Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні житловим приміщенням, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог посилається на наступні обставини. Їй на підставі договору дарування частини житлового будинку від 22 жовтня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Новиковим І.М. належить 1/2 частина житлового будинку [ADDRESS] . В належному їй житловому будинку, крім неї та її доньок, зареєстрований відповідач по справі, який їй доводиться сином. При цьому, відповідач за адресою своєї реєстрації не проживає з 27 вересня 2019 року без поважних причин, участі в утриманні будинку не приймає, витрати по сплаті комунальних послуг не несе. Реєстрація відповідача для неї створює незручності та додаткові матеріальні проблеми, оскільки вона вимушена оплачувати комунальні послуги за особу, яка фактично за адресою реєстрації не проживає. Тому, на підставі викладеного, просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] . Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2020 року дану справу було прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Учасникам справи було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі та одночасно надіслано копії позовної заяви та доданих до неї документів. Відповідачам було встановлено строк для надіслання (надання) до суду відзиву, у відповідності до ст.178 ЦПК України, на позовну заяву і всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову (а.с.18-19). Відповідач [PERSON] своїм правом на подання відзиву не скористався. Конверт, який був направлений за адресою останнього відомого його місця проживання, повернувся до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.22). Крім того, відповідач повідомлявся про розгляд справи судом на офіційному сайті «Судової влади» (а.с.20). Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження у справі. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження, судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть, якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України», національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Згідно ст.71 ЦК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Судом встановлено, що [PERSON] , на підставі договору дарування від 22 жовтня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Новиковим І.М., належить 1/2 частина житлового будинку [ADDRESS] (а.с.4). Крім цього, факт належності вищевказаного житлового будинку підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 11324496 від 22 жовтня 2013 року (а.с.5). Як вбачається з довідки № 507, виданої 23 жовтня 2020 року квартальним комітетом № 19, в житловому будинку [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та відповідач по справі [PERSON] (а.с.6). Однак, відповідач за адресою реєстрації не проживає з вересня 2019 року. Факт його непроживання підтверджується актом № 506 від 23 жовтня 2020 року, виданого квартальним комітетом № 19 (а.с.7). Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За таких обставин, суд приходить до висновку, що [PERSON] за адресою своєї реєстрації не проживає без поважних причин з 2019 року, не сплачує кошти за користування жилим приміщенням і комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню житлового будинку та добровільно не усуває ці порушення, а тому, виходячи із вимог ст.71 ЖК України, позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved