3% річних за прострочення виконання зобов'язання. Просить відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов не підлягає до задоволення виходячи із наступного. Як встановлено в судовому засіданні, згідно наказу від 12.06.2007 року №99-К позивач [PERSON] прийнятий на роботу в ТзОВ «Вулкаскот-Україна» на посаду хіміка-технолога згідно контракту з 12.06.2007 року (а.с.5), де працював по 21.08.2013 року. З 22.08.2013 року по 01.07.2015 року позивач [PERSON] працював в ТзОВ «Вулкаскот-Україна» на посаді менеджера зі збуту. Позивач [PERSON], відповідно до наказів № 31 В від 14.04.2014 року виконував обов»язки директора ТзОВ «Вулкаскот-Україна» з 22.04.2014 року по 30.04.2014 року, згідно наказу № 42 В від 28.05.2014 року виконував обов»язки директора у період з 01.06.2014 року по 03.06.2014 року, згідно наказу № 56 В від 03.07.2014 року виконував обов»язки директора з 06.07.2014 року по 08.07.2014 року, згідно наказу № 63 В від 22.07.2014 року виконував обов»язки директора 23.07.2014 року, згідно наказу № 88 В від 31.10.2014 року виконував обов»язки директора з 08.12.2014 року по 10.12.2014 року, згідно наказу № 94 В від 21.11.2014 року виконував обов»язки директора з 03.11.2014 року по 05.11.2014 року, згідно наказу № 98 В від 29.10.2014 року виконував обов»язки директора 24.11.2014 року, згідно наказу № 99 В від 15.12.2014 року виконував обов»язки директора 30.12.2014, 12.01.2015 та 13.01.2015 року. Наведене стверджується копіями вказаних наказів (а.с.7-15). Позивач [PERSON] вказує, що виконуючи обов»язки директора на час відсутності останнього, він суміщав свою посаду менеджера зі збуту із посадою директора, а тому йому належала до виплати різниця між посадовими окладами директора та менеджера за суміщення посад Частина перша ст.105 КЗпП передбачає суміщення професій (посад), тобто можливість виконання працівником на тому ж підприємстві, в установі, організації поряд зі своєю основною роботою, обумовленою трудовим договором, додаткової роботи за іншою професією (посадою) або обовязків тимчасово відсутнього працівника без звільнення від основної роботи. Сумісництвом вважається виконання працівником, крім своєї основної, іншої регулярної оплачуваної роботи на умовах трудового договору у вільний від основної роботи час на тому ж або іншому підприємстві, в установі, організації або у громадянина за наймом. Правова конструкція суміщення професій (посад) виходить із того, що суміщувана посада (робоче місце за відповідною професією) є наявною у штатному розписі, але не заповнена, залишається вакантною. При відсутності вакансії встановити доплату за суміщення професій (посад) неможливо. Відповідно до наказу № 02-К від 15.03.2013 року директором ТзОВ «Вулкаскот-Україна» призначено [PERSON] з 15.03.2013 року (а.с.88). Отже, таке робоче місце, посада (в нашому випадку - посада директора) має бути наявною як штатна одиниця. Відсутність таких одиниць у штатному розписі означає, що роботодавець не передбачив ні відповідних тарифних ставок і окладів для даної посади а, отже, не може мати місце економія заробітної плати за вакантною/передбаченою посадою, і не може мати місце суміщення посад. Листом Міністерства праці та соціальної політики України № 126/06/186-11 від 19.04.2011 року роз»яснено, що виконання обов'язку тимчасово відсутнього працівника без звільнення працівника від своєї основної роботи - це заміна працівника, відсутнього у зв'язку з хворобою, відпусткою, відрядженням та з інших причин, коли працівник поряд із своєю основною роботою виконує обов»язки тимчасово відсутнього працівника. При цьому призначення працівника виконуючим обов»язки за вакантною посадою не допускається. Роботу тимчасово відсутнього працівника покладають на працівників, які мають відповідну професійну підготовку та певну освіту, необхідну для виконання такої роботи. Отже, виконання обов»язків тимчасово відсутнього працівника має ряд особливостей і означає фактичну заміну працівника, тимчасово відсутнього з причин, які дозволяють зберегти за відсутнім працівником місце роботи; поряд з виконанням додаткових функцій працівник продовжує виконувати свою основну роботу, передбачену трудовим договором; виконання додаткових обов»язків відбувається протягом його робочого дня, встановленого трудовим договором; виконання додаткових обов»язків оформлюється наказом керівника підприємства за згодою працівника, якого призначають; відповідно до ст. 105 КЗпП працівнику провадиться доплата за виконання обов»язків тимчасово відсутнього працівника; порядок оплати праці встановлюється на підставі положень колективного договору та вказується у відповідному наказі. 23.05.2017р. по даній справі відкрито провадження про виплату заборгованості по зарплаті за сумісництво професій. Однак, відповідно до заяви [PERSON] від 20.06.2017р. про уточнення позовних вимог, останній змінив предмет позову та просив зобов'язати виплатити ТОВ «Вулкаскот-Україна» різницю між посадовим окладом директора ТОВ «Вулкаскот-Україна» [PERSON] та посадовим окладом [PERSON] за суміщення (виконання обов'язків директора на час його відсутності) за 2014 рік та січень 2015 року (22 робочих дні). В заяві про уточнення позовних вимог від 28.08.2017р. [PERSON] також додатково просить стягнути з відповідача компенсацію в розмірі 3% річних в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України в сумі 1 338, 66грн. 15.12.2017р. [PERSON] подав суду чергову заяву про уточнення позовних вимог, яка по факту одночасно є заявою про зміну предмету позову та заявою про збільшення розміру позовних вимог. При цьому у своїй заяві від 15.12.2017р. позивач змінює предмет позову із «зобов'язати виплатити різницю між посадовим окладом директора ТОВ «Вулкаскот-Україна» [PERSON] та посадовим окладом [PERSON] за суміщення (виконання обов'язків директора на час його відсутності)» на «зобов'язати виплатити різницю між посадовим окладом директора ТОВ «Вулкаскот-Україна» [PERSON] та посадовим окладом [PERSON] за виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника (виконання обов'язків директора на час його відсутності) за 2014 рік та січень 2015 року в сумі 18 335, 26 грн.» та збільшує позовні вимоги в частині «зобов'язати ТОВ «Вулкаскот-Україна» виплатити [PERSON] компенсацію в розмірі 4 573, 16 грн. за роботу у вихідні дні 01.06.2014р. та 06.07.2014р.». Відовідно до ч.3 ст.49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п'ять днів до початку першого судового засідання у справі. Судом встановлено, що Накази №31-В від 14.04.2014р., №42-В від 28.05.2014р., №56-В від 03.07.2014р., №63-В від 22.07.2014р., №88-В від 31.10.2014р., №94-В від 21.11.2014р., №98-В від 29.10.2014р., №99-В від 15.12.2014р., з яких випливають позовні вимоги і в яких відсутнє положення про доплату за виконання обов'язків директора, позивачем не оскаржувались, є дійсними й відповідно створюють правові наслідки у вигляді відсутності обов'язку у Товариства здійснювати таку оплату [PERSON] Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 Цивільного кодексу України). Для такої категорії справ (визнання недійсності наказів) ч.1 ст. 233 КЗпП України встановлює 3-місячний строк для оскарження (працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права). Встановлено, що позивач [PERSON] не був позбавлений права звернутись із позовом до суду стосовно визнання недійсними вказаних наказів, протягом тривалого часу (стосовно усіх наказів уже минуло більше 3 років) не скористався таким правом. Як випливає з п.2 Постанови Ради Міністрів СРСР від 4 грудня 1981 року № 1145 «Про порядок і умови суміщення професій (посад)» (далі - Постанова № 1145) виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника, якщо це не передбачено посадовою інструкцією працівника, допускається тільки за згодою працівника. Доказами схвалення [PERSON] виконання обов'язків директора на безоплатній основі та схвалення ним відсутності будь-яких доплат за виконання обов'язків директора є : що позивач [PERSON] ознайомився з наказами, про що свідчить його підпис; не оскаржував накази про виконання обов'язків директора на безоплатній основі; відсутність будь яких доказів його звернення до директора ТзОВ «Вулкаскот-Україна» із вимогою виплатити різницю в посадових окладах за виконання обов'язків директора Товариства в період 22.04.2014р., 23.04.2014р., з 28.04.2014р. по 30.04.2014р., з 01.06.2014р. по 03.06.2014р., з 06.07.2014р. по 08.07.2014р., 23.07.2014р., з 03.11.2014р. по 05.11.2014р., 24.11.2014р., з 08.12.2014р. по 10.12.2014р., 30.12.2014р., з 12.01.2015р. по 13.01.2015р.; відсутність відмови директора Товариства задоволити вимоги [PERSON] виплатити різницю в посадових окладах за виконання ним обов'язків директора; відсутність доказів відмови [PERSON] від виконання обов'язків директора Товариства у 2015 році. Посилання позивача у позовній заяві на ті обставини, що він звертався до директора відповідача із такими заявами та отримував стосовно них відмови не підтверджуються жодними доказами в розумінні ст.. 76 ЦПК України. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.. 105 КЗпП України працівникам, які виконують на тому ж підприємстві, в установі, організації поряд з своєю основною роботою, обумовленою трудовим договором, додаткову роботу за іншою професією (посадою) або обов'язки тимчасово відсутнього працівника без звільнення від своєї основної роботи, провадиться доплата за суміщення професій (посад) або виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника. Конкретні розміри доплат в межах, передбачених пунктом 6 цієї постанови, встановлюються керівниками підприємств, установ і організацій за погодженням з комітетами профспілок кожному працівникові диференційовано в залежності від складності, характеру, обсягу виконуваних робіт, ступеня використання робочого часу (п.7. Постанови № 1145) Як вбачається з наказів про виконання [PERSON] обов'язків директора протягом 2014-2015 років, виконання даних обов'язків не передбачало встановлення будь-яких доплат за виконання вказаних обов'язків, оскільки директор Товариства, перебуваючи у відрядженні, продовжував здійснювати управління Товариством через телекомунікаційні засоби зв'язку: телефон та електронну пошту. В окремих випадках, залежно від рівня виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника (в т.ч. директора) наказом директора працівникам ТОВ «Вулкаскот-Україна» встановлювались відповідні доплати. Згідно Наказу №01-04-14К від 14.04.2014р., Наказу №02-04-14К від 16.04.2014р., Наказу №04-05-14К від 28.05.2014р. [PERSON] чотири робочі дні виконував обов'язки директора під час його перебування у відпустці із виплатою різниці в посадових окладах. (а.с.74-76)Вказана доплата була виплачена йому в повному обсязі, що підтверджується довідкою про нарахування заробітної плати за виконання [PERSON] обов'язків директора в період з 01.01.2014р. по 31.01.2015р. (вих.. №01/07 від 03.07.2017р.) (а.с.53) З наведеного випливає, що позивач [PERSON] усвідомлював, що виконання ним обов'язків директора можливе як із виплатою різниці в посадових окладах, так і без такої виплати, залежно від рівня виконання таких обов'язків і це питання регулюється наказом директора ТОВ «Вулкаскот-Україна». Додатково в обґрунтування своїх позовних вимог в заяві про уточнення позовних вимог від 15.12.2018р. позивач вказує на те, що оскільки він виконував обов'язки тимчасово відсутнього директора відповідача [PERSON], то тимчасовому заступнику виплачується доплата у розмірі різниці між його фактичним посадовим окладом та посадовим окладом працівника, якого він заміщує (абз. 2 п. 1 Роз'яснення «Про порядок оплати тимчасового заступництва від 29.12.1965р. №30/39). Однак, законодавство чітко розрізняє поняття «Виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника» та «тимчасове заступництво». В Інструкції від 14 травня 1982 року № 53-ВЛ (далі - Інструкція № 53) щодо застосування постанови Ради Міністрів СРСР від 4 грудня 1981 року № 1145 «Про порядок і умови суміщення професій (посад)» (далі - Постанова № 1145) передбачено порядок та умови суміщення професій (посад), розширення зон обслуговування або збільшення обсягів виконуваних робіт, виконання поряд зі своєю основною роботою обов'язків тимчасово відсутніх працівників. Під виконанням обов'язків тимчасово відсутнього працівника без звільнення від своєї основної роботи слід розуміти заміну працівника, відсутнього у зв'язку з хворобою, відпусткою, відрядженням та з інших причин, коли відповідно з чинним законодавством за ним зберігається робоче місце (посада) (п.1 Інструкції №53). Виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника має місце, коли працівник підприємства разом із своєю основною роботою, обумовленою трудовим договором, виконує обов'язки іншого, тимчасово відсутнього, працівника (ст. 105 КЗпП і п. 2 Постанови № 1145). Із наведеного можна виділити три характерні особливості цього способу виконання працівником додаткових обов'язків: працівник виконує покладені на нього додаткові функції без звільнення від основної роботи, яка передбачена трудовим договором; виконання додаткових обов'язків відбувається протягом робочого дня (зміни), з урахуванням нормальної тривалості робочого часу, встановленої КЗпП; виконання додаткових обов'язків припускає заміну працівника, тимчасово відсутнього через хворобу, відпустку, відрядження та з інших причин, коли за ним зберігається місце роботи (посада). Окремим випадком виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника є тимчасове заступництво. Визначення тимчасового заступництва, порядок його оформлення і оплати наведено у Роз'ясненнях Держкомітету Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати «Про порядок оплати тимчасового заступництва» від 29.12.65 р. № 30/39 (далі - Роз'яснення № 30/39). Так, згідно з абз. 1 п. 1 Роз'яснення 30/39 тимчасовим заступництвом вважається виконання службових обов'язків за посадою тимчасово відсутнього працівника, коли це викликано виробничою необхідністю. Як випливає з визначення тимчасового заступництва, наведеного в Роз'ясненні № 30/39, тимчасовий заступник, на відміну від виконуючого обов'язки тимчасово відсутнього працівника, виконує виключно чужі обов'язки, тобто на період заступництва він звільняється від виконання своєї роботи, обумовленої трудовим договором. Однак в оскаржуваному періоді (січень 2014р.-січень 2015р.) позивач виконував обов'язки тимчасово відсутнього працівника (директора), а не виконував обов'язки директора на умовах тимчасового заступництва, оскільки не був звільнений від виконання своїх посадових обов'язків. Відповідно у позивача [PERSON] відсутні підстави вимагати доплати, оскільки Роз'яснення № 30/39 питання оплати за виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника не регулює. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в ;x=5&acl;y=7#w18">межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). До трудових правовідносин не застосовується передбачена статтею 625 Цивільного кодексу України норма про стягнення 3% річних за прострочення виконання зобов'язання. Як вказує Верховний суд України у своїй Постанові від 20.01.2016р. у справі № 6-2759цс15 стаття 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 ЦК України і визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання та поширює свою дію на всі види зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань. Частиною другою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При розгляді справ про передбачену статтею 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов'язання слід з'ясувати: чи існує зобов'язання між сторонами, чи це зобов'язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов'язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті. Передбачена статтею 625 ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством, тому позовна вимога [PERSON] про стягнення 3% річних в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України в сумі 1 338, 66грн. до задоволення не підлягає. При розгляді справи не було встановлено, що права позивача є порушеними у будь-який спосіб. За наведеного заявлений позов не підлягає до задоволення як безпідставно заявлений. На підставі наведеного та ст.ст. 105,233 КЗпП України, ст.625 ЦК України, Постанови ПВССУ № 13 від 24.12.1999 р. "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці",

Outcome: dismissed