Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

11 лютого 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини. В обґрунтування вимоги зазначив, що від шлюбу, в якому перебували з відповідачкою у період з 15 лютого 2011 року по 22 квітня 2013 року, мають малолітнього сина [PERSON], який народився [INFO]. Після припинення сімейних відносин, син з грудня 2013 року проживає з ним, проти чого заперечує мати дитини, яка при цьому не піклується про його здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, не бере участі у вихованні та утриманні. Посилаючись на те, що він має всі необхідні умови та належне матеріальне забезпечення для утримання і виховання хлопчика, позивач просив рішенням суду визначити місце проживання дитини з ним. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали. Позивач суду пояснив, що з однорічного віку має досвід самостійної опіки над сином, остільки дружина навчалася стаціонарно в м.Миколаїв, приїздила рідко і на нетривалий час. На початку березня 2013 року, за її ініціативи, сімейні стосунки були припинені. Наприкінці вересня 2013 року мати забрала сина і у жовтні 2013 року на її користь було постановлено рішення комісії з питань захисту прав дитини про визначення місця проживання дитини. Відповідачка надалі перешкоджала його зустрічам з сином, відмовлялася повідомляти про місце його з нею проживання, рівень забезпеченості необхідними речами та стан здоров'я. У грудні 2013 року було встановлено, що відповідачка з дитиною наймає тимчасові помешкання, у неї відсутні самостійний заробіток і інші доходи, син не відвідує дошкільного закладу. За цим, він забрав дитину і дотепер вона проживає з ним. Хлопчик забезпечений всі необхідним, йому створені всі умови для належного розвитку. Він відвідує дитсадок. У догляді за дитиною позивачу допомагає його цивільна дружина. Відповідачка та її представник позовні вимоги не визнали. Відповідачка, не оспорюючи обставин, які навів позивач, вказала на бажання спільного проживання з дитиною у помешканні її співмешканця в м.Миколаїв. Також підтвердила, що не має офіційного місця роботи, однак може утримувати дитину за рахунок аліментів від її батька. Представник органу опіки та піклування позовні вимоги вважала обґрунтованими. Суду пояснила, що дитина після припинення подружжям спільного проживання у березні 2013 року залишилася проживати з батьком. Спір між сторонами виник у вересні 2013 року, коли мати забрала дитину. За звернення [PERSON], у жовтні 2013 року служба прийняла рішення про доцільність проживання хлопчика з матір'ю за вказаною нею адресою у будинку її бабусі в Херсонській області. При цьому, відповідачка пообіцяла у місячний термін облаштувати для дитини кімнату, придбати необхідні речі. Зазначеної вимоги не виконала, без повідомлення виїхала до м.Миколаєва, де проживала за рахунок своєї матері у найманих квартирах. Після від'їзду матері на заробітки, [PERSON] почала співмешкати з мешканцем на його житловій площі у гуртожитку без наступного працевлаштування і оформлення сина до дошкільного навчального закладу. У зв'язку з наведеними обставинами, батько дитини повторно заявив питання про визначення місця проживання дитини і 28 лютого 2014 року орган опіки та піклування, враховуючи ліпші умови проживання для дитини у батька, наявність у нього стабільного заробітку, відповідального ставлення до виконання своїх батьківських обов'язків і проявлення уваги та любові до сина, зробив висновок про доцільність визначення місця проживання дитини з батьком. Заслухавши учасників процесу, дослідивши докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому 15 лютого 2011 року у виконкомі Павлівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області, актовий запис №1, який розірвано за рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 22 квітня 2013 року. Позивач та відповідачка є батьками [PERSON], [INFO]. Реєстрацію народження проведено у виконкомі Павлівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області за актовим записом №15. У березні 2013 року колишнє подружжя припинили спільне проживання. За спільної згоди син залишився з батьком. У вересні 2013 року мати забрала дитину і у наступному обмежила права позивача на спілкування з нею та участь у вихованні. Між сторонами виник спір про місце проживання малолітньої дитини. У грудні 2013 року батько забрав хлопчика до себе і на час заявлення позову вони спільно мешкають у с.Івано-Кепине Снігурівського району Миколаївської області. В силу ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років визначається за згодою батьків. Статтею 161 СК України визначено - якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган, що вирішує спір, не може передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, може своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої 20 листопада 1959 року дитина для повного та гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це є можливим, рости під опікою і відповідальність своїх батьків, та у будь-якому разі у атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли мають місце виключні обставини, бути розлученою зі своєю матір'ю. Сторони заявили про неможливість примирення, наполягаючи на бажанні проживати з сином, який є їх єдиною дитиною. При цьому, з актів обстеження матеріально-побутових умов проживання, датованих 23 вересня 2013 року, 27 січня 2014 року та 25 лютого 2014 року, суд встановив, що позивач працевлаштований і має стабільний дохід. Сім'я проживає у належному йому будинку за найліпших умов. Для дитини передбачена окрема кімната, придбані меблі, одяг, іграшки, а також її влаштовано до дитячого садка. Доглядає сина батько, його цивільна дружина [PERSON] та мати [PERSON] Такі обставини підтвердили суду і свідки [PERSON] - депутат сільської ради, [PERSON] - фельдшер, [PERSON] - фахівець з соціальної роботи, [PERSON] - завідувачка дитсадка, вказавши на належне та відповідальне ставлення позивача до виконання своїх батьківських обов'язків, який забезпечує все необхідне для гармонійного розвитку дитини і на охорону його здоров'я, а також про особисту прихильність дитини до батька, з яким вона завжди весела, допитлива, виявляє цікавість до навколишнього світу, а також вихованість. Допитана свідком [PERSON] пояснила, що з позивачем проживає з літа 2013 року, у них склалися сталі подружні стосунки та вони бажають укласти шлюб. Вона постійно доглядає дитину як мати. Між нею, цивільним чоловіком та сином склалися родинні стосунки. Вона любить дитину і піклується про неї як про свою дитину та бажає надалі спільного з ним проживання. Відповідачка не має постійного місця проживання. За місцем реєстрації в с.Івано-Кепине і за вказаним нею місцем проживання в Херсонській області не перебуває. Як встановлено працівниками Служби у справах дітей Миколаївської міської ради, [PERSON] мешкає в м.Миколаїв у гуртожитку у двох кімнатах, що належать її співмешканцю [PERSON] Обоє вони не працюють, відповідачка не має самостійного доходу. Таке вбачається з представленого суду акту обстеження від 26 лютого 2014 року. У суді [PERSON] заявив про згоду на спільне проживання з ними сина відповідачки. На зворот свідчить бездіяльність свідка, який не дав згоди на реєстрацію у помешканні [PERSON] та разом з останньою не вчиняв ніяких дій на повернення дитини від батька у грудні 2013 року на підставі рішення служби у справах дітей про визначення місця його проживання з матір'ю. Вищевказані свідки також показали, що з жовтня 2012 року відповідачка лише періодично навідувала сина, знаходячись на навчанні, у березні 2013 року залишила сім'ю і лише у вересні 2013 року забрала дитину за наполягання своєї матері. З грудня 2013 року і дотепер хлопчика не відвідує, про його стан не справляється. Відповідачка вказані обставини визнала. Не наполягання виконання рішення служби у справах дітей, прийнятого у жовтні 2013 року про визначення місця проживання сина з нею і не прийняття з грудня 2013 року участі у його утриманні, вихованні пояснила нестачею коштів і перебуванням у гостях у бабусі в Херсонській області. Органом опіки та піклування Снігурівської райдержадміністрації 28 лютого 2014 року зроблено висновок №12 про доцільність визначення місця проживання малолітнього [PERSON] з батьком. Суд вважає, що поведінка батька та його ставлення до дитини є більш прийнятним, його особисті виховні якості переважають рівень цих якостей у матері, про свідчить відсутність з її боку постійної турботи про дитину, незабезпечення їй належних умов для проживання і розвитку. Позивач довів, що має не лише перевагу у матеріально-побутовому становищі, але і забезпечив проживання дитини у сімейному колі, де перевага надається взаємоповазі, доброзичливості, де дитина отримує щиру любов і підтримку. Суд бере до уваги, що позивач має досвід догляду за малолітнім сином, за характером роботи може приділяти йому належну увагу, у його родині є особи, здатні надати допомогу в догляді, це і його цивільна дружина і батьки позивача, які проживають з ним у одному населеному пункті. Враховуючи зазначені обставини, ставлення кожного з батьків до виховання дитини, у тому числі і до виникнення спору, її вік (2 роки 6 місяців), належний стан здоров'я, суд визнає позовні вимоги обґрунтованими, а проживання дитини з батьком таким, що передусім відповідає її інтересам. Суд не вбачає у даній справі порушення принципу 6 Декларації прав дитини за встановлення таких виняткових обставин, відповідно до яких малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір"ю. При цьому, визначення місця проживання дитини з одним із батьків не відбивається на батьківських правах іншого із батьків.

Outcome: approved