Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-11 00:00:00

06.07.2017 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягувати з останнього на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини, доньки [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі 1000 грн. щомісячно з дня подання даної заяви і до досягнення нею повноліття. В обґрунтування позову зазначила, відповідач є здоровим та працездатним, отримує нерегулярний мінливих дохід, однак ухиляється від надання матеріальної допомоги на дитину, яка повністю знаходиться на її утриманні. А тому звернулася з даним позовом до суду. Сторони в судове засідання не прибули. Позивач надіслала до суду письмову заяву, в якій просила справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить їх задовольнити, не заперечує проти винесення по справі заочного рішення. Відповідач в судове засідання повторно не з"явився. Враховуючи те, що про час і місце судового розгляду він був повідомлений вчасно та належним чином, зокрема судова кореспонденція направлялася за останнім відомим його місцем проживання, однак про причини неявки суду не повідомив, заперечення проти позову не подав, суд вважає за можливе ухвалити рішення заочно на підставі наявних доказів у\~ справі. Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані докази по справі, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав. Обовязок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обовязків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Так, як слідує з копії свідоцтва про народження /а.с. 7/, батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO], є сторони по справі. Неповнолітня дитина перебуває на утриманні матері, оскільки відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на дочку не надає/а.с. 10/. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення закріплене в українському законодавстві. Зміст глави 15 СК України вказує на обовязок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обовязку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Способи виконання обовязку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. В пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розяснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За змістом статей 10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Жодних документів, які б підтверджували непрацездатність відповідача, суду надано не було. А отже, будь-яких поважних причин, що унеможливлюють надання ним матеріальної допомоги своїй дитині, на момент розгляду справи не існує. Як вбачається з матеріалів справи відповідач здоровий та працездатний, інших утриманців не має, не достатньо приймає участі в утриманні своєї неповнолітньої доньки, на спростування чого відповідачем не було подано заперечення, а тому суд, враховуючи, також, розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку передбачений Закон України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», приходить до висновку, що він спроможний сплачувати аліменти в розмірі, зазначеному в позові - 1000 грн. щомісячно, що буде відповідати як інтересам самої дитини, зокрема, для задоволення її мінімальних життєвих потреб, так і матеріальному становищу та стану здоровя платника аліментів. Також, суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 640 грн. 00 коп.

Outcome: approved