Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить: - визнати легковий автомобіль марки Nissan Murano, тип транспортного засобу загальний універсал-В, 2005 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , транзитний номер [NUMBER] , особистою приватною власністю [PERSON] ; - визнати індивідуальний (садибний) житловий будинок [ADDRESS] (сорок вісім) літ. «Б-1» загальною площею 118,8 кв.м, житловою площею 61,2 кв.м. з підвалом літ. «пд», тераса літ. «б1», ганок літ. «б», що розташовані: [ADDRESS] , земельну ділянку площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) із категорії земель житлової та громадської забудови в [ADDRESS] (кадастровий номер земельної ділянки 6325111000:00:022:0071) та земельну ділянку площею 0,0715 га для ведення особистого селянського господарства із категорії земель сільськогосподарського призначення в [ADDRESS] (кадастровий номер земельної ділянки 6325111000:00:022:0072) спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] ; - поділити індивідуальний (садибний) житловий будинок [ADDRESS] (сорок вісім) літ. «Б-1» загальною площею 118,8 кв.м, житловою площею 61,2 кв.м. з підвалом літ. «пд», тераса літ. «б1», ганок літ. «б», що розташовані: [ADDRESS] , земельну ділянку площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) із категорії земель житлової та громадської забудови в [ADDRESS] (кадастровий номер земельної ділянки 6325111000:00:022:0071) та земельну ділянку площею 0,0715 га для ведення особистого селянського господарства із категорії земель сільськогосподарського призначення в [ADDRESS] (кадастровий номер земельної ділянки 6325111000:00:022:0072), що є спільним майном подружжям, між позивачем та відповідачем; - визнати за [PERSON] (РНОКПП із ДРФОПП [NUMBER] ) право особистої приватної власності на 1/2 частину індивідуального (садибного) житлового будинку [ADDRESS] (сорок вісім) літ. «Б-1» загальною площею 118,8 кв.м, житловою площею 61,2 кв.м. з підвалом літ. «пд», тераса літ. «б1», ганок літ. «б», що розташовані: [ADDRESS] ; - визнати за [PERSON] (РНОКПП із ДРФОПП [NUMBER] ) право особистої приватної власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) із категорії земель житлової та громадської забудови в [ADDRESS] (кадастровий номер земельної ділянки 6325111000:00:022:0071); - визнати за [PERSON] (РНОКПП із ДРФОПП [NUMBER] ) право особистої приватної власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0715 га для ведення особистого селянського господарства із категорії земель сільськогосподарського призначення в [ADDRESS] (кадастровий номер земельної ділянки 6325111000:00:022:0072). В обґрунтування позовних вимог зазначає, що перебував з відповідачем з 20.11.2009 у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Харківського районного суду Харківської області від 31.04.2017. Під час перебування у шлюбі за спільні кошти було придбано житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , земельна ділянка площею 0.1000 га кадастровий №6325111000:00:022:0071, а також земельна ділянка площею 0.0715 га. кадастровий №6325111000:00:022:0072, за вказаною адресою. У період із 2008 по 2009 роки, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі, сторонами за спільні кошти було проведено реконструкцію житлового будинку [ADDRESS] . Згідно відповіді КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» № С-369 від 12.02.2020, отриманої на адвокатський запит, об`єкт, що розташований за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований по праву власності житловий будинок літ. «А-1» було знищено шляхом повного зносу, а на земельній ділянці за вказаною адресою збудовано новий житловий будинок літ. Б-1, який прийнято до експлуатації, але право власності на новий будинок не зареєстровано. Таким чином, житловий будинок [ADDRESS] було прийнято в експлуатацію в передбаченому на момент прийняття законодавством порядку, проте право власності зареєстровано не було з незалежних від позивача підстав, оскільки титульним власником реконструйованого житлового будинку є відповідач. Примусити її провести державну реєстрацію права власності позивач не має юридичних можливостей, у зв`язку із чим вимушений звертатися до суду за захистом свого права власності на даний житловий будинок, який є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Також, спірні земельні ділянки набуті у власність відповідача на підставі рішення IX сесії VI скликання Південноміської ради Харківського району Харківської області від 31.01.2012, тобто в період перебування позивача та відповідача у зареєстрованому шлюбі. На момент купівлі транспортного засобу, а саме: \~ \~ \~ \~легкового автомобілю, марки Nissan Murano, тип транспортного засобу загальний універсал-В, 2005 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , транзитний номер [NUMBER] [PERSON] та його колишня дружина, [PERSON] , проживали окремо та не вели спільного господарства, що підтверджується рішенням Харківського районного суду Харківської області від 31.07.2017, договором оренди від 01.03.2017, та можуть підтвердити свідки [PERSON] та [PERSON] . Викладені обставини дають підстави позивачу дійти висновку, що вказаний автомобіль є його особистою власністю. Представник [PERSON] - адвокат Лаєвська М.Л. подала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що 20 листопада 2009 року між сторонами було укладено шлюб. Шлюб між сторонами був розірваний за рішенням Харківського районного суду Харківської області від 31 липня 2017 року. Дійсно, під час шлюбу 17 червня 2011 року було придбано житловий будинок [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами, а в 2012 році [PERSON] були приватизовані дві земельні ділянки за вказаною адресою. Натомість сторони одружилися лише в кінці 2009 року, будинок придбаний в 2011 році, а тому знищення старого будинку та будівництво нового не могло відбуватися протягом зазначеного позивачем часу. Ймовірно позивач даний період зазначив, виходячи з декларації ДАБК про готовність об`єкта до експлуатації від 21.12.2012 року, де були допущені технічні помилки в даті будівництва об`єкта, що приймається до експлуатації. Крім того, повне знищення житлового будинку та будівництво нової будівлі - не є реконструкцією у розумінні ДБН В 3.2-2-2009. В даному випадку житловий будинок літ. «А-1» не був реконструйований, він був фізично знищений. Також, між матір`ю відповідача - [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування грошових коштів, відповідно до якого [PERSON] отримала в дар еквівалент 50 000 доларів США на будівництво житлового будинку. Іншого джерела коші в на будівництво спірного будинку подружжя не мало, оскільки обидва вони на "ой час не були працевлаштовані. Таким чином житловий будинок літ. «Б-1» по [ADDRESS] хоча й збудований під час шлюбу, але будувався він із особисті кошти [PERSON] , а тому не є спільною сумісною власністю подружжя та поділу не підлягає. Об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток. Тобто, позовна вимога про визнання за [PERSON] права власності на об`єкт, який зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - не може бути задоволена, оскільки суперечить чинному законодавству. Щодо земельних ділянок посилається на пункті 18-2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» зауваживши, що приватизовані земельні ділянки не є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки право на них набуто не в результаті спільної праці або спільних коштів подружжя. До спірних правовідносин щодо поділу земельних ділянок застосовуються норми Сімейного Кодексу України в редакції 13 червня 2012 року, які не відносять приватизовані земельні ділянки до спільного майна подружжя. Представником позивача адвокатом Залеською А.С. надано відповідь на відзив, в якому остання зазначила, що спірний житловий будинок було придбано у власність у стані 68 відсотків зносу, який був побудований із гліновалкових стін, він не міг використовуватися як житло та потребував проведення суттєвих ремонтних робіт. Фактично, даний житловий будинок було придбано з метою в подальшому провести приватизацію земельної ділянки, на якій даний житловий будинок знаходився, та провести його капітальну реконструкцію або ж будівництво нового будинку. Позивачем та відповідачем у період перебування у зареєстрованому шлюбі, а саме із 2011 по 2012 роки було проведено реконструкцію вказаного житлового будинку, позивачем дійсно помилково в позовній заяві було зазначено період реконструкції як 2008-2009 роки. Позивачем, який вважав придбане майно об`єктом спільної сумісної власності подружжя, було вкладено матеріальні та трудові ресурси у реконструкцію даного житлового будинку на території домоволодіння [ADDRESS] . Враховуючи його суттєвий знос та неякісні матеріали, із яких житловий будинок було побудовано, його було розібрано, а на його фундаменті побудовано новий житловий будинок, який пізніше було заінвентаризовано під літерою «Б-1». Відповідач у своєму відзиві зазначає, що вказаний житловий будинок було побудовано за рахунок переданих їй в якості дарунку грошових коштів, при цьому копію договору дарування відповідач до відзиву не долучає, а повідомляє про долучення даного документу до зустрічного позову. У зв`язку із чим, дане твердження відповідача є необгрунтованим. Позивачем же зазначається, що вказаний житловий будинок було побудовано спільно подружжям, ним, як чоловіком, було, зокрема, проведено доставку будівельних матеріалів. Зокрема, накладною від 21.11.2011 підтверджується факт набуття позивачем у власність у ФО-П [PERSON] цегли б/у в кількості 2500 шт. на загальну суму 31 250 грн, а також бетонних перемичок у кількості 27 шт. на загальну суму 18 900 грн. Вказані будівельні матеріали були використані для реконструкції домоволодіння [ADDRESS] . Враховуючи той факт, що станом на 21.11.2011 відповідно до офіційної інформації НБУ, курс гривні до долару США складав 798,45 грн за 100 доларів США, вартість вищевказаних будівельних матеріалів дорівнювала еквіваленту 6 281 доларів США. Крім того, позивачем було витрачено на проведення будівництва грошові кошти, що були як його особистими збереженнями, так і збереженнями його родини. Позивач приймав особисту участь у будівництві житлового будинку [ADDRESS] , а також наймав для проведення будівництва інших осіб.Таким чином, житловий будинок [ADDRESS] із наступними технічними характеристиками: індивідуальний (садибний) житловий будинок літ. «Б-1» загальною площею 118,8 кв.м, житловою площею 61,2 кв.м. з підвалом літ. «пд», тераса літ. «61», ганок літ. «б» було прийнято в експлуатацію в передбаченому на момент прийняття законодавством порядку, проте право власності зареєстровано не було з незалежних від позивача підстав, оскільки титульним власником реконструйованого житлового будинку є відповідач. Вказаний житловий будинок не є самочинно побудованим та не є об`єктом незавершеного будівництва. Спірні земельні ділянки були набуті у власність відповідача на підставі рішення IX сесії VI скликання Південноміської ради Харківського району Харківської області від 31.01.2012, тобто в період перебування позивача та відповідача у зареєстрованому шлюбі. Таким чином, земельна ділянка площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) із категорії земель житлової та громадської забудови в [ADDRESS] (кадастровий номер земельної ділянки 6325111000:00:022:0071) та земельна ділянка площею 0,0715 га для ведення особистого селянського господарства із категорії земель сільськогосподарського призначення в [ADDRESS] (кадастровий номер земельної ділянки 6325111000:00:022:0072) є об`єктами спільної сумісної власності позивача та відповідача в силу закону. \~ \~ \~ \~Той факт, що право власності на вказані земельні ділянки було зареєстровано після внесення змін до ст. 61 Сімейного кодексу України не спростовує того факту, що рішення органу місцевого самоврядування, які стали підставою для видачі державного акту та державної реєстрації права власності, були прийняті в період дії редакції Сімейного кодексу України від 14.10.2011.Крім того, звернула увагу на ту обставину, що відповідно до декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 21.12.2012 спірний житловий будинок знаходиться на земельних ділянках площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) із категорії земель житлової та громадської забудови в [ADDRESS] (кадастровий номер земельної ділянки 6325111000:00:022:0071) та площею 0,0715 га для ведення особистого селянського господарства із категорії земель сільськогосподарського призначенім в [ADDRESS] (кадастровий номер земельної ділянки 6325111000:00:022:0072). [PERSON] звернулась до суду з зустрічним позовом до [PERSON] , в якому просила: - визнати особистою власністю [PERSON] матеріали, обладнання, інженерні конструкції, які були використані в процесі будівництва введеного в експлуатацію житлового будинку літ. «Б-1» загальною площею 118,8 кв. м, житловою 61,2 кв. м по [ADDRESS] ; - визнати за [PERSON] права власності на Ѕ частину автомобіля марки Nissan Murano, 2005 року випуску, зареєстрованого за [PERSON] 26 травня 2017 року, у порядку розподілу спільного майна, набутого під час шлюбу. В обґрунтування зустрічного позову [PERSON] зазначила, що за період шлюбу з відповідачем було набуто за договором купівлі продажу від 17 червня 2011 року житловий будинок літ. «А-1» житловою площею 24,70 кв.м., загальною - 29,10 кв.м. з господарськими будівлями, розташований по [ADDRESS] . Протягом 2011-2012 років житловий будинок літ. «А-1» знищений шляхом повного зносу, на земельній ділянці за вказаною адресою збудований новий будинок літ. «Б-1» загальною площею 118,8 кв.м., житловою - 61,2 кв.м., який прийнятий до експлуатації, але право власності на нього не зареєстроване. У порядку приватизації [PERSON] 03 вересня 2012 року набуто право власності на земельні ділянки по [ADDRESS] : площею 0,1000 га з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 6325111000:00:022:0071, та площею 0,0715 га з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 6325111000:00:022:0072. 26 травня 2017 року на ім`я [PERSON] зареєстрований автомобіль марки Nissan Murano, 2005 року випуску. Майно, що не об`єктом поділ, оскільки не є спільним сумісним майном подружжя є введений в експлуатацію, але не зареєстрований на праві власності житловий будинок літ. «Б-1» зальною площею 118,8 кв.м., житловою - 61,2 кв.м. по [ADDRESS] , а також приватизовані земельні ділянки не підлягають розподілу. Вказане майно є особистою [PERSON] оскільки між матір`ю відповідача - [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування грошових коштів, відповідно до якого [PERSON] отримала в дар еквівалент 50 000 доларів США на будівництво житлового будинку. Що стосується приватизованих земельних ділянок, вони не є об`єктом поділу в силу п. 5 ч.1 ст. 57 СК України, як в редакції закону, що діяла станом на час набуття права власності на земельні ділянки, так і станом на теперішній час. Враховуючі, що житловий будинок літ. «Б-1» по [ADDRESS] є особистою власністю відповідача, земельна ділянка, на якій він розташований, не є об`єктом поділу. На думку [PERSON] оскільки режим особистої власності одного з подружжя на приватизовані під час шлюбу земельні ділянки презюмується Сімейним Кодексом України, відсутня необхідність заявляти з цього приводу окрему позовну вимогу. Представник позивача\~за первісним\~позовом адвокат\~Залеська А.С.\~надала відзив\~на зустрічну\~позовну заяву,\~в якому\~зазначила,\~щосам по собі факт отримання [PERSON] грошових коштів в дарунок не доводить того факту, що вказані грошові кошти були повністю використані на будівництво житлового будинку [ADDRESS] , а також того факту, що вказана сума грошових коштів повністю покрила собою витрати на будівництво житлового будинку. В тесті договору не зазначається, що грошові кошти мають бути спрямовані саме на будівництво даного житлового будинку. Крім того, за час перебування позивача та відповідача у зареєстрованому шлюбі [PERSON] ніколи не повідомляла свого чоловіка про укладення даного договору, у зв`язку із чим, враховуючи надання лише копії договору дарування, на якій не представляється за можливе визначити номер та серію бланку, [PERSON] ставиться під сумнів достовірність даного доказу. Також, [PERSON] були витрачені суттєві грошові, матеріальні та трудові ресурси для будівництва спірного житлового будинку. Зокрема, [PERSON] проведено доставку будівельних матеріалів для будівництва житлового будинку по [ADDRESS] . Зокрема, накладною від 21.11.2011 підтверджується факт набуття позивачем у власність у ФО-П [PERSON] цегли б/у в кількості 2500 шт. на загальну суму 31 250 грн, а також бетонних перемичок у кількості 27 шт. на загальну суму 18 900 грн. Вказані будівельні матеріали були використані для реконструкції домоволодіння [ADDRESS] . Враховуючи той факт, що станом на 21.11.2011 відповідно до офіційної інформації НБУ, курс гривні до долару СІЛА складав 798,45 грн за 100 доларів США, вартість вищевказаних будівельних матеріалів дорівнювала еквіваленту 6 281 доларів США. Також слід відзначити, що позивач приймав особисту участь у будівництві житлового будинку [ADDRESS] , а також наймав для проведення будівництва інших осіб. Враховуючи вищевикладене, твердження позивача за зустрічним позовом про те, що будівельні матеріали, обладнання, інженерні конструкції тощо, які були використані в процесі будівництва введеного в експлуатацію житлового будинку літ. «Б-1» загальною площею 118,8 кв.м., житловою площею 61,2 кв.м. по [ADDRESS] , є особистою приватною власністю [PERSON] є безпідставними, презумпція спільності права власності на дане майно, набуте в період шлюбу між позивачем та відповідачем, передбачена ст. 60 СК України, [PERSON] не спростована. Отже, позовні вимоги позивача [PERSON] щодо визнання особистою власністю [PERSON] матеріалів, обладнання, інженерних конструкцій тощо, які були використані в процесі будівництва введеного в експлуатацію житлового будинку літ. «Б-1» загальною площею 118,8 кв.м., житловою площею 61,2 кв.м. по [ADDRESS] , [PERSON] не визнаються в повному обсязі, дані позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними. Вимоги про визнання права власності на Ѕ частку автомобіля Nissan Murano також не визнаються [PERSON] . Представник [PERSON] адвокат Залеська А.С. надала додаткові письмові пояснення, в яких зазначила, що відповідно до висновків, викладених у постанові Верховного Суду України від 07.09.2016 у справі № 6-47цс16, та підтриманих Верховним Судом у постанові від 18.03.2019 у справі № 299/1757/16-ц, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з формально-правового погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю використаних у його будівництві будівельних матеріалів, результатів виконаних робіт, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і підлягати поділу між ними. Проте, житловий будинок літ. «Б-1» загальною площею 118,8 кв.м, що розташовані: [ADDRESS] , було введено в експлуатацію на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації № ХК 18212513491 від 21.12.2012. При цьому, чинне законодавство України надає визначення «об`єкт незавершеного будівництва» в Законі України «Про іпотеку», яке сформульовано наступним чином: об`єкт незавершеного будівництва - об`єкт будівництва, на який видано дозвіл на будівництво, понесені витрати на його спорудження та не прийнятий в експлуатацію відповідно до законодавства. У той саме час, право власності на спірний житловий будинок не було зареєстровано у встановленому чинним законодавством порядку, оскільки титульним власником даного житлового будинку є [PERSON] , яка протягом більш ніж 7 останніх років ухиляється від проведення державної реєстрації права власності на вказаний житловий будинок. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 10.03.2020 провадження у справі відкрито. Суд вирішив проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 02.06.2020 витребувано докази. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 24.07.2020 витребувано докази. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 06.01.2021 витребувано докази. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 22.02.2021 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. Представник позивача за первісним позовом в судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити. Проти зустрічного позову заперечувала. Відповідач за первісним позовом та її представник в судовому засіданні зустрічний позов підтримали, просили задовольнити. Проти задоволення первісного позову заперечували. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 20.11.2009, який розірвано на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 31.07.2017. 17.06.2011 р. за договором купівлі-продажу, укладеним між [PERSON] та [PERSON] , посвідченим приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Гаражою Н.П., придбано житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Житловий будинок літ «А-1», глиновалькові, житловою площею 24.70 кв.м., загальною площею 29,10 кв.м., господарські будівлі та споруди: сарай літ «Б», Льох літ «В», огорожа №1-4, водопровід літ «К», будинок знаходився на земельній ділянці з кадастровим №6325111000:00:022:0071 площею 0.1 га. Згідно з\~п.1.4.\~договору купівлі-продажу від 17.06.2011 земельна ділянка, на якій розташовано нерухоме майно, не знаходиться у власності та користуванні, Державний акт на право власності на земельну ділянку, Державний акт на право постійного користування на земельну ділянку не видавалися, Договір оренди на земельну ділянку з Південноміською радою Харківського району Харківської області не укладався. Відповідно до\~п.2.1.договору\~купівлі-продажу від 17.06.2011, продаж нерухомості вчинено за 128000 грн, що еквівалентно 16000 доларів США.. Відповідно до\~п.п.7.3.,7.4договору\~купівлі-продажу від 17.06.2011, договір укладається за попередньою письмовою згодою [PERSON] , чоловіка покупця, [PERSON] , на придбання нерухомого майна на грошові кошти, які є спільною власністю подружжя. До покупця, [PERSON] , який набув право власності на це нерухоме майно, переходить право на земельну ділянку, на якій воно розташоване без зміни цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього власника. Рішенням Південноміської ради Харківського району Харківської області від 31.01.2012 [PERSON] передано у власність безоплатно земельні ділянки за адресою: [ADDRESS] , площею 0.10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка, та площею 0.0715 га для ведення особистого селянського господарства. 03 серпня 2012 р. на ім`я [PERSON] видано державний акт серії №951142 на земельну ділянку площею 0.1 га кадастровий №6325111000:00:022:0071. 03 серпня 2012 р. на ім`я [PERSON] видано державний акт серії №951142 на земельну ділянку площею 0.0715 га кадастровий №6325111000:00:022:0072. За інформацією КП «ХРБТІ» від 12.02.2020 вих.№С-369 за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано по праву власності будинок літ «А-1» знищено шляхом повного зносу, а на земельній ділянці збудовано будинок «Б-1», який прийнято до експлуатації, але право власності на новий будинок не оформлено та в бюро не зареєстровано. Відповідно до декларації про готовність об`єкта до експлуатації за адресою: [ADDRESS] , початок будівництва 2008р., закінчення будівництва 2009, загальна площа будівлі 118,8, житлова площа 61,2 кв.м.Варітсть основних фондів складає 321,421 тис. грн. За договором дарування від 06.10.2011 р., посвідченого приватним нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Горільчаник І.М., [PERSON] мати [PERSON] подарувала останній грошові кошти в сумі 400000 грн., що за курсом НБУ станом на 06.10.2011 становить 50000 доларів США, на будівництво житлового будинку. Згідно з трудовою книжкою серії [NUMBER] , [PERSON] працювала з 11.01.2006 по лікарем стоматологом (терапевтом) в СПД ФОП [PERSON] . 12.08.2010 [PERSON] звільнена за власним бажанням. Представником [PERSON] адвокатом Залеською А.С. надано суду накладні на придбання будівельних матеріалів за листопада 2011 р. - лютий 2013 р. За інформацією Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Харківській області від 30.06.2020 вих.№31/20-181 на ім`я [PERSON] зареєстровано транспортні засоби: - Nissan Murano, тип транспортного засобу загальний універсал-В, 2005 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , на обліку з 26.05.2017; - Nissan micra, д.н.з. [NUMBER] , № кузова [NUMBER] , на обліку з 16.10.2019. За інформацією Головного управління ДПС у Харківській області [PERSON] перебуває на обліку як фізична особа-підприємець, обсяг доходів: 2014 р. 240000 грн, 2015 р. 1350000 грн, 2016 р. 1423627,17 грн, 2017 р. 1376802,80 грн. Допитана в якості свідка [PERSON] пояснила, що є колишньою сусідкою позивача, який у лютому 2017 року почав мешкати за адресою: [ADDRESS] або 4, мешкав там близько півроку, один. Відповідачку свідок ніколи не бачила. Коли позивач почав мешкати у будинку, у нього був автомобіль [PERSON] , пізніше придбав джип [PERSON] . Допитаний в якості свідка [PERSON] пояснив суду, що був сусідом позивача у будинку по [ADDRESS] , той знімав апартаменти приблизно з середини лютого 2017 року протягом півроку, мешкав сам. Відповідачку свідок бачив один раз на вулиці біля машини позивача, вона там не мешкала. Коли позивач почав там жити, у нього був автомобіль Мазда, через пару місяців придбав джип Ніссан. Допитана в якості свідка [PERSON] пояснила суду, що є рідною сестрою позивача, відповідачка колишня невістка. Спочатку сторони жили у батьків [PERSON] , потім брат придбав будинок з ділянкою, там був старий будинок, вони почали будуватися. [PERSON] питаннями будівництва займався [PERSON] , він займався перепродажем будівельних матеріалів. Чи давали кошти на будинок батьки [PERSON] , свідок не знає. Батьки свідка у 2003 році продали будинок, їм придбали квартиру, решту коштів свідок з братом поділили, на двох одержали близько 5 тисяч доларів. Допитаний в якості свідка [PERSON] пояснив суду, що виконував будівельні і ремонтні роботи у будинку позивача у м. Південне, влітку, рік не пам`ятає, робив фасад, стічну систему, поріг, був старшим, наймав робітників і розраховувався позивач, [PERSON] видавала будматеріали, які привозили з « [PERSON] ». Позивач у той час працював, займався демонтажем старих будинків. Чиї були гроші, якими розраховувався [PERSON] за роботу, свідок не знає, але зі слів [PERSON] його. Допитаний в якості свідка [PERSON] пояснив суду, що позивач - його колишній зять, відповідачка донька дружини від першого шлюбу. В 2009 році [PERSON] вийшла заміж, до 14 року молоді мешкали разом з ними у м. Південне, свідок з дружиною їх забезпечували. В 2011 році за спільні кошти дружини і свідка придбаний для молодих старий будинок з ділянкою по [ADDRESS] . Старий будинок знесли для будівництва нового. У дружини була квартира в Харкові, яку у 2011 році продали, і гроші (50 тис. доларів) подарували доньці, на вказані кошти будували новий будинок. Будівництвом займались [PERSON] з [PERSON] , у новий будинок перейшли на початку 2014 року, розійшлись вони у 2017 році. Допитана в якості свідка [PERSON] пояснила суду, що позивач її колишній зять, відповідачка її дочка. Дочка вийшла заміж у 2009 році і молоді жили у будинку свідка у м. Південне, донька працювала разом з нею лікарем-стоматологом, у 2010 року пішла у декретну відпустку, чоловік доньки не працював, свідок з чоловіком їх утримували і годували. Свідок купила земельну ділянку зі старою хатою за власні кошти, оформили на [PERSON] . Потім свідок продала власну квартиру в Харкові і подарувала гроші доньці на підставі нотаріального договору. Старий будинок знесли і побудували новий за подаровані доньці гроші, за все розраховувалась [PERSON] . Про гроші [PERSON] у будівництво свідкові нічого невідомо. Земельну ділянку придбали за 16 тис. доларів, це заощадження свідка та її чоловіка, квартиру продали приблизно за 36 тис. доларів, додали ще і подарували доньці 50 тис. доларів. Будівництвом нового будинку займались діти самостійно. Допитана в якості свідка [PERSON] пояснила суду, що відповідачка є родичкою її чоловіка. У батьків [PERSON] була квартира в Харкові, яку вони продали, земельну ділянку для дітей придбали за кошти батьків [PERSON] , квартиру продали для будівництва нового будинку. Допитаний в якості свідка [PERSON] пояснив суду, що з позивачем знайомий близько 15 років, був у нього на весіллі свідком. Щодо придбання земельної ділянки зі старим будинком свідкові нічого невідомо, а щодо будівництва нового будинку відомо, що [PERSON] багато працював, займався плитами, завозив будматеріали, займався з робочими. Він був ФОП і займався розібранням будівель та б/в будматеріалами. За чиї кошти будувався новий будинок, свідкові невідомо. Проаналізувавши спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги за первісним позовом підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч.3\~ст.368 ЦК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Так, відповідно до\~ст. 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується\~ст.63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до\~ст.65 СК України\~дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Частиною 1\~ст. 69 СК України\~встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2\~ст.70 СК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Статтею 71 СК України\~встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший п.22\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007р. N 11). Щодо вимог про визнання легкового автомобіля Nissan Murano особистою приватною власністю [PERSON] суд зазначає наступне. Як зазначено у пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 12 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. З наведеного слід дійти висновку, що поділу між подружжям підлягає майно, наявне на час припинення спільного ведення господарства. Спірний автомобіль придбано позивачем 26 травня 2017 року, що підтверджується копією Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Час припинення ведення сторонами спільного господарства встановлено рішенням Харківського районного суду Харківської області від 31 липня 2017 про розірвання шлюбу між сторонами, згідно з яким сторони однією сім`єю не проживають з жовтня 2016 року. Вказаний факт також не заперечувався відповідачкою у судовому засіданні. Отже, оскільки спірний автомобіль придбаний позивачем після припинення ведення спільного господарства з відповідачкою, доказів придбання його на кошти відповідачки суду не надано, вказаний автомобіль не є спільною сумісною власністю подружжя, у зв`язку з чим підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON] про визнання автомобіля його особистою приватною власністю. Вирішуючи вимоги про визнання спільною сумісною власністю подружжя двох земельних ділянок за адресою: [ADDRESS] , суд виходить з наступного. Відповідно до Закону України "Про внесення змін до статті 61 СК України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя" від 11 січня 2011 року\~статтю 61 СК України\~доповнено частиною п`ятою такого змісту: об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації. Вказана норма набула чинності з 08 лютого 2011 року, однак була виключена на підставі\~Закону України "Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка" N 4766 від 17 травня 2012 року, який набрав чинності 13 червня 2012 року. Натомість\~статтю 57 СК України\~доповнено пунктом 5 частини першої, згідно з яким особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації. Із урахуванням вказаних змін до\~СК України\~правовий режим приватизованої земельної ділянки змінювався. При цьому тільки в період часу з 08 лютого 2011 року до 12 червня 2012 року включно земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, в тому числі приватизації, визнавалась спільною сумісною власністю подружжя; до 08 лютого 2011 року та після 12\~червня 2012 року така земельна ділянка належала до особистої приватної власності чоловіка або дружини, яка використала своє право на безоплатне отримання частини земельного фонду. Вказаний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 12.08.2020 у справі № 626/4/17. Як встановлено судом, спірні земельні ділянки одержано відповідачкою у власність на підставі рішення Південноміської ради від 31 січня 2012 року «Про передачу у власність безоплатно земельної ділянки [PERSON] у [ADDRESS] », тобто під час дії статті 61 СК України в редакції від 11 січня 2011 року, згідно з якою земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі із земель державної чи комунальної власності, є спільною сумісною власністю подружжя. Отже, спірні земельні ділянки є спільною сумісною власністю подружжя і підлягають поділу між сторонами в рівних частках, оскільки сторонами не доведено наявності підстав для відступу від засад рівності часток при поділі спільного майна подружжя. При цьому суд не бере до уваги посилання сторони відповідача в обгрунтування належності спірних ділянок до її особистої власності на факт проведення державної реєстрації і одержання державних актів на земельні ділянки 03 серпня і 03 вересня 2012 року відповідно, тобто під час дії статті 61 СК України в редакції, згідно з якою приватизована земельна ділянка є особистою приватною власністю дружини, чоловіка, оскільки рішення про передачу земельних ділянок у власність відповідачці прийнято відповідною радою 11 січня 2011 року, і саме з цього часу у неї виникло речове право на це майно, у тому числі право на його захист у судовому порядку. Вирішуючи позовні вимоги про визнання спірного будинку об`єктом спільної сумісної власності подружжя і його поділу між сторонами, суд виходить з наступного. За загальним правилом, закріпленим у статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить чоловікові та дружині на праві спільної сумісної власності. Однак вказана презумпція може бути спростована кожним із подружжя, зокрема, у випадку, якщо таке майно набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали чоловікові або дружині особисто, в такому випадку вказане майно є особистою приватною власністю одного з подружжя (пункт 3 частини 1 статті 57 СК України). Як зазначено позивачем, спірний будинок побудовано за спільні кошти подружжя, у зв`язку з чим він є об`єктом спільної сумісної власності. Водночас відповідачкою надано докази того, що спірний будинок побудовано за кошти в еквіваленті 50\~000 доларів США, подаровані відповідачці її матір`ю [PERSON] на підставі нотаріально посвідченого договору дарування грошових коштів від 06.10.2011. Як убачається зі змісту вказаного договору, [PERSON] передала в дар своїй дочці [PERSON] грошові кошти в сумі 400\~000 грн., що є еквівалентом 50\~000 доларів США, на будівництво житлового будинку. Як пояснила відповідачка, у період будівництва спірного будинку вони з чоловіком не працювали, і подаровані батьками грошові кошти були основним джерелом фінансування будівництва будинку. У наданій Державною податковою службою інформації про доходи позивача дані про його доходи у період 2011року 1 півріччя 2014 року відсутні. Як пояснив суду позивач, він під час будівництва спірного будинку працював неофіційно, мав дохід, який вкладав у будівництво спірного будинку, крім того, мав грошові кошти від продажу квартири своїх батьків. Водночас належних і допустимих доказів на підтвердження факту свого працевлаштування та одержання доходу у період будівництва спірного будинку, а також факту одержання коштів від продажу квартири батьків і їх використання у будівництві, позивачем суду не надано. Надані позивачем квитанції від 21.11.2011 та 19.11.2011 на придбання ним цегли, бетонних перемичок та фундаментних блоків підтверджують факт придбання будівельних матеріалів, але не свідчать про їх придбання за власні кошти позивача. В інших наданих позивачем товарних чеках та видаткових накладних на придбання будівельних матеріалів не зазначено особу покупця, тому вказані документи не підтверджують факту придбання цих товарів саме позивачем і за його власні кошти. Таким чином, суд вважає доведеним стороною відповідача того факту, що основним джерелом коштів на будівництво спірного будинку були подаровані їй батьками грошові кошти, які відповідно до статті 57 СК України є її особистою приватною власністю, у зв`язку з чим правові та фактичні підстави для визнання спірного будинку спільною сумісною власністю подружжя та його поділу між сторонами відсутні. Проаналізувавши спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що вимоги за зустрічним позовом [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Так, згідно з частиною 2 статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до приписів частини 3 статті 331 ЦК України до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Враховуючи висновок суду про доведеність відповідачкою того факту, що основним джерелом коштів на будівництво спірного будинку були подаровані їй батьками грошові кошти, які є її особистою власністю, а також приймаючи до уваги той факт, що державна реєстрація права власності на спірний будинок не проведена, підлягають задоволенню вимоги за зустрічним позовом про визнання особистою приватною власністю [PERSON] матеріалів, обладнання та інженерних конструкцій, використаних у процесі будівництва спірного будинку. Враховуючи висновок суду про доведеність позивачем факту придбання автомобіля Nissan Murano після припинення ведення спільного господарства з відповідачкою, за власні кошти, вимоги за зустрічним позовом про визнання за [PERSON] права власності на Ѕ частину цього автомобіля задоволенню не підлягають.

Outcome: partial