Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 21.02.1986 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. У 1989 році її чоловік [PERSON] працюючи на механічному заводі у м. Ужгороді вступив до ЖСК (житлово-будівельного кооперативу) і їх разом з дітьми було включено до списку кандидатів в члени ЖБК з будівництва 9 ти поверхового, 72 квартирного будинку, всі вони сім`я з чотирьох чоловік значаться у списку під номером 23. Згідно жеребкування їхня сім`я отримала квартиру [ADDRESS] . Згідно платіжного доручення № 729 від 28.03.1989 року ними було внесено суму (вступительний взнос согласно списка) 49664,98 крб. З 1991 року вони з сім`єю проживали у їхній спільній квартирі [ADDRESS] , проводили ремонти. У 1996 році ними було виплачено всю суму вартості квартири , що становила 13032,28 крб. Таким чином вказана кооперативна квартира придбана ними спільно під час шлюбу. 14.12.2001 року між нею та відповідачем розірвано шлюб. З того часу спільне господарство ними не ведеться та відповідач [PERSON] у їхній спільній квартирі не проживає. А тому просить суд квартиру [ADDRESS] , набуту під час шлюбу [PERSON] та [PERSON] , визнати спільною сумісною власністю. В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримала та просила суд позов задовольнити. Додала , що позивачка проживала та продовжує проживати у спірній квартирі. Також представник позивачки надала суду довідки з Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об"єкта нерухомого майна №131347117 від 18.07.2018 та №236797476 від 14.12.2020 . Відповідач в судове засідання не з"явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі, а тому суд уважає, що у відповідності до ч.1\~ст. 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних у ній доказів та постановити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд приходить до наступного. Відповідно до норми ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 5 ЦПК України\~встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. За загальним правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до Постанови Верховного Суду від 27.03.2019 року у справі N 331/8757/14-ц (провадження N 61-48599св18) належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). У підтвердження перебування у шлюбі з відповідачем позивачем надано Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00020869672 від 29.08.2018 року, наданий на запит [PERSON] , у якому наявні відомості щодо наявності у Реєстрі актового запису про шлюб за № 98 від 21.02.1986 року між чоловіком [PERSON] та [PERSON] , яка після державної реєстрації шлюбу отримала прізвище [PERSON] . Також у вказаному Витягу наявні відомості про розірвання шлюбу за актовим записом № 389 від 14.12.2001 року. У наданій позивачем копії її паспорта наявні відмітки про реєстрацію 21.02.1986 року шлюбу з [PERSON] , 1967 р.н., та про розірвання шлюбу 14.12.2001 року. Також у підтвердження заявлених вимог позивачем долучено довідку ЖБК «Мрія» від 21.03.2018 року № 95, видану про те, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , де також зареєстровані [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . У вказаній довідці зазначено, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] включені до списку кандидатів в члени ЖБК по будівництву 9-ти поверхового 72-ти квартирного житлового будинку П 23-24 ( [ADDRESS] ) від Ужгородського механічного заводу, затвердженого рішенням виконкому Ужгородської міської ради № 45 від 28.02.1989 року. Згідно жеребкування дана сім`я отримала квартиру за [ADDRESS] . Загальна вартість кооперативної квартири в сумі 13032,28 крб. виплачена повністю. Як вбачається зі списку кандидатів в члени ЖБК по будівництву 9-ти поверхового 72-ти квартирного житлового будинку П 23-24 ( [ADDRESS] ), затвердженого рішенням виконкому № 45 від 28.02.1989 року, пунктом 23 вказаного списку до членів кооперативу включено [PERSON] з членами сім`ї [PERSON] дружина, [PERSON] - донька, Подаваленко донька. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про кооператив», кооператив - юридична особа, утворена фізичними та/або юридичними особами, які добровільно об`єдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування. В кооперативі право власності на житлоплощу після виплати паю набуває тільки член кооперативу. Якщо пай виплачувався в шлюбі, квартира є спільною сумісною власністю подружжя. При поділі майна подружжя (або чоловік), який перебував у шлюбі і брав участь у виплаті пайового внеску, може отримати свою частку в праві на квартиру або за спільною згодою, або через суд. Права дітей в даному випадку захищені тільки на проживання в цій квартирі. Під час дії ЗУ «Про власність» право власності члена житлового кооперативу на квартиру виникало з моменту виплати паю і не вимагало реєстрації. Однак, навіть у випадку, якщо пай був виплачений тоді, коли реєстрація прав на нерухомість не була обов`язковою, без державної реєстрації власник не зможе розпорядитися своїм житлом. Таким чином на підставі наданих документів, судом встановлено, що [PERSON] перебуваючи у шлюбі з [PERSON] 28.02.1989 року став членом ЖБК по будівництву 9-ти поверхового 72-ти квартирного житлового будинку П 23-24 ( [ADDRESS] ) від Ужгородського механічного заводу. Також, як встановлено згідно наданих суду представником позивача довідок з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №131347117 від 18.07.2018 та №236797476 від 14.12.2020 , на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 01.12.2006 року, виданого виконавчим комітетом Ужгородської міської ради на квартиру за адресою: [ADDRESS] , 05.12.2006 року право приватної власності на зазначену квартиру зареєстровано за [PERSON] . Позивач стверджує, що виплата паю за квартиру, що становив 13032,28 крб. відбулася у 1996 році. Однак, доказів виплати паю у 1996 році, тобто під час перебування у шлюбі, позивачем не надано. Надана позивачем довідка ЖБК «Мрія» від 21.03.2018 року № 95 засвідчує лише факт того, що загальна вартість кооперативної квартири в сумі 13032,28 крб. виплачена повністю. При цьому суд враховує, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 14.12.2001 року, а право приватної власності на квартиру за адресою: зареєстровано за [PERSON] у 05.12.2006 року, через шість років після розірвання шлюбу. Разм із тим, згідно з досліджених у судовому засіданні довідок з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №131347117 від 18.07.2018 та №236797476 від 14.12.2020 , убачається , що відповідно до договору купівлі-продажу від 12.09.2014 року , право приватної власності на зазначене в позові житло, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] . Суд звертає увагу , що позивач у позові і представник позивача у підготовчому судовому засіданні не повідомляли про ту обставину , що на час звернення з позовом до суду власником спірної квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , з 12.09.2014 року є [PERSON] . Дана обставина стала відома суду лише на стадії судового розгляду. Згідно\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1\~статті 81 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи із правил доказування в цивільному процесі чітко не виділяються „стандарти доказування", що більш характерним є для англосаксонської правової системи, проте суд знаходить, що він є наближеним до стандарту „балансу ймовірностей" (balance of probabilities), при якому тягар доведення факту вважається виконаним, якщо на підставі поданих доказів можна зробити висновок, що факт швидше мав місце, ніж не мав, що відповідає характеру даних правовідносин. Однак, оцінюючи надані докази і співставляючи їх з фактами, які доводить позивач, суд уважає, що нею не виконаний свій обов`язок по доведенню позовних вимог і на підставі наданих доказів неможливо зробити висновок, що факти, на які посилається позивач мали місце. А тому розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає.

Outcome: dismissed