Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до Піщанського районного суду Вінницької області з позовною заявою до Прокуратури Вінницької області та Державної казначейської служби України про стягнення шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, в якому просить суд стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на його користь моральну (немайнову) шкоду в розмірі 200000,00 гривень, завдану незаконним притягненням до кримінальної відповідальності. Свої позовні вимоги мотивує тим, що він був обвинуваченим в тому, що обіймаючи посаду головного лікаря комунальної установи «Піщанський районний центр первинної медико-санітарної допомоги», будучи службовою особою, повноважною на виконання організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, зловживаючи своїм службовим становищем, незаконно заволодів чужим майном. Кримінальне правопорушення було зареєстровано в ЄРДР за № 42014020260000012 17 вересня 2014 року. Вироком Піщанського районного суду в кримінальній справі про обвинувачення його в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191, ч. 3 ст. 191 КК України від 13 листопада 2015 року його було визнано винним в скоєнні вказаного кримінального правопорушення, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно- господарських функцій строком на 1 рік, на підставі ст.. 75 КК України від відбування покарання звільнено з випробуванням строком 1 рік. Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 05 лютого 2016 року вирок щодо нього було скасовано, кримінальне провадження закрито за відсутністю в його діях складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.2,3 ст. 191 КК України. Не погоджуючись з вказаною ухвалою, прокурор, яка брала участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції 4 травня 2016 року подала на вказану ухвалу касаційну скаргу. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 вересня 2016 року вказану ухвалу апеляційного суду скасовано та призначено новий розгляд в суді апеляційної інстанції. Постановлено, що під час нового розгляду у суді апеляційної інстанції суду необхідно ретельно, з використанням усіх процесуальних можливостей перевірити доводи, викладені в поданих апеляціях, безпосередньо дослідити докази у кримінальному провадженні, дати належну оцінку усіх доказів у кримінальному провадженні, та, дотримуючись положень глави 31 КПК України, прийняти законне й обґрунтоване судове рішення. Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 18 листопада 2016 року апеляційну скаргу з доповненнями прокурора залишено без задоволення, апеляційні скарги адвоката [PERSON], в інтересах обвинуваченого [PERSON] та самого обвинуваченого [PERSON] - задоволено, вирок Піщанського райсуду Вінницької області від 13 листорпада 2015 року відносно обвинуваченого [PERSON] - скасовано, а кримінальне провадження закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КК України, за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 2, 3 ст. 191 КК України. Не погоджуючись з вказаною ухвалою, заступник прокурора Вінницької області 30 січня 2017 року подав на вказану ухвалу касаційну скаргу. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 жовтня 2017 року вирішено касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Піщанського районного суду Вінницької області від 13 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 18 листопада 2016 року щодо [PERSON] - без зміни. Позивач вважає, що його незаконно було притягнуто до кримінальної відповідальності, внаслідок чого йому було завдано значної моральної шкоди, яка має бути відшкодована в установленому законом порядку. Позивач вказує, що завдана йому моральна шкода полягає в приниженні честі, гідності та ділової репутації. Порушився його звичайний життєвий уклад через необхідність відвідувати правоохоронні органи для участі у процесуальних діях, а також судові засідання, які проводились в селищі Піщанка, місті Вінниця, місті Київ. Також, позивач зазначає що з 20 вересня 1977 року він працює лікарем в Піщанському районі Вінницької області, з 22 березня 2011 року він працює на посаді головного лікаря Комунальної установи «Піщанський районний центр первинної медико-санітарної допомоги». По роду професійної діяльності спілкується з великим колом осіб - пацієнтів, медичних працівників, керівників підприємств, установ, організацій як районного рівня, так і в масштабах області. 23 вересня 2014 року на сайті прокуратури Вінницької області було розміщено повідомлення, що керівник районного медичного закладу, зловживаючи службовим становищем, незаконно заволодів 10000 грн. бюджетних коштів. Про порушену відносно нього кримінальну справу 01 листопада 2014 року повідомила газета «Правда народу». 27 листопада 2015 року газета «Вінниччина» повідомила про засудження одного з керівників медичних закладів області за привласнення майна шляхом зловживання службовим становищем. Через публікації в пресі та розголос у суспільстві йому доводилося відповідати на питання щодо притягнення до кримінальної відповідальності, виправдовуватись, пояснювати ситуацію, доказувати невинуватість. В ході судового розгляду в якості свідків допитувались працівники Департаменту охорони здоров'я та курортів Вінницької ОДА та працівники установи, керівником якої він являється. Це призвело до почуття приниження та завдавало шкоди його діловій репутації. Він більше 40 разів відвідував судові засідання, що призводило до душевного хвилювання, додаткового психічного та психологічного навантаження, необхідності докладати додаткових зусиль для розуміння ходу судового розгляду та відновлення душевної рівноваги після їх закінчення. Знаходження в постійному стресовому стані призвело до загострення гіпертонічної хвороби, захворювання на цукровий діабет II типу, важкого ступеню перебігу, діабетичний стеогепатоз, діабетичну непроліферативну ретинопатію обох очей, ангіопатію сітківки обох очей, ішемічну хворобу серця, дифузійний кардіосклероз, коронаросклероз, серцеву недостатність І ступеня. Він неодноразово лікувався в медичних закладах, зокрема в Крижопільській окружній лікарні інтенсивного лікування та санаторії «Шаян» з приводу зазначених хвороб. Існувала реальна загроза безповоротної втрати здоров'я взагалі та працездатності зокрема. Незаконним притягненням до кримінальної відповідальності за загальнокримінальною статтею і пред'явленням обвинувачення у вчиненні розтрати шляхом зловживання службовим становищем були зганеблені його честь і гідність, завдано непоправної шкоди престижу та діловій репутації як лікаря, керівника, громадського діяча, оскільки він неодноразово обирався депутатом рад різних рівнів, особистості. В статусі підозрюваного, обвинуваченого, засудженого та виправданого він перебував з 17 вересня 2014 року фактично по 25 жовтня 2017 року - 36 місяців. До цього часу порушувались нормальні життєві зв'язки, були утруднені спілкування і стосунки з оточуючими людьми. Все ще залишались істотні перешкоди у здійсненні активної громадської діяльності. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» мінімальна заробітна плата протягом 2017 року складала 3200 грн. Тобто мінімальний розмір моральної шкоди, який може бути йому відшкодований, складає 115200 грн, проте він вважає, що моральна шкода, завдана йому складає за спричинення душевних страждань, пов'язаних з тривалим психологічним навантаженням, нервовим стресом - 50000,00 грн.; за порушення звичайного життєвого укладу, спричинені незручності, необхідності тривалий період витрачати свій час на відвідування правоохоронних органів, суду, що спричиняє додаткове психічне та психологічне навантаження - 50000,00 грн.; за приниження честі, гідності та ділової репутації - 50000,00грн.;з а погіршення стану здоров'я, пов'язаного з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності - 50000,00 грн, а тому загальний розмір моральної шкоди, яку він зазнав позивач оцінює в 200000,00 грн. На підставі вищенаведеного, зсилаючись на ч.5 ст.5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, статті 56 Конституції України, ч.1 ст. 1166, п.2 ч.2 ст. 1167, ст.1176, ст.1190 ЦК України, Закону України „Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду", позивач просить його вимоги задовольнити. Представником відповідача - Прокуратури Вінницької області, заступником прокурора області Сухоребрим С. було подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого прокуратура області заперечує проти доводів викладених в позовній заяві. Представник відповідача у відзиві зазначає, що згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Постановою Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено, що під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення, або які мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» громадянинові відшкодовуються (повертаються), в тому числі і моральна шкода. При визначенні розміру моральної шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, суд повинен визначити страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру, при цьому суд зобов'язаний враховувати, що таке відшкодування проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Питання застосування законодавства про відшкодування моральної шкоди врегульовані постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Відповідно до п. 3. зазначеної постанови під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Постановою Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено, що під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. З огляду на викладене обов'язок доказування наявності шкоди та її розміру покладається на позивача. Представник відповідача зазначає, що будь-яких об'єктивних доказів зазнання моральних страждань та пов'язаних із цим інших негативних наслідків позивач не надає. Не зазначені також фактичні обставини, які слід вважати ознаками отриманої моральної шкоди, що підлягають дослідженню судом. Так, позивачем зазначено, що в наслідок спричинених незручностей, необхідності тривалий період відвідувати правоохоронні органи, він зазнав ушкодження здоров'я. В той же, час доказів, які б підтверджували причинно- наслідковий зв'язок між захворюванням та діями відповідачів, позивачем не надано. Більш того, позивачем не наводиться будь-яких доказів вини органів прокуратури у заподіянні йому моральної шкоди у зазначеному розмірі. Таким чином, позивачем не доведений належними та допустимими доказами факт наявності в рішеннях посадових осіб прокуратури області необхідних елементів складу цивільного правопорушення, а тому заявлені позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають. При визначенні розміру моральної шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, суд повинен визначити страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Отже, розмір відшкодування моральної шкоди, визначений в позовній заяві, не підтверджений належними та допустимими доказами, також відсутнє обґрунтування [PERSON] щодо відшкодування моральної шкоди саме у визначеному позивачем розмірі. Також представник відповідача у відзиві вказує, що відповідно до п. 3 розділу II «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 1774-19 від 11.10.2017 мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати та інших виплат.До внесення змін до Законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 гривень.На підставі вищевикладеного вважає, що позовна заява [PERSON] безпідставна та необгрунтована, а отже задоволенню не підлягає. Позивачем [PERSON] було подано відповідь на відзив, в якій він вказує, що заперечення щодо задоволення заявлених ним позовних вимог, наведені в відзиві на позов є надуманими та безпідставними. Позивач вказує, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Йому було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, за місцем його роботи було проведено декілька виїмок, його допитували як підозрюваного, йому було пред'явлено обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, він був підданий суду, засуджений та виправданий. Тобто у нього є всі можливі підстави вимагати відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду. Також вказує, що незаконне притягнення його до кримінальної відповідальності, призвело до погіршення стану його здоров'я, яке відбулось саме в період від порушення відносно нього кримінального провадження і має триваючі наслідки. Розмір шкоди обрахований як з урахуванням часу, протягом якого він перебував під слідством та був підданий суду, так і психічних та психологічних навантажень, з цим пов'язаних, про що він зазначив в позовній заяві. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник -адвокат [PERSON], позовні вимоги підтримали в повному обсязі, наполягали на їх задоволенні з підстав викладених у позовній заяві та у відповіді на відзив. Представник відповідача Прокуратури Вінницької області - Бідюк Н. П. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідач - Державна казначейська служба України, свого уповноваженого представника до суду не направив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується підписом про отримання в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення № 24700 0037902 0. Відзиву на позовну заяву чи будь-яких клопотань від даного відповідача на адресу суду не надходило. Причини неявки суду невідомі. При цьому суд враховує положення ч. 2 ст. 280 ЦПК України, відповідно до яких у разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів, та беручи до уваги, що інший відповідач - Прокуратура Вінницької області направив до суду свого представника для участі в судових засіданнях, подав відзив на позовну заяву, суд не вбачає підстав для ухвалення в даній справі заочного рішення. При цьому,

Outcome: partial