Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до ТОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" про захист прав споживача та застосування наслідків недійсного правочину. У позовній заяві зазначено, що 17.11.2014 року між позивачем та ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» був укладений договір фінансового лізингу №01/14-00437 відповідно до якого лізингодавець взяв на себе зобовязання передати у користування та володіння позивача предмет договору - трактор МТЗ 82, зазнчаений у п. 1. 1. договору, вартістю 300 000 грн. у порядку та на умовах, встановлених договором. Пунктами 1.7, 1.8 договору передбачено, що предмет договору передається в користування лізингоодержувачу протягом 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця авансового платежу (50 % від вартості предмета лізингу), комісії за організацію та оформлення даного договору (10 % від вартості предмету лізингу) та комісії за передачу предмета лізингу (3% від вартості предмета лізингу). Лізингоодержувач сплачує авансовий платіж впродовж 12 місяців з моменту підписання договору, платежами визначеними в додатку № 1 до договору. 17 листопада 2014 року [PERSON] сплатив ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» 30 000,00 грн., як комісійну плату та авансовий платіж. Договір лізингу віднесений до різновидів договору майнового найму (оренди), однак лізингові відносини в Україні регулюються спеціальним Законом України «Про фінансовий лізинг». Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню, однак вищезазначений договір укладено в простій письмовій формі. З цих підстав укладений договір лізингу нікчемним. Крім того, відповідно до вимог п.4 ч.1 ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб, може здійснюватися лише фінансовими установами після отримання ними відповідної ліцензії. Такої ліцензії у товариства не було, а тому його дії є незаконними. Крім того, на електронному ресурсі (сайті) www.auto.ria.com було розміщено оголошення про продаж трактора МТЗ 82 та зазначено вартість у сумі 173 000 грн. На роздруківці вищезазначеного оголошення є власноручно поставлена позивачем відмітка про ознайомлення з ціною та його підпис. Саме така ціна була погоджена з відповідачем про що свідчить відбиток кліше товариства. Однак при укладенні договору не дотримано істотних умов, оскільки згідно п.1.2 договору вартість предмету договору визначена у додатку № 1. При укладанні договору представники ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» стверджували, що додатком №1 є роздруківка з електронного ресурсу (www.auto.ria.com) із підписами сторін та печаткою відповідача про погодження вартості. Договір фінансового лізингу №01/14-00437 складається з 14 сторінок. Позивач, довіряючи консультантам, підписав договір. Після чого йому надали ще три аркуші для підпису, які він теж підписав. Як зясувалося пізніше це були додатки до договору. Лізингова компанія проявила агресивну та нечесну підприємницьку діяльність, навмисно ввела позивача в оману. Просив позовні вимоги задовольнити. Визнати договір фінансового лізингу №01/14-00437, укладений 17.11.2014 року між [PERSON] та ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» недійсним. Стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» на користь позивача грошові кошти в сумі 30 000 (тридцять тисяч) гривень. У судовому засіданні позивач, представник позивача [PERSON] (діє на підставі довіреності від 18.08.2015 року) позовні вимоги [PERSON] підтримав повністю із підстав, наведених у позовній заяві. Пояснив, що незаконними діями відповідача порушено права та інтереси його довірителя. Відповідно до ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється, а будь-яка діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману є агресивною. [PERSON] уклав договір на підставі недостовірної інормації. Ринкова ціна аналогічного трактора на час укладення договору лізингу становила в межах від 200 до 220 тисяч. Його довіритель був впевнений, що уклав договір на придбання трактора за 173 тис. грн. Просив позов задовольнити. Визнати договір фінансового лізингу №01/14-00437, укладений між [PERSON] та ТОВ «Лізинговою компанією «Автофінанс» 17 листопада 2014 року недійсним. Стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» на користь позивача грошові кошти в розмірі 30 000 (тридцять тисяч) гривень. Представник відповідача [PERSON] (діє на підставі довіреності від 01 жовтня 2015 року) у судовому засіданні позову не визнала зовсім. Пояснила, що дійсно, 17 листопада 2014 року між сторонами було укладено договір фінансового лізингу №01/14-00437. Відповідно до умов договору лізингодавець (відповідач) придбає у свою власність предмет лізингу - трактор МТЗ 82 і передає його у користування лізингоодержувачу (позивачу) в строк та на умовах укладеного договору, а лізингоодержувач зобовязується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові та інші платежі згідно з умовами договору. Відповідно до ст. З ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору та свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. Позивач отримав повну, необхідну, доступну та достовірну інформацію щодо умов договору. Правочин сторонами укладено в письмовій формі, особисто підписано позивачем, представником відповідача та скріплено печаткою. Відповідно до ст.55 Закону України «Про нотаріат» угоди про відчуження майна, що підлягає реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, що підтверджують право власності на майно. Права власності на майно у лізингодавця на момент укладення договору лізингу немає. ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» здійснює свою господарську діяльність відповідно до норм чинного законодавства України, займається господарською діяльностю по наданню послуг з фінансового лізингу. Відповідно до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг від 22.01.2004 року №21 затверджено положення про надання послуг з фінансового лізингу юридичними особами-субєктами господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами. Відповідно до п.2.1 ст.2 положення юридична особа має можливість надавати послугу з фінансового лізингу, якщо у предметі діяльності, визначеному установчими (засновницькими) документами, передбачено здійснення діяльності з надання послуг з фінансового лізингу та враховано вимоги законодавства щодо можливості суміщення фінансових послуг, а також за наявності: внутрішніх правил з надання послуги з фінансового лізингу, затверджених уповноваженим органом юридичної особи, згідно установчих документів; кваліфікованих працівників, які безпосередньо здійснюють діяльність з фінансового лізингу; довідки про взяття на облік юридичної особи, виданої Держфінпослуг та/або Нацкомфінпослуг. Юридичні особи, які займаються господарською діяльністю по наданню послуг фінансового лізингу, мають відповідати всім встановленим критеріям, зокрема щодо отримання відповідної довідки з Нацкомфінпослуг на здійснення такого виду діяльності. Відповідач виконав усі передбачені законодавством вимоги, 11.09.2012 року отримав відповідну довідку, що зазначено в договорі. На момент укладення договору позивач особисто обрав і сторони договору погодили, що предметом лізингу є трактор МТЗ 82 та лізингодавець зобовязаний набути у свою власність цей транспортний засіб, після виконання певних умов, зареєструвати та передати предмет лізингу у користування позивачу. 17 листопада 2014 року [PERSON] сплатив ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» 30 000 грн., як комісію за організацію договору (10 % від вартості предмета лізингу). На електронному ресурсі (сайті) Avto.ria.com серед інших рекламних оголошень було розміщено оголошення про продаж трактора МТЗ 82 вартістю 173 000 грн. Така пропозиція розглядалася сторонами як одна із можливих, про що можуть свідчити різного роду відмітки на роздруківці, однак остаточно вибраним предметом лізингу, погодженим сторонами, є товар, інформація про який зазначена в Договорі №01/14-00437 фінансового лізингу. Згідно із п.16.6. Договору всі попередні домовленості після підписання договору втрачають чинність. Відповідно до ч. 1 п. 3 ст. 11 ЗУ «Про фінансовий лізинг» лізингоодержувач має право вимагати розірвання договору лізингу або відмовитися від нього у передбачених законом та договором лізингу випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про фінансовий лізинг» лізингоодержувач має право відмовитися від договору лізингу в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це лізингодавця, у разі якщо прострочення передачі предмета лізингу становить більше 30 днів, за умови, що договором лізингу не передбачено іншого строку. Розірвання договору на підставі закону можливе у разі порушення лізингодавцем строку передачі предмету лізингу більше ніж на 30 днів. В усіх інших випадках сторони зобовязані керуватись умовами договору, підписаного сторонами. У задоволенні позовних вимог просила відмовити. Суд, вислухавши доводи представників сторін, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. 17 листопада 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір №01/14-00437 фінансового лізингу. Згідно п.1.1 договору предметом договору був трактор МТЗ 82. Відповідно до п.1.2 договору, вартість предмету лізингу на момент укладення договору та розмір авансового платежу вказується у додатку №1 до даного договору, який є його невідємною частиною (а.с.3-16). Згідно додатку №1 до договору фінансового лізингу 01/14-00437 від 17.11.2015 року вартість предмету лізингу становить 300\~000 грн. (а.с.17). Відповідно до довідки, виданої національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, товариство з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» має право надавати послуги з фінансового лізингу. Дата прийняття та номер рішення про взяття на облік 11.09.2012 року №1217, серія ФЛ №486. За ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу - лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 16 цього Закону сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Відповідно до умов ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» відносини, які виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм, (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Правовідносини, що виникають із договору лізингу, регулюються параграфом 6 глави 58 ЦК України, в якому відсутні положення щодо обов'язковості нотаріального посвідчення такого договору. Згідно ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» договір лізингу має бути укладений в письмові формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу, строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу, розмір лізингових платежів та інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Нотаріальне посвідчення укладеного між сторонами договору фінансового лізингу, в силу положень Закону України «Про фінансовий лізинг» та параграфа 6 глави 58 ЦК України, не є обов'язковим, тому підстави для визнання його недійсним з цих підстав відсутні.\~\~ Відповідно до положень ч. 1 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч. 2 ст. 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Умови договору, які можуть бути несправедливими визначено у ч. 3 ст. 18 цього закону.\~\~ Відповідно до п 7. Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" № 9 від 06 листопада 2009 року правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Однією із засад цивільного судочинства є свобода договору (ст. 3 ЦК України). Згідно з ч.1\~ст.202 ЦК України\~правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 203 ЦК України\~передбачено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч.1\~ст.626 ЦК України\~договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ч.1\~ст.627 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За змістом\~ст.629 ЦК України\~договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 638 ЦК України\~передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції другою стороною. Статтею 692 ЦК України\~\~встановлено, що покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару, встановлену в договорі. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. Згідно зі\~\~статтею 697 ЦК України\~\~договором може бути встановлено, що право власності на переданий покупцеві товар зберігається за продавцем до оплати товару або настання інших обставин.Для визнання умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що немає підстав для визнання вищезазначеного договору недійсними за обставини про які зазначають позивач та представник позивача. Укладаючи договір, сторони були ознайомлені з його змістом, ними досягнуто згоди стосовно усіх істотних умов договору, а підписуючи даний договір, сторони набули певний обсяг прав та обовязків.

Outcome: dismissed