Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-08 00:00:00

03.11.2021 року заявник [PERSON] звернулася до суду із заявою, відповідно до якої просить встановити факт її постійного проживання зі спадкодавцем [PERSON] , яка померла [INFO] , однією сім`ю не менш, як п`ять років на час відкриття спадщини. Свої вимоги мотивує тим, що вона рішенням Виконавчого комітету Фастівської міської ради призначена опікуном [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті залишилося спадкове майно, а саме квартира [ADDRESS] . За життя померлою заповіт складений не був, дітей вона не мала. З метою реалізації свого права на спадщину, заявник звернулася до Фастівської міської державної нотаріальної контори, але отримав лист про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки нею не підтверджено належним чином факт постійного проживання разом із спадкодавцем однією сім`ю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Вказана обставина є перешкодою у здійсненні нею права на спадкування та позбавляє її можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 04.11.2021 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду в порядку окремого провадження. В судовому засіданні заявник надала пояснення, аналогічні викладеним в заяві, заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити. В судове засідання представник заінтересованої особи не зявився, 18.11.2021 року, через канцелярію суду подали листа в якому просили розглядати справу у відсутність їх представника. Заслухавши заявника, свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При розгляді справи, судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого 09.08.2021 року Фастівським міськрайонним відділом ДРАЦС ГТУЮ у Київській області, про що складено відповідний актовий запис № 465. Після її смерті відкрилася спадщина до складу якої увійшла квартира [ADDRESS] , яка належала спадкодавиці згідно свідоцтва про право власності на житло від 05.08.1996 року. За життя спадкодавець заповіту не залишила. При зверненні заявника до нотаріальної контори для прийняття спадкового майна [PERSON] , державним нотаріусом Фастівської міської державної нотаріальної контори було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв"язку з тим, що нею не підтверджено належним чином факту постійного проживання разом із спадкодавцем не менш як пять років на час відкриття спадщини. Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщина, спадкоємець має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Встановлення факту постійного проживання заявника зі спадкодавцем має для неї суттєве юридичне значення і необхідне для подальшого оформлення спадкових прав після смерті спадкодавця у відповідності до ст. 1268 ЦК України. В інший спосіб, як через встановлення даного факту судовим рішенням, заявник не може підтвердити факту проживання однією сім`єю з спадкодавцем. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що обов`язковими умовами для визнання особи членом сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки. Перевіряючи доводи заявника судом встановлено, що рішенням Виконавчого комітету Фастівської міської ради народних депутатів від 25.12.1990 року № 207/3, встановлено над [PERSON] опіку та призначено опікуном [PERSON] - [PERSON] , яка проживає в [ADDRESS] . Згідно копії паспорта серії [NUMBER] , виданого Фастівським МРВ ГУ МВС України в Київській області 03.10.2000 року, [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 30.10.1987 року. Відповідно до довідки Комунального підприємства Фастівської міської ради «Фастівська житлово-експлуатаційна контора» від 05.10.2021 року № 07-5006, [PERSON] дійсно проживала однією сім`єю та вела сумісне господарство з [PERSON] , за адресою [ADDRESS] з 30.10.1987 року до дня смерті [PERSON] [INFO] . Також, в судовому засіданні була допитана в якості свідка [PERSON] , яка показала, що, дійсно, в будинку де проживає заявник, проживала і [PERSON] , яка проживала з 1964 року. Проживали однією сім`єю. У зв`язку з тим, що [PERSON] була інвалідом з дитинства, опікуном була мама заявника, а після смерті матері стала [PERSON] . Допитана в судовому засідання в якості свідка [PERSON] , повідомила про те, що [PERSON] все життя проживала однією сім`єю з [PERSON] , яка не мала своєї сім`ї. Також, показала що [PERSON] була інвалідом з дитинства, опікуном була мама заявника, а після смерті матері стала [PERSON] . У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 червня 2021 року у справі № 694/646/20 (провадження № 61-5208св21) зазначено, що для встановлення факту проживання однією сім`єю, тобто доведення існування передбачених статтею 1264 ЦК України підстав для визнання особи спадкоємцем четвертої черги, необхідні докази, які доводили б у всій сукупності факти щодо ведення особами спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, спільних витрат, взаємних прав та обов`язків. За нормами ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що іншим шляхом, крім судового, даний факт встановити неможливо, встановлення цього факту для заявника буде мати суттєве значення, так як стосується її права на спадкове майно, суд доходить висновку, що заява [PERSON] є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Outcome: approved