Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на частку в спільному майні подружжя, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що з 13 серпня 1983 року по 19 липня 2013 року перебувала з [PERSON] в шлюбі. За час перебування у шлюбі вони побудували будинок, що розташований по вул. Миру №32 в смт. Глибока Чернівецької області. Вона має намір свою половину будинку подарувати сину. Зважаючи на вищевикладене просить суд визнати за нею 1/2 частку житлового будинку, що розташований в смт. Глибока по вул. Миру,32 Чернівецької області, припинивши право спільної сумісної власності на вищевказаний будинок та визнати за нею 1/2 частку земельної ділянки кадастровий номер 7321055100:01:001:0703, площею 0,0926 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарський будівель та споруд, яка знаходиться по вул. Миру,32 в смт. Глибока Чернівецької області, припинивши право спільної сумісної власності на вищевказану земельну ділянку. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, однак від неї до суду надійшла заява в якій просить суд справу розглядати в її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, проте від нього до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав у повному обсязі, проти задоволення позову не заперечував. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Згідно із ч. 4 ст. 130 ЦПК України ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому ст. 174 цього Кодексу. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи наведене, суд вважає, що вказану цивільну справу можливо розглянути при проведенні попереднього судового засідання та ухвалити рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову не суперечить закону і не порушує законних прав, свобод та інтересів сторін та інших осіб. Згідно частини 1 статті 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Згідно статті 25 КпШС України якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до статті 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно до ч.2 ст. 372 Цивільного кодексу України частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними. Відповідно до п.23 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21.12.2007 N 11„...спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 CK ч. З ст. 368 ЦК) відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом». Враховуючи зазначені вимоги закону, дослідивши докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на майно є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки судом встановлено, що спірне майно було придбане позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] за час перебування в шлюбі. На підставі ст.ст. 22, 25, 28 КпШС, ст. ст. 57- 61, 68-71 СК України, ст. 368, 371 ЦК України,

Outcome: approved