Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-28 00:00:00

28 вересня 2020 року [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми «Ігрек» про захист прав споживачів та стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначив, що має статус ветерана органів внутрішніх справ. Так, 17 травня 2020 року о 20 год. 45 хв. [PERSON] при посадці в автобус загального користування, який прямує міським маршрутом № 106, пред`явив водію посвідчення ветерана органів внутрішніх справ, яке надає йому право на пільговий проїзд, проте водій відмовив позивачу в пільговому проїзді, мотивувавши відмову тим, що йому нічим заправляти машину через таких пільговиків. Тому позивачу довелось оплатити проїзд вартістю 8 гривень. Автомобільним перевізником за вказаним маршрутом є відповідач. У порядку досудового врегулювання спору позивач звернувся до територіального управління державної служби України з безпеки на транспорті в Дніпропетровській області із скаргою на водія. На зазначену скаргу [PERSON] отримав відповідь, відповідно до якої рейдовими перевірками, зробленими працівниками управління на міському автобусному маршруті № 106, фактів безпідставної відмови водіями в пільговому перевезенні не встановлено. Однак, позивач вважає, що відповідь не надала належної оцінки незаконним діям самого водія, а в його особі автомобільному перевізнику щодо незаконної відмови в пільговому проїзді позивача. Позивач вважає дії водія в особі відповідача неправомірними та такими, що порушують права позивача як споживача. Окрім того, такі дії спричинили моральну шкоду, яка полягає у приниженні гідності при відмові у безкоштовному проїзді. Тому позивач просить визнати дії відповідача у відмові безоплатного проїзду протиправними, стягнути з відповідача на його користь вартість проїзду в сумі 8 грн., а також в рахунок відшкодування моральної шкоди кошти в розмірі 400 грн. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 жовтня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 24 лютого 2020 року на адресу суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що позивач не довів здійснення поїздки автобусним маршрутом № 106 від зупинки «Старомостова площа» до зупинки «Міжшкільний комбінат», а також завдання йому моральної шкоди. 22 грудня 2020 року надійшла відповідь [PERSON] на відзив, в якому заперечував проти аргументів відповідача, викладених у відзиві, оскільки підтвердженням проїзду є квиток, а його ідентифікація не є обов`язком позивача. Згідно\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом\~ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України\~кожна особа зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності,\~ приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з огляду на наступне. В ході судового розгляду встановлено, що відповідно до посвідчення № [NUMBER] , виданого 18 січня 2006 року УМВС України в Дніпропетровській області, [PERSON] має право на пільги, встановлені для ветеранів органів внутрішніх справ. Відповідно до пункту 11 ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» ветеранам органів внутрішніх справ надається така пільга: безоплатний проїзд усіма видами міського пасажирського транспорту (за винятком таксі) за наявності посвідчення встановленого зразка, а в разі запровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду - також електронного квитка, який видається на безоплатній основі, автомобільним транспортом загального користування в сільській місцевості, а також залізничним і водним транспортом приміського сполучення та автобусами приміських маршрутів у межах України. 17 травня 2020 року позивач їхав автобусом по міському автобусному маршруту № 106 від кінцевої зупинки «Старомостова площа» в місті Дніпро, оплативши проїзд у розмірі 8 гривень, що підтверджено квитком серії ДЖЗН № 315050, та не спростовано доказами відповідачем. Відповідно до зворотнього боку вищезазначеного квитка перевізником є відповідач ТОВ ВКФ «Ігрек». Скаргою на відповідача про відмову в пільговому проїзді, поданою позивачем 18 травня 2020 року в порядку досудового врегулювання конфлікту начальнику управління Укртрансбезпеки в Дніпропетровській області (далі - Управління), підтверджується факт відмови 17 травня 2020 року водія автобусу вищевказаного міського маршруту у пільговому проїзді позивача, який пред`явив посвідчення, що надає право на пільги. 27 травня 2020 року Управлінням надано відповідь на скаргу позивача, відповідно до якої посадовими особами Управління в ході рейдової перевірки фактів безпідставної відмови в перевезенні пасажирів пільгової категорії на автобусних маршрутах загального користування № 106 у м. Дніпро зазначеними у скаргах транспортними засобами не встановлено. Однак, зазначена відповідь має загальний характер, не спростовує факт безпідставної відмови у пільговому перевезенні позивача 17 травня 2020 року відповідачем. Відповідно до ст. 37 Закону України «Про автомобільний транспорт» пільгові перевезення пасажирів, які відповідно до законодавства користуються такими правами, забезпечують автомобільні перевізники, які здійснюють перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування. Автомобільному перевізнику, який здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, забороняється відмовлятися від пільгового перевезення, крім випадків, передбачених законом. Згідно з п. 145 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту на автомобільного перевізника покладено обов`язок з забезпечення дотримання персоналом вимог законодавства про автомобільний транспорт та захист прав споживачів. Таким чином, судом встановлено, що позивач не зміг скористатися наданим йому законодавством правом у пільговому безкоштовному проїзді на міському автобусному маршруті загального користування [ADDRESS] , унаслідок чого він був змушений купити квиток за власні кошти. Встановивши, що позивач, як ветеран органів внутрішніх справ, на підставі\~Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист»\~має право на безоплатний проїзд, а автомобільному перевізнику, який здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, забороняється відмовлятися від пільгового перевезення, крім випадків, передбачених законом (стаття 37 Закону України «Про автомобільний транспорт»), суд приходить до висновку, що дії відповідача ТОВ ВКФ «Ігрек» щодо відмови у пільговому перевезенні позивача є протиправними та завдали останньому матеріальної шкоди, оскільки [PERSON] довелось сплатити вартість проїзду в сумі 8 гривень. Відповідно до ст. 41 Закону України «Про автомобільний транспорт»\~пасажир зобов`язаний мати при собі квиток на проїзд, на перевезення багажу, а за наявності права пільгового проїзду відповідне посвідчення чи довідку, на підставі якої надається пільга.\~\~\~ Як визначено ст. 42 Закону України «Про автомобільний транспорт», договір перевезення пасажира автобусом на маршруті загального користування укладається між автомобільним перевізником та пасажиром. Цей договір вважається укладеним з моменту придбання пасажиром квитка на право проїзду, а для осіб, які користуються правом пільгового проїзду, - з моменту посадки в автобус. Таким чином,\~Законом України\~«Про\~автомобільний\~транспорт» встановлено право пасажира, який користується пільгами на транспорті, безпосередньо скористатися пільговим проїздом, пред`явивши водієві автобусу посвідчення встановленого зразка. Відповідно до ч. 2 ст.\~915\~ЦК України договір перевезення транспортом загального користування є публічним договором. У зв`язку з цим на договір перевезення поширюються вимоги цивільного законодавства. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» особи, винні у порушенні законодавства про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції, ветеранів податкової міліції, ветеранів державної пожежної охорони, ветеранів Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранів служби цивільного захисту, ветеранів Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, несуть відповідальність згідно з законодавством України. На підставі викладеного, суд задовольняє вимогу позивача щодо стягнення з відповідача вартості проїзду в розмірі 8 грн. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди суд зазначає наступне. Згідно\~ст. 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. У пунктах 2, 3\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"» роз`яснено, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної шкоди розглядаються зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні гідності, у порушенні прав, наданих споживачам. Відповідно до ст.\~1167\~ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник, який здійснює перевезення пасажирів на договірних умовах, зобов`язаний забезпечувати дотримання персоналом вимог законодавства про автомобільний транспорт. Відповідно до ст.\~1172\~ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Окрім того, Верховним Судом у Постанові від 10 квітня 2018 року у цивільній справі № 760/15337/17 зроблено висновок, що Законом України\~«Про захист\~прав споживачів» регулюються, зокрема, відносини, які виникають з договорів перевезення. Нормою ст. 5 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено захист прав споживачів судами. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Позивач звернувся до суду з позовом про захист свого порушеного права на пільговий проїзд, як ветерана органів внутрішніх справ, яке йому надане Законом України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист», а також порушеного права як споживача відповідно до ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів». Отже, протиправною поведінкою щодо позивача - відмовою у наданні пільгового проїзду відповідачем ТОВ ВКФ «Ігрек» [PERSON] завдано моральних страждань, які полягали в приниженні його статусу як ветерана органів внутрішніх справ, вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя, зокрема, звернення за захистом свого порушеного права на пільговий проїзд до суду. Визначаючи розмір грошової компенсації на відшкодування позивачу моральної шкоди, завданої порушенням його права на пільговий проїзд, суд враховує: характер та обсяг страждань, які зазнав позивач, а саме: приниження гідності як ветерана органів внутрішніх справ через відмову відповідачем у праві на пільговий проїзд; тривалість таких страждань, а саме те, що для відновлення свого порушеного права на пільговий проїзд позивач змушений був звернуся до суду; а також те, що порушення прав позивача на пільговий проїзд не призвели до тяжких вимушених змін у його життєвих стосунках. Відповідно до ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З урахуванням зазначеного та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що відшкодування відповідачем моральної шкоди позивачу в розмірі 400 гривень є достатньою. Отже, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до ТОВ ВКФ «Ігрек» про захист прав споживачів та стягнення моральної шкоди, підлягає задоволенню. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, позов задоволено, відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір підлягає стягненню з відповідача ТОВ ВКФ «Ігрек» на користь держави у розмірі 840 грн. 80 коп.

Outcome: approved