Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Страхова компанія» «Країна» про стягнення страхового відшкодування. Мотивуючи свої вимоги тим, що 12 червня 2018 року о 08 год. 25 хв. на проспекті Григоренка в місті Києві [PERSON], керуючи автомобілем «Хонда», державний номерний знак [NUMBER], не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого вчинив зіткнення з автомобілем «ВАЗ 21093», державний номерний знак [NUMBER]. Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 08 серпня 2018 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП України, із накладенням адміністративного стягнення - штрафу. На час ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Хонда», державний номерний знак [NUMBER], була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Країна» згідно договору обов»якового страхування власників наземних транспортних засобів. Проте, після його як постраждалого, звернення до вказаної страхової компанії та наданих ним документів про страховий випадок, 10 вересня 2018 року він отримав страхове відшкодування лише у сумі 3 742 грн. 65 коп., що його не задовольнило. Не погоджуючись із розміром виплати, й з метою визначення дійсного розміру збитку, завданого пошкодженому транспортному засобу внаслідок ДТП, ним замовлено проведення автоторознавчого дослідження. Так, згідно Звіту № 1248 від 13 жовтня 2018 року, проведеного суб»єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, вартість збитку завданого автомобілю «ВАЗ 21093», державний номерний знак [NUMBER], визначено як вартість матеріального збитку, та становить 20 964 грн. 15 коп., яку просить стягнути зі страховика винуватця ДТП - ПАТ «Страхова компанія» «Країна» за вирахуванням виплачеї страхової суми - 3 742 грн. 65 коп., що становить 17 221 грн. 50 коп. (20 964 грн. 15 коп. - 3 742 грн. 65 коп. = 17 221 грн. 50 коп.). В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON], діюча на підставі ордеру про надання правової допомоги від 22 квітня 2019 року, позовні вимоги підтримали з тих же підстав та просили їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з»явивився, про час та місце розгляду справи повідомлений згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, розміщеним оголошенням на офіційному сайті судової влади (суду). Окрім того, відповідачем надано до суду відзив на позов, яким просив відмовити [PERSON] у задоволенні його позову, посилаючись на проведену ПАТ «Страхова компанія» «Країна» виплату страхового відшкодування згідно проведеної за його замовленням оцінки пошкодженого майна. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, якимзокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції. Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Вислухавши пояснення сторін, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із наступних підстав. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Судом встановлено, що 12 червня 2018 року о 08 год. 25 хв. на проспекті Григоренка в місті Києві, [PERSON], керуючи автомобілем «Хонда», державний номерний знак [NUMBER], не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого вчинив зіткнення з автомобілем «ВАЗ 21093», державний номерний знак [NUMBER] ( а.с.5, 6). Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 08 серпня 2018 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП України, із накладенням адміністративного стягнення - штрафу (а.с. 5). Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. На час ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Хонда», державний номерний знак [NUMBER], була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Країна» згідно договору обов»якового страхування власників наземних транспортних засобів. Проте, після звернення позивача до вказаної страхової компанії та наданих ним документів про страховий випадок, 10 вересня 2018 року він отримав страхове відшкодування у сумі 3 742 грн. 65 коп. (а.с.10, 11), розмір якого його не задовольнив. Не погоджуючись із розміром виплати й з метою визначення дійсного розміру збитку, завданого пошкодженому транспортному засобу внаслідок ДТП, [PERSON] замовлено проведення автоторознавчого дослідження. Так, згідно Звіту № 1248 від 13 жовтня 2018 року, проведеного суб»єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, вартість збитку завданого автомобілю «ВАЗ 21093», державний номерний знак [NUMBER], визначено як вартість матеріального збитку, та становить 20 964 грн. 15 коп. (а.с.16-25), яку просить стягнути зі страховика винуватця ДТП - ПрАТ «Страхова компанія «Країна» за вирахуванням виплаченої ним страхової суми - 3 742 грн. 65 коп., що становить 17 221 грн. 50 коп., виходячи із такого розрахунку: 20 964 грн. 15 коп. - 3 742 грн. 65 коп. = 17 221 грн. 50 коп. Матеріали даної цивільної справи містять два різних висновки про оцінку пошкодженого майна. При цьому, страховиком відповідача - ПрАТ «Страхова компанія «Країна» також проведено оцінку вартості матеріального збиту автомобіля «ВАЗ 21093», державний номерний знак [NUMBER], яким така вартість визначена у сумі 9 029 грн. 02 коп. (а.с. 55-70), й виплачена позивачу у сумі - 3 742 грн. 65 коп., що визнається сторонами. У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи (ст. 22 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Вході розгляду справи кожна із сторін не погодилася із проведеною їх опонентом оцінкою завданих матеріальних збитків пошкодженого майна. З метою забезпечення процесуальної рівності та змагальності учасників процесу, й з метою об»єктивності розгляду справи, на підставі ст. 12 ЦПК України судом по справі запропоновано призначення та проведення судової авто-товарознавчої експертизи, проте позивач відмовився від її проведення, посилаючись на проведене за його замовленням авто - товарознавче дослідження. Суд, враховуючи позиції сторін, зважаючи на положення ст. 12 ЦПК України, за якої суд сприяє всебічному і повному з»ясуванню обстанин у справі, надавши правову оцінку обом висновкам автотоварознавчих досліджень, проведених на замовлення позивача та страховика відповідача - ПрАТ «Страхова компанія «Країна», вважає, що саме висновок ПрАТ «Страхова компанія «Країна» від 07 вересня 2018 року може вважатися належним, споміж іншого - проведеного по цій справі автотоварознавчого дослідження за замовлення позивача, доказом про оцінку завданих збитків й має пріорітетне значення в межах доказування щодо предмета спору, оскільки проведене з урахуванням віку автомобіля - 2006 року випуску та з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, й без урахування пошкоджень вказаного автомобіля, отриманих ним до вказаної дорожньо-транспортної пригоди, та які були наявні під час дослідчення, й описані експертом (оцінювачем), та становлять визначені збитки в сумі 9 029 грн. 02 коп., водночас такі пошкодження оцінювачем, проведеним на заповлення позивача, включені, як збитки, отримані під час вказаної дорожньо-транспортної пригоди, що суперечить правилам дослідження та оцінки. Вирішуючи питання про вішкодування матеріальних збитків, завданих дорожньо-транспортною пригодою (вартість відновлювального ремонту після дорожньо-транспортної пригоди), судом взято за основу вказаний висновок авто товарознавчого зослідження, оскільки він відповідає вимогам законодавства, що регулює професійну оціночну діяльність в Україні, а саме: Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», «Загальним засадам оцінки майна і майнових прав», затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 року № 1440, Методиці товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затверджений Мін»юстом, Фондом держмайна, реєстраційний № 1070/8395 від 24.11.2003 року (зі змінами) тощо; має всі необхідні розрахунки визначення вартості матеріального збитку та виконаний з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля, відповідно повинен бути покладений в основу рішення про задоволення позовних вимог в цій частині. Статтею 29 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Проте частиною 3 зазначеної статті визначено, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. За таких правових підстав, суд застосовує спеціальну норму, регулюючу дані правовідносини - статтю 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за наслідками вимог частини 3 статті 22 ЦК України. Відтак, витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством підлягають стягненню з відповідача. Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до частин 1 та 2 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ч.1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правові підставі володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Автомобіль відповідно до ч.1 ст. 1187 ЦК України - є джерелом підвищеної небезпеки. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Так, Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 20 січня 2016 року розглянув справу № 6 - 2808 цс 15, предметом якої був спір про відшкодування шкоди. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України). Судом надана правова оцінка заперечень відповідача проти позову, та вважає, що останні не заслуговують на увагу, розцінюються судом як такі, що спрямовані на уникнення від виконання повного зобов"язання по відшкодуванню збитків з урахуванням вказаного правового висновку, тому такі заперечення не можуть бути прийняті судом та покладені в основу рішення як такі, що спростовуються доказами, наданими позивачем по справі. Відповідно, зі страховика винуватця ДТП - ПрАТ «Страхова компанія «Країна» має бути стягуто за вирахуванням виплаченої ним страхової суми - 3 742 грн. 65 коп. - частка несплаченого страхового відшкодування, що становить 5 286 грн. 37 коп., виходячи із такого розрахунку: 9 029 грн. 02 коп. - 3 742 грн. 65 коп. = 5 286 грн. 37 коп. За таких правових підстав та наданих доказів позов є частково обґрунтованим, доведеним й таким, що підлягає частковому задоволенню, підстав для його відмови судом не встановлено. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ч.1, ч.6 ст. 141 ЦПК України. Так, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1 ст. 141 ЦПК України). Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2 ст. 141 ЦПК України). Окрім того позивачем понесені 1 500 грн. 00 коп. - витрат за проведення оцінки пошкодженого майна, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера від 18 довтня 2018 року (а.с.26), які підлягають стягненню з відповідача згідно частки задоволеної позовної вимоги (30%). Так, ціна позову - 17 221 грн. 50 коп., при цьому позов задоволено частково в сумі 5 286 грн. 27 коп, що становить 30% від ціни позову. Відповідно, зважаючи на понесений позивачем судовий збір у сумі 704 грн. 80 коп. (а.с.1), він підлягає стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1 ст. 141 ЦПК України), що становить 211 грн. 20 коп. - 30% від суми 704 грн. 80 коп. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч.8 ст. 141 ЦПК України). Зважаючи на те, що позивач надав до суду докази про понесені ним витрати на правову допомогу у загальній сумі 2 600 грн.00 коп., що підтверджується платіжною квитанцією та розрахунком витрачених нормо - годин щодо надання правової допомоги, звітом про надані послуги адвокатом й актом приймання-передачі послуг правничої допомоги (а.с.30, 31, 32), з відповідача за правилом п.2 ч.2 ст. 141, з урахуванням положень ст. 137 ЦПК України й ч.7 ст. 135 ЦПК України, зважаючи пропорційність розміру задоволених позовних вимог - 30% від ціни позову, - мають бути стягнуті понесені позивачем витрати на правову допомогу у розмірі 780 грн. 00 коп. (30% від суми 2 600 грн.00 коп.) з урахуванням принципу співмірностій підлягають стягненню у визначеній сумі на користь позивача. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 22, 1166, 1187 ЦК України, 29 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з урахуванням постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»

Outcome: partial