Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-17 00:00:00

26.02.2019 р. [PERSON] звернувся до Святошинського районного суду м.Києва зпозовом до [PERSON] про поділ в натурі об`єкта нерухомого майна, та просив суд з урахуванням уточнених позовних вимог постановити рішення, яким виділити в натурі та визнати за ним - позивачем право приватної власності на окреме домоволодіння, загальною площею 88,6 кв.м. та жит ловою площею 53,3 кв.м., виділити в окрему інвентарну одиницю позивачу [PERSON] ( реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , паспорт серія [NUMBER] виданий Ленінградським РУ ГУ МВС України в м.Києві 11 грудня 1999 року) нерухоме майно в [ADDRESS] , частину житлового будинку літера «А» з прибудовами : літера «А» з прибудовами «А-1», літера «а2», літера «а4» (створену в межах приміщень квартири № [ADDRESS]), загальною площею 88,6 кв.м. та житловою площею 53,3 кв.м. у складі таких приміщень : Основна частина житлового будинку літера «А» : складається з житлової кімнати літера 2-5 площею 11,8 м2 та житлової кімнати літера 2-9 площею 21,4 м2 ; прибудови під літерою «А-1» складається з приміщень : кухні під літерою 2-8 площею 4,6 м2, коридора під літерою 2-3 площею 6,8 м2, житлової кімнати під літерою 2-4 площею 20,1 м2 , ванної кімнати під літерою 2-6 площею 3,7 м2, вбиральні під літерою 2-7 площею 1, 5 м2 : прибудови під літерою «а2» складається з при міщень : котельні під літерою 2-2 площею 4,1 м2 та веранди під літерою 2-1 площею 10,6 м2 ; прибудови під літерою «а4» складається з приміщення : тамбура під літерою 2-10 площею 4,0 м2, а також господарські будівлі та надвірні споруди у складі : убиральня літера «Г» площею 1,3 м2, гараж літера «Ж» площею 24,6 м2, літня кухня над «Ж» площею 24,8 м2, погріб під літерою «Ж» площею 6,6 м2, гараж літера «З» площею 34,1 м2, гараж літера «И» площею 30,9 м2,котельня літера «К» площею 6,2 м2, сарай літера «Л» площею 18,7 м2, огорожі № 1 площею 12,0 м2, огорожі № 2 площею 42,7 м2, огорожі № 3 площею 72,7 м2, ворота № 4 площею 5,9 м2, доріжка № 5 (мощення плиткою ) площею 178,5 м2). В обгрунтування заявлених вимог вказуючи на те, що у відповідності до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12.12.1995 р. посвідченого державним нотаріусом Дванадцятої Київської нотаріальної контори Зубченко Л.С. згідно до заповіту свого покійного батька - [PERSON] , позивач є спадкоємцем 3/5 часток спадкового майна - житлового будинку з житловою площею 60,7 кв.м., який розташований на прилеглій земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , згідно державного акту Серія [NUMBER] від 09 серпня 2005 року 3/5 часток площею 0,0941 га, який був зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 05- 7-01533, наданий на підставі Рішення Київської міської ради від 18 листопада 2004 р. № 700-1/2110 в спільну часткову власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (безкоштовна приватизація), кадастровий номер [NUMBER] . Іншими сіввласниками по 1/5 частині кожному відповідно з заповітом спадкодавця буди сестри позивача [PERSON] та [PERSON] , в подальшому право власності відповідно до договору дарування перейшло від [PERSON] до [PERSON] , яка разом з [PERSON] згідно договору купівлі-продажу від 31.08.2005 р. відчужили дане нерухоме майно [PERSON] . Таким чином, як вбачається з правовстановлюючих документів будинок за адресою: [ADDRESS] , знаходиться в спільній частковій власності та даному будинку присвоєно реєстровий номер 17444 та відповідно до інвентаризаційної справи будинок складається з житлового будинку під літерою «А» що складається з наступних приміщень: тамбур площею 1,3 кв.м., веранди площею 7,8 кв.м., кухні площею 5,5 кв.м., житової кімнати площею 17,8 кв.м., житлової кімнати площею 9,7 кв.м., житлової кімнати площею 21,4 кв.м., житлової кімнати площею 11,8 кв.м., а також сараю під літерою «Б», гаража ід літерою «В», літньої кухні під літерою «Д», уборної ід літерою «Г», огорожі під №1-2. Також, як вказує позивач, ще його батько починаючи з 1977 р. розпочав будівництво до даного домоволодіння прибудов, також особисто ним - позивачем було здійснено будівництво прибудов під літеами «А-1», «а2», «а4». Відповідно до Договору від 13.02.1998 р., громадяни [PERSON] , [PERSON] , які на той час також були спадкоємцями по 1/5 частини відповідно до свідоцтв про право на спадщину, та позивач [PERSON] встановили конкретний порядок користування житловим будинком [ADDRESS] , згідно якого, позивачу в користування переходять: веранда 2-1/10,6 кв.м., котельня 2-2/4,1 кв.м., коридор 2-3/6,8 кв.м., 2-4/20,1 кв.м. - жила кімната, 2-5/11,8 кв.м. - жила кімната, 2-6/3,7 кв.м. - ванна, 2-7/1,5 кв.м. - вбиральня, 2-8/4,6 кв.м. - кухня, 2-9/21,4 кв.м. - жила кімната, 2-10/4,0 кв.м. - тамбур, крильцо біля тамбуру, гараж літерою «З» з оглядовою ямою, гараж літерою «Ж» з погребом, сарай літерою «Б» з прибудовою, вбиральня літерою «Г», спорудження 3\\5 частини. В подальшому 03.03.2014 р. між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу належного [PERSON] майна. Однак, виділу частки будинку в натурі між співвласниками не було, що позбавляє позивача можливості реєстації належного йому майна, вільного розпорядження своєю часткою. Враховуючи наведене та посилаючись на ст.15,16,328,364,392 ЦК України, та ст.ст. 19,26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав» просив заявлені позовні вимоги задовольнити. Відповідно до ухвали судді Святошинського районного суду м.Києва від 27 лютого 2019 р. відкрито провадження по справі. Згідно до ухвали Святошинського районного суду м.Києва від 16 квітня 2019 р. закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав, та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини справи викладені в позові. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав до суду заяву в якій вказував на повне визнання заявлених вимог та просив суд розглянути справу в його відсутності, що суд з урахуванням обставин справи та думки позивача вважає за можливе. Представник третьої особи Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської Ради в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заперечнь щодо заявлених вимог суду не подано, тому є можливим розгляд справи в відсутності вказаного представника. Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Як встановлено в судовому засіданні у відповідності до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12.12.1995 р. посвідченого державним нотаріусом Дванадцятої Київської нотаріальної контори Зубченко Л.С. згідно до заповіту свого покійного батька - [PERSON] , позивач є спадкоємцем 3/5 часток спадкового майна - житлового будинку з житловою площею 60,7 кв.м., який розташований на прилеглій земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , згідно державного акту Серія [NUMBER] від 09 серпня 2005 року 3/5 часток площею 0,0941 га, який був зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 05- 7-01533, наданий на підставі Рішення Київської міської ради від 18 листопада 2004 р. № 700-1/2110 в спільну часткову власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (безкоштовна приватизація), кадастровий номер [NUMBER] . Іншими сіввласниками по 1/5 частині кожному відповідно з заповітом спадкодавця буди сестри позивача [PERSON] та [PERSON] , в подальшому право власності відповідно до договору дарування перейшло від [PERSON] до [PERSON] , яка разом з [PERSON] згідно договору купівлі-продажу від 31.08.2005 р. відчужили дане нерухоме майно [PERSON] . Таким чином, як вбачається з правовстановлюючих документів будинок за адресою: [ADDRESS] , знаходиться в спільній частковій власності та даному будинку присвоєно реєстровий номер 17444 та відповідно до інвентаризаційної справи будинок складається з житлового будинку під літерою «А» що складається з наступних приміщень: тамбур площею 1,3 кв.м., веранди площею 7,8 кв.м., кухні площею 5,5 кв.м., житової кімнати площею 17,8 кв.м., житлової кімнати площею 9,7 кв.м., житлової кімнати площею 21,4 кв.м., житлової кімнати площею 11,8 кв.м., а також сараю під літерою «Б», гаража ід літерою «В», літньої кухні під літерою «Д», уборної ід літерою «Г», огорожі під №1-2. Також, як вказує позивач, ще його батько починаючи з 1977 р. розпочав будівництво до даного домоволодіння прибудов, також особисто ним - позивачем було здійснено будівництво прибудов під літеами «А-1», «а2», «а4». Відповідно до Договору від 13.02.1998 р., громадяни [PERSON] , [PERSON] , які на той час також були спадкоємцями по 1/5 частини відповідно до свідоцтв про право на спадщину, та позивач [PERSON] встановили конкретний порядок користування житловим будинком [ADDRESS] , згідно якого, позивачу в користування переходять: веранда 2-1/10,6 кв.м., котельня 2-2/4,1 кв.м., коридор 2-3/6,8 кв.м., 2-4/20,1 кв.м. - жила кімната, 2-5/11,8 кв.м. - жила кімната, 2-6/3,7 кв.м. - ванна, 2-7/1,5 кв.м. - вбиральня, 2-8/4,6 кв.м. - кухня, 2-9/21,4 кв.м. - жила кімната, 2-10/4,0 кв.м. - тамбур, крильцо біля тамбуру, гараж літерою «З» з оглядовою ямою, гараж літерою «Ж» з погребом, сарай літерою «Б» з прибудовою, вбиральня літерою «Г», спорудження 3\\5 частини. В подальшому 03.03.2014 р. між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу належного [PERSON] майна. Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.3 ч.4 ст.358ЦК України передбачено, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної грошової компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно дот їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов"язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності не це майно. Частиною 1 ст. 364 ЦК України встановлено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у постанові №7 від 04.10.1991 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Таким чином, як випливає з приписів вищенаведених ст.ст. 358 та 364 ЦК України, виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності не є правом, що самостійно реалізується особою, яка бажає виділу, а має здійснюватися на підставі укладеного між усіма співвласниками договору. У справі № 6-12цс13, а саме в постанові від 03.04.2013, Верховний Суд України дійшов наступних висновків щодо виділу частки із майна, що є у спільній частковій власності. Виходячи з аналізу змісту норм ст.ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Згідно з ч. 3 ст. 364 ЦК України у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Як вбачається з матеріалів справи, вказані умови в даному випадку витримані, а також враховуючи те, що відповідачем визнаються заявлені позовні вимоги в повному обсязі суд вважає доцільним позовні вимоги [PERSON] задовольнити. Враховуючи наведене та

Outcome: approved