Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до Першотравневого районного суду м.Чернівці з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні майном спільного користування. Посилався на те, що він є власником кватири [ADDRESS] У зв'язку із сирістю в його квартирі, експертом [PERSON], за його зверненням, було здійснено звіт про результати технічного обстеження приміщень щодо визначення причин наявності сирості та надання відповідних пропозицій по її усуненню. В своєму висновку експертом було вказано, що однією із основних причин сирості в квартирі є те, що квартира розташована в цокольно-підвальному поверсі будинку через стіну з підвалом. А тому йому необхідно здійснювати нагляд за технічним станом і обслуговування стіни між підвалом і квартирою зі сторони підвалу, утеплити її і слідкувати за належною вентиляцією підвальних приміщень. Разом з тим, він не має доступу до підвального приміщення, оскільки власник квартир №5, 5А [PERSON] перешкоджає йому в цьому. У зв'язку із цим, він змушений звернутися до суду із відповідним позовом. Просив зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди в користуванні суміжним підвальним приміщенням, шляхом надання йому віяльного доступу до підвалу. Стягнути з відповідача на його користь сплачені судові витрати. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав та підтвердив викладені у ньому обставини. Просив задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] під час розгляду справи позов визнав частково. Пояснив, що він не може віддати ключ від підвалу, оскільки там зберігаються його особисті речі. Однак зазначив, що може надавати вільний доступ до підвалу позивачу лише в робочий час. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав: Так, судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] Відповідачу [PERSON] на праві власності належать нежилі приміщення стоматологічного кабінету [ADDRESS] Так, частиною 1 статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. В частині 1 статті 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 41 Конституції України, та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, а саме право особи на безперешкодне користування, володіння і розпорядження своїм майном, право на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Визначено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності. Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності (ст. 355 ЦК України). Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю (статті 368 ЦК України). Відповідно до частини 2 статті 369 ЦК України, розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх власників. Частиною 2 статті 382 ЦК України встановлено, що власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку. За змістом ст. 1 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду № 2482 від 19 червня 1992 року, приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв, тощо) державного житлового фонду на користь громадян України. Згідно з частинами 2 та 3 ст. 10 цього ж Закону, власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання елементів зовнішнього благоустрою, допоміжні приміщення окремо приватизації не підлягають. Згідно рішення Конституційного Суду України від 2 березня 2004 року № 4-рп\\2004 ( справа №1-2\\2004) визначено, що відповідно до Конституції України всі суб'єкти права власності рівні перед законом. У багатоквартирних будинках, де не всі квартири приватизовані чи приватизовані повністю, власник (власники) неприватизованих квартир (їх правонаступники) і власники приватизованих квартир багатоквартирного будинку є рівноправними співвласниками допоміжних приміщень. Вони є рівними у праві володіти, користуватися і розпоряджатися допоміжними приміщеннями. Ніхто з власників квартир не має пріоритетного права користуватися та розпоряджатися цими приміщеннями. Питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності. Правова характеристика спільного майна власників квартир конкретизована у Законі України «Про об»єднання співвласників багатоквартирного будинку». Стаття 1 цього визначає поняття допоміжних приміщень та нежитлових приміщень. Допоміжне приміщення багатоквартирного будинку - це приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення). Нежиле приміщення це приміщення, яке належить до житлового комплексу, але не відноситься до житлового фонду і є самостійним об'єктом цивільно-правових відносин. Згідно зі статтею 19 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» спільне майно власників квартир складається з неподільного та загального майна. Неподільне майно перебуває у їх спільній сумісній власності і не підлягає відчуженню, загальне майно - у спільній частковій власності. Відповідно до цього Закону співвласники допоміжних приміщень мають право розпоряджатися ними в межах, встановлених зазначеним Законом та цивільним законодавством. Частиною 2 ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку. Допоміжні приміщення передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають. Отже, підвальне приміщення, яке розташоване будинку [ADDRESS] є об'єктом спільної сумісної власності власників квартир даного будинку й відповідно до вимог ст. 369 ЦК України співвласники даного майна володіють, користуються та розпоряджаються ним за спільною згодою, якщо між ними не встановлено домовленостей. Однак, як було встановлено судом, жодних домовленостей між позивачем та відповідачем з приводу користування підвалом встановлено не було. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як роз'яснив Пленум Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй постанові «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07 лютого 2014 року, застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого: Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Як було встановлено судом, [PERSON] порушує права [PERSON] на вільне користуванням ним підвальним приміщенням. Так, згідно відповіді Першотравневої районної у м.Чернівці ради від 08.07.2015 року та звіту експерта [PERSON] про результати технічного обстеження приміщень квартири в житловому будинку по [ADDRESS] щодо визначення причин наявності сирості в приміщеннях квартири та надання відповідних пропозицій по її усуненню 16.11.2015 року, позивач не має змоги користуватися підвальним приміщенням та виконати рекомендації експерта з приводу усунення сирості в його квартирі. На думку експерта, однією із основних причин сирості в квартирі є те, що квартира розташована в цокольно-підвальному поверсі будинку через стіну з підвалом. А тому йому необхідно здійснювати нагляд за технічним станом і обслуговування стіни між підвалом і квартирою зі сторони підвалу, утеплити її і слідкувати за належною вентиляцією підвальних приміщень (а.с.3-10). Таким чином, виходячи з наведених норм чинного законодавства та судової практики, зважаючи на фактичні обставини справи, суд приходить до переконливого висновку, що права позивача як співвласника підвального приміщення порушені, так як останній не має можливості розпоряджатися ним на власний розсуд. За таких обставин, позов [PERSON] щодо усунення перешкод в користуванні майном спільного користування підлягає задоволенню. Враховуючи те, що суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача, з відповідача підлягають стягненню й судові витрати, понесені позивачем у зв'язку із зверненням до суду з відповідним позовом.

Outcome: approved