Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-26 00:00:00

12.01.2017 року до Приморського районного суду м.Одеси звернувся позивач - [PERSON] , місце проживання [ADDRESS] , до [PERSON] , місце проживання [ADDRESS] та [PERSON] , місце проживання [ADDRESS] , про зобов`язання привести квартиру під [ADDRESS] до попереднього стану, який існував до самочинного перепланування (переобладнання) у відповідності до технічних паспортів квартири, виготовлених КП «ОМБТІ та РОН» 09.06.2000 року та 27.08.2012 року, а саме: відновити знищені внаслідок самочинного перепланування квартири приміщення кухні площею 8,4 кв.м та житлової кімнати площею 10,6 кв.м, вібудувавши в приміщенні площею 19,5 кв.м, яке утворилось внаслідок самочинного перепланування (переобладнання) знесену стіну між приміщеннями кухні площею 8,4 кв.м та житлової кімнати площею 10,6 кв.м, та відновити житлову площу трикімнатної квартири до розміріу 41,9 кв.м та загальну площу квартири до 63,8 кв.м , в солідарному стягненні моральної шкоди в сумі 133253 грн.(еквівалент 5000 доларів США), та стягнення судових. Обґрунтовував позов тим, що він є власником 1/4 частини квартири під [ADDRESS] , в якій відповідачі без його згоди здійснили самочинне перепланування шляхом знесення стіни між приміщеннями житлової кімнати площею 10,6 кв.м і приміщенням кухні площею 8,4 кв.м. 16.01.2017 року суддею Приморського районного суду м.Одеси [PERSON] постановлена ухвала про відкриття провадження у справі. 09.08.2017 року Приморським районним судом м.Одеси постановлена ухвала про призначення судової будівельно-технічної експертизи, проведення якої доручено Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України. 08.05.2018 року справа повернулась з Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України без виконання. 22.05.2018 року справа була повторно автоматично розподілена до розгляду судді Приморського районного суду м.Одеси Шенцевій О.П. у зв`язку з відстороненням від посади судді [PERSON] на підставі розпорядження в.о. керівника апарату суду № 3992/18 від 22.05.2018 року. 29.05.2018 року ухвалою судді Приморського районного суду м.Одеси Шенцевою О.П. цивільна справа прийнята у провадження та встановлений загальний позовний порядок розгляду справи. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Пришляк Т.О. підтримала позовні вимоги на підставах, викладених у позовній заяві та просила позов задовольнити повністю. Пояснила, що відповідачі умисно, після призначення судом експертизи, зробили самочинне перепланування квартири без згоди [PERSON] , що впливає на його права власника та завдало істотної моральної шкоди позивачу та членам його сім"ї. Крім того, 27.02.2019 року подала заяву про уточнення розміру судових витрат в сумі 2203,59 грн., які просила стягнути з відповідачів. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, проте подала до суду письмові пояснення, в яких просила у позовних вимогах позивача відмовити повністю. Відповідач підтвердила факт здійснення нею часткового ремонту в квартирі восени 2015 року та знесення однієї стінки, посилаючись на те, що це було викликано незадовільним станом квартири та санітарно-технічного обладнання в ній, що ніякого відношення до ремонту відповідач [PERSON] не мав. Крім того зазначила, що ремонтні роботи здійснені після набрання чинності рішення Приморського районного суду м.Одеси від 23.04.2015 року про припинення права власності [PERSON] на 1/4 частину спірної квартири, на виконання якого вона внесла на для виплати позивачу грошові кошти в сумі 187645, 00 грн. на депозитний рахунок територіального управління Державної судової адміністрації в Одеській області. Представник [PERSON]. - адвокат Вдовіченко Г.М. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову повністю, вказуючи, що [PERSON] зважаючи на незадовільний стан всієї квартири, санітарно-технічного обладнання в ній, аварійність газового котла, розпочала ремонт в частині квартири. А після того, як відповідачці в грудні 2015 року стало відомо про скасування ухвали суду апеляційної інстанції, зупинила проведення ремонтних робіт. Зазначила, також що зареєстроване в Державному реєстрі право власності позивача на 1/4 частину квартири ніким порушено не було, позивачем не доведено належними доказами факт порушення його прав, факт спричинення моральної шкоди, законних підстав для стягненння моральної шкоди у позивача немає. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав повністю. Надав суду пояснення, що він не є власником квартири, не здійснював ніяких робіт щодо її перепланування, що на час здійснення матір`ю ремонту його не було в Україні, він лише проживає в спірній разом із своєю дружиною, приймає участь у сплаті комунальних послуг, ніякої моральної шкоди позивачу не завдавав. Суд, дослідивши письмові пояснення, викладені позивачем у позові, пояснення представників сторін та відповідача в судовому засіданні, оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов не підлягає задоволенню. Судом встановлено, що право власності на квартиру під [ADDRESS] належить: [PERSON] в розмірі 3/4 частки на підставі договору дарування, посвідченого 15.08.2006 року державним нотаріусом другої Одеської державної нотаріальної контори Масловою М.В. та [PERSON] в розмірі 1/4 частки на підставі рішення Приморського районного суду м.Одеси від 29.05.2009 року та рішення Апеляційного суду Одеської області від 06.11.2009 року. Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 23.04.2015 року припинено право власності [PERSON] на 1/4 частину квартири під [ADDRESS] та постановлено виплатити [PERSON] грошову компенсацію у розмірі 187 645 грн. з депозитного рахунку територіального управління Державної судової адміністрації в Одеській області, що внесені [PERSON] Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 30.06.2015 року вказане рішення суду залишено без змін. Ухвалою вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.11.2015 року скасовано ухвалу апеляційного суду Одеської області від 30.06.2015 року та направлено справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 17.02.2016 року зупинено провадження по вказаній вище справі. В судовому засіданні встановлено, що в спірній квартирі постійно проживають [PERSON] , [PERSON] та його дружина - [PERSON] з 2006 року, що підтверджується копією акту від 01.12.2016 року. Шлюбні стосунки подружжя підтверджено копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Позивач [PERSON] в квартирі не проживає. Він є громадянином Російської Федерації, постійно проживає та має місце реєстрації в м.Санкт-Петербург, що підтверджується відомостями в довіреностях, виданих на ім`я адвоката Пришляк Т.О. , заявами та клопотаннями, поданими від його імені та не заперечувалося його представником в судовому засіданні. У відповідності до технічних паспортів спірної квартири , виготовлених КП «ОМБТІ та РОН» 09.06.2000 року та 27.08.2012 року загальна площа спірної квартири зазначена 63,8 кв.м та складається з трьох житлових кімнат 10,6 кв.м,13,2 кв.м,18,1 кв.м, кухні 8,4 кв.м, санвузлу 3,6 кв.м, коридору 8,4 кв.м, балкону 1,5 кв.м. В технічному паспорті, виготовленому 21.09. 2016 року ТОВ «Будексперт-Т» зафіксована технічна характеристика спірної квартири: загальна площа 64,3 кв.м , складається з двох житлових кімнат 13,2 кв.м та 18,1 кв.м, кухні -столової площею 19,5 кв.м, санвузлу 3,6 кв.м, коридору 8,4 кв.м, балкону 1,5 кв.м. Таким чином, в квартирі здійснено перепланування - об`єднання житлової кімнати площею 10,6 кв.м з кухнею 8,4 кв.м, внаслідок чого створена кухня - столова площею 19,5 кв.м. З висновку експерта № 2735 судової будівельно-технічної експертизи від 26.10. 2016 року, проведеної по цивільній справі №522/16208/13-ц вбачається, що станом на час її огляду експертом 25.07.2016 року спірна квартира зазнала перепланування, а саме - об`єднані приміщення кухні площею 8,4 кв.м та житлової кімнати площею 10,6 кв.м. Згідно п. 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Держбуду України 24.05.2001 №127 (в редакції 29.01.2013 року) не належать до самочинного будівництва: улаштування чи закриття дверних (віконних) прорізів у внутрішніх не капітальних стінах, збільшення або зменшення житлової або допоміжної площі за рахунок демонтування або влаштування перегородок (без порушення капітальних несучих стін, несучих конструкцій, опор, балок), комор, утеплення і оздоблення стін; \ Пункт 3.2 розділу 3 доповнено абзацом згідно з Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства N 167 ( z0479-10 ) від 01.06.2010; в редакції Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства N 404 ( z1538-12 ) від 09.08.2012 \; перепланування, пов`язані зі зміною загальної, основної та допоміжної площі за рахунок демонтування та влаштування перегородок (без порушення несучих конструкцій) \ Пункт 3.2 розділу 3 доповнено абзацом згідно з Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства N 404 ( z1538-12 ) від 09.08.2012 \. Відповідно до п.4 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 р. N 572 власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків і гуртожитків мають право, зокрема, на: переобладнання і перепланування житлових приміщень відповідно до статей 100 і 152 Житлового кодексу Української РСР ( 5464-10 ). \ Абзац четвертий пункту 4 в редакції Постанов КМ N 5 ( 5-2009-п ) від 14.01.2009, N 1024 ( 1024-2016-п ) від 28.12.2016 \ В свою чергу ст. 100 ЖК України передбачено, що виконання робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребують отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об`єкта в експлуатацію не потребується. \Стаття 100 в редакції Закону № 191-VIII від 12.02.2015\. На підставі викладених норм права та письмових доказів, суд приходить до висновку, що демонтування [PERSON] перегородки між кухнею та житловою кімнатою не є самочинним переплануванням (переобладнанням) спірної квартири. Факт здійснення [PERSON] часткового ремонту в квартирі та перепланування шляхом знесення перегороджувальної стінки між житловою кімнатою площею 10,6 кв.м та кухнею 8,4 кв.м в період серпень-вересень 2015 року, а не після призначення експертизи, як вказує позивач, підтверджується копіями видаткових накладних, товарних чеків та фіскальних чеків про придбання будівельних матеріалів, санітарно-технічного обладнання, придбання газового котла. Факт здійснення [PERSON] будь-яких будівельних робіт в спірній квартирі, в тому числі робіт з перепланування (переобладнання), в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження. Суд відхиляє обґрунтування порушення прав позивача пунктом 4 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою КМУ 08.10.1992 року №572 з мотивів відсутності такого нормативного акту. Постановою Кабінету міністрів України №572 від 08.10.1992 року Про механізм впровадження Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (із наступними змінами) був затверджений Порядок надання наймачам одноквартирних будинків і квартир будинків, включених до планів ремонту, компенсації за непроведений ремонт. Суд вважає безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню заявлені [PERSON] вимоги про відшкодування відповідачами моральної шкоди. Відповідно до ч.2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Зважаючи на викладене, суд прийшов до висновку, що [PERSON] не доведено наявність такої шкоди та протиправність діяння відповідачів по справі відносно самого позивача або відносно знищення чи пошкодження спірного нерухомого майна - квартири. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно ч. 1 ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили. Будь-які клопотання про витребування доказів по справі в звязку з неможливістю їх самостійного надання та заяви про забезпечення доказів до суду сторонами по справі не подавалися. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обовязки, визначені законом або судом. Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України - у разі відмови у позові судовий збір та інші судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed