Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-07 00:00:00

14 липня 2020 року до суду звернулась позивач з вищевказаним позовом в обґрунтування позову вказує, що 25 травня 1996 року між нею та відповідачем [PERSON] відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Тернівської районної Ради народних депутатів в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області був зареєстрований шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 160. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Вказує, що спільне життя з відповідачем не склалось та 11 травня 2018 року між ними шлюб розірваний рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області ЄУН 193/50/18. В даний час вона з сином проживають окремо від відповідача, син знаходиться на її утриманні. Вказує, що дитині щомісяця повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального та соціального розвитку. Такий належний рівень у будь-якому разі не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум, рівень життя дитини вона самостійно забезпечити не в змозі. Особисто відповідач коштів на утримання дитини не надає. Тому позивач змушена звернутись до суду з даним позовом, та просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі ј частки з усіх видів його заробітку. Зазначає, що відповідач отримує пенсію, як військовослужбовець (колишній працівник ДУ «Софіївська виправна колонія (№45)») він здоровий, аліменти більше нікому не сплачує. Позивач офіційно працює у Ордо-Василівській сільській раді та отримує заробітну плату. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала заяву, в якій просить розглядати справу за її відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, проти позовних вимог не заперечує. Враховуючи викладене, суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 11 травня 2018 року рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області укладений шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано (а.с. 5-6). Від шлюбу подружжя має неповнолітню дитину: [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 15.10.2007 року. Батьком дитини записаний відповідач (а. с 7). Відповідно до довідки Ордо-Василівської сільської ради Софіївського району № 431 від 10.07.2020 року позивач проживає за адресою: [ADDRESS] , разом із з нею проживає син [PERSON] , який перебуває на її утриманні. (а.с. 8). Позивач офіційно працює в Ордо-Василівській сільській раді та отримує заробітну плату щомісячно, відповідно до довідки ніяких нарахувань у якості аліментів їй не нараховуються (а.с.9). Як зазначено в позовній заяві, відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Відповідач - фізично здорова людина, працездатний, та може надавати допомогу на утримання дитини до її повноліття. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно дост. 150 Сімейного Кодексу Українибатьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989р. (далі - Конвенція), яку було ратифікованоПостановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно дост. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За ч. 1, 2ст. 181 СК Україниспособи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. 08.07.2017 року набрав чинності Закон України " Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів від 17.05.2017 року № 2037 - VII, відповідно до якого внесено зміни до ст. 182 СК України, а саме: при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п. 17Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2ст. 182 СК.При цьомунеобхідно матина увазі,що зміназаконодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 р. N 606-XIV «Про виконавче провадження»він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову (ст. 191 СК України). Днем звернення позивача до суду є 14 липня 2020 р., оскільки саме цим днем датована позовна заява та подана до суду. З огляду на обставини справи, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити. Згідно ч.1ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності дост. 430 ч.1 п.1 ЦПК Українисуд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved