Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-19 00:00:00

10 жовтня 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Білоцерківської сільської ради про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що [INFO] помер її чоловік [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить право власності на земельну ділянку площею 0,44 га для ведення особистого підсобного господарства, що розташована на території с.Білоцерківка Куйбишевського району Запорізької області. Державним нотаріусом було направлено запит до відділу Держземагенства про надання витягу з Державного земельного кадастру про відсутність обмежень на земельну ділянку. Відділом Держземаганства було повідомлено про неможливість надання вказаного витягу, оскільки на момент реєстрації державного акту на право приватної власності на землю ЗП-000009 №2597 Поземельна книга не велась. Для реєстрації спірної земельної ділянки в Державному земельному кадастрі, вказаний державний акт про право власності на землю, необхідно привести у відповідність до чинного законодавства. У зв"язку з тим, що на вказаній земельній ділянці розташований житловий будинок, привидення у відповідність до чинного законодавства державного акту вимагає зміну її цільового призначення з "для ведення особистого підсобного господарства" на "для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)", але звернутись з таким клопотанням має право лише власник земельної ділянки. Зазначені обставини перешкоджають [PERSON] оформити права на спадкове майно. Посилаючись на ці обставини, позивач просить суд визнати за нею право власності на земельну ділянку у порядку спадкування за законом. Позивач [PERSON] у письмовій заяві, поданій до суду, вказала про те, що вона від позову не відмовляється, підтримує заявлені вимоги та прохає їх задовольнити по тих підставах, які були викладені в позовній заяві . Представник відповідача - Білоцерківської сільської ради , письмово повідомив судові про те, що відповідач позов визнає та зазначені у ньому обставини не оспорює . У судове засідання представники третіх осіб не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені судом належним чином, повідомлення на згоду на участь у справі від третіх осіб не надійшло. Сторони - позивач [PERSON] та представник відповідача Білоцерківської сільської ради до суду подали заяви з проханням слухати справу без їх участі . Виходячи з наведеного, а також положень ч.2 ст.158 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності осіб, які повинні брати участь у справі. У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, з'ясувавши позиції осіб, які беруть участь у справі, викладені у письмових заявах, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, надавши їм оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. [PERSON] помер [INFO], після смерті якого відкрилась спадщина, зокрема, на земельну ділянку загальною площею 0,44 га, що розташована на території с.Білоцерківка Куйбишевського району Запорізької області, має цільове призначення для ведення особистого підсобного господарства та належала спадкодавцеві на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ЗП-000009№2597, виданого Білоцерківською сільською радою Куйбишевського району Запорізької області 20 червня 1996 року та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №53. За правилами стст.1216,1217,1218 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. З матеріалів справи вбачається, що спадкодавець [PERSON] за життя на випадок своєї смерті заповіту не склав. Позивач [PERSON] є дружиною [PERSON], а відповідно спадкоємцем першої черги за законом після смерті чоловіка, та у встановленому законом порядку звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Згідно з ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно з п.п. 4.14, 4.15 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (далі - Порядок), при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов'язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Державним нотаріусом Куйбишевської районної державної нотаріальної контори Запорізької області у вересні 2014 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищевказану земельну ділянку, оскільки на запит нотаріуса замість витягу з Поземельної книги спадкоємцем був наданий лист від відділу Держземагенства у Куйбишевському районі Запорізької області щодо неможливості надання вищевказаного витягу . На час виникнення спірних правовідносин, порядок ведення Поземельної книги - документа, який є складовою частиною державного реєстру земель, містить відомості про земельну ділянку, обмеження на використання земельної ділянки, суб'єктів прав на земельну ділянку та правовстановлюючі документи, а також дані про грошову оцінку земельної ділянки, її цільове призначення, склад земельних угідь, було затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 09 вересня 2009 року №1021. Передбачалось, що Поземельна книга відкривається та ведеться на кожну земельну ділянку. Поземельна книга повинна була вестися територіальними органами Держкомзему - у паперовому вигляді (за місцем розташування земельної ділянки) і операторами - структурними підрозділами ДП «Центр державного земельного кадастру» - в електронному вигляді. Поземельна книга вважалася відкритою відразу після зазначення кадастрового номера земельної ділянки і дати її відкриття на титулі Поземельної книги. З відповіді заступника начальника відділу Держземагенства у Куйбишевському районі Запорізької області вбачається, що витяг з Поземельної книги щодо земельної ділянки, яка належала померлому [PERSON], надати неможливо у зв'язку, оскільки вона не відкривалась. Як зазначалося вище, спірна земельна ділянка належала померлому [PERSON] на підставі відповідного державного акта на право приватної власності на землю . За правилами частини 1 ст.125, ст.126 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) (в редакції станом на час видачі спадкодавцеві правовстановлюючого документа) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документу, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Як вже було зазначено вище, порядок ведення Поземельної книги було затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 09 вересня 2009 року №1021, а право власності на спірну земельну ділянку у [PERSON] виникло 20 червня 1996 року. За таких обставин, зволікання відділу Держкомзему у Куйбишевському районі Запорізької області по виконанню дій щодо відкриття та ведення Поземельної книги на спірну земельну ділянку не позбавляє спадкоємця [PERSON] права на спадщину. Встановлені обставини у справі сторони визнали, їх не оспорювали, а тому згідно з ч.1 ст.61 ЦПК України ці обставини не підлягають доказуванню. Згідно п.5 ч.1 ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-ІV державна реєстрація прав проводиться, зокрема, на підставі рішень судів, що набрали законної сили. Беручи до уваги те, що у [PERSON] виникли труднощі із оформленням в установленому законом порядку свого права на спадщину після смерті [PERSON], суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Визнання відповідачем пред'явленого до нього позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved