Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

[PERSON] 27.02.2014 р. звернувся до суду з позовом до ДП «Селидіввугілля», про відшкодування моральної шкоди, в якому зазначив, що з 2005 року працює помічником начальника ділянки по добичі вугілля на Шахті «Україна». 16.12.2011 року о 20 годині 05 хвилин, під час виконання ним трудових обов»язків з ним трапився нещасний випадок. За результатами розслідування 26.12.2011 року підприємством було складено акт про нещасний випадок на виробництві за формою Н-1, який стався з ним 16.12.2011 року. Внаслідок завданих травм, він був змушений тривалий час проходити курс лікування. Після проходження курсу лікування рішенням МСЕК від 11.04.2012 року йому вперше було встановлено 25% втрати професійної працездатності. В подальшому втрата працездатності була визначена йому висновком МСЕК як безстрокова. Просить суд стягнути з відповідача у рахунок відшкодування моральної шкоди на його користь 7500 грн. Позивач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з,явився, надав суду заяву з проханням задовольнити позов та розглядати справу без його участі Представник відповідача - ДП «Селидіввугілля» Сорока С.С. у судовому засіданні заперечував проти позову, надав суду письмові заперечення, в яких зазначив, що вважає позивачем не надано до суду доказів, які свідчили про наявність вини відповідача у нещасному випадку, який стався 16.12.2011 р. Згідно розділів 7 і 10 акту про нещасний випадок від 26.12.2011 р. № 16, та розділів 4 і 6 акту розслідування нещасного випадку від 26.12.2011 р., з висновками яких погодився позивач, визначено, що єдиною причиною нещасного випадку на виробництві є невиконання позивачем посадових обов»язків, а саме недотримання заходів особистої безпеки, порушення ст.14 Закону України «Про охорону праці», п. 5.1 «Посадової інструкції начальника дільниці №3». Просить відмовити у задоволенні позову повністю з підстав недоведеності вини відповідача. Представник третьої особи - відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Селидове Донецької області Шашков В.В. у судовому засіданні заперечував проти позову. Надав суду письмові заперечення, в яких зазначив, що позивачем не надано докази його моральних переживань у зв,язку з ушкодженням здоров,я. Довідка МСЕК та акт про нещасний випадок, пов»язаний з виробництвом, є документами, що підтверджують тільки факт виробничої травми та встановлення в зв»язку з цим стійкої втрати професійної працездатності, і ніяким чином не можуть бути доказами заподіяння моральної шкоди позивачеві. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] повністю. Заслухавши пояснення представників відповідача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно трудової книжки БТ-І №7195093 [PERSON] з 03.03.2005 року працює помічником начальника ділянки по добичі вугілля на Шахті «Україна». На підставі акту про нещасний випадок, пов»язаний з виробництвом № 16 за формою Н1 та акту розслідування нещасного випадку затверджених директором ВП шахта «Україна» 26.12.2011 р. за формою Н5, нещасний випадок з [PERSON] стався 16.12.2011 року о 20 годині 05 хвилин на ВП шахта «Україна», причиною нещасного випадку на виробництві є - невиконання [PERSON] посадових обов»язків - не дотримання заходів особистої небезпеки - порушення ст.14 Закону України «Про охорону праці», п. 5.1 «Посадової інструкції начальника дільниці №3». Відповідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги серія 10ААА №041738 від 11.04.2012 р., виданої МСЕК м. Красноармійськ, [PERSON] встановлено вперше 11.04.2012 р., ступінь втрати професійної працездатності 25% з 11.04.2012 по 01.05.2013 року. При вирішенні питання про право [PERSON] на відшкодування моральної шкоди, суд враховує вимоги статей 21, 28, 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» в їх сукупності, якими передбачено, що право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати компенсації за моральну шкоду, виникає в особи з дня встановлення їй стійкої втрати працездатності вперше висновком медико-соціальної експертної комісії. Згідно зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Пленум Верховного Суду України в постанові від 31 березня 1995 року „Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди" зазначив, що під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних та фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я. Суд не бере до уваги посилання представника відповідача на те, що нещасний випадок стався з [PERSON] з вини позивача через недотримання заходів особистої безпеки, порушення ст.14 Закону України «Про охорону праці», п. 5.1 «Посадової інструкції начальника дільниці №3», оскільки це не може бути підставою для відмови у позові. Суд знаходить неспроможними доводи представника відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Селидове Донецької області про те, що довідка МСЕК та акт за формою Н1 не є доказом підтвердження заподіяння позивачеві моральної шкоди, оскільки саме втратою професійної працездатності, позивачу заподіяно моральні страждання. При встановлених судом обставинах, оцінюючи надані в силу ст. 60 ЦПК України докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що нещасний випадок, що відбувся з позивачем 16.12.2011 року, заподіює йому моральні страждання, тому що через нього він змушений зараз докладати додаткових зусиль для утримання себе, одержання повноцінного і своєчасного лікування. Втрата працездатності привела до порушення звичайного ритму життя, через відсутність можливості реалізації своїх потреб і здібностей у повному обсязі. Внаслідок травми на виробництві він зіткнувся з труднощами побутового плану. До теперішнього часу він відчуває негативні наслідки виробничої травми, такі як біль у руці. Зазначені обставини приводять суд до переконання, що моральна шкода позивачу дійсно заподіяна. З урахуванням конституційної значимості здоров'я, як невідчужуваного і нерушимого блага, що належить людині від народження й охороняється державою, суд вважає що заявлена позивачем вимога обґрунтована і підлягає задоволенню. Викладене є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди відповідачем. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує стан здоров'я позивача, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, а також інші обставини, а саме - те, що причиною нещасного випадку, що стався з [PERSON] є не дотримання ним заходів особистої небезпеки. Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що розмір моральної шкоди у сумі 5000 гривень, який повинен бути стягнуто з відповідача на користь [PERSON] є достатнім для відшкодування завданої позивачеві моральної шкоди, спричиненої йому стійкою втратою працездатності у розмірі 25 відсотків внаслідок професійного захворювання. У задоволенні решти позовних вимог позивача необхідно відмовити у зв,язку з їх необґрунтованістю. На підставі п. 2 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров,я. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. У зв,язку з вищевикладеним, суд вважає необхідним судові витрати покласти на відповідача.

Outcome: partial