Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду в порядку окремого провадження з заявою про встановлення факту визнання батьківства, посилаючись на те, що з травня 2005 року проживала з [PERSON] разом однією сім"єю без реєстрації шлюбу. [INFO] у них народилася донька [PERSON], яку після народження записали за заявою матері. Дитина була прописана за місцем проживання у квартирі [PERSON], з яким 30.09.2006 року зареєстрували шлюб. На початку січня 2011 року після деяких непорозумінь шлюб було розірвано але згодом позивач примирилася з [PERSON], і вони продовжили проживати разом у фактичних шлюбних відносинах. [PERSON], піклувався про доньку, водив її до садочка, школи, цікавився її життям, надавав матеріальну допомогу і вона завжди називала його батьком. [INFO] [PERSON], помер. Встановлення факту визнання батьківства має значення для реалізації права на отримання пенсії по втраті годувальника та прийняття спадщини. В судовому засіданні заявник та її представник заявлені вимоги підтримали та пояснили, що факт визнання батьківства підтверджуються показами свідків. [PERSON] не звертався з заявою до відділу рагс про встановлення батьківства так, як був впевнений, що [PERSON] його донька, він постійно піклувався нею. Просять заявлені вимоги задовільнити. Представник служби у справах дітей та сім"ї вирішення справи послався на розсуд суду. Заслухавши учасників судового процесу, свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до п.5 ч.2 ст.234, ч.2 ст.256 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч.1 ст.130 СК України, заяви про встановлення батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 СК України. Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» встановлено, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір'ю дитини, або смерті жінки, котра вважалася матір'ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні. Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень учинено згідно зі ст. 135 СК України. При розгляді справи судом встановлено, що [INFO] народилась [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Фастівського міськрайонного управління юстиції Київської області серія [NUMBER] від 23.08.2006 року. Згідно вищезазначеного свідоцтва про народження вбачається, що у графі мати записано [PERSON] - заявник по справі, а у графі батько [PERSON], відомості до актового запису про батька записані зі слів матері відповідно до ч.1 ст.135 СК України. В актовому записі №390 від 23.08.2006 року про народження відсутні відомості щодо визнання батьківства (а.с.8). 30 вересня 2006 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON]. В подальшому даний шлюб було розірвано на підставі рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 12.04.2011 року. [INFO] помер [PERSON], що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть від 05.10.2016 року (а.с.9). Після смерті [PERSON], відкрилася спдщина і це стало підставою звернення заявника з даною заявою до суду. Відповідно до ч.2 ст.125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька дитини визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Як встановлено судом при житті [PERSON], не звертався до відділу рацс з заявою про встановлення батьківства [PERSON]. Хоча він піклувався про неї, приймав участь у її вихованні, навчанні, що підтверджується інформаційними листами наданими до суду із Фастівського міського центру соціальних служб для сім"ї, дітей та молоді (а.с.21), КП Фастівська ЖЕК (а.с.24), ДНЗ №2 "Ромашка" (а.с.25,26), а також, показами свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] Виходячі з відмітки в паспорті заявник була зареєстрована [ADDRESS] з 27.12.2006 року по теперішній час (а.с.3). Згідно довідки Фастівської ЖЕК №3086 від 27.07.2016 року донька заявника [PERSON] зареєстрована за вищевказаним місцем реєстрації матері (а.с.6). Згідно з п.15 абз.3 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтво про народження певна особа не вказана батьком дитини і можуть бути подані матір'ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття. Згідно п.1 ППВСУ № 3 від 15.05.2006 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст.58 Конституції України) норми Сімейного кодексу України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності. З огляду на те, що донька заявника народилася [INFO] суд при вирішенні питання про встановлення батьківства застосовує норми СК України. Стаття 128 СК України передбачає, що за відсутності заяв жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі, право на подання яких встановлено статтями 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. В ході розгляду справи судом, також, було встановлено, що 18.02.2011 року [PERSON], звернувся до Фастівського міськрайонного суду з позовною заявою про розірвання шлюбу між ним та [PERSON] і 12 квітня 2011 року прийнято рішення про розірвання вказаного шлюбу. Рішення набрало законної сили і ніким не оскаржувалося. Судом прийнято до уваги факти встановлені при розгляді даної справи справи (2-712/11), за заявою [PERSON] про розірвання шлюбу між ним та [PERSON], а саме те, що [PERSON] при подачі даного позову зазначив, що спільних дітей з [PERSON] не мають. Даний факт позивачем підтверджено і в судовому засіданні і відображено в судовому рішенні від 12.04.2011 року (а.с.12 справа №2-712/11). Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовими рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Стаття 128 СК України, передбачає визнання батьківства тобто встановлення певних обставин і закріплює положення, відповідно до якого підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до вимог ЦК України. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з вимогами ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, аналізуючи у сукупності надані та досліджені докази, суд дійшов висновку, що [PERSON] не надала суду належних доказів встановлення кровного споріднення між донькою [PERSON] і померлим [PERSON]

Outcome: dismissed