Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-11 00:00:00

26.01.2021 року [PERSON] (надалі за текстом - Позивач) звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом до АТ КБ «Приватбанк» (надалі за текстом - Відповідач) про визнання дій та бездіяльності неправомірними, зобов`язання вчинити дії, позовні вимоги обґрунтовує наступним. Відповідач надавав позивачу банківські послуги. Для отримання банківських послуг позивачу було відкрито картки: Універсальна № [NUMBER] , Інтернет-картка № [NUMBER] ; картка для виплат № [NUMBER] . Позивач неодноразово звертався до відповідача із усними та письмовими заявами з метою отримання інформації у відповідності до Закону України «Про звернення громадян» та із скаргами на бездіяльність працівників АТ КБ «Приватбанк». Через те, що численні звернення позивача на електронну пошту та письмові звернення були залишені без відповіді, позивач 09.10.2019 року звернувся з письмовою заявою до відповідача, в якій просив надати відповіді на всі усні та письмові (в т.ч. електронні) заяви позивача; надати інформацію, яка в силу Закону України «Про інформацію» та Закону України «Про захист персональних даних» не є інформацією з обмеженим доступом; притягнути до відповідальності винних осіб, надати копії наказів з підписами осіб, що притягуються та відшкодувати витрати на переписку в сумі 34,90 грн. Листом № 20.1.0.0.0/7-191018/4300 від 15.11.2019 року АТ КБ «Приватбанк» відмовився надавати позивачу інформацію, з посиланням на ст. 11 Закону України «Про інформацію», ч.1 ст.14 Закону України «Про захист персональних даних» та ст.61 Закону України «Про банки та банківську діяльність». Не погоджуючись із зазначеною відповіддю, [PERSON] 24.06.2020 року звернувся до Відповідача із заявою про надання інформації та з вимогою про притягнення до відповідальності працівників АТ КБ «Приватбанк» через порушення прав Позивача. Так, домен pbank.com.ua не шифрує вихідну кореспонденцію, що ставить під загрозу персональні дані позивача, онлайн банкінг «Приват-24» невірно відображає заборгованість по комунальним послугам, служба-підтримки онлайн не надає належної інформації. Усні звернення позивача працівники приймати відмовляються, що є порушенням ст.3 Закону України «Про звернення громадян». Позивач зазначає про те, що вказані неправомірні дії були вчинені оператором [PERSON] , оператором [PERSON] , спеціалістом по роботі із зверненнями клієнтів [PERSON] , працівниками банку [PERSON] та [PERSON] , заступником керівника департаменту по вдосконаленню бізнес-процесів і технологій ГО [PERSON] . Крім того, в цей же період часу відповідач обмежив право позивача щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на зазначених вище картках, чим позбавив права позивача на отримання грошових коштів, які є власністю громадянина. Номер телефону [PERSON] було заблоковано в службі підтримки в телефонному режимі, що є загрозою вкладам останнього. Посилаючись на те, що на день звернення до суду позивач відповіді на своє звернення від 24.06.2020 року та повторне від 03.08.2020 року не отримав, а термін для надання відповіді, передбачений ст.20 Закону України «Про звернення громадян», вже сплив, просить суд: Визнати дії АТ КБ «Привтбанк» щодо зупинення фінансових операцій по банківським карткам: Універсальна № [NUMBER] ; Інтернет-картка № [NUMBER] ; картка для виплат № [NUMBER] - незаконними; Визнати бездіяльність АТ КБ «Привтбанк» щодо ненадання відповіді на звернення (в тому числі усні) [PERSON] - неправомірним; Визнати дії АТ КБ «Привтбанк» щодо блокування номеру телефону [NUMBER] в службі підтримки банку в телефонному режимі неправомірним і зобов`язати АТ КБ «Привтбанк» відновити [PERSON] зв`язок із службою підтримки банку в телефонному режимі. Зобов`язати АТ КБ «Привтбанк» надати відповідь по всіх пунктах, викладених в заяві [PERSON] від 24.06.2020 року та заяві, що направлена на електронну пошту відповідача від 05.06.2019 р.; Постановити окремі ухвали суду на підставі ст.262 ЦПК України: - про притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких сприяли ігнорування шифрування електронних листів та блокування телефонних номерів в службі підтримки банку, - про притягнення до відповідальності за ст.212-3 КУпАП наступних осіб: оператора [PERSON] , оператора [PERSON] , спеціаліста по роботі із зверненнями клієнтів [PERSON] , працівників банку [PERSON] та [PERSON] , заступника керівника департаменту по вдосконаленню бізнес-процесів і технологій ГО [PERSON] Вирішити питання про розподіл судових витрат. У відзиві на позову заяву представник відповідача з посиланням на вимоги ст. 81 ЦПК України зазначає про те, що позивачем не надано суду жодного договору, укладеного з ПриватБанком (ані кредитного, ані депозитного, ані іншого договору). Позивач є Боржником Банка та має оформлену 03 серпня 2020 р. кредитну послугу «Оплата частинами» на суму 2199,00 грн, з простроченим платежем на суму 733,00 грн. Наявність у Позивача будь-якої картки ПриватБанка, яка, що є загальновідомим фактом і не потребує доказуванню, є власністю самого Банка, не є доказом чи підтвердженням укладання договору між сторонами. Позивач має кредитну картку «Універсальна GOLD» за № [NUMBER] зі строком дії до кінця червня 2021 р. Однак, на цій картці відсутній будь-який встановлений розмір кредитного ліміту, тобто кредитний ліміт дорівнює 0.00 грн. А розмір власних коштів дорівнює 1,04 грн., яких недостатньо навіть для проведення будь-якого платежу, бо розмір мінімального комісії складає 2-3 грн. Будь-яких соціальних виплат клієнт через ПриватБанк не отримує, будь-яких депозитних договорів Позивач у ПриватБанку не має. Зазначає, що Позивачем не надано суду жодних доказів блокування його мобільного номеру в Службі підтримки банка, бо такого блокування немає, а також не надано доказів „зупинення фінансових операцій по банківським карткам", бо жодних фінансових операцій не відбувалося. Відповідач у відзиві зазначає про те, що твердження позивача з приводу нібито ненадання банком відповідей на його будь-які звернення не відповідають дійсності, на підтвердження чого суду надано наявне листування з Позивачем. Крім того, на думку відповідача вимога про постановлення окремої ухвали на підставі ст. 262 ЦПК України є необґрунтованою. З посиланням на зазначене відповідач у відзиві просить у задоволенні позову відмовити. У відповіді на відзив на позовну заяву позивач зазначає, що відповідачем у відзиві визнано факт наявності у позивача карти «Універсальна», а також того, що строк дії карти не скінчився, а отже позивач мав право користуватися картковим рахунком та розпоряджатися наявними коштами, однак можливості користування банківською карткою [PERSON] не має у зв`язку з обмеженням права користування грошовими коштами на рахунку. Також, позивач зазначає про те, що до відзиву додано ряд відповідей на звернення позивача, що загалом підтверджує фат неодноразового звернення [PERSON] зі скаргами на дії операторів контакт центру «Приватбанк». Позивача було повідомлено про те, що до порушників будуть застосовані дисциплінарні заходи, однак жодна відповідь не містить конкретики щодо до кого застосовано заходи і які саме. З посиланням на зазначене позивач відхиляє заперечення відповідача. Представником ПАТ КБ «Приватбанк» подано заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, у якій відповідач посилається на те, що позивач безпідставно та незаконно вважає, що він має право на отримання будь-якої службової інформації з обмеженим доступом щодо вжиття дисциплінарних заходів стосовно працівників банка. Також, зазначає про те, що більшість позовних вимог [PERSON] до АТ КБ «Приватбанк» не відповідають способам захисту цивільних прав та інтересів, які зазначені у ст. 16 ЦК України. Інших заяв по суду від сторін не надходило. 01.02.2021 року постановлено ухвалу, якою прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження позовну заяву та відкрито провадження по справі, призначено судове засідання по справі з повідомленням сторін. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити з підстав, викладених у заявах по суті. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, просив у відзиві на позовну заяву розгляд справи здійснювати у його відсутності у задоволенні позову відмовити. . Суд, заслухавши думку учасників судового засідання, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами (договорами) між клієнтом та банком. В постанові Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.04.96 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» зазначено, що оскільки Закон України «Про захист прав споживачів» не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). За змістом положень частин першої, п`ятої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків(частина перша, друга статті 76 ЦПК України). Згідно зі статтею 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. За змістом статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Позивач звернувся до суду та просив суд, зокрема, визнати дії АТ КБ «ПриватБанк» щодо зупинення фінансових операцій по банківським карткам: Універсальна № [NUMBER] ; Інтернет-картка № [NUMBER] ; картка для виплат № [NUMBER] - незаконними. Визнати дії АТ КБ «ПриватБанк» щодо блокування номеру телефону щодо блокування номеру телефону [NUMBER] в службі підтримки банку в телефонному режимі неправомірним і зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» відновити [PERSON] зв`язок із службою підтримки банку в телефонному режимі. Судом встановлено, що на ім`я [PERSON] відкрито картковий рахунок карта «Універсальна GOLD» за № [NUMBER] . Вказана обставина визнана відповідачем у відзиві на позовну заяву, а тому, в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України, вона не підлягає доказуванню. Доказів відкриття інтернет-картки та картки для виплат позивачем не надано і у процесі розгляду справи не здобуто. З наведеного вбачається, що [PERSON] є володільцем банківського рахунку у AT КБ «ПриватБанк» карта «Універсальна GOLD» за № [NUMBER] . Володілець банківського рахунку є споживачем фінансових послуг, а банк - їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом (стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів»). Правовідносини у сфері функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, проведення переказу коштів, відповідальності суб`єктів переказу, а також загального порядку здійснення нагляду за платіжними системами регулюються, зокрема, Законом України «Про банки і банківську діяльність», Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженою постановою Національного банку від 12.11.2003 №492, Положенням про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженим постановою правління Національного банку України № 705 від 05.11.2014 та Положенням про діяльність в Україні внутрішньодержавних і міжнародних платіжних систем, затвердженим постановою правління Національного банку України від 25.09.2007 №348. Згідно з частинами першою-третьою статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунку), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Положенням частини першої статті 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунку. Відповідно до статті 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму чи фінансування розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. Разом з тим, судом встановлено, що докази відкриття інтернет-картки та картки для виплат відсутні, позивачем при зверненні до суду з даною позовною вимогою доказів щодо зупинення фінансових операцій по банківській картці «Універсальна GOLD» № [NUMBER] суду не надано, зазначений факт заперечує відповідач, а тому враховуючи, що в силу ст.81 ЦПК України тягар доказування обставин викладених у позовній заяві лежить на позивачу, суд приходить до висновку що позивачем доказів на підтвердження наявності з боку АТ КБ «Приватбанк» порушень вимог законодавства, за наслідками яких було зупинено фінансові операції по банківській картці «Універсальна GOLD» № [NUMBER] , не надано, через що позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Щодо вимог про блокування номеру телефону [NUMBER] в службі підтримки банку ПАТ КБ «Приватбанк» та зобов`язання відповідача відновити [PERSON] зв`язок із службою підтримки банку в телефонному режимі, то суд приходить до висновку, що в задоволенні зазначеної вимоги слід відмовити через недоведеність, оскільки доказів на підтвердження блокування телефону у службі підтримці банку, а отже і неправомірних дій відповідача не надано. Щодо позовних вимог в частині ненадання відповіді на звернення [PERSON] від 24.06.2020 року та заяву, що направлена на електронну пошту відповідача від 05.06.2019 року, суд виходить з наступного. З матеріалів справи та пояснень позивача вбачається, що 24.06.2020 року позивач звернувся до відділення банку зі зверненням, яке прийнято співробітником банку, у якому порушено питання щодо нерозгляду попереднього звернення від 09.10.2020 року (а.с. 8-10). Частиною першою статті 1 Закону України «Про звернення громадян» (далі - Закон №393/96-ВР) встановлено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Частиною третьою статті 7 Закону № 393/96-ВР передбачено, якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями. Згідно статті 15 зазначеного Закону органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів (стаття 20 Закону). Отже, чинним законодавством закріплений прямий обов`язок органів державної влади, місцевого самоврядування та їх посадових осіб, керівників та посадових осіб підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян надати належну та обґрунтовану відповідь на звернення громадян у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Судом встановлено, що 24.06.2020 року [PERSON] звернувся з письмовою заявою до ПАТ КБ «Приватбанк», разом з тим на день розгляду справи позивач відповіді на вказане звернення не отримав. Твердження представника відповідача у відзиві на позовну заяву про те, що відповіді на всі звернення [PERSON] були надані, зокрема і на звернення від 24.06.2020 року, не підтверджені доданими до відзиву доказами, оскільки відповіді на заяву та доказів відправки (реєстру) [PERSON] не надано суду. За таких обставин суд доходить висновку, що діями відповідача щодо ненадання відповіді на заяву від 24.06.2020 року були порушені права та законні інтереси позивача щодо отримання повної і обґрунтованої відповіді на свої звернення. У зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку що зазначена позовна вимога підлягає частковому задоволенню шляхом визнання бездіяльності відповідача щодо ненадання відповіді на звернення [PERSON] від 24.06.2020 року - неправомірною та зобов`язання розглянути зазначене звернення та надати відповідь. Докази направлення електронного звернення та ненадання відповідачем відповіді на нього відсутні, тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Підстав передбачених ст. 262 ЦПК України для постановлення окремих ухвал по справі судом не встановлено. Отже враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку, що в задоволенні вказаних позовних вимог слід відмовити. З приводу вимог [PERSON] щодо вирішення питання про розподіл судових витрат, то суд враховує, що позивач в тексті позовної заяви зазначає про те, що його судові витрати складають 261,90 грн. та є сумою сплаченою за виготовлення копій доказів. На підтвердження вказаних витрат позивачем надано копії товарних чеків. Частиною 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Витрати понесені позивачем на виготовлення копій документів під час підготовки позову до суду у сумі 261,90 грн. в силу вимог ст. 133 ЦПК України не відносяться до судових витрат, тому не підлягають стягненню на підставі ст. 141 ЦПК України за рахунок відповідача.

Outcome: partial