Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-14 00:00:00

05 грудня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з цією заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Дану заяву обґрунтовано наступним. [INFO] в с. Антонівка Томашпільського району Вінницької області померла її тітка [PERSON], після її смерті відкрилась спадщина на спадкове майно. Ще за життя тітка склала заповіт, яким належний їй житловий будинок, розташований по [ADDRESS] заповіла заявниці. Під час оформлення спадщини з"ясувалося, що тітці належала земельна ділянка площею 2,2390 га розташована на території Антонівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, посвідчена державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] Однак , під час оформлення документів для прийняття спадщини було встановлено, що у даному державному акті на право власності на земельну ділянку ім"я тітки помилково зазначено "[PERSON]" (в родовому відмінку), а не "[PERSON]. Відповідно, їй, потрібно встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт належності [PERSON], яка померла [INFO] в с. Антонівка Томашпільського району Вінницької області державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] виданого 26 лютого 2003 року Томашпільською районною державною адміністрацією Вінницької області. Відповідно до ст.129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов'язковість рішень суду. Згідно ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно зі ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Відповідно до Конституції України усі суб'єкти права власності рівні перед законом (частина четверта статті 13); кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (частини перша, друга статті 41); правовий режим власності визначається виключно законами України (пункт 7 частини першої статті 92). Згідно ст.. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім'ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 03 травня 2017 року виконавчим комітетом Антонівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області [INFO] в с. Антонівка Томашпільського району Вінницької області померла- [PERSON] (а.с. 5). Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] виданий [PERSON] (а.с.9) Згідно довідки виконавчого комітету Антонівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області № 830 від 1 грудня 2017 року про те, що [PERSON] і [PERSON] є однією і тією ж особою (а.с. 8). Як вбачається з довідки виконавчого документа Антонівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області № 838 від 4 грудня 2017 року про те, що державний акт № 171903 виданий [PERSON] дійсно належить [PERSON] (а.с.6). Отже, викладені у заяві твердження [PERSON] підтверджені належними та допустимими доказами. Оскільки, судом встановлено та доведено, що [PERSON], яка померла [INFO] у с.Антонівка Томашпільського району Вінницької області державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] виданого 26 лютого 2003 року Томашпільською районною державною адміністрацією Вінницької області, даний факт підтверджується довідками сільської ради, встановлення факту має для заявника юридичне значення і впливатиме на оформлення спадщини, тому заява [PERSON] про встановлення факту належностіправовстановлюючого документа підлягає задоволенню. Відповідно до ч. ст. 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Отже, судові витрати суд залишає за заявницею. На підставі викладеного, кеоруючись ст.ст.12, 13, 76-81, 95, 141, 228, 229, 235, 247, 258, 263, 264, 265, 268, 293, 315, 354 ЦПК України суд,-

Outcome: approved