Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , та стягнення аліментів на його утримання. Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що в період з 15.10.2010 року по 11.03.2020 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , від якого народився [PERSON] , [INFO] . За час спільного проживання з [PERSON] остання декілька разів безпричинно покидала житло. У лютому 2018 року вона пішла з сім`ї останній раз. З цього часу сторони проживають окремо. Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 11.03.2020 року шлюб між ним та відповідачем розірвано. Після розірвання шлюбу малолітній [PERSON] залишився проживати разом з батьком за адресою: [ADDRESS] . З лютого 2018 року [PERSON] бачилась з сином не більше 10 разів. Останній раз бачилась з сином в червні 2020 року. Відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, навчання, підготовки до самостійного життя. Зокрема, вона не забезпечує харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання дитини; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення. Мати не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню [PERSON] загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини. Малолітній [PERSON] має проблеми зі здоров`ям. При цьому, мати не цікавиться станом здоров`я та фізичним розвитком сина, на прийом до лікаря ніколи не з`являлась. Крім того, останні два роки [PERSON] контакту з класним керівником не підтримувала, із вчителями не спілкувалась, не відвідувала батьківські збори, не долучалась до шкільних та класних заходів. Враховуючи невиконання [PERSON] своїх батьківських обов`язків відносно малолітнього [PERSON] , позивачем заявлено вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина. Також, враховуючи, що батьки зобов`язані утримувати свою дитину до досягнення повноліття, позивач просить суд стягнути з [PERSON] на його користь аліменти на утримання малолітнього сина у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ним повноліття, починаючи стягнення з дати звернення з позовом до суду. Ухвалою суду від 21.01.2021 року провадження у справі відкрито, розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження. 01.03.2021 року на адресу суду від [PERSON] надійшло клопотання про продовження строку для надання відзиву на позовну заяву, яку задоволено судом. 02.03.2021 року на адресу суду від [PERSON] надійшла заява про виклик та допит свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , яке судом задоволено під час проведення підготовчого провадження. Ухвалою суду від 02.03.2021 року залучено до участі у справі в якості третьої особи Комишуваську селищну раду Запорізького району Запорізької області, як орган опіки та піклування. 15.03.2021 року на адресу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від [PERSON] надійшла зустрічна позовна заява до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у вихованні, спілкуванні з малолітнім сином, яку ухвалою суду від 15.04.2021 року прийнято до спільного розгляду та об`єднано з первісним позовом. Крім того, 15.03.2021 року від [PERSON] на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, який судом прийнято до розгляду. 22.03.2021 року на адресу суду від [PERSON] надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, яку судом прийнято до розгляду. 15.04.2021 року від [PERSON] на адресу суду надійшли заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, які судом прийнято до розгляду. Також, 15.04.2021 року від [PERSON] на адресу суду надійшла заява про виклик та допит свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та малолітнього [PERSON] , яку судом задоволено під час проведення підготовчого провадження. 05.05.2021 року на адресу суду від [PERSON] надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, який судом прийнято до розгляду. Ухвалою суду від 24.05.2021 року закрито підготовче провадження по справі №333/197/21, призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 06.10.2021 року залишено без розгляду зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у вихованні, спілкуванні з малолітнім сином, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали з підстав, викладених у ньому та у відповіді на відзив на позовну заяву, просили суд задовольнити заявлені вимоги. Відповідач [PERSON] до зали судового засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, у відзиві на позовну заяву просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Взагалі відповідач лише один раз перебувала у судовому засіданні, хоча кожного разу знала про його проведення. Вказана поведінка відповідача, на думку суду, свідчить про байдужість до питань, які вирішував суд стосовно її дитини. Представник третьої особи - районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та не заперечувала проти їх заперечення. Представник третьої особи - Комишуваська селищна рада Запорізького району Запорізької області, як орган опіки та піклування до зали судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Допитана у якості свідка [PERSON] пояснила, що є дружиною позивача у справі та перебуває у шлюбі з [PERSON] з квітня 2021 року. До цього проживали разом два роки за адресою: [ADDRESS] , який належить матері [PERSON] . В будинку, крім неї та позивача, проживають мати останнього та двоє дітей - малолітній [PERSON] та [PERSON] (син свідка). По суті спору зазначила, що мати малолітнього [PERSON] - [PERSON] зазначила, що не має матеріальної можливості його виховувати. Малолітній [PERSON] не бажає спілкуватися з матір`ю. Через рік після спільного проживання [PERSON] почав називати її мамою. Рідна мати дитини 23-24.02.2021 року поїхала за кордон та телефонувала сину по відеозв`язку. Дзвонила до подання позову до суду. В березні приїздила на день народження [PERSON] . Малолітній [PERSON] сказав, що не хоче бачитись з матір`ю, бо має образу на неї. Останній раз відповідач бачилась з сином саме 06.03.2021 року на день народження останнього. Малолітній має свій особистий мобільний телефон, але [PERSON] за останні 2,5 років дзвонила йому близько 10 разів. Крім того свідок зазначила, що бажає усиновити малолітнього [PERSON] у разі, якщо відповідач буде позбавлена батьківських прав. Свідок [PERSON] зазначила, що є матір`ю позивача у справі. По суті спору повідомила, що сторони у справі перебували у шлюбі з 2010 року. В 2011 році народився спільний син - [PERSON] . Проживали разом за адресою: [ADDRESS] . Надія не працювала та була безвідповідальною. В дитячий садочок дитина постійно запізнювалась. Відповідач постійно уходила з дому, інколи на 2 місяці. Говорила, що буде уходити та залишить дитину на батька. 26.02.2018 року [PERSON] пішла з дому з дитиною, а 05.03.2018 року зателефонувала і попросила забрати дитину, бо не має матеріальної змоги його виховувати. Спочатку приходила та ходила з малолітнім [PERSON] гуляти до парку. Потім почала приходити раз в місяць, а згодом і рідше. Обіцяла дитині, що прийде, а сама не приходила. Останній раз відповідач бачила сина в березні 2021 року. Малолітній [PERSON] має свій мобільний телефон, але мати йому не дзвонить, матеріальної допомоги на утримання сина не надає. [PERSON] не сумує за матір`ю, рідко про неї згадує, називає по лише імені, а нову дружину позивача - матір`ю. Перешкод з боку батька у спілкуванні сина з матір`ю не було. Навпаки, [PERSON] купував для сина подарунки, віддавав їх [PERSON] , щоб та подарувала від свого імені. Допитаний у якості свідка [PERSON] зазначив, що є другом позивача з дитинства та неодноразово був свідком сварок між сторонами у справі. В 2018 році [PERSON] мовчки забрала дитину і поїхала, у зв`язку з чим він та [PERSON] їздили до смт. Комишуваха в пошуках малолітнього [PERSON] . Відповідач не віддавала сина позивачу. Свідок [PERSON] пояснила, що є двоюрідною сестрою позивача у справі, з яким має дружні відносини. Вона часто була у гостях сторін, але не бачила, щоб [PERSON] читала книжки дитині, у спілкуванні з малолітнім [PERSON] часто переходила на крик. Під час спільної поїздки на море відповідач не приймала участі у вихованні сина. Надія часто без попередження уходила з домі, після чого її шукали. В лютому 2018 року пішла разом з дитиною, після чого їх обох позивач та його друзі розшукували. Надія не відповідала на дзвінки, дитина у той час не ходила до школи. Останній час [PERSON] не приїздила навіть на дні народження до дитини. Дитина називає її по імені, а мамою називає [PERSON] - нову дружину позивача. Заслухавши пояснення позивача та його представника, свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а також пояснення малолітнього [PERSON] , дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] , виходячи з такого. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стосовно заявлених вимог про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , суд дійшов до такого. Стаття 12 Закону України "Про охорону дитинства" зобов`язує батьків виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини (ч. 1). Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ч. 2). Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя (ч. 3). Судом встановлено, що 15.10.2010 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис №904. Від шлюбу сторони у справі є батьками малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 15.03.2011 року серії [NUMBER] , актовий запис №272. Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 11.03.2020 року по цивільній справі №323/180/20 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Зазначене рішення набуло законної сили 07.08.2020 року. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, однією з підстав для позбавлення батьківських прав визначено ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно з ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року № 3, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктом 16 цієї ж постанови передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Зазначені факти як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В судовому засіданні фактично встановлено, що [PERSON] свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , не цікавилась його життям, фактично не надає матеріальної допомоги, не забезпечує харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання дитини, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини. Факт ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків відносно дитини підтверджується дослідженими в судовому засідання такими письмовими доказами. З матеріалів справи вбачається, що малолітній [PERSON] , [INFO] , має проблеми зі здоров`ям, що підтверджується висновком ЛК від 02.11.2020 року №21, випискою з медичної карти стаціонарного хворого від 12.08.2020 року, направленням до обласної клінічної дитячої лікарні від 26.05.2020 року, результатами обстеження від 25.06.2020 року №03/1030, консультативним переглядом мікропрепаратів на прохання пацієнта із «ЗОКДЛ» ЗОР від 12.06.2020 року, протоколом рентгенологічного дослідження від 30.06.2020 року, мультизрізовою комп`ютерною томографією від 19.06.2020 року, магнітно-резонансною томографією головного мозку від 22.10.2020 року, протоколом ультразвукового дослідження від 07.08.2020 року, протоколом ультразвукового дослідження від 24.10.2020 року №1123-П, патологічним висновком від 15.06.2020 року №130/2020, випискою з історії стаціонарного хворого від 09.06.2020 року, випискою з історії стаціонарного хворого від 26.10.2020 року, довідкою лікарсько-консультативної комісії від 24.09.2020 року №767, випискою з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 26.05.2020 року №1250, консультативним висновком дитини від 08.07.2020 року, результатами патогістологічного дослідження від 04.06.2020 року, результатами досліджень від 03.09.2020 року, та від 23.10.2020 року, результатами досліджень від 22.05.2020 року, від 25.05.2020 року, рахунком замовленням від 26.06.2020 року №200626000144 та результатами дослідження, консультативним висновком спеціаліста від 01.07.2020 року №md3558, випискою із медичної карти стаціонарного хворого від 07.07.2020 року №СК-003012-2020, консультативним висновком спеціаліста від 02.07.2020 року №md3561 та консультативним висновком спеціаліста від 22.10.2020 року, консультативним висновком спеціаліста від 11.02.2021 року, первинним оглядом від 30.06.2020 року. Відповідно до повідомлення з КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №6» від 24.11.2020 року №1462/01-13, дитина [PERSON] перебуває на обліку в дитячій амбулаторії №8 з народження. Декларація укладена з педіатром [PERSON] та підписана батьком [PERSON] . Прийоми педіатра разом зі своїм сином [PERSON] відвідує батько [PERSON] . Мати [PERSON] не цікавиться станом здоров`я та фізичним розвитком дитини, на прийом з дитиною ніколи не з`являлась. Згідно з інформацією, наданою класним керівником та директором Запорізької ЗОШ І-ІІІ ступенів №38 ЗМР від 25.11.2020 року №183, [PERSON] дійсно навчається в Запорізької ЗОШ І-ІІІ ступенів №38. Останні два роки мати, [PERSON] , контакту із класним керівником не підтримувала, із вчителями не спілкувалась, не відвідувала батьківські збори, не долучалась до шкільних та класних заходів. Активну участь у вихованні дитини приймає батько, [PERSON] . Він регулярно відвідує батьківські збори, підтримує контакт з класним керівником. Цікавиться успіхами дитини. Дитина завжди охайно одягнена та доглянута. Зазначена обставина підтверджується характеристикою здобувача освіти 4А класу Запорізької ЗОШ І-ІІІ ступенів №38 ЗМР [PERSON] від 25.11.2020 року №183. Малолітній [PERSON] користується послугами репетитора, послуги якого оплачує бабуся останнього - [PERSON] , що підтверджується квитанцією від 07.10.2019 року №0.0.1485720557.1 на суму 550 грн., від 06.11.2019 року №0.0.1514587748.1 на суму 550 грн., від 10.01.2020 року №0.0.1575417452.1 на суму 550 грн., від 04.12.2019 року №0.0.1542667710.1 на суму 550 грн., від 17.09.2019 року №0.0.1467578562.1 на суму 275 грн. Згідно з актом обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] від 06.04.2021 року, умови проживання задовільні, наявний сучасний ремонт, сучасна побутова техніка та меблі, є світло, тепло, газ та опалення. Для виховання та розвитку дитини створено такі умови: [PERSON] має окрему кімнату, мебльовану та обставлену всім необхідним для виховання та розвитку. Дитина має ліжко, письмовий стіл, шафу для одягу, речі: одяг та взуття у достатній кількості. Стосунки у сім`ї доброзичливі, теплі. За вказаною адресою проживають: [PERSON] (батько), [PERSON] (бабуся), [PERSON] (дружина батька), [PERSON] та [PERSON] (названий брат). Батьком створені належні умови для виховання та розвитку [PERSON] . Дитина називає «мамою» [PERSON] . Вважає та називає «братом» [PERSON] . [PERSON] чітко зазначив, що він любить свою родину і бажання спілкуватись з [PERSON] він не має. [PERSON] не заперечував проти позбавлення [PERSON] відносно нього батьківських прав. Батько дитини - [PERSON] працює в спеціалізованому комунальному підприємстві «Запорізька ритуальна служба» на посаді «Землекопа», за місцем роботи характеризується позитивно, що підтверджується характеристикою від 30.11.2019 року, має стабільний дохід, який за період з червня 2020 року по листопад 2020 року склав 56 739 грн., на обліку у лікаря-нарколога не перебуває, що підтверджується довідкою з КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» ЗОР від 15.03.2021 року №844. При розгляді справи по суті судом враховано, що в рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Крім того, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу і повинен застосовуватись у випадках свідомого та умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, та з врахуванням того, що такий захід буде застосований в інтересах дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Саме такий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 15.04.2021 року, винесеній за результатами розгляду справи № 243/13192/19-ц, який відповідно до статті 417 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм. В обгрунтування своїх заперечень у відзиві на позовну заяву відповідач [PERSON] зазначила, що залишала їх спільне місце проживання з позивачем за адресою: [ADDRESS] через постійні сварки з ініціативи [PERSON] . Крім того, зазначила, що з в період з лютого 2018 року по червень 2020 року спілкувалась з дитиною та купувала йому подарунки, які малолітній [PERSON] у неї просив. Також вказала, що під час операції сину, яку робили в дитячій обласні лікарні, вона намагалася поспілкуватись з сином, але лікарні не впустили її до нього, оскільки в медичних документах матір`ю вказано іншу жінку - [PERSON] . Брала активну участь в шкільних і класних заходах в школі, де навчається малолітній [PERSON] , оскільки перебувала в батьківському комітеті в період з 2017 року по 2018 року, тобто, з часу, коли дитина пішла до школи. Потім на батьківські збори ходив батько дитини. З вчителями сина не спілкувалась, оскільки перебувала за кордом, а потім було введено карантин, у зв`язку з чим дитина проходила дистанційне навчання. Також зазначила, що надає матеріальну допомогу шляхом поповнення банківської картки сина та його номеру мобільного телефону. Дослідивши надані [PERSON] докази, суд виходить з такого. Так, судом прийнято до уваги, що [PERSON] працює в КСП «Запоріжзеленгосп» ЗОР та позитивно характеризується за місце роботи, що підтверджується характеристикою від 03.03.2021 року №49, отримує стабільний дохід, який за період з квітня 2020 року по серпень 2020 року склав 18 404 грн., за місцем проживання характеризується позитивно, що підтверджується характеристикою за підписом секретаря виконавчого комітету Комишуваської селищної ради від 02.03.2021 року №34, на обліку у лікаря-нарколога не перебуває, що підтверджується довідкою від 05.03.2021 року, станом на 04.03.2021 року до кримінальної відповідальності не притягувалась, незнятої чи непогашеної судимості не має, в розшуку не перебуває, що підтверджується довідкою Міністерства внутрішніх справ України серії ААА №1029393. Згідно з квитанціями від 27.04.2020 року №МВРА852504215 на суму 100 грн., від 09.06.2020 року №3694587095164270 на суму 100 грн. [PERSON] здійснювала поповнення номеру мобільного телефону, який належить малолітньому [PERSON] . Відповідно до квитанції 09.06.2020 року №3694587095164050 на суму 1 000 грн., [PERSON] здійснювала поповнення банківської картки, яка належить малолітньому [PERSON] . Також, судом враховано, що [PERSON] протягом 2017-2018 роки входила до батьківського комітету класу, де навчається [PERSON] , що підтверджується довідкою за підписом директора директором Запорізької ЗОШ І-ІІІ ступенів №38 ЗМР від 12.03.2021 року №72. За період з 2019 року по 2020 року батьківські збори класу проводились 19.09.2019 року та 19.12.2019 року. У зв`язку з поширенням короно вірусної хвороби у 2020 навчальному році з 12.03.2020 року по 29.05.2020 року [PERSON] знаходився на дистанційному навчанні. Батьківські збори класу проводились 23.03.2020 року та 24.05.2020 року. З 24.09. по 31.12.2020 року [PERSON] організовано індивідуальне навчання за формою педагогічного патронажу, рекомендоване лікарсько-консультативною комісією від 24.09.2020 року. В 2020 року [PERSON] навчався в класі з іншими учнями з 13.01.2020 року по 12.03.2020 року. При цьому, із зазначеної вище довідки не вбачається, що відповідач [PERSON] відвідувала батьківські збори, в тому числі, в період протягом 2017-2018 роки. Також, суд критично ставиться до пояснень [PERSON] , викладених у відзиві на позовну заяву, про те, що остання під час операції сину, яку робили в дитячій обласні лікарні, вона намагалася поспілкуватись з сином, але лікарні не впустили її до нього, оскільки в медичних документах матір`ю вказано іншу жінку - [PERSON] . Так, суд виходить з того, що, згідно з повідомленням з КНП «Запорізька обласна клінічна дитяча лікарня» ЗОР від 19.03.2021 року №625/13, по догляду за дитиною [PERSON] протягом перебування у хірургічному відділені КНП «Запорізька обласна клінічна дитяча лікарня» ЗОР терміном з 01.06.2020 року по 10.06.2020 року, з 10.08.2020 року по 12.08.2020 року, з 25.10.2020 року по 26.10.2020 року, за усним дорученням батька [PERSON] , було допущено [PERSON] . Спроб зв`язатись з матір`ю не було, фактів відвідування (не відвідування) [PERSON] під час лікування у хірургічному відділені КНП «ЗОКДЛ» ЗОР [PERSON] підтвердити або спростувати неможливо. Відповідно до відомостей, наданих КНП «Міська дитяча лікарня №1» ЗМР, малолітній [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні з 15.05.2020 року по 26.05.2020 року. Дитина поступила у супроводі [PERSON] , яка перебувала на постійному зв`язку з лікарем. Батько [PERSON] регулярно відвідував дитину, спілкувався з лікарем, забезпечував медикаментами. Мати дитини [PERSON] за час проходження лікування сина не відвідувала, його станом не цікавилась, з лікарем не спілкувалась. [PERSON] , стурбована з приводу здоров`я дитини [PERSON] , регулярно підтримує зв`язок з лікарем і на теперішній час. Під час обстеження житлово-побутових умов за адресою проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , за вказаною адресою зареєстровані бабуся - [PERSON] - власниця домогосподарства, мати - [PERSON] , син - [PERSON] на момент обстеження вдома перебувала бабуся [PERSON] , яка повідомила, що її донька [PERSON] наразі перебуває за кордоном в Польщі на заробітках. [PERSON] не проживає за даною адресою, а мешкає разом з батьком [PERSON] в м. Запоріжжі. Тому жінка відмовилась допускати комісію до будинку. Зазначена обставина підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов проживання гр. [PERSON] від 24.11.2020 року. Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. При розгляді справи судом враховано розписку [PERSON] від 12.09.2016 року, якою остання зобов`язалась підписати відмову від своєї дитини на користь бабусі [PERSON] . Факт написання власноруч зазначеної розписки визнаний [PERSON] у відзиві на позовну заяву. Статтею 171 СК України визначено, що дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном (ч. 2). Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (ч. 3). Допитаний в судовому засіданні 22.10.2021 року малолітній [PERSON] висловився про бажання проживати з батьком, мамою [PERSON] та братом [PERSON] . Зазначив, що давно не бачився з мамою [PERSON] та остання майже не телефонує. З його пояснень встановлено, що він неодноразово запрошував матір до себе, але відповідач знаходила лише причини, щоб не приїздити. Коли вона його забирала з собою, то часу не приділяла для виховання та навчання. Бажання спілкуватись з останньою у нього не має. Статтею 19 СК України визначено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5) Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6). Відповідно до висновку районної адміністрації ЗМР по Комунарському району від 20.10.2021 року №2221/01-37/19.04 щодо розв`язання спору про позбавлення батьківських прав [PERSON] , рішенням комісії з питань захисту прав дитини, в інтересах малолітнього, на підставі ст..ст. 19, 150, 155, 164 СК України, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність належних та допустимих доказів, що підтверджують факт піклування [PERSON] про фізичний і духовний розвиток дитини - [PERSON] , його навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: забезпечення необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, спілкування з ним в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, надання дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; сприяння засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; виявлення інтересу до його внутрішнього світу; створення умов для отримання ним освіти, що можна розцінювати як виховання дитини. З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач жодного разу під час судового розгляду не з`явилась, будь-яких належних та допустимих доказів, що підтверджують факт виконання нею батьківських обов`язків відносно малолітньої дитини, не надала, враховуючи думку малолітнього [PERSON] , суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, приходить до висновку, що змінити поведінку матері у кращу сторону неможливо. Розгляд справи здійснювався майже 10 місяців, за які відповідач не зробила для себе правильних висновків та не змінила свою поведінку на краще. У зв`язку з чим, позовні вимоги позивача про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] , є обґрунтованими, підтвердженими зібраними у справі доказами, а тому задовольняються судом. Стосовно заявлених вимог про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , суд дійшов до такого. На підставі ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. З роз`яснень, викладених у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»від 15 травня 2006 року № 3 вбачається, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК,аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Відповідно до п. 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989р. (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-Х1І від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави - учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно з ст.18 Конвенції, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Встановлюючи розмір аліментів, які необхідно стягнути з відповідача на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу з розрахунку на місяць для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема, дітей віком від 6 до 18 років з 1 грудня 2021 року складає 2 618 гривень. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач має нормальний стан здоров`я та є працездатною особою, доказів того, що її матеріальний стан не дозволяє виконати рішення суду, останньою надано не було. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. З огляду на викладене, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, враховуючи інтереси дитини для забезпечення стабільних та гармонійних умов його життя, повного та всебічного розвитку, враховуючи матеріальний та сімейний стан платника аліментів, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з [PERSON] аліментів на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 15.01.2021 року, оскільки, на підставі ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Стягнення судових витрат. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позивачем не заявлено вимоги про стягнення з відповідача на його користь судового збору у розмірі 908 грн., судовий збір у розмірі 908 грн. покладається судом на [PERSON] . Частиною 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів. З огляду на те, що судом задоволено позовні вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання малолітньої дитини та позивач звільнений від сплати судового збору, судовий збір у розмірі 908 грн. стягується з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved