Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно. В своєму позові позивачка зазначає, 05 березня 2012 року вона та [PERSON] домовились про купівлю-продаж належного останньому нерухомого майна, а саме: житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями, що знаходиться по [ADDRESS]. На основі цієї домовленості позивачка купила у відповідача вказану нерухомість за 20000 гривень, про що цього ж дня вони уклали письмовий договір. Зобов`язання по цьому договору позивачкою було виконано в повному обсязі: здійснила з продавцем розрахунок за купівлю вказаного майна в повному обсязі. Влітку 2015 року, [PERSON] почала займатися оформленням земельної ділянки біля будинку, але їй пояснили, що вона не є власником будинку, бо договір купівлі-продажу нерухомого майна, який не посвідчено нотаріально, не є правовстановлюючим документом на нерухомість. При зверненні у відповідні органи для реєстрації права власності на будинок позивачка дізналася, що дійсно вказаний договір купівлі-продажу, не оформлений нотаріально, не являється документом, який засвідчує право власності на нерухомість. Однак, нотаріально посвідчити даний договір в нотаріальній конторі, не має можливості, так як [PERSON] ухиляється від посвідчення договору, мотивуючи тим, що всі свої зобов'язання щодо продажу будинку виконав. Перепоною для оформлення договору купівлі-продажу є ще й те, що втрачено свідоцтво про право власності на будинок, а також право власності [PERSON] не зареєстроване в передбаченому законодавством порядку. Позивач до початку судового засідання звернулася із письмовою заявою, в якій підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила справу слухати без її участі. Відповідач до початку судового засідання звернулася із письмовою заявою, в якій визнав позовні вимоги в повному об'ємі та просив справу слухати без його участі. Дослідивши надані докази, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. 05 березня 2012 року між сторонами було укладено в простій письмовій формі договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями, що знаходиться по [ADDRESS]. Зобов'язання по договору позивачем було виконано в повному обсязі: вона повністю здійснила розрахунок за купівлю вказаного майна. При зверненні в органи для реєстрації права власності на придбане майно позивачу було відмовлено у державній реєстрації, оскільки договір купівлі-продажу не оформлений нотаріально. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно ч. 3 ст. 334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України 06.11.2009 № 9 „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" у зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 218 ЦК України якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. За такого, а також враховуючи той факт, що попереднім власником втрачено оригінали правовстановлюючих документів на будинок, що в свою чергу призводить до неможливості нотаріального посвідчення договору, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими що підлягаю задоволенню. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України залишити за позивачем.

Outcome: approved