Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-28 00:00:00

06.11.2018 року до суду звернувся представник позивача в інтересах [PERSON] із позовною заявою про позбавлення батьківських прав відповідача, зазначаючи, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 15.02.2005 року по 17.05.2017 року. У шлюбі у них народився син - [PERSON], [INFO]. 11.12.2017 року Володарським районним судом Київської області було видано судовий наказ про стягнення аліментів на утримання [PERSON], у твердій грошовій сумі - 2000,0 грн. В подальшому розмір аліментів було зменшено до 1000,00 грн щомісячно. Вказує, що батько дитини вже тривалий час не турбується про сина, не утримує його належним чином, у відповідача виникла заборгованість по оплаті аліментів, він жодної участі у житті дитини не приймає. У зв'язку з чим матір звернулась до органу опіки та піклування Володарської РДА Київської області та служба надала висновок, яким зазначає що за результатами проведення перевірки встановлено, що відповідач не виконує своїх батьківських обов'язків по відношенню до [PERSON]. Вважають доцільно позбавити [PERSON] батьківських прав. Представник позивача, вказуючи на необхідність позбавлення батьківських прав відповідача відносно неповнолітнього сина сторін - [PERSON] та посилаючись на п.п.16,17 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30.03.2007 року; ст.ст. 150, 155, 157,164, 165, 171 СК України, ст.ст. 175-177, 184, 187 ЦПК України, просить суд позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], РНОКПП [NUMBER], місце реєстрації: [ADDRESS], місце проживання: [ADDRESS], відносно сина [PERSON], [INFO]. Судові витрати покласти на відповідача. 07.11.2018 року ухвалою суду відкрито провадження у справі. 04.12.2018 року за результатами підготовчого судового засідання призначено справу до судового розгляду на 11.01.2019 року. Оскільки відповідач у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, справу розглядом відкладено на 29.01.2019 року. Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали посилаючись на обставини викладені у позовній заяві та просили суд його задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечували про що надали суду відповідні заяви ( а.с.94, 95). Відповідач в судове засідання жодного разу не з'явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений, про що свідчать наявні в матеріалах справи поштові повідомлення ( а.с. 57, 75, 84, 90 ). Відзиву на позовну заяву не надіслав. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні із повідомленням (викликом) сторін не надав. Представник третьої особи органу опіки та піклування Володарської районної державної адміністрації Київської області у судовому засіданні вказала на законність вимог позивача та одночасно підтримала висновок органу опіки та піклування Володарської районної державної адміністрації Київської області від 11.09.2018 року. Оскільки належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи відповідач у судові засідання жодного разу не з'явився, від нього не надійшло повідомлення про причини неявки, клопотань про відкладення справи, відзиву, а позивач та його представник не заперечують проти заочного вирішення справи, суд розглянув справу на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення у порядку загального позовного провадження, відповідно до ст. 280 ЦПК України. Суд, ознайомившись з позовною заявою, вислухавши пояснення позивача та її представника, представника третьої особи, заслухавши покази: неповнолітнього [PERSON], свідків: [PERSON], [PERSON] вивчивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, в тому числі висновок про доцільність позбавлення батьківських прав, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження виданого виконавчим комітетом Пархомівської сільської ради Володарського району Київської області батьками [PERSON], [INFO], є: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] ( а.с.9). Рішенням Володарського районного суду Київської області 27.05.2017 року шлюб розірваний між [PERSON] та [PERSON] ( а.с.7-8). З відповідача на користь позивача за судовим наказом Володарського районного суду Київської області від 11.12.2017 року щомісячно стягувалися аліменти з відповідача на утримання сина - [PERSON] у розмірі - 2000,00 грн. Починаючи з 12.04.2018 року рішенням Володарського районного суду Київської області зменшено розмір аліментів до 1000,00 грн ( а.с.10-15). Довідки Володарським районним відділом Державної виконавчої служби № №5156/15-5-38/3 від 06.07.2018 року; 7978/15.5-38/3 від 22.10.2018 року, вказують, що починаючи з 06.12.2017 року і до досягнення дитиною повноліття з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] стягуються аліменти. Заборгованість по сплаті аліментів, станом на 01.07.2018 року складала - 8477,00 грн; станом на 01.10.2018 року складала - 8277,00 грн ( а.с.16,17). Згідно постанов Володарського районного суду Київської області [PERSON] протягом 2017 року двічі притягувався до адміністративної відповідальності: 14.03.2017 року за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП ( а.с.24-26) ; 09.06.2017 року за ч.2 ст.173-2 КУпАП ( закрита за відсутністю складу правопорушення) ( а.с.27-29). Довідки комунального закладу « Тадіївський навчально-виховний комплекс «ЗОШ І-ІІ ступенів-дитячий садок» Володарської районної ради Київської області № 47 від 11.07.2018 року вказують, що [PERSON] навчається у 8 класі та по місцю навчання характеризується задовільно. Батьківські збори відвідує мати , батько школу не відвідує ( а.с.31). У акті обстеження матеріально-побутових умов проживання мешканки [ADDRESS] [PERSON] від 16 липня 2018 року вказано, що спільна дитина сторін [PERSON] проживає в [ADDRESS], разом з матір'ю [PERSON] та бабою [PERSON] ( а.с.21). Висновок Володарської районної державної адміністрації Київської області від 11.09.2018 року вказує на доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його сина [PERSON], [INFO], про що надано висновок № 01-03/1429 ( а.с.19-20). Позивач звертаючись до суду з даним позовом, як на підставу своїх позовних вимог посилалась на те, що вона є матір'ю [PERSON], який проживає разом з нею та її свекрухою, син перебуває на її утриманні, відповідач не цікавиться станом здоров'я дитини, не займається його вихованням, не виявляє батьківської уваги та турботи, не надає матеріальної допомоги на утримання свого сина. В судовому засіданні, наведені вище обставини знайшли своє підтвердження та їх ствердили допитані в судовому засіданні свідки. Враховуючи, що дитина у віці 13 років може висловити свою думку та сформулювати погляди, тому крізь призму врахування найкращих інтересів дитини та дослуховуючись до клопотання позивача судом було вирішено допитати у судовому засіданні неповнолітнього [PERSON] в якості свідка в порядку передбаченому ст. 232 ЦПК України, який показав судовому засіданні що він проживає разом з матір'ю та бабою. В даний час навчається у 8 класі. Батько взагалі не з'являється в його житті, він сам неодноразово робив кроки на зустріч батьку, але останній його ігнорує та не бажає бачити у своєму житті. Неповнолітній не заперечив щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно нього. Показання неповнолітнього замкового [PERSON] узгоджуються із показаннями допитаних в судовому засіданні свідків: [PERSON] ( мати відповідача) та [PERSON] (мати позивача). Свідки ствердили, що неповнолітній [PERSON] проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на сина не надає та не спілкується з ним. Він не приходить до сина ні до школи, ні додому; не переймається його станом здоров'я та не цікавиться навчанням. При випадковій зустрічі батька з сином на території села відповідач робить вигляд, що він не знає свою дитину і ухиляється від зустрічей, розмов та спілкування. На телефонні дзвінки сина відповідач не відповідає. Теперішня дружина [PERSON] заборонила [PERSON] телефонувати до батька та спілкуватися з ним. Задовольняючи позовні вимоги суд виходить з наступних міркувань. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року як принципове положення, визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно ст.164 СК України мати може бути позбавлена судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, щодо усіх своїх дітей або когось із них. Так, згідно ч. 8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. В п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року „ Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" зазначено , що позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею , є крайнім заходом впливу на осіб , які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного , всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний стан, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину; забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарання, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до вимог ст. 12. Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, яка знайшла своє відображення і в Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ) дитина, внаслідок її фізичної і розумової незрілості, потребує спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під піклуванням і відповідальністю своїх батьків і у всякому випадку в атмосфері любові і морального та матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Ухилення від виконання юридичного обов'язку - виконання батьківських обов'язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Викладені обставини та підтверджуючі їх докази свідчать про те, що відповідач [PERSON] неналежним чином виконує свої батьківські обов'язки відносно свого неповнолітнього сина [PERSON] передбачені ст.ст.150-155, 180 СК України, а саме: не утримує його матеріально, не цікавиться навчально-виховним процесом сина, розвитком та станом його здоров'я, переклавши виконання своїх обов'язків на матір дитини - [PERSON]. Крім того, перешкод у спілкуванні з дитиною відповідачу ніхто не чинив і не чинить, але він свідомо не цікавляться життям свого сина. Аналіз встановлених судом обставин вказує, що відповідач по справі [PERSON] тривалий час не виконує своїх обов'язків по вихованню й утриманню свого неповнолітнього сина; свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, не піклується про фізичний і духовний розвиток сина; не цікавиться його життям, станом здоров'я, інтересами та вподобаннями, не спілкується з дитиною; не проявляє ініціативи до зустрічей. Всі ці обставини є свідченням того, що відповідач не займається вихованням свого неповнолітнього сина та виконанням своїх батьківських обов'язків щодо нього. Вирішуючи позов судом враховано, що позбавлення батьківських прав є виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісного батька, виходячи з характеру такого засобу, а відтак відповідно до ст.164 СК України є всі підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON]. Таким чином оцінюючи допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ч.2 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір сплачений при зверненні до суду у розмірі - 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved