Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-23 00:00:00

07.03.2019 р. представник позивачів звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначив, що [PERSON] є власником 2/3 частин квартири [ADDRESS] , а [PERSON] власником 1/3 частини згаданої квартири. В даний час в квартирі зареєстрований, але не проживає, відповідач по справі - рідний син позивачів [PERSON] На початку вересня 2017 р. [PERSON] виїхав з квартири, забрав всі належні йому речі та став мешкати в іншому місці, яке позивачам не відомо. Наявність реєстрації відповідача у житлі позбавляє позивачів, як власників, можливості здійснювати право користування та розпорядження ним у повному обсязі. Крім того, вони вимушені нести витрати щодо оплати комунальних послуг з розрахунку на зареєстрованого у житловому приміщенні відповідача. За позовом, посилаючись на ст.ст.3, 15, 317, 405 ЦК України, представник позивачів просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Ухвалою судді від 14.03.2019 р. відкрито провадження та справа призначена до судового розгляду на 24.04.2019 р. 24.04.2019 р. розгляд справи було відкладено на 24.05.2019 р. на підставі ч.4 ст.223 ЦПК України для повторного виклику відповідача. Представник позивачів подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі та за відсутності позивачів, позов підтримує, просить задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Розгляд справи за відсутності учасника справи узгоджується з положеннями ч.3 ст.211 ЦПК України. Відповідач до суду повторно не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов не подавав. Суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає положенням ч.4 ст..223 та ч.1 ст.280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, приймаючи до уваги позицію представника позивачів, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності, виданого АТ «Мотор Січ» 18.12.1996 р. за р.№ 2615, [PERSON] та [PERSON] належить по 1/3 частині квартири [ADDRESS] , ще 1/3 частина згаданої квартири належить [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого 27.01.2017 р. приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Остренко А.В. за р.№ 68 (а.с.10, 11). Право власності позивачів зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с.13-15). У згаданому житловому будинку зареєстрована відповідач по справі - син позивачів [PERSON] (а.с.12, 24). [PERSON] за місцем реєстрації не мешкає з 2017 р., що, окрім тверджень позивачів, підтверджено актом встановлення факту проживання (а.с.16). Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування або розпорядження своїм майном. Ст..383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім"ї, інших осіб. Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися о суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку. Оцінивши наведені обставини справи у відповідності з вимогами ст.12 ЦПК України, суд дійшов висновку про задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved