Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-17 00:00:00

26.12.2019 року позивач ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначає, що між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] укладено кредитні договори: № 014/0069/82/0223857 від 15.07.2013 року та № 010/0069/82/0047461 від 17.02.2011 року. 03.05.2018 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Оксі Банк» уклали Договір відступлення права вимоги №114/58-F, відповідно до умов якого, відбулося відступлення права вимоги, в тому числі і за кредитними договорами № 014/0069/82/0223857 від 15.07.2013 року та № 010/0069/82/0047461 від 17.02.2011 року. 10.05.2018 року АТ «Оксі Банк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» уклали Договір відступлення права вимоги №1, у відповідності до умов якого, до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги до боржників, вказаних у Реєстрах Боржників (п.2.2.3. договору), в тому числі до відповідача [PERSON] , який має непогашену заборгованість за кредитним договором № 014/0069/82/0223857 у розмірі 16 469.94 грн., з яких: 11 891.78 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 1 892.34 грн. заборгованість за відсотками (включаючи нараховані); 2 685.82 грн. пеня та за кредитним договором № 010/0069/82/0047461 у розмірі 4 494.98 грн., з яких: 4 410.39 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 84.59 грн. заборгованість за відсотками (включаючи нараховані). У зв`язку з цим позивач просить стягнути суму боргу та сплачений судовий збір в розмірі 1 921.00 грн.. Представник позивача в чергове не з`явився в судове засідання, проігнорувавши ухвали суду, якими визнано явку представника позивача обв`язкою, та надав письмове клопотання про розгляд справи без його участі, вказавши, що підтримує позовні вимоги та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні не визнав позовні вимоги пояснивши, що позивачем не було надано первинних бухгалтерських документів про отримання відповідачем коштів за обома кредитними договорами. Розрахунки представлені позивачем містять ряд арифметичних помилок, не узгоджуються з умовами договору та повністю суперечать його особистим розрахункам. Вказує, що згідно позовної заяви, з 2011 року по 2018 рік відповідач використав з картки 14 150.00 грн., однак, не видно, яким чином він погашав заборгованість. Хоча, відповідач зазначав, що в цей час, Банк списував кошти із заробітної плати відповідача автоматом. На думку відповідача, таке списання коштів, є зменшенням заборгованості. Заборгованість розміром 34 855 грн., майже в три рази перевищує суму кредиту, а тому наданий розрахунок не доводить позовні вимоги. Також звернув увагу, що за кредитним договором, за яким заборгованість складає\~ 4 494.98 грн., сплили строки позовної давності, оскільки, зі слів відповідача, останній платіж ним було здійснено у\~ 2015 році, коли він закривав вказану картку. Однак із наданого розрахунку цього встановити також не можливо, як не можливо встановити, яка реальна заборгованість та яка сума коштів була використана. У зв`язку з наведеним просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Дослідивши письмові матеріали справи суд приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч.1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Згідно заяви-анкети [PERSON] від 19.01.2011 року, між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] 17.02.2011 року укладено кредитний договір № 010/0069/82/0047461 з Додатком до вказаного договору та Договір добровільного страхування життя. Розмір ліміту кредитування становив 5000.00 грн.. Умови ведення поточних карткових рахунків встановлено Правилами ведення поточних карткових рахунків. 28.11.2011 року відбулась зміна кредитного ліміту з 5000.00 грн. до 6500.00 грн. (а.с. 14, 5-7, 11, 12, 8-10). 15.07.2013 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] укладено кредитний договір № 014/0069/82/0223857, з Додатками №1, №2 та з Умовами кредитування, згідно якого відповідач отримав кредит на споживчі цілі в сумі 5990.54 грн. та на погашення заборгованості в сумі 16 209.46 грн. (а.с. 15-20, 21-22, 23, 24-25). 03.05.2018 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Оксі Банк» уклали Договір відступлення права вимоги №114/58-F, відповідно до умов якого, відбулося відступлення права вимоги, в тому числі і за кредитними договорами № 014/0069/82/0223857 від 15.07.2013 року та № 010/0069/82/0047461 від 17.02.2011 року (а.с. 33-34). 10.05.2018 року між АТ «Оксі Банк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір відступлення права вимоги №1, у відповідності до умов якого, до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право грошової вимоги до боржників, вказаних у Реєстрах Боржників (п.2.2.3. договору), в тому числі до відповідача [PERSON] , за кредитними договорами № 014/0069/82/0223857 та № 010/0069/82/0047461 (а.с. 35-37, 38). На виконання вимог ст.ст. 512-516 ЦК України, 18.05.2018 року на адресу відповідача направлено Повідомлення про укладення договору відступлення права вимоги та про порядок погашення заборгованості за кредитними договорами (а.с. 29, 30, 31, 32). Згідно з умовами кредитних договорів № 014/0069/82/0223857 від 15.07.2013 року та № 010/0069/82/0047461 від 17.02.2011 року, позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором. Однак, відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати надані йому кредитні кошти в строки, передбачені кредитними договорами, в результаті чого виникла заборгованість за кредитним договором № 014/0069/82/0223857 у розмірі 16 469.94 грн., з яких: 11 891.78 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 1 892.34 грн. заборгованість за відсотками; 2 685.82 грн. пеня та за кредитним договором № 010/0069/82/0047461 у розмірі 4 494.98 грн., з яких: 4410.39 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 84.59 грн. заборгованість за відсотками (а.с. 26-27, 28). Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості. У зв`язку з істотними порушеннями відповідачем умов кредитних договорів, позивач просить про відновлення порушеного права шляхом стягнення вказаної заборгованості. Згідно ч.2 ст. 1050, ч.2 ст. 1054 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок повернути кредит частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини, кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів. За умовами ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться. Стаття 1082 ЦК України передбачає, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фктор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті, звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом". Згідно ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до приписів ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ст. 207 ЦК України). Згідно зі ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином і в строк, встановлений договором, відповідно до умов договору. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. В силу ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. При цьому, згідно ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визнані умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. В силу приписів ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договір. у відповідності до ст. 638 ЦК України, є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Отже, підписання 19.01.2011 року заяви-анкети про отримання акційного продукту «Кредитна картка» та укладення кредитних договорів № 014/0069/82/0223857 від 15.07.2013 року та № 010/0069/82/0047461 від 17.02.2011 року на отримання кредиту свідчить про те, що [PERSON] всі умови цілком зрозумілі і він вважає їх справедливими по відношенню до нього. Вказана заява на отримання кредиту та кредитні договори були прочитані та підписані сторонами. Таким чином, своїми підписами сторони письмово підтвердили та закріпили те, що вони діяли свідомо, були вільні в укладенні даних договорів, вільні у виборі контрагента та умов договору. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин вчиняється у формі, встановлений законом, має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Частина 1 ст. 1048 ЦК України передбачає право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір та порядок одержання яких встановлюється договором. Позичальник зобов`язаний, відповідно до ст. 1049 ЦК України, повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За кредитним договором, відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Встановлено, що відповідач порушив умови договору та має заборгованість за кредитним договором № 014/0069/82/0223857 у розмірі 16 469.94 грн., з яких: 11 891.78 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 1 892.34 грн. заборгованість за відсотками; 2 685.82 грн. пеня, за кредитним договором № 010/0069/82/0047461 у розмірі 4 494.98 грн., з яких: 4 410.39 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 84.59 грн. заборгованість за відсотками. Представник відповідача заперечуючи проти позову зазначив, що позивачем пропущено строк позовної давності за кредитним договором № 010/0069/82/0047461 від 17.02.2011 року. Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність \~ це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. У відповідності до ч.4\~ ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які відбулися у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (№o. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність установлюється тривалістю в три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлено спеціальну позовну давність. Зокрема, ч.2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права чи про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Так, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи про що зазначено в ст. 261 ЦК України. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Проаналізувавши вимоги закону, щодо позовної давності, суд приходить до наступного. Позовна заява ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» надійшла до суду 26.12.2019 року. Згідно представленого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором № 010/0069/82/0047461 від 17.02.2011 року, відповідач, на виконання умов договору вносив кошти на даний картковий рахунок вподовж 2017 року включно до 08.12.2017 року. Остання незначна сума розміром 3.83 грн. була зарахована на картковий рахунок 15.02.2018 року. Таким чином, позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою в межах строку загальної позовної давності. Спеціальна позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Однак, як вбачається з даного розрахунку, за кредитним договором № 010/0069/82/0047461 від 17.02.2011 року, пеня складає 0 грн., а тому підстави для застосування спеціальної позовної давності також відсутні. Відповідно до ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів є примусове виконання зобов`язання в натурі. Примусове виконання зобов`язання в натурі, - це спосіб захисту, який випливає з загального принципу повного і належного виконання зобов`язання та полягає в зобов`язанні здійснити дію, або утриматися від її здійснення, незалежно від застосування до боржника інших заходів впливу. Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. В судовому засіданні представник відповідача не визнавши позовні вимоги у повному обсязі, не одноразово послався на те, що не згоден з розрахунком заборгованості наданим позивачем, при цьому, свого контрозрахунку в судовому засіданні не представив. Також не представлено відповідачем доказів на підтвердження погашення суми боргу та закриття карткового рахунку за кредитним договором № 010/0069/82/0047461 від 17.02.2011 року. Не звернувся відповідач до суду і з клопотанням про витребування доказів у разі неможливості самостійно надати такий доказ, що передбачено ч.1 ст. 84 ЦПК України. Представник відповідача зазначив, що мав намір з`ясувати ряд обставин у представника позивача в судовому засіданні, однак він не з`явився. При цьому, суд звертає увагу на те, що у відповідності до ст. 178 ЦПК України, відповідач мав право подати відзив на позовну заяву, зі своїми заперечення проти позову, який був би надісланий позивачу, а позивач у свою чергу, з`ясувавши правову позицію відповідача, мав право, відповідно до ст. 179 ЦПК України, надати\~ відповідь на відзив. Таким чином, відповідач не скористався наданим йому правом, належним чином обґрунтувати свою правову позицію в суді, та підтвердити її письмовими доказами. Згідно ч.ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» ґрунтується на вимогах закону, у зв`язку з чим, з відповідача на користь позивача підлягає стягнення заборгованості за кредитними договорами №014/0069/82/0223857 від 15.07.2013 року в сумі 16 469.94 грн.; №01/0069/82/0047461 від 17.02.2011 року в сумі 4 494.98 грн.. Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Отже, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору у сумі 1 921.00 грн. (а.с. 1).

Outcome: approved