Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-18 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, мотивуючи позовні вимоги тим, що їй, на праві власності, належить житловий будинок з господарським будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS]. У даному будинку крім неї та її чоловіка [PERSON] зареєстровані також її син [PERSON], невістка [PERSON], та внук [PERSON], які у вказаному господарстві не проживають з 2013 року. Вказує, що відповідачі будь-які витрати по утриманню будинку, сплаті комунальних послуг не несуть, а добровільно знятись з реєстрації не бажають, а тому просить суд визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме будинком, що розташований по [ADDRESS]. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, однак 11.09.2018 року через канцелярію суду подала заяву, в якій позов підтримує повністю та просить розглянути справу за її відсутності. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади. Заяв чи клопотань від них не надходило. Частиною 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних в суду матеріалів. Відповідно до ч.1. ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши подані матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок від 13.11.1979 року [PERSON] належить на праві приватної власності житловий будинок за адресою: по [ADDRESS]. (а.с.6). Відповідно до довідки №1733 від 26.07.2018 року, виданої старостинським округом смт. Лужани Мамаївської сільської ради Кіцманського району Чернівецької області до складу сім'ї [PERSON], що зареєстрована по [ADDRESS], входять: чоловік [PERSON], син [PERSON], невістка [PERSON], та внук [PERSON] (а.с.7) Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов [PERSON] в будинку по [ADDRESS] син [PERSON], невістка [PERSON], та внук [PERSON] зареєстровані, але не проживають більше 12 років. (а.с.24) Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За правилами ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в пункті 39 постанови від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснив, що відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. Частиною 1 статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, згідно з вимогами ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Виходячи з викладеного та зважаючи на те, що відповідачі змінили місце проживання, вибувши з житлового будинку позивача і з 2013 року в цьому житлі не проживають, однак є зареєстрованими за вказаною адресою, а позивач згідно ст.391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, суд знаходить, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved