Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-23 00:00:00

[PERSON] . звернулася до суду із вищевказаним позовом та просить змінити розмір аліментів визначений рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 03.11.2011 р. щодо стягнення з [PERSON], [INFO], уродженця та мешканця [INFO], на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO], аліменти в сумі 600 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття на 1/4 частини заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення сином повноліття. Вимоги обгрунтовує тим, що за рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 03.11.2011 р. [PERSON] зобовязаний сплачувати аліменти на її користь на утримання сина [PERSON], 02.10.2008 р. н., в твердій грошовій сумі в розмірі 600 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття. На даний час коштів, що виплачує відповідач недостатньо на утримання сина, що і змусило звернутися до суду. Позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явився, надав письмовий відзив, позовні вимоги не визнає, просить суд відмовити в задоволенні позову. Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 03.11.2011 р. [PERSON] зобовязаний сплачувати на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], 02.10.2008 р. н., аліменти в сумі 600 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття (а.с. 7). Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Таким чином, зміна раніше встановленого розміру аліментів можлива за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я та в інших випадках, передбачених\~СК України. З наданих позивачем доказів вбачається, що вона офіційно не працює, на даний час перебуває на обліку у зв»язку з вагітністю, її чоловік [PERSON] є інвалідом 3 групи з дитинства (а.с.28-30). За таких обставин суд вважає, що у [PERSON] змінився як сімейний, так і матеріальний стан, що дає підстави для зміни розміру аліментів. При визначенні нового розміру аліментів, суд враховує вік позивача, її працездатність, наявність обєктивних перешкод для можливості заробляти собі на життя та на утримання дитини, а також розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2018 року згідно з Законом України Про Державний бюджет України на 2018 рік у сумі 1860 грн. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження та, з врахуванням положень ст.184 СК України, визначити його слід у твердій грошовій сумі, оскільки відповідач ніде не працює (а.с.24). За таких обставин суд вважає, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню з визначенням розміру аліментів у сумі 950 грн. З розяснень п.23 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів вбачається, що у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Право на правову допомогу гарантовано ст. ст. 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від\~\~30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013).\~Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Порядок надання безоплатної правової допомоги \~у справах передбачений у\~розділі ІІІ Закону України від 02 червня 2011 року №3460-VI Про безоплатну правову допомогу, положення якого забезпечуватимуться поетапно, починаючи з 01 січня 2015 року.\~При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом ( ст.6 Закону України від 05 липня 2012 року №5076-VI Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності чи відповідного договору (ст. ст.16, 90 КАС України).\~Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року №4191- VI Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі.\~Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.\~Законом України Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах\~затверджено граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу, пов'язаних з розглядом справ. Так, граничний розмір витрат на правову допомогу не може перевищувати 40 % розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб за годину роботи фахівця у галузі права, тобто 704,80 грн. за одну годину роботи.\~Склад та розміри витрат, пов'язаних оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).\~Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження оплати витрат на правову допомогу в розмірі 600 грн. позивачем надано: договір про надання правової допомоги від 20 жовтня 2017 року (а. с.11-12), акт виконаних робіт ПД/044-17 від 20.10.2017 р. (а.с. 14) та квитанція про прийняття коштів за виконані роботи (а. с. 15). З акту виконаних робіт ПД/044-17 та квитанції про прийняття коштів за виконані роботи вбачається, що адвокат за договором отримав кошти 600 грн. за юридичну консультацію, підготовку позовної заяви до суду про зміну розміру аліментів на утримання дитини. Однак, у вказаних документах не зазначено час, який витратив адвокат [PERSON] на вчинення кожної дії, а тому суд позбавлений можливості визначити суму витрат на правову допомогу згідно Закону України Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах. Виходячи із засад розумності, справедливості та об»єктивності суд визначає суму таких в розмірі 200 грн. На підставі ст.141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею витрати на правову допомогу в розмірі 200 грн. та судовий збір в розмірі 704,80 грн. на рахунок Державної Судової адміністрації.

Outcome: approved