Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-16 00:00:00

27.10.2016 року ПАТ «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА» звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення сплаченого страхового відшкодування, посилаючись на те, що 16 липня 2013р. на автодорозі Горлівка-Донецьк 1 км відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу автомобіля марки «Опель», державний номер [NUMBER] під керуванням відповідача [PERSON] та транспортного засобу автомобіля «Шкода», державний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], якому заподіяв механічні пошкодження. Постановою Центрально-Міського районного суду м. Горлівки від 28.08.2013 року визнано відповідача винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України. В результаті вчинення даного правопорушення відповідачем було завдано матеріальної шкоди власнику автомобіля «Шкода», державний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], та було застраховано на момент ДТП у ПАТ «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА», згідно з умовами договору страхування №3122597 від 20.02.2013 року. Позивач відшкодував страхувальнику страхове відшкодування в розмірі 58099,79 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 7023. Цивільно-правову відповідальність відповідача, в свою чергу, було застраховано у [PERSON] СК Країна, згідно полісу № АС/5294131. Страхова компанія відповідача [PERSON] СК Країна відшкодувала витрати відповідно до ліміту відповідальності за шкоду майну у розмірі 49 490,00 грн. Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Сума, яка підлягає відшкодуванню відповідачем по справі позивачу складає: 58 099,79 грн. - 49 490,00 грн. = 8 609,79 грн., просить стягнути з відповідача сплачене страхове відшкодування в розмірі 8609,79 грн. та сплачений судовий збір 1378,00 грн. Представник позивача ПАТ «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА» у судове засідання не зявився, але надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, просив позов задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON], який мешкає за межами територіальної підсудності Словянського міськрайонного суду: Російська Федерація, [ADDRESS], не був допитаний у якості відповідача в порядку окремого доручення відповідно до умов Мінської Конвенції «Про правову допомогу та правові відносини по цивільним та кримінальним справам» від 22.03.1993р. у звязку із неявкою до відповідного суду Російської Федерації, неодноразово викликався шляхом друкування оголошень в судове засідання Словянського міськрайонного суду, але до суду не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, із заявою про відкладення або перенесення судового розгляду не звертався, тому суд вважає, що відповідач [PERSON] був належним чином повідомлений про день, час та місце судового розгляду справи та зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав: Постановою Центрально-Міського районного суду м. Горлівки від 28.08.2013 року визнано відповідача винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України (а.с. 5). Згідно до положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення є обов'язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої її ухвалено з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до договору страхування транспортного засобу № 3122597 від 20.02.2013р. подію ДТП від 16 липня 2013р. було визнано страховим випадком та на виконання страхових умов на підставі страхового акту № 4262, позивач виплатив своєму Страхувальнику страхове відшкодування в розмірі 58099,79 грн., що підтверджується платіжним доручетіням № 7023. Розрахунок страхового відшкодування зроблено на підставі висновку № 302/13 автоварознавчого дослідження (а.с.6-14). З висновку автотоварознавчої експертизи № 302/13 від 29.07.2013р. по факту заподіяння пошкоджень автомобілю «Шкода», державний номер [NUMBER] слідує, що на момент проведення дослідження збиток становить 58698,80 грн. (а.с.27-32). Відповідно до ремонтної калькуляції № 346, вартість ремонта автомобіля «Шкода», державний номер [NUMBER], складає 58698,80 грн. (а.с.33-34). Під час складання страхового акту № 4262 від 06.08.2013р. встановлено, що автомобіль «Шкода» та автомобіль «Опель» скоїли зіткнення, збиток становить 58099,79 грн. (а.с. 44). Згідно ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Постанова Пленуму Верховного суду України Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" за №6 від 27.03.1992 року із змінами та доповненнями роз'яснює, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі та майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі, особою, яка її заподіяла, за умови, що дії були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Відповідно до ст.ст. 1187, 1188 ЦК України шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до п. 3 ст. 20 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Згідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Судом встановлено, що завдана відповідачем майнова шкода носить безспірний характер, який породжує факт виникнення цивільно - правових обов'язків, виконання яких покладено на відповідача відповідно до вищенаведених норм чинного законодавства України, які мають загальнообов'язковий характер. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв, ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України). Даючи юридичну оцінку наданим доказам, беручи до уваги, що дорожньо-транспортна пригода 16 липня 2013 року відбулася з вини відповідача, позивачем було сплачено власнику автомобіля, який було пошкоджено, страхове відшкодування у сумі 58 099,79 грн., страхова компанія відповідача відшкодувала позивачу витрати відповідно до ліміту відповідальності за шкоду майну у розмірі 49 490,00 грн., витрати позивача у розмірі 8609,79 грн. залишилися невідшкодованими, тому суд прийшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення страхового відшкодування підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем та підтверджений документально судовий збір в розмірі 1378,00 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: approved