Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-16 00:00:00

19.03.2021 [PERSON] звернулася до Балаклійського районного суду з позовом до Міністерства оборони України, Військової частини [NUMBER] , треті особи: Державна казначейська служба України, Управління Державної казначейської служби України у Балаклійському районі Харківської області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок надзвичайної ситуації, та уточнивши вимоги просила суд: - стягнути солідарно з Міністерства оборони України та Військової частини [NUMBER] на її користь, в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 75562,40 грн.; - стягнути солідарно з Міністерства оборони України та Військової частини [NUMBER] на її користь, 100000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди; - стягнути солідарно з Міністерства оборони України та Військової частини [NUMBER] на її користь, судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що 23 березня 2017 року на території військової частини [NUMBER] , яка розташована м. Балаклія Харківської області сталася пожежа з подальшими вибухами боєприпасів. В результаті вказаних подій був знищений її автомобіль ВАЗ 21063 д.н.з. [NUMBER] та інше майно (гума нова літня, два дорослих велосипеда, два дитячих велосипеда, кольоровий телевізор, пральна машина, морозильна камера, кутовий шліфувальний верстак, газова плита, пилосмок, подрібнювач кормів, електробаян), вартість якого орієнтовано складає 50\~550грн. 30.03.2017 Балаклійським районним відділом ГУ ДСНСУ у Харківській області їй було видано довідку про те, що 23 березня 2017 року зареєстрований факт пожежі каскаду будівель гаражів (гараж №б/н) та транспортного засобу ВАЗ 21063, 1985 р.в., д.н.з. [NUMBER] . Орієнтовний матеріальний збиток 190 тис. грн. Попередня причина пожежі - потрапляння відкритого джерела вогню внаслідок вибуху бойових снарядів. Висновком експертного автотоварознавчого дослідження № 26149 від 13.04.2020 проведеного ХНДІСЕ ім. засл.професора [PERSON] встановлено, що завдана власнику, у результаті пошкодження транспортного засобу ВАЗ 21063, 1985р.в., д.н.з. [NUMBER] , шкода складає 23040грн. Також внаслідок вказаної події виникли негативні емоції та переживання, призвели до погіршення стану здоров`я, оскільки було порушено звичайний уклад життя позивача , що суттєво вплинуло на ведення громадського життя позивача та призвело до незручностей, хвилювань, душевних страждань. У зв`язку з вищевказаними подіями позивачу було заподіяно матеріальну та моральну шкоду, що і стало підставою для звернення до суду за захистом своїх прав. Ухвалою від 02.04.2020 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 16.04.2020 представником відповідача Військової частини [NUMBER] до суду подано відзив, у якому просив відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що Військова частина не є належним відповідачем по справі. Відповідно до частини першої статті 2 Закону України Про правовий режим майна у Збройних Силах України вирішення питань щодо забезпечення Збройних Сил України військовим майном, належить до компетенції Кабінету Міністрів У країни (який с власником військового майна джерела підвищеної небезпеки). Військові частини здійснюють свою діяльність як окремі юридичні особи відповідно до вимог Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-ХІV, Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 16.07.1997 № 300, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.12.1997 за № 615/2419. Військова частина [NUMBER] : не володіє (у повному розумінні) вказаним майном (боєприпасами), а лише, відповідно до законодавства, обліковує вказане манно та зберігає його на своїй території, це майно належить державі; не користується вказаним майном (боєприпасами), а саме при здійсненні своєї діяльності не використовувала боєприпаси за їх цільовим та функціональним призначенням; не розпоряджається вказаним майном (боєприпасами), оскільки рух боєприпасів здійснюється виключно по нарядам за рішенням служби забезпечення органу військового управління, а саме Центрального ракетно- артилерійського управління Збройних Сил України. Від так військова частина [NUMBER] самостійно не може здійснювати будь які дії по переміщенню боєприпасів або здійснювати зміни умов зберігання вказаного майна. Отже, з огляду на вимоги частини другої статті 2 Закону України Про правовий режим майна у Збройних Силах У країни" Відповідач не є власником військового майна. Також вказав, що у даному конкретному випадку мала місце диверсія, яка є непереборною силою, яка виключає відповідальність Відповідача. Позивачем у позовні заяві не наведено доводів, не надано жодного доказу, який підтверджував існування будь-якого незаконного рішення, дії або бездіяльності посадових осіб Відповідача (т.1 а.с. 193-196). 27.04.2020 представником відповідача Міністерства оборони України до суду подано відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позову за його безпідставністю та необґрунтованістю (т. 1 а.с. 200-206). 05.05.2020 представником третьої особи Державної казначейської служби України Головним управління Державної казначейської служби України у Харківській області подано пояснення, в яких просили відмовити у задоволені позову, оскільки він поданий передчасно, а позивач не позбавлена можливості в рамках кримінального провадження подати позов про відшкодування збитків (т. 1 а.с.238-240). 21.09.2021 представником відповідача Міністерства оборони України до суду подано відзив на уточнену позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позову за його безпідставністю та необґрунтованістю. Вказав, що Міністерство оборони України є неналежним відповідачем з огляду на предмет даного спору, на підставу виникнення такого спору, на характер таких спірних правовідносини, з огляду на правовий режим військового майна, яке є джерелом підвищеної небезпеки, з огляду на справжнє коло та визначену законом правоздатність суб`єктів таких спірних правовідносин. Крім того, жодних конкретних фактів щодо наявності конкретних неправомірних рішень, дій або бездіяльності з боку Міністерства оборони України або військової частини [NUMBER] , жодного порушення Міністерством оборони України законодавчо покладених на нього повноважень позивач не наводить та жодних доказів з цього приводу матеріали позовної заяви не містять. Більш того, є загально відомою інформація про те, що жодної службової особи Міністерства оборони У країни або військової частини [NUMBER] , яка була би винна у надзвичайній події, що сталася у м. Балаклія, на теперішній час не встановлено. Доказів зворотного позивачем до суду не надано. Посилаючись на норми ст. 1190 ЦК України, позивач суперечить сам собі, оскільки одночасно нормативно обгрунтовує свій позов нормами статті 1187 ЦК України, якими підставою для відповідальності за заподіяну шкоду визначено лише сам факт володіння джерелом підвищеної небезпеки на підставі певного речового права, а не факт наявності безпосередньої вини, протиправних дій або бездіяльності. Водночас, зазначив, що за змістом позовної заяви вбачається, що позивач, чомусь, вказує на визначені законодавством повноваження і функції, які належним чином виконуються Міністерством оборони, як центральним органом виконавчої влади, як на якісь ізначально протиправні повноваження, сама наявність, яких автоматично тягне за собою відповідальність. Щодо позовної вимоги про стягнення відшкодування матеріальної шкоди вказав, що позивач стверджує, що у гаражі, який розташований за адресою [ADDRESS] та який йому не належить (будь-яких правовстановлюючих документів не надано), станом на 23 березня 2017 року одночасно знаходились та були знищені пожежею: автомобіль ВАЗ 21063, державний номер [NUMBER] , 1985 року випуску; гума (нова, літня) - 4 шт.; дорослі велосипеди «Україна» - 2 шт.; дитячі велосипеди - 2 шт.; кольоровий телевізор - 1 шт.; пральна машина -1 шт.; морозильна камера - 1 шт.; кутовий шліфувальний верстат - 1 шт.; газова плита -1 шт.; пилосос - 1 шт.; подрібнювач кормів «БОБЕР» - 1 шт.; електробаян «МЕЧТА» - 1 шт. Посилаючись на абзац 2 ч. 1 ст. 1192 Цивільного кодексу України вказав, що позивач оцінюючи вартість завданого збитку, жодного належного, достовірного і достатнього доказу на доведення фактичного існування вказаного вище майна, на доведення факту знаходження цього майна (за виключенням автомобіля), саме 23.03.2017 у зазначеному гаражі та на доведення свого права власності на зазначене майно, а також, жодного доказу на доведення дійсної реальної вартості зазначеного майна на момент його знищення (якщо воно фактично існувало) не надав, оскільки позивачем були надані копії аркушів та роздруківки з Інтернету, які не несуть жодної доказової інформації. Крім того вказав, що 16 серпня 2017 року (тобто всього через майже 5 місяців після надзвичайної ситуації) під час допиту як потерпілого, під протокол, будучи попередженою під особистий підпис про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, [PERSON] твердо стверджувала слідчому слідчого відділу УСБ У країни в Харківській області, що окрім автомобіля ВАЗ 1063, державний номер [NUMBER] , «в гаражі також зберігалось та повністю було зруйновано наступне майно: сценічна радіоапаратура, електричний баян, автомобільна резина у кількості 4 шт., два велосипеди жіночій та чоловічий, та один дитячий, дитяча коляска літня та дитяча коляска зимня». До того ж у своєму письмовому Зверненні до Балаклійського міського голови від 13.05.2017 з приводу надання матеріальної допомоги, у Претензії до Міністерства оборони України від 13.05.2017 та у Заяві до начальника УСБУ в Харківській області від 13.07.2017 про визнання потерпілою [PERSON] письмово заявляла, що внаслідок надзвичайної ситуації був знищений лише тільки належний їй автомобіль, чим їй був завданий матеріальний збиток у розмірі 190 тис. грн. Після збігу більше 3-х років після надзвичайної ситуації [PERSON] раптом згадала, що на момент виникнення надзвичайної ситуації у гаражі разом з її автомобілем також ще зберігалися: не один, а два дитячі велосипеди; кольоровий телевізор; пральна машина; морозильна камера; кутовий шліфувальний верстат; газова плита; пилосос та подрібнювач кормів «БОБЕР». Більш того, вказане додаткове майно, за яке [PERSON] у своїй уточненій позовній заяві забажала отримати відшкодування, у первісній позовній заяві від 18.03.2020 по даній справі нею також чомусь не вказувалось. Також зазначив, що до загальної суми відшкодування матеріальної шкоди [PERSON] включила суму у розмірі 450 грн., яку витратила на отримання від ФОП [PERSON] . Консультаційної довідки від 27.03.2020 № б/н про встановлення орієнтовної вартості пошкодженого автомобіля. Втім, є очевидним, що така довідка не є належним та достовірним доказом матеріального збитку, завданого пошкодженням транспортного засобу, а звідти, вартість її виготовлення не може заявлятись для відшкодування на користь позивача. Вважає, що позивачем не надано суду належних, достовірних і достатніх доказів того, що розмір завданого їй матеріального збитку складає саме 75 562, 40 грн. Посилаючись на ч. 5 ст. 1187 Цивільного кодексу України особа, вказав, що на теперішній час ще триває з`ясування причин, умов та можливих винних осіб у виникненні надзвичайної ситуації, що склалася 23.03.2017 у м. Балаклія Харківської області, а тому, не виключено, що може бути встановлено, що надзвичайна ситуація та заподіяння шкоди позивачу сталися саме внаслідок непереборної сили, що безумовно, виключає відповідальність Військової частини [NUMBER] , як володільця джерела підвищеної небезпеки. Крім того зазначив, що позивач у позовній заяві не навів жодного доводу та доказу щодо обґрунтування розміру моральної шкоди та обґрунтування стосовно того, в чому вона полягала (т. 2 а.с. 168-172). Ухвалою суду від 09.11.2020 закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача та позивач позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав зазначених у ньому та просили позов задовольнити. Представник Міністерства оборони України в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі з підстав зазначених у відзиві. В подальшому подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник Військової частини [NUMBER] просив відмовити у задоволенні позову з підстав зазначених у відзиві. Представник Державної казначейської служби України, в судове засідання не з`явився, повідомлений своєчасно та належним чином, відзив до суду не надав . Представник Управління Державної казначейської служби України в Балаклійському районі Харківської області в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за їх відсутності. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши надані сторонами докази та відзиви, допитавши свідків, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Сторонами не оспорюється, що 23.03.2017 на території військової частини [NUMBER] відбулися вибухи боєприпасів та сталася пожежа. Судом встановлено, що 23 березня 2017 року на території 65-го ракетно-артилерійського арсеналу боєприпасів (військова частина [NUMBER] Міністерства оборони України) м. Балаклія Харківської області почалася пожежа з подальшими вибухами боєприпасів. В результаті вказаних подій був знищений автомобіль Позивача ВАЗ 21063, 1985 року випуску, д.н.з. [NUMBER] . Згідно довідки від 30.03.2017 №340-320 Балаклійського районного відділу ГУ ДСНСУ у Харківській області: дійсно 23 березня 2017 року зареєстрований факт пожежі каскаду будівель гаражів (гараж № [NUMBER] ) та транспортного\~засобу ВАЗ 21063, 1985 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , розташованого за адресою: [ADDRESS] . (Журнал обліку пожеж реєстр. №60 від 23.03.2017). Орієнтовний матеріальний збиток 190 тис. грн. Попередня причина пожежі - потрапляння відкритого джерела вогню внаслідок вибуху бойових снарядів (т. 1 а.с. 11). Акт про пожежу від 26.03.2017 року підтверджує знищення будівлі гаражу та майна та те, що причиною пожежі було потрапляння відкритого джерела вогню внаслідок вибуху бойових снарядів (а.с.12). Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , [PERSON] належить автомобіль ВАЗ 21063 синього кольору, 1985 року випуску, д.н.з. [NUMBER] (т. 1 а.с. 16, 17) СВ Управління Служби Безпеки України в Харківській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 22017220000000104 від 23.03.2017 за ст. 113 Кримінального кодексу України. Нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні здійснюється військовою прокуратурою Харківського гарнізону. При цьому, було встановлено, що [PERSON] слідчим СВ УСБУ в Харківській області визнано потерпілою у вказаному кримінальному проваджені. У зв`язку\~з цим,\~уповноваженими посадовими\~особами було\~проведено всі\~необхідні процесуальні\~дії для захисту прав\~ [PERSON] \~як потерпілого, що підтверджуються наявними документами, а саме: протоколом її допиту, пам`яткою про процесуальні права та обов`язки потерпілого (т. 1 а.с. 27-28, 29-30). За висновком експертного автотоварознавчого дослідження №26149 від 13.04.2020, проведеного експертом ХНДІСЕ ім. Засл.проф. М.С.Бокаріуса, вартість матеріального збитку спричиненого власнику автомобіля ВАЗ 21063, д.н.з. [NUMBER] станом на 20.04.2017, складає 23040,00 грн.(т. 2 а.с.15-20). Також, в матеріалах справи міститься відповідь Харківської обласної державної адміністрації від 26.04.2020, що за інформацією Балаклійської міської ради [PERSON] отримала матеріальну допомогу у сумі 30900 грн. у вигляді одноразової грошової адресної виплати громадянам м. Балаклія, постраждалим від надзвичайної ситуації, яка виникла 23.03.2017 внаслідок пожежі на складах боєприпасів Військової частини [NUMBER] (т. 2 а.с. 124-126). Відповідно до ч. 1 ч. 2 ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів. Виходячи з наведеного з урахуванням зазначених письмових доказів, відсутності їх спростування, суд вважає доведеною спричинення шкоди позивачу знищенням її автомобіля ВАЗ 21063, д.н.з. [NUMBER] , внаслідок вибухів боєприпасів (бойових снарядів) та пожежі на території військової частини [NUMBER] 23.03.2017, в розмірі 23040,00 грн. Статтею 56\~Конституції України проголошено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. За змістом ч.ч. 1, 5 ст.\~1187\~ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ч. 2 цієї статті, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.03.1992р. № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК України, шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Як вказав у відзиві представник військової частини [NUMBER] боєприпаси, які зберігалися на території військової частини [NUMBER] , були обліковані, знаходилися на відповідальному зберіганні військової частини [NUMBER] та були закріпленні за нею на праві оперативного управління. Військова частина [NUMBER] при здійсненні своєї діяльності не використовувала боєприпаси за їх цільовим та функціональним призначенням, рух боєприпасів здійснюється виключно за рішеннями служби забезпечення органу військового управління - Центрального ракетно-артилерійського управління Збройних Сил України. Тобто, джерелом підвищеної небезпеки у вигляді зазначених боєприпасів на підставі певного речового права, а саме на праві оперативного управління, військова [NUMBER] , яка, в свою чергу, зареєстрована як юридична особа та як суб`єкт господарської діяльності. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України»\~військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо. Статтею 3\~цього Закону встановлено, що військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті). З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна. Військові частини використовують закріплене за ними військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням. Облік, інвентаризація, зберігання, списання, використання та передача військового майна здійснюються у спеціальному порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України. Оскільки, володільцем джерела підвищеної небезпеки - боєприпаси, які зберігалися на території військової частини [NUMBER] є військова частина, тому в силу ст.\~1187\~ЦК України відповідальність по відшкодуванню шкоди, спричиненої позивачу повинна нести військова частина, яка має статус юридичної особи, а тому слід стягнути з Військової частини [NUMBER] шляхом списання коштів з відповідного рахунку з Державної казначейської служби України на користь позивача матеріальну шкоду у розмірі 23040,00 грн. Аналогіча правова позиція ухвала Вищого спеціалізованого суду України від 22.08.2017 року по справі № 243/10982/15. Вимоги стосовно стягнення матеріальної шкоди та моральної шкоди з Міністерства оборони України, в ході судового розгляду не знайшли свого підтвердження, оскільки\~\~за приписами ст.\~1\~Закону України\~«Про правовий\~режим майна\~у Збройних\~Силах України» військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України. До військового майна належать, зокрема, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси. Разом з цим, статтею 3\~Закону України\~«Про правовий\~режим майна\~у Збройних\~Силах України» військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України зі оперативного управління. З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна. Крім того, статтею 14 Закону України\~«Про Збройні\~Сили України» також визначено, що майно , закріплене за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю і належить їм на оперативного управління. В свою чергу, частиною 1 ст.\~137\~Господарського кодексу\~України визначено, що правом оперативного управління визнається речове право суб`єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним їм) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим сом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом). Тобто Міністерство оборони України є окремою юридичною особою, а тому не є належним відповідачем. Належність позивачу майна, а саме: нової гуми літньої на автомобіль, двох дорослих велосипедів, двох дитячих велосипедів, кольорового телевізору, пральної машини, морозильної камери, кутового шліфувального верстака, газової плити, пилососу, подрібнювача кормів, електробаяну, а також перебування його під час пожежі у гаражі, не доведено. До показань свідків, які є близькими родичами позивача, суд відноситься критично, оскільки вони зацікавлені у відшкодуванні матеріальної шкоди в більшому розмірі позивачеві. Крім того, при наданні протокольних пояснень в якості потерпілої [PERSON] 16.08.2017 вказала, що внаслідок пожежі, яка сталася 23.03.2017, у неї був зруйнований гараж разом із транспортним засобом, та зруйновано сценічну радіоапаратуру, електричний баян, автомобільна резина у кількості 4шт., два велосипеди жіночий та чоловічий, один дитячий, дитяча коляска літня та зимова коляска дитяча. Також відсутні докази в обґрунтування вартості цього майна, тому підстави для відшкодування шкоди в цій частині суд не вбачає. Згідно з ч. 2 ст.\~23\~ЦК України моральна шкода, зокрема, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України ( п.3, 9) N 4 від 31.03.95 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, в моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому зсіданні дослідити кожен доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»). Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, позивач своє право на відшкодування моральної шкоди обґрунтовувала тим, що автомобіль, гараж та все, що знаходилося в ньому повністю знищені. Все це значно підвищує міру душевного хвилювання позивача, адже вона була змушена змінити своє повсякденне життя. Позивач повинна була витрачати багато часу на звернення до поліції, районного відділу ГУ ДСНСУ у Харківській області, міської ради, витрачала особистий час та кошти для отриманні правової допомоги, покупку необхідних речей замість пошкоджених, це привело до порушення нормальних життєвих зв`язків та завдавало їй моральних страждань. Залишившись без автомобіля, який був фізично знищений, позивач не мала можливості його експлуатувати. Позивач нервує через неможливість користуватись автомобілем для сімейних потреб та для роботи, це завдає їй багато незручностей, [PERSON] доводиться докладати додаткових зусиль для організації її життя. Також внаслідок вказаної події виникли психотравматичні фактори, що потягли за собою негативні емоції та переживання, призвели до погіршення стану здоров`я, оскільки було порушено звичайний уклад життя, що суттєво вплинуло на ведення громадського життя позивача та призвело до незручностей, хвилювань, душевних страждань. В цьому автомобілі знаходились дорогі серцю речі, які неможливо замінити. Право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, передбачено законодавцем у ст. 23 ЦК України. Згідно зазначеної норми права моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Як роз`яснено в п.п. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", з наступними змінами, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Але, з врахуванням перелічених факторів, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що заявлений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди є недоведеним та таким, що не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні.\~\~ Суд враховує обставини справи та вважає, що позивачу були спричинені моральні страждання, які полягали у знищенні автомобіля, і цей факт спричинив їй моральні страждання, що підтверджується актом про пожежу від 26.03.2017 року Балаклійського РВ ГУ ДСНС України у Харківській області, визначена ймовірна причина пожежі від 23.03.2017 о 14:40 год., внаслідок якої знищено майно власника: автомобіль ВАЗ 21063, д.н.з. [NUMBER] , проте доказів, які б обґрунтували заявлену позивачем суму у 100000 гривень, суду не надано і, враховуючи, що частково моральна шкода відшкодована самим фактом встановлення судом справедливості у справі, розмір відшкодування за такі моральні страждання суд визначає,

Outcome: partial