Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-15 00:00:00

24 листопада 2014 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на земельну ділянку (пай) в порядку спадкування за законом. Свої вимоги мотивувала тим, що її чоловіком був [PERSON]. Батьками чоловіка були [PERSON] та [PERSON]. 01 липня 1968 року [PERSON] вступила повторно в шлюб з [PERSON] і після реєстрації шлюбу отримала прізвище чоловіка - [PERSON]. За життя [PERSON] стала власником земельної ділянки (паю) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,09 га, розташованої на території Сергіївської сільської ради Білопільського району Сумської області, яка видана їй на підставі рішення VІ сесії 23 скликання Сергіївської сільської ради та посвідчена Державним актом на право приватної власності серії [NUMBER]. Після [PERSON], яка померла [INFO], відкрилась спадщина на спадкове майно, в тому числі на зазначену земельну ділянку. Чоловік позивачки [PERSON], як спадкоємець першої черги, фактично прийняв спадщину після матері [PERSON] шляхом проживання зі спадкодавцем, але юридично її не оформив, так, як помер [INFO]. До дня смерті чоловіка [PERSON] позивачка постійно проживала разом з ним за однією адресою. Таким чином, після смерті чоловіка [PERSON], який фактично прийняв спадщину після смерті матері [PERSON], відкрилась спадщина, в тому числі й на вищевказану земельну ділянку (пай). Фактично позивачка прийняла спадщину після чоловіка, однак отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом і вільно розпоряджатися спадковим майном вона не може у зв'язку з тим, що оригінал Державного акту на право приватної власності на землю втрачений, а тому нотаріус відмовила у вчиненні нотаріальних дій. Посилаючись на викладені вище обставини, [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати за нею право власності порядку спадкування за законом після чоловіка [PERSON], який помер [INFO], який фактично прийняв спадщину після своєї матері [PERSON], яка померла [INFO] на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Сергіївської сільської ради Білопільського району Сумської області, площею 5,09 га (ріллі). В судовому засіданні позивачка [PERSON] заявлений позов підтримала . Представник відповідача - Сергіївської сільської ради Білопільського району Сумської області в судове засідання не з'явився. Сільський голова листом повідомив, що з позовом згодний, просив розглянути справу без участі представника сільради (а. с. 32 ). Представник третьої особи - Білопільської державної нотаріальної контори Сумської області в судове засідання не з'явився. Нотаріус надала письмову заяву про розгляд справи без участі представника (а. с. 33 ). Треті особи - [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову [PERSON] не заперечували, на зазначене спадкове майно після смерті батька не претендують. Заслухавши позивачку [PERSON], третіх осіб [PERSON] та [PERSON], повно, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозв'язку, суд приходить до наступних висновків. Так, суд вважає, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, який діяв на час їх виникнення, а також норми нині діючого Цивільного кодексу України. Згідно ч. 1 ст. 524 ЦК Української РСР 1963 року, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР, який діяв на час смерті [PERSON], часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Згідно ст. 527 ЦК Української РСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Зі змісту ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках: діти (у тому числі усиновлені), дружина (чоловік) і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилась після його смерті. Отже, на момент смерті спадкодавця [PERSON], яка померла [INFO], живим був її син [PERSON]. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Статтею 560 ЦК УРСР визначено, що спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Зокрема п. 4 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, який набрав чинності 01 січня 2004 року зазначено, що цивільні правовідносини, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього кодексу застосовується до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Пунктом 5 «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, який набрав чинності 01 січня 2004 року передбачено, що правила книги 6 Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. У відповідності до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має право подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. У відповідності до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно п. 11 ч. 1 статті 346 Цивільного кодексу України, право власності припиняється у разі смерті власника. У відповідності до ч. 2, 3 ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Право власності на земельну ділянку поширюється на поверхневий (ґрунтовий) шар у межах цієї ділянки, на водні об'єкти, ліси, багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а також простір, що є над і під поверхнею ділянки, висотою та глибиною, які необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд. Виходячи з вимог ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом п. «г» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Пленум Верховного Суду України у п. 20 своєї постанови "Про судову практику справах про спадкування» від 30 травня 2008 року роз'яснив, що справи про спадкування за законом мають вирішуватись на основі правил глави 86 ЦК України. Спадкування за законом здійснюється почергово. За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Зокрема, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. У п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно. Судом встановлено, що [PERSON] народилась [INFO] в с. Сергіївка Білопільського району Сумської області, що підтверджується паспортом серії [NUMBER], виданого Білопільським РВ УМВС України в Сумській області 19 лютого1996 року (а. с. 4). У відповідності до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] після реєстрації шлюбу 07 березня 1962 року позивачці у справі присвоєно прізвище чоловіка - [PERSON], про що в книзі актів громадянського стану про одруження зроблено відповідний актовий запис за № 7 (а. с. 6). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьками чоловіка позивачки [PERSON] є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про його народження серії [NUMBER] (а. с. 8). Також, з матеріалів справи вбачається, що 01 липня 1968 року [PERSON], тобто свекруха позивачки, вступила в шлюб з [PERSON] і після реєстрації шлюбу отримала прізвище чоловіка - [PERSON], що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу від 09 жовтня 2014 року (а. с. 9). Згідно наявної в матеріалах справи копії Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого Сергіївською сільською радою 17 травня 1999 року на підставі рішення VІ сесії 23 скликання Сергіївської сільської ради від 28 квітня 1999 року, зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 192, [PERSON] на праві приватної власності належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Сергіївської сільської ради Білопільського району Сумської області, площею 5,09 гектарів (ріллі) в межах згідно з планом (а. с. 16). У відповідності до витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 90 816 грн. 39 коп. (а. с. 17). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] (а. с. 10). Із довідки, виданої Сергіївською сільською радою Білопільського району Сумської області від 04 червня 2014 року за № 145 вбачається, що померлій [PERSON] на підставі 6 сесії 23 скликання Сергіївської сільської ради Білопільського району Сумської області від 28 квітня 1999 року належить право на земельну частку (пай), розміром 5,09 га. Право на користування паєм посвідчено Державним актом серії [NUMBER], зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 192 від 17 травня 1999 року (а. с. 20). З довідки, виданої Сергіївською сільською радою Білопільського району Сумської області 29 жовтня 2014 року за № 383 вбачається, що відповідно до будинкової книги разом з [PERSON] на день її смерті - [INFO], були зареєстровані та фактично проживали: син - [PERSON], [INFO] та невістка - [PERSON], [INFO] (а. с. 13). Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 30 жовтня 2014 року у задоволені позовних вимог [PERSON] (доньки [PERSON]) про визначення додаткового строку для прийняття спадщини - відмовлено за безпідставністю, оскільки відповідно до ст. 529 ЦК України ( у ред. 1963 року) вона не є спадкоємицею своєї бабусі [PERSON], оскільки на час відкриття спадщини був живий син останньої та батько позивачки, який фактично прийняв спадщину, а питання про продовження строку на прийняття спадщини може вирішуватися лише щодо спадкоємців (а. с. 11-12). Отже, судом встановлено, що на момент смерті спадкодавця [PERSON], яка померла [INFO], живим був її син [PERSON], який прийняв спадщину після її смерті шляхом спільного проживання однією сім'єю. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] (а. с. 7). Зі змісту довідки, виданої виконкомом Буринської міської ради Сумської області вбачається, що станом на [INFO] за адресою: [ADDRESS] були зареєстровані та проживали: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], який помер [INFO] (а. с. 22). Згідно інформації з Білопільської державної нотаріальної контори спадкова справа відносно [PERSON], яка померла [INFO], не заводилась, а відносно [PERSON], який помер [INFO] заводилась приватним нотаріусом Буринського районного нотаріального округу Сумської області [PERSON] (а. с. 33-35 ). З копії спадкової справи № 243/2014 відносно [PERSON], який помер [INFO], заведеної приватним нотаріусом Буринського районного нотаріального округу Сумської області [PERSON] вбачається, що спадщина після померлого була прийнята [PERSON], дружиною спадкодавця, шляхом спільного з ним проживання. Спадкоємець [PERSON] 04 вересня 2014 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після чоловіка [PERSON] на спадкове майно, яке складається із земельної ділянки площею 4,4423 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Сергіївської сільської ради Білопільського району Сумської області. Спадкоємець за заповітом [PERSON] повідомила, що спадщину в установлений строк не прийняла, та про відсутність намірів звертатись до суду з позовом про продовження додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори (а. с. 14-15, 23-24, 38-64). Зі змісту оголошення в газеті «Білопільщина» від 22 листопада 2014 року вбачається, що загублений державний акт на приватну власність на землю серії [NUMBER], виданий 17.05.1999 року на ім'я [PERSON] на підставі рішення VІ сесії 23 скликання Сергієвської сільської ради від 28.04.1999 року, вважати недійсним (а. с. 18, 66 ). Як зазначено у п. 5. 2 Інструкції «Про порядок складання, видачі реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі», видача дубліката втраченого Державного акту на право власності на земельну ділянку передбачена лише його власнику. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачка [PERSON] має право на земельну ділянку, площею 5,09 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що залишилась після смерті чоловіка [PERSON], який помер [INFO], та який фактично прийняв спадщину після матері [PERSON], яка померла [INFO]. Однак, вона позбавлена можливості отримати у нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом і вільно розпоряджатися спадковим майном у зв'язку з тим, що оригінал Державного акту на право приватної власності на землю втрачений. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON] та визнати за нею право власності на земельну ділянку, площею 5,09 га (ріллі) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Сергіївської сільської ради Білопільського району Сумської області в порядку спадкування за законом після чоловіка [PERSON], який помер [INFO], та який фактично прийняв спадкове майно після матері [PERSON], яка померла [INFO]. На підставі викладеного,

Outcome: approved