Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-17 00:00:00

В грудні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні майном. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач [PERSON] проживає у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , який розташований на земельній ділянці площею 0,0242 га. У житловому будинку , що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , проживає відповідач [PERSON] , яка є власником сусідньої земельної ділянки. 26.11.2016відповідачем [PERSON] було зведено огорожу на відстані близько одного метра від вікон житлового будинку, що перебуває у приватній власності позивача. Висота огорожі - 2 метри 10 сантиметрів. Огорожа складається з бетонного цоколя, металевого каркасу та металевих листів, а тому є непровітрюваною та такою, що перешкоджає потраплянню на земельну ділянку та до житлового будинку позивача сонячного світла. Позивач зазначає, що при проектуванні та будівництві огорожі відповідачем було суттєво порушено встановлені законодавством будівельні та санітарні норми, що в свою чергу порушує права та інтереси позивача. Незважаючи на вимоги позивача до відповідача щодо усунення порушення та приведення огорожі у відповідність до діючих норм законодавства, а також вимоги уповноважених органів, відповідач не здійснив жодних дій, тому позивач просив суд зобов`язати [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , усунути перешкоди в користуванні житловим будинком та земельною ділянкою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , шляхом приведення огорожі між ними у відповідність до діючих норм законодавства. Ухвалою від 18.12.2019 відкрито провадження по справі та визначено проводити її розгляд за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 16.04.2020 закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті. 18.05.2020 справу розглянуто по суті з ухваленням рішення. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, надав пояснення аналогічні викладеним в позові. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі, надав до суду відзив, в якому зазначив, що позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами обставини, які вказували б на те, що огорожа, не зважаючи на розмір її висоти, створює позивачу перешкоди у користуванні його житловим будинком, тим більше погіршує його санітарний або інший стан. Зазначає, що огородження на межі сусідніх земельних ділянок сторін відповідає вимогам чинного законодавства. Суд, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши докази, приходить до наступного. Особа здійснює свої права вільно на власний розсуд (ст. 12 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦК цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. За ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України). Конституцією (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до Закону N475/97-ВР від 17.07.97 "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК). Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить 66/100 частки домоволодіння [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності (а.с. 8). Із земельною ділянкою, на якій розташоване домоволодіння [ADDRESS] , межує земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] , власником якої є відповідач [PERSON] . На межі сусідніх земельних ділянок сторін встановлене відповідачем огородження. Зазначені обставини визнані сторонами, тому у відповідності до ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню. Відповідно до ст. 152 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до ст. 103 Земельного кодексу України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Відповідно до п. 6.7 ДБН Б.2.2-5:2011 «Благоустрій територій», дозволено проектувати огородження як окремих ділянок, так і усієї прибудинкової території садибної забудови. Висота огороджень має бути не більше ніж 2,0 м на межі сусідніх земельних ділянок та не більше ніж 2,5 м на межі з вулицею для забезпечення нормативної інсоляції та провітрювання суміжних територій. Відповідно до п. 3.25 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок. Як зазначає позивач, відповідачем порушенні норми встановлення огородження, розташованого на межі сусідніх земельних ділянок сторін, проте належних та допустимих доказів на підтвердження таких порушень суду не надано. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. За ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Враховуючи вищевикладене, суд не має законних підстав для задоволення позовних вимог, тому в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі. Питання розподілу судових витрат вирішено у відповідності до ст. 141 ЦПК України: судові витрати віднести на рахунок позивача.

Outcome: dismissed