Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-24 00:00:00

22 липня 2020 року [PERSON] звернулася до Ірпінського міського суду Київської області з позовом до [PERSON] , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Бучанської міської ради, в якому вона просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] , а також визначити місце проживання доньки - [PERSON] , [INFO] , разом з нею. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що перебуває у шлюбі з відповідачем з 02 липня 2016 року, від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , яка проживає з нею. Спільне життя з відповідачем не склалося, кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Фактично шлюбні відносини припинилися з липня 2019 року. Вони з відповідачем проживають разом в одній квартирі в різних кімнатах, однак спільного господарства не ведуть. Вказала, що примирення між ними неможливе. Шлюб носить лише формальний характер, подальше збереження його є недоцільним. Вважає, що донька повинна проживати з нею 03 вересня 2020 року ухвалою Ірпінського міського суду Київської області вищевказану справу передано за підсудністю до Солом`янського районного суду м. Києва. 20 листопада 2020 року вищезазначена справа надійшла за підсудністю до Солом`янського районного суду м. Києва та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 листопада 2020 року розподілена для розгляду головуючому судді Жовноватюк В.С. Ухвалою від 10 грудня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу справ між суддями від 03 лютого 2021 року визначено для розгляду цієї справи головуючого суддю Аксьонову Н.М. Ухвалою суду від 09 лютого 2021 року вищевказану справу прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження та призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні на 25 лютого 2021 року. Сторони та третя особа в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. 25 лютого 2021 року представник позивача [PERSON] - адвокат Гріденко Т.В. подала до суду заяву у якій вказала, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просила суд розглядати справу без її участі та без участі позивача. Також 25 лютого 2021 року до суду надійшла заява від відповідача [PERSON] , у якій він зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просив суд розірвати шлюб між ним та позивачем [PERSON] та визначити місце проживання дитини [PERSON] разом з матір`ю, а також розгляд справи провести без його участі. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого засідання суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем в порядку, встановленому ст.206 ЦПК України. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд встановив, що сторони перебувають у шлюбі з 02 липня 2016 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Солом`янським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис №1350. Сторони мають спільну дитину - доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 29 листопада 2016 року. З`ясувавши доводи та аргументи позивача, обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку, що позов необхідно задовольнити з огляду на таке. Згідно ч.1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Як вбачається з ч.2 та ч.3 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до роз`яснень, які містяться у пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя від 21 грудня 2007 року №11, охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Враховуючи, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, обґрунтовані, бажання розірвати шлюб відповідає її дійсній волі, подальше спільне життя подружжя суперечить її інтересам, відсутні підстави для вжиття додаткових заходів для примирення подружжя, суд дійшов висновку, що збереження шлюбу за таких обставин є недоцільним. Згідно ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За правилами ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч.1 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки і піклування або судом. Як встановлено судом, неповнолітня [PERSON] зареєстрована за місцем реєстрації матері - позивача [PERSON] за адресою [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи №5819 від 20 грудня 2016 року. У позовній заяві позивач стверджує, що дитина фактично проживає з нею у квартирі за адресою [ADDRESS] , що належить на праві власності матері позивача - [PERSON] . А тому просить визначити місце проживання дитини з нею. Відповідач у поданій до суду заяві від 25 лютого 2021 року не заперечував проти визначення місця проживання доньки з матір`ю - [PERSON] . Таким чином, визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. За правилами ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов судом задоволено, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені нею документально підтверджені витрати на оплату судового збору. На підставі наведеного та

Outcome: approved