Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-19 00:00:00

[PERSON] 13.06.2019 року звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача не виплачену заробітну плату в сумі 12465,80 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку за період 01.08.2018 року по день винесення рішення. Свої вимоги мотивує тим, що з 27.07.1979 року вона працювала на різних посадах, а з 02.01.2004 року монтажником радіоелектронної апаратури та приладів четвертого розряду в цеху 003 у Державному підприємстві «Львівський державний завод «ЛОРТА» і 01 серпня 2018 року була звільнена з роботи за власним бажанням. У день звільнення з нею не було проведено повний розрахунок, відповідно до положень ст.116 КЗпП України, що підтверджується довідкою відповідача від 06.06.2019 року №239. Заробітна плата їй не виплачена по даний час. З огляду на зазначене, просить стягнути з відповідача на її користь 12465,80 грн. заборгованості по заробітній платі та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 серпня 2018 року по день ухвалення судом рішення. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 27.06.2019 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення /виклику/ сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. У вказаний строк відповідач не подав відзив на позовну заяву, який має відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, поважних причин такого суду не повідомив. У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи наведене, відповідно до ч.8 ст. 178 та ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд виходить з такого. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як встановлено судом, позивачка [PERSON] з 27.07.1979 року працювала на різних посадах, а з 02.01.2004 року монтажником радіоелектронної апаратури та приладів четвертого розряду в цеху 003 у Державному підприємстві «Львівський державний завод «ЛОРТА» і 01 серпня 2018 року була звільнена з роботи за власним бажанням /а.с.6-8/. Згідно довідки №239 від 06.09.2019р., виданої Державним підприємством «Львівський державний завод «ЛОРТА», заборгованість підприємства перед [PERSON] по заробітній платі становить 12465,80 грн. /а.с.9/, а середньоденна заробітна плата становить 185,28 грн., без урахування податків та зборів. Вказаний розмір заборгованості по заробітній платі сторонами не оспорюється і на час розгляду справи у суді заборгованість відповідачем не сплачена. Відповідно до ст.7 ч.4 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищене законом. Частинами 1, 7 ст.43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. У частині першій статті 1 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року, який є спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює правовідносини у сфері оплати праці, міститься аналогічне визначення поняття заробітна плата. Згідно ст.115 КЗпП України заробітна плата повинна виплачуватися робітнику регулярно у робочі дні у строки, встановлені колективною угодою, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, не перевищуючий шістнадцяти календарних днів. Згідно ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку (постанова Верховного Суду України № 6-15цс13 від 27 березня 2013 року). Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" № 13 від 24 грудня 1999 року, зокрема, передбачено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановляння рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. На підставі п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМ України від 08.02.1995р. №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Відповідно до п. 8 цього ж порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Згідно довідки №239 від 06.09.2019р., виданої Державним підприємством «Львівський державний завод «ЛОРТА», заборгованість підприємства перед [PERSON] по заробітній платі становить 12465,80 грн. /а.с.9/, а середньоденна заробітна плата становить 185,28 грн., без урахування податків та зборів ( ПДФО та військовий збір). Відповідно до розрахунку норми тривалості робочого часу на 2018-2019 рік, наданого Мінпраці та соціальної політики кількість робочих днів за період - 01.08.2018 року (день звільнення) по 20.08.2019 року ( день винесення рішення) становить 264 дні. Таким чином, заборгованість по середньому заробітку за час затримки розрахунку перед [PERSON] становить 48913,92 грн. ( 185,28 грн.- середньоденна заробітна плата *264 - кількість робочих днів). Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Положеннями ч. 1 ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Між з тим, відповідач не представив суду доказів відсутності вини підприємства у невиплаті при звільненні належних сум позивачці. Виходячи з наведеного та враховуючи, що позивачка перебувала у трудових відносинах із відповідачем і в день звільнення не були виплачені належні їй від підприємства суми, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 12465 грн. 80 коп. заборгованості по заробітній платі та 48913 грн. 92 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, без урахування утримання податків та інших обов`язкових платежів. На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави 768,40 грн. судового збору, оскільки позивачка згідно вимог ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення заробітної плати та на користь позивачки 768,40 грн. судового збору, сплаченого нею за позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні. На підставі наведеного та

Outcome: approved