Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], яка також діє в інтересах неповнолітніх: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. За даною адресою зареєстровані: його син [PERSON], його невістка [PERSON] та його онуки [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Після одруження син разом зі своєю дружиною заселився у належну йому квартиру, через певний час їхня сім'я розпалась. Однак, відповідачка [PERSON] разом з дітьми у квартирі не проживає, місце знаходження її не відомо. На даний момент, у зв'язку з тим, що відповідачка разом з дітьми зареєстрована у квартирі, він як власник, не може скористатися своїми правами визначеними у ст.. 319 ЦК України, яка пояснює, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Просить визнати [PERSON], яка також діє в інтересах неповнолітніх: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] такими, що втратили право користування квартирою за адресою: [ADDRESS] В судове засідання 09.08.2018 року сторони та треті особи не з'явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник позивача [PERSON] до суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином в порядку, встановленому п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України, не повідомила причини неявки, відзиву не подала. Згідно вимог ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з'явився в судове засідання, не повідомив причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу серії [NUMBER] від 22.11.2007 року ( а.с. 8 - копія витягу про реєстрацію права власності, а.с. 9 - копія договору купівлі-продажу квартири). В матеріалах справи міститься Акт складений мешканцями будинку [ADDRESS] (а.с.19), із змісту якого випливає, що за адресою: [ADDRESS] [PERSON], [INFO], та її двоє дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] зареєстровані, однак з [INFO] року народження не проживають по сьогоднішній день. Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. Згідно ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та відповідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 386 ЦК України передбачає, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до частини 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Згідно пункту другого частини 34 Постанови, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, згідно письмових матеріалів справи та тексту позову, відповідачка є невісткою позивача. Згідно з пунктом 39 Постанови, члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. У відповідності зі ст.405 ч.2 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як зазначено в постанові Верховного Суду України № 6-57цс11 від 16 січня 2012 року у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред"явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім'ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР,ст. 405 ЦК України). Наявність реєстрації відповідача у квартирі за вище вказаною адресою позбавляє можливості позивача здійснювати право власності у повному обсязі. Судом достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] та неповнолітні: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] не мешкають у квартирі за адресою: [ADDRESS] понад 1 рік . Вирішуючи питання стосовно визнання неповнолітніх [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування житловим приміщенням, суд виходить з наступного. За приписами ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, [PERSON] на праві спільної часткової власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] ( а.с. 43-44 - копія інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно). Оскільки суд прийшов до висновку, що [PERSON], яка є матір'ю неповнолітніх: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] року, втратила право користування житловим приміщенням, відповідно і неповнолітні [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], також втратили право користування житловим приміщенням - за адресою : [ADDRESS]. Таким чином у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, тому суд приходить до висновку про необхідність визнання [PERSON], яка також діє в інтересах неповнолітніх: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою, розташованою за вказаною адресою.

Outcome: approved