Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-19 00:00:00

12.05.2020 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Свої вимоги мотивує тим, що вона проживала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі [PERSON] , який 14.04.2011 року між ними розірвано в судовому порядку. У шлюбі у них [INFO] народився син [PERSON] . Після розірвання шлюбу їхній син залишився проживати разом з нею та знаходився на її утриманні. Зазначає, що за погодженням відповідача їхній син [PERSON] , 13.08.2018 року поступив на навчання у Чортківський коледж економіки та підприємництва на контрактній основі. Відповідач свою обіцянку про надання матеріальної допомоги синові, якій навчається не виконує, жодних коштів останньому не надає. Весь тягар матеріального утримання сина, пов`язаного з його навчанням та проживанням, покладений на неї. Також вказала, що в неї на утриманні є ще одна неповнолітня дитина, яка хворіє і їй потрібний постійний догляд. Воне не працює, а тому не взмозі самостійно утримувати сина, який навчається. Відповідач [PERSON] є фізично здоровою, працездатною людиною, працює по тимчасових заробітках та отримує дохід, а тому, на її думку, має змогу допомагати повнолітньому синові, який навчається. Просить суд, ухвалити рішення, яким стягувати з [PERSON] , [INFO] , на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 4000 грн. щомісячно на час його навчання, починаючи з 13.08.2018 року і до закінчення ним навчання до липня 2023 року, але не більше, як досягнення дитиною віку 23 років. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник, адвокат Гордій В.Г. позов підтримали повністю, з підстав наведених в позовній заяві, який просили задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, про час і місце слухання справи повідомлений належним чином рекомендованою кореспонденцією. Однак, усі поштові листи повернулися до суду без вручення з відміткою,«відмовився від отримання». Положеннями ч.9 ст.130 ЦПК України встановлено, що у разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. Таким чином, суд прийшов до висновку, що відповідач по справі повідомлений належним чином про час та місце розгляду даної справи. Будь-яких заяв, заперечень, відзиву щодо спростування доводів, викладених в позовній заяві, до суду наданих ним не було. Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи. Верховний Суд також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Тому зі згоди сторони позивача суд ухвалює рішення в порядку заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст.80, 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог та з`ясувавши фактичні обставини справи, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі проживали в зареєстрованому шлюбі, який 14.04.2011 року між ними розірвано в судовому порядку, що стверджується копією рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області (а.с.13). У шлюбі в сторін по справі [INFO] народився син [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про його народження (а.с.5). Син сторін по справі [PERSON] проживає разом з позивачем [PERSON] , що стверджується актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, складеного депутатом Делятинської селищної ради ОТГ Надвірнянського району Івано-Франківської області ( а.с 17). Як ствердила в судовому засіданні позивач [PERSON] відповідач матеріальної допомоги повнолітньому синові у зв`язку з навчанням не надає та не цікавиться його потребами. Судом також перевірено, що на даний час син [PERSON] є студентом третього курсу денного відділення платної форми навчання на здобуття ступеня бакалавра за спеціальністю «Публічне управління та адміністрування» Івано-Франківського навчально-наукового інституту менеджменту Західноукраїнського національного університету терміном навчання 3 роки 10 місяців із завершенням навчання згідно з навчальним планом 30.06.2022 року. На даний час у позивача [PERSON] знаходиться на утримання ще одна дитина - син [PERSON] , [INFO] , який хворіє і потребує постійного догляду, що стверджується медичною довідкою № 42, виданою 05.04.2015 року Яремчанською центральною міською лікарнею. ( а.с.18). Позивач [PERSON] не працює, про що свідчить довідка №389 видана 11.03.2020 року Делятинською селищною радою ОТГ Надвірнянського району Івано-Франківської області ( а.с.16). Судом встановлено, що позивач [PERSON] не взмозі належним чином надавати матеріальну допомогу дитині, яка навчається. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного Кодексу України (статті 198 - 201). Згідно із ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. У п.20 постанови Пленуму від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Верховний Суд України роз`яснив, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, суд звертає увагу на те, що відповідно до норм СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання та зобов`язані утримувати повнолітніх дітей до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Дитина має отримати освіту, направлену на її загальний культурний розвиток і завдячуючи якій дитина могла б, виходячи із рівності можливостей, розвивати свої здібності і особисте судження, а також усвідомлення моральної і соціальної відповідальності та стати корисним членом суспільства. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кого покладена відповідальність за її освіту та навчання; така відповідальність у першу чергу покладена на її батьків. Відповідно до ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, передбачених ст.182 СК України. А тому, оцінюючи всі наявні докази, долучені сторонами до матеріалів справи, матеріальний стан дитини та платника аліментів, а також вік та стан здоров`я останнього, суд вважає, що відповідач взмозі надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , однак в меншому розмірі, ніж просить позивач [PERSON] , а саме: в сумі 2000 грн. щомісячно, на час його навчання, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до закінчення ним навчання до 30.06.2022 року , але не більше як до досягнення дитиною віку 23 років. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду підлягає негайному виконанню по справам про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов"язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. За таких обставин позивач у справі про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору, що є підставою для стягнення із відповідача в порядку ст.141 ЦПК України - 840 грн. 80 коп судового збору в дохід держави. На підставі ст.ст.182, 199, 200 СК України,

Outcome: approved