Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-23 00:00:00

1) року [PERSON] звернулась з позовом до ТОВ «Атол» про видачу трудової книжки в звязку із звільненням, стягнення компенсації за невикористані відпустки, середнього заробітку за час затримки розрахунку, а також моральної шкоди в розмірі 2 000 грн. (а.с. 1,2). В ході розгляду справи позивач неодноразово доповнювала та уточнювала свої позовні вимоги, згідно останніх просила змінити формулювання причини звільнення із звільнення за прогули (гі.4.ч.1 ст.40 КЗУП) на звільнення за власним бажанням з 11.03.2009 року (ст.38 КЗУП), посилаючись на те, що її було позбавлено можливості працювати в звязку з прийняття на її посаду іншого працівника та вона вимушена була написати заяву про звільнення за власним бажанням з 02.03.2009 року. Вдруге вона звернулась з нотаріально посвідченою заявою про звільнення з 11.03.2009 року Проте, керівництво ТОВ «Атол» провело її звільнення з 20.03.2009 року за прогули, не врахувавши її заяв про звільнення. Крім того, позивач посилається на те, що вона фактично відпрацювала з 02.03. по 06.03.2009 року, передаючи свої справи іншому працівнику [PERSON]. Відповідач не здійснив нарахування заробітної плати за цей час, тому вона просить стягнути заборгованість по зарплаті за вказаний період. Позивач також вважає, що їй не була виплачена компенсація за невикористані відпустки. Посилаючись на те, що відповідач незаконно змінив умови праці, зменшивши зарплату позивача на 50%, позивач просила провести перерахунок оплати праці виходячи із зарплати за повний робочий день. Оскільки після звільнення з нею був несвоєчасно проведений розрахунок, трудова книжка також була видана із значним запізненням, вона просить стягнути середній заробіток за цей період. Неправомірними діями відповідача щодо незаконного звільнення, несвоєчасного розрахунку та затримки видачі трудової книжки при звільненні позивачу нанесена моральна шкода, яку вона оцінює в 2000 грн та просить стягнути (а.с. 172-173). За заявою [PERSON] провадження по справі в частині позовних вимог, а саме вимог щодо зарахування загального стажу роботи в ТОВ «Атол» того часу, який вона відпрацювала в ТОВ «ВВЮГ» та ТОВ «Ларга» (а.с. 150) ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 12.08.2009 року закрито (а.с.154). В іншій частині позивач підтримала свої позовні вимоги та просить їх задовольнити. Представник відповідача позовні вимоги не визнав в повному обсязі. Заперечуючи проти позову, представник відповідача зазначав, що [PERSON] не зверталась до директора ТОВ «Атол» про звільнення за власним бажанням та була відсутня на робочому місці з 02.03.2009 року, що підтверджується відповідними актами. В звязку з відсутністю підстав для звільнення за власним бажанням та тривалою відсутністю позивача на робочому місці без поважних причин, позивач була на законних підставах звільнена за прогули. Оскільки позивач не зявлялась на виклики до ТОВ «Атол» за отриманням трудової книжки, відповідач обгрунтовано пропонував їй написати заяву про згоду щодо відправлення трудової книжки поштою. Після отримання відповідної заяви від позивачки відповідач направив їй трудову книжку поштою. Зменшення заробітної плати позивачу, рівно як і іншим працівникам товариства, з листопада 2008 року була зменшена на 50% на підставі відповідної заяви працівника. Тому відповідач вважає, що підстави для здійснення перерахунку зарплати та інших виплат, виходячи із розміру за повний робочий день, відсутні. У товариства немає заборгованості по оплаті праці, остаточно розрахунок з нею був проведений з незначним запізненням - 07.04.2009 року шляхом перерахування коштів на картковий рахунок позивачки. Оскільки відповідачем не були порушені трудові права позивачки, відповідач вважає, що немає підстав для стягнення моральної шкоди (а.с.44-47, 114-115, 222-224). На підставі наведеного, представник позивача просив відмовити позивачці в повному обсязі. В ході розгляду справи за пропозицією суду вирішити питання мирним шляхом, відповідачем було запропонована мирова угода, відповідно до якої ТОВ «Атол» згодний змінити формулювання причин звільнення позивачки на звільнення за власним бажанням з відмовою її від інших позовних вимог. Позивач такі умови мирової угоди не прийняла. Вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. [PERSON] була прийнята на роботу на посаду заступника директора ТОВ «Атол» з окладом 1000 грн. з 01.01.2007 року, що підтверджується відповідним наказом .Те 02/01-01К від 02.01.2007 року (а.с. 117) та записом в трудовій книжці (а.с.165). Наказом директора ТОВ «Атол» № 19.03.09-01-к від 19.03.2009 року [PERSON] звільнена з посади заступника директора з 20.03.2009 року в звязку із прогулом на підставі гі.4 ст.40 КЗУП України.(а.с.52). Підставою для прийняття наказу вказані акти про відсутність на роботі без поважних причин від 03.03.2009, 04.03.2009 та 19.03.2009 про відсутність на роботі протягом 11 днів (а.с.48-51). Відповідач своєчасно повідомив позивачку про обставини звільнення (а.с.53-54). В судовому засіданні свідки [PERSON] - бухгалтер ТОВ «Атол», [PERSON] - економіст товариства та [PERSON] - інженер по охороні праці, які брали участь у складанні актів, пояснили, що з початку березня 2009 року не бачили [PERSON] на робочому місці. При цьому її робоче місце було незвичайно пустим: на ньому були відсутні особисті речі позивачки, які раніше були присутніми. За її столом ніхто з інших працівників не працював, оскільки в цьому не було потреби: в кабінеті є інший робочий стіл. Крім того, свідок [PERSON] пояснив, що коли вони виїжджали додому позивачки для того., щоб зясувати причини невиходу на роботу, то [PERSON] відмовилась надавати пояснення або будь-які документи, які б підтвердили поважність причин відсутності на роботі, а також відмовилась від ознайомлення з актами. 13.03.2009 року, ще до виїзду працівників товариства ТОВ «Атол» до дом> позивачки, відповідачем на адресу позивачки була відправлена телеграма з вимогою терміново зявитись на робоче місце для дачі пояснень щодо відсутності на роботі з 01.03.2009 року та в якій містилось попередження про звільнення. Позивач отримала цю телеграму 13.03.2009 року, що підтверджується наявністю її копії в додатках до первинної позовної заяви [PERSON] (а.с.18). Проте, позивачка не зявилась в ТОВ «Атол», та в судовому засідання не пояснила причину такої поведінки. В судовом\ засіданні позивач зазначала, що під тиском директора ТОВ «Атол» [PERSON]М, який 02.03.2009 року запропонував їй звільнитися за власним бажанням, вона в цей же день написала таку заяву. Проте, не віддала її особисто директору, оскільки не бажала з ним розмовляти. З 1) року до 06.03.2009 року вона працювала повний робочий день, фактично передаючи свої справи новому працівнику [PERSON]. Достовірно знаючи, що заява про її звільнення за власним бажанням з 02.03.2009 року не отримана директором ТОВ «Атол», позивач пояснила, що після 2) року вона більше не виходила на роботу. Пояснення [PERSON] про передачу справ, які вона вела, як заступник директора товариства, та була відповідальна за електрогосподарство та теплопостачання товариства (а.с. 131,184) - працівнику товариства [PERSON], спростовують фактом прийняття останньої на роботу більше ніж через місяць після звільнення [PERSON] та на іншу посаду - офіс-менеджера (а.с.216) Той факт, що [PERSON] не працювала в ТОВ «Атол» в березні 2009 року підтверджується платіжною відомістю за березень 2009 року, в якої відсутнє прізвище [PERSON] (а.с.122). Позивач не підтвердила будь-якими доказами факт написання заяви про звільнення за власним бажанням з 02.03.2009 року та узгодження цього питання з керівником товариства, а також факт перебування на робочому місці з 02.03.2009 року по 06.03.2009 року. Суд критично ставиться до пояснень позивача на наявність її обхідного листа (а.с.4), в якому 02.03.2009 року вона погоджувала ^ зоє звільнення з керівниками різних служб товариства, як підтвердження факту узгодження звільнення та перебування на робочому місці 02.03.2009 року, оскільки такі працівники, як [PERSON], [PERSON], Путренко, яки розписались в цьому обхідному листі, не працювали в ТОВ «Атол», що підтверджується розрахунковими відомостями про отримання заробітної плати з серпня 2007 року до "ерезня 2009 року (а.с.65-84) та їх посади не передбачені штатним розкладом (а.с.227). Крім того, з пояснень представника відповідача вбачається, що бланк обхідного листа, наданого позивачкою, має товарну позначку «Фокстрота», до якого ТОВ «Атол» не має відношення, та такий бланк не відповідає бланку обхідного листа ТОВ «Атол». Відповідно до ст.38 КЗПП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Даний строк обраховується з дати фактичного попередження роботодавця чи посадової особи, яка є уповноваженим представником роботодавця. Позивач не довела той факт, що вона зверталась з письмовою заявою до директора ТОВ «Атол» про звільнення за власним бажанням 02.03.2009 року або 11.03.2009 року, в якому б була зазначена дата звільнення. На підтвердження цієї думки свідчать зміна позовних вимог, в якій позивач спочатку просить вважати її звільненою за власним бажанням з 07.03.2009 року (а.с.41), потім - з 11.03.2009 року (а.с.172). Нотаріально посвідчена заява [PERSON] від 11.03.2009 року (а.с.13), яку вона відправила до товариства поштою, не містить вимог щодо звільнення та зазначення дати звільнення. В заяві лише викладене прохання щодо виплати компенсації за невикористані відпустки в звязку із звільненням. Крім того, позивач не узгодила своє звільнення з безпосереднім керівником та роботодавцем - директором ТОВ «Атол» [PERSON] Доводи позивача, що керівник товариства примусив її написати заяву про звільнення не знайшов свого підтвердження в ході судового розгляду. Враховуючи викладені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивач свідомо допустила прогули без поважних причин з 02.03.2009 року до 19.03.2009 року, відмовившись від надання будь-яких пояснень, та не надала докази, які б пояснювали поважність причин відсутності на роботі тривалий час. З огляду на наведене, звільнення позивача за прогули відповідно до п.4 ст.40 КЗУП проведено законно, підстав для зміни формулювання причин звільнення за власним бажанням на підставі ст.38 КЗУП не вбачається. Оскільки позивачем не доведені обставини перебування на робочому місці з 02.03. по 1) року, за обставин, викладених вище, підстав для нарахування заробітної плати позивачу за цей період не вбачається Також не знайшли свого підтвердження обставини незаконного зменшення - на 50% заробітної плати позивачу, яке відбулося в листопаді 2008 року. З наданих представником відповідача документів вбачається, що наказом директора ТОВ «Атол» № 01/11-02К від 11.11.2008 року [PERSON], заступнику директора, встановлений неповний робочий день (4 години) з оплатою праці 50% від посадового окладу с 01.11.2008 року на підставі заяви працівника (а.с.118). Матеріали справи містять також копію заяви [PERSON], в якій вона просить встановити 4-годиний робочий день з оплатою праці 50 % від посадового окладу. В судовому засіданні позивач підтвердила справжність цієї заяви. Таким чином, позивачу достовірно були відомі обставини та підстави для зменшення заробітної плати. Зазначені дії товариства в повній мірі узгоджуються зі ст.56 КЗУП. Суд критично ставиться до пояснень позивачки про те, що її змусили написати таку заяву, оскільки з дати видачі цього наказу та в період роботи в товаристві позивач не зверталась із скаргами або відповідним позовом до суду. Позивачем не надано доказів, що після встановлення їй неповного робочого дня, вона працювала повний робочий день. На підставі викладеного, суд вважає недоведеними позовні вимоги про перерахування заробітної плати з 01.11.2008 року до дня звільнення, виходячи з роботи за повний робочий день. Викладені обставини виключають можливість перерахування позивачу компенсації за невикористані відпустки. ТОВ «Атол» при звільненні позивачки провів з нею повний остаточний розрахунок, зокрема нарахував та сплатив компенсацію за невикористану відпустку. Будь-якої заборгованості перед позивачем у ТОВ «Атол» немає. На користь цього висновку свідчать результати перевірки Територіальної державної інспекції праці в Одеській області (надалі - ТДІП), у висновках якої зазначено, що всі належні виплати позивачу при звільнені були виплачені. Нарахування компенсації за невикористану відпустку проводилось з урахуванням вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року з наступними змінами та доповненнями щодо обчислення середньої заробітної плати (а.с.123-124). Не підлягають задоволенню вимоги щодо порушення відповідачем строків видачі трудової книжки та в звязку з цим виплати середнього заробітку за час затримки. В судовому засіданні встановлено, що на день звільнення позивач була відсутня на робочому місці, тому відповідно до п.4.2 інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Мінпраці України, Мінюсту України та Міністерством соціального захисту населення № 58 від 29.07.1993 року з наступними змінами (надалі - Інструкція) відповідач 21.03.2009 року направив їй поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки, яке позивач отримала, що підтверджується копією поштового повідомлення (а.с.53,54). Вдруге таке повідомлення було направлено позивачці 31.03.2009 року (а.с.55-56). Після отримання позовної заяви, відповідач в третій раз звернувся до позивача з проханням отримати трудову книжку або надати письмову згоду на доставку трудової книжки поштою (а.с.135). Лише після того, як від позивачки надійшла згода на відправку їй трудової книжки поштою (а.с.138), 16.06.2009 року трудова книжка [PERSON] LB. була їй відправлена поштою (а.с.134), яку вона отримала 20.06.2009 року, про що в ході судового засідання повідомила суд. В судовому засіданні позивач пояснила, що побоювалась за своє життя та можливе отримання шкоди здоровю з боку працівників ТОВ «Атол», тому не приходила за отриманням трудової книжки.. В ході розгляду справи позивач не змогла конкретизувати в чому саме полягала можливість отримання шкоди здоровю та з боку яких працівників товариства вона побоювалась погроз. Враховуючи наведене, а також той факт, що з цього приводу вона не скаржилась до будь-яких установ, в т.ч. до правоохоронних органів, суд вважає, що вони є надуманими. На підставі викладеного, суд вважає, що відповідачем не був порушений порядок видачі трудової книжки позивачці, який передбачений розділом 4 Інструкції, підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки не вбачається. Проте, в ході перевірки ТД1П встановлено, що перерахування належних сум позивачу на картковий рахунок було здійснено 07.04.2009 року, тобто з порушенням строків, передбачених ст. 116 КЗУП. Зазначені обставини підтвердив представник відповідача. Ст.117 КЗУП передбачає відповідальність роботодавця за затримку проведення розрахунку при звільненні шляхом виплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тобто з 20.02.2009 року по 1) року. Виходячи з середнього заробітку позивача за два останніх місяці(635,91 грн.) (а.с.85), та терміну затримки проведення розрахунку (18 днів), з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 381 грн.55 коп. Заявляючи позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди, позивач зазначала, що вони вчинені незаконним звільненням її з посади та позбавлення способу існевання (а.с. 173). Оскільки суд зазначені вимоги вважає недоведеними та необгрунтованими та відмовляє в їх задоволенні, не підлягають також задоволенню вимоги щодо стягнення моральної шкоди.

Outcome: approved