Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення коштів за договором позики, посилаючись на те, що 01.03.2019 до неї звернувся відповідач з проханням дати у позику грошові кошти в сумі 5000,00 доларів США строком на два місяці, тобто до 04.05.2019. Враховуючи те, що вона добре знала відповідача, вона надала йому у позику вказані кошти. Позика нею надавалася двома платежами, спочатку 3000,00 доларів США, а потім ще 2000,00 доларів США. Відповідно загальна сума боргу становить 5000,00 доларів США. Відповідач надав їй розписку про те, що отримав кошти в сумі 5000,00 доларів США і зобов`язався повернути їх а також відсотки за користування позикою в сумі 600 доларів США в строк до 04.05.2019. Однак відповідач свої зобов`язання з повернення суми позики не виконав, на телефонні дзвінки не відповідає та взагалі зв`язок із його телефоном відсутній. Окрім того, 11.01.2020 нею було направлено відповідачу лист-претензію з вимогою повернути борг, який відповідачем проігноровано. На підставі викладеного просить стягнути із відповідача суму боргу - 5000,00 доларів США та 3% річних в сумі 113,79 доларів США, розрахунок яких наводить у позовній заяві. Також просить стягнути із відповідача понесені нею судові витрати зі сплати судового збору. Позивач клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження не подавав. Заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження відповідачем не подано. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала та просив розглянути справу у її відсутність. У разі неявки відповідача не заперечувала проти винесення заочного рішення. (а.с. 72) Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника позивача відповідно до ст. 211 ч.3 ЦПК України, враховуючи що він скористався своїми процесуальними правами. Заяв та клопотань не надходило. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 11.02.2020 цивільну справу за позовом [PERSON] передано на розгляд до Вінницького районного суду Вінницької області за територіальною підсудністю (а.с. 18). Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 26.03.2020 позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 31). Ухвалою суду від 22.07.2020 постановлено, розгляд даної справи здійснювати в заочному порядку. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце його проведення шляхом розміщення відповідного повідомлення на офіційному веб-порталі Судової влади України, оскільки направлені судом судові повістки за адресою реєстрації його місця проживання повернулися до суду із відміткою АТ «Укрпошта», що відповідач [PERSON] за даною адресою не проживає, відзиву на позов не подав. Підстав для відкладення розгляду справи, передбачених ст. 223 ЦПК України не вбачається. З огляду на вищевикладене та за умов існування усіх підстав, суд прийшов до висновку про ухвалення заочного рішення, про що було постановлено мотивовану ухвалу. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, судом встановлено наступне. Відповідно до оригіналу розписки наданої [PERSON] , останній 01.03.2019 та 04.03.2019 отримав в позику у [PERSON] грошові кошти в загальній сумі п`ять тисяч доларів строком на два місяці та зобов"язався їх повернути, а також сплатити 600 доларів США відсотків (а.с. 73) У зв`язку з невиконанням [PERSON] зобов`язань щодо повернення суми позики, позивачкою було направлено відповідачу за місцем його реєстрації рекомендованим листом лист-претензія із вимогою в строк до 20.01.2020 повернути суму боргу (а.с. 14, 16). Оцінюючи вказані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд згідно з положеннями статей 77, 78, 79, 80 цього ж Кодексу вважає прийняті судом до уваги докази належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані у встановленому законом порядку, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, а також у своїй сукупності вони дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. За таких обставин, суд вважає, що правовідносини, що виникли між [PERSON] та [PERSON] є зобов`язальними і регулюються нормами ЦК України. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини. Згідно ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України). Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За змістом частин 1, 2 статті 207 і частини другої статті 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобовязанням її повернення), так і дати її отримання. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України). Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Статтею 530 ЦК України визначено, що зобов`язання підлягає виконанню у встановлений ним строк. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 192 ЦК України). Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим ч. 2 ст. 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Якщо боржник не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, за правилами ч.1 ст. 612 ЦК України він вважається таким, що прострочив виконання взятого на себе зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином суд приходить до висновку, що позов [PERSON] є обґрунтований, доведений позивачем та таким, що підлягає задоволенню. За таких обставин з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню заборгованість за договором позики в сумі 5000,00 доларів США та 3% річних в сумі 113,79 доларів США. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивача [PERSON] понесені нею витрати по сплаті судового збору в сумі 1265,04 грн. (а.с. 7). Відповідно до ст. 99 Конституції України, ст.ст. 11, 192, 207, 526, 527, 530, 533, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України,

Outcome: approved