Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-26 00:00:00

11.08.2014року позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача про відшкодування моральної шкоди. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на те, що постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 18.12.2013 року, яку залишено без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 25.02.2014 року, його позовні вимоги задоволені та було визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо невиконання постанови Житомирського окружного адміністративного суду від 19.12.2011року, якою було визнано протиправними дії відповідача в частині відмови у видачі довідки про середню заробітну плату за 2008 рік та зобов'язано відповідача видати вказану довідку позивачу. Разом з тим, вищевказані судові рішення відповідачем не виконані, що призвело до моральних страждань позивача, а саме: фізичного болю, душевних переживань, внаслідок яких систематично загострювались хронічні хвороби, що змусило останнього звертатись за допомогою до лікарів. Таким чином позивач вважає, що діями відповідача йому завдана моральна шкода, яку він оцінює у розмірі 150000,00грн. Позивач в судове засідання не з'явився. Про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. До суду направив заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, одночасно зазначив, що позов підтримує в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився. Про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. До суду направив письмові заперечення, згідно яких просив розглядати справу без участі представника відповідача та одночасно зазначив, що заперечує проти позову та просить відмовити в його задоволенні. Зокрема, згідно письмових заперечень, представник відповідача послався на те, що на виконання постанови Житомирського окружного адміністративного суду від 19.12.2011року, відповідачем неодноразово були направлені листи щодо надання інформації про середню заробітну плату працівників підприємств, робота яких пов'язана з фінансовою діяльністю, разом з тим така інформація надана не була, що унеможливлює виконання вказаної постанови, у зв'язку з чим позивачу видано довідку про заробітну плату для обчислення пенсії, на підставі п.3 постанови КМУ від 05.07.2006 № 919, за 2008рік та остання направлена до Головного управління Пенсійного фонду в Житомирській області. Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 17.03.2014 за заявою відповідача роз'яснено постанову від 19.12.2011 року та зазначено, що відомості про середню заробітну плату за 2008 року містяться на персоніфікованому обліку Пенсійного фонду України. Разом з тим, останній повідомив про неможливість надання вищевказаної інформації. Таким чином, вважає, що відповідачем виконані всі дії щодо виконання постанови від 19.12.2011року. Крім того, послався на відсутність доказів стосовно наявності моральної шкоди, заподіяної внаслідок бездіяльності відповідача. Третя особа, будучи повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи свого представника в судове засідання не направила. Причини неявки суду не повідомила. На підставі ст. 169 ЦПК України, суд визнав можливим розгляд справи за відсутності сторін, на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Як встановлено судом, постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 19.12.2011 року позовні вимоги [PERSON] задоволено в повному обсязі та визнано протиправними дії посадових осіб Міністерства соціальної політики України в частини відмови у видачі довідки про середню заробітну плату директора філії комерційного банку виходячи із тарифної ставки (посадового окладу) за відповідною або аналогічною професією (посадою) у відповідній галузі (системі) за календарний рік, що передує року, з якого йому призначено пенсію, тобто за 2008 рік та зобов'язано відповідача видати на ім'я позивача зазначену довідку. (а.с.6-7) Дана постанова станом на час розгляду справи набрала законної сили і є чинною. Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 18.12.2013року, яка залишена без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 25.02.2014 року, позовні вимоги позивача задоволені. Визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо невиконання постанови Житомирського окружного адміністративного суду від 19.12.2011року. (а.с.28-31) Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з п.п.4,5 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах по відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 р. №4 у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом. Згідно ст.1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. З аналізу положень вказаних норм закону випливає, що обов'язковими підставами відшкодування моральної шкоди є наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. А у випадку відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 1173 ЦК України, незаконність рішення, дії чи бездіяльності завдавача шкоди повинна бути доведена. Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач просить відшкодувати йому шкоду, яка завдана бездіяльністю Міністерства соціальної політики України щодо невиконання рішень судів, що призвело до моральних страждань. Разом з тим, в порушення наведених норм позивач не надав належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України на підтвердження того, що йому відповідачем заподіяно шкоду та не довів наявність такої шкоди, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням відповідача та вину останнього в її заподіянні. Крім того, позивач не обґрунтував розмір заподіяної шкоди. По суті доводи позивача про те, що внаслідок невиконання рішень судів у позивача загострювались хронічні хвороби слід зазначити, що ці доводи є необґрунтованими та безпідставними, оскільки з наданих позивачем витягів амбулаторної картки позивача вбачається, що захворювання, на які позивач посилається у своєму позові мали місце до винесення вказаних рішень судів і тому не можуть бути наслідками дій або бездіяльності відповідача. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. З огляду на викладене, оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог, а тому в позові слід відмовити. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed