Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-31 00:00:00

29 жовтня 2013 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до Дочірнього підприємства «Агрофірма «Шахтар» Орендного підприємства «Шахта ім.. А.Ф. Засядька» про визнання недійсним договору оренди землі. Свої вимоги обґрунтувавши тим, що 03.05.2000 року між нею та відповідачем було укладено договір оренди земельної частки (паю), розміром 5,5 умовних кадастрових гектарів. Договір було укладено до 03.05.2012 року. Державна реєстрація договору була здійснена в Черкаській селищній раді за № 240. Від моменту укладання договору до теперішнього часу позивач отримувала належну їй за договором оренду плату, і продовжувати дію вищезазначеного договору оренди земльної частки (паю) не збиралась. Однак відповідач повідомив її, що 01.01.2007 року між ними було укладено договір оренди землі, що знаходиться у громадянина строком не до 31.12.2012 року, а до 31.12.2018 року. Позивач стверджує, що вищезазначений договір оренди землі від 01.01.2007 року вона не укладала і не підписувала, а підпис у графі «Орендодавець» вчинено іншою особою. У зв'язку з чим, просить визнати недійсним договір оренди землі від 01.01.2007 року між нею та Дочірнім підприємством «Агрофірма «Шахтар» орендного підприємства «Шахта ім. О.Ф. Засядько» та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, витрати на правову допомогу. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, надала право представляти свої інтереси своєму представнику. Представник позивача [PERSON], що діє на підставі довіреності до судового засідання не з'явився, надав до суду заяву з проханням слухати справу без його участі, підтримав позовні вимоги та просив суд визнати недійсним договір орендної земельної ділянки, що знаходиться у громадянина та стягнути з відповідача судові витрати. Представник відповідача до судового засідання не з'явилася, про час та дату розгляду справи була належним чином повідомлена, причини неявки суду не повідомила. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні з достовірністю встановлено, що 03.05.2000 року між позивачем та відповідачем було укладено договір оренди земельної частки (паю), розміром 5,5 умовних кадастрових гектарів. (а.с.5-6) Договір було укладено до 03.05.2012 року. Державна реєстрація договору була здійснена в Черкаській селищній раді за № 240. Земельна ділянка належить позивачу на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 101230 від 10.01.2006 року. Від моменту укладання договору до моменту подачі позову до суду позивач отримувала належну їй за договором оренду плату, і продовжувати дію вищезазначеного договору оренди земельної частки (паю) не збиралась. З матеріалів справи вбачається, що 01.01.2007 року між позивачем та відповідачем було укладено договір оренди землі, що знаходиться у громадянина строком до 31.12.2018 року (а.с.10-12) та заведена реєстраційна справа про державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки між позивачем та відповідачем. Відповідно до вказаного договору було складено акт прийому - передачі земельної ділянки від 01.01.2007 року, яка належить позивачу на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 10.01.2006 року серії ЯГ №101230 (а.с.13). Однак на теперішній час позивач стверджує, що вона, як власник земельного паю, вищезазначений договір оренди землі від 01.01.2007 року не укладала і не підписувала, а підпис у графі «Орендодавець» вчинено іншою особою. Згідно ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Із змісту позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що підписаний між сторонами договір оренди земельної частки (паю) від 03.05.2000 року не був ані розірваний за їх спільною згодою, ані припинений в будь-який інший спосіб. Жодних пропозицій з боку відповідача, щодо укладання нового договору, або продовження старого на адресу позивача не надходило. Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно ч.3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ст.1 ЗУ «Про оренду землі» оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно із ст. 14 ЗУ «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Відповідно до ч.1 ст. 16 ЗУ «Про оренду землі» укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. При цьому підписи сторін є одним із обов"язкових реквізитів договору, які саме повинні засвідчувати вільне волевиявлення сторін на укладення договору на певних узгоджених між ними умовах. Відповідно до висновку експерта науково-дослідного експертно-криміналістичного центру № 05 від 25.02.2014 року « два підписи від імені [PERSON] в графі «орендодавець» договору оренди землі та в графі «земельну ділянку здав» акту прийому-передачі земельної ділянки(додатку) в реєстраційній справі про державну реєстрацію договорів оренди земельної ділянки між сторонами від 01.01.2007 року виконано не [PERSON], а іншою особою. Інших доказів, які б спростували вказані висновки спеціаліста відповідачем не було надано. Клопотань про призначення повторної почеркознавчої експертизи від представника відповідача не надходило. Крім того, у судовому засіданні з достовірністю було встановлено, що договір оренди земельної ділянки від 01.01.2007 року було підписано з боку орендаря - директором [PERSON], який діє на підставі довіреності № 19 від 7-02-07. Згідно ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Проаналізувавши вищенаведене, суд прийшов до висновку, що підписання договору з боку відповідача в особі [PERSON] на підставі довіреності, яка була видано пізніше, а саме 07.02.2007 року ніж було підписано договір, а саме 01.01.2007 року - є незаконним. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша зацікавлена особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. За таких обставин, аналізуючи вищенаведене, суд приходе до переконання, що відповідачем під час складання договору оренди землі від 01.01.2007 року були суттєво порушені норми процесуального права, зокрема норми ст. 203, 207 та 237 ЦК України, тобто в даному випадку відсутня згода Орендодавця на укладання спірного договору оренди землі. Крім того цей договір не відповідає вимогам Закону, щодо належної форми договору оренди землі, оскільки він не скріплений підписом Орендодавця земельної ділянки, а підпис з боку Орендаря - є незаконним. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 84 ЦПК України граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», від 20.12.2011року, передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах , в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40% встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Склавши кількість проведених судових засідань, та кількість окремих процесуальних дій поза межами судового засідання, суд приходить до переконання, що відшкодуванню підлягає компенсація за час прийняття участі в судових засіданнях, що з врахуванням мінімальної заробітної плати на 2013/2014 рік становить 1000,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved