Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-18 00:00:00

20 серпня 2014 року прокурор Білопільського району звернувся до суду із позовом в інтересах Держави в особі Департаменту фінансів Сумської обласної державної адміністрації Сумської області до [PERSON] про стягнення коштів в сумі 1 423 грн. 12 коп., які були витрачені на лікування потерпілого. Свої вимоги прокурор мотивував тим, що ухвалою Білопільського районного суду від 29 травня 2014 року [PERSON] було звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 286 КК України, у зв'язку з примиренням із потерпілим, а провадження у справі закрито. Однак, при винесенні ухвали не було вирішено питання про відшкодування коштів в сумі 1 423 грн. 12 коп., витрачених на стаціонарне лікування потерпілого [PERSON] у Комунальному закладі «Сумська обласна клінічна лікарня». Посилаючись на викладені обставини, прокурор просив стягнути вказану суму із [PERSON] на користь Департаменту фінансів Сумської обласної державної адміністрації Сумської області. У судовому засіданні прокурор Глущенко Г. О. позов підтримала у повному обсязі, просила його задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Представник Департаменту фінансів Сумської обласної державної адміністрації Сумської області у судове засідання не з'явився. Начальник Департаменту листом повідомив, що позов прокурора підтримує, просив розглянути справу без участі їх представника. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився. Згідно поштового повідомлення, поштове відправлення не було вручено відповідачу у зв'язку із закінченням строку зберігання. На підставі абз. 5 ч. 5 ст. 74 ЦПК України суд вважає, що він належним чином сповіщений про час, день і місце розгляду справи. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, а також те, що прокурор проти заочного вирішення справи не заперечує, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Заслухавши прокурора, повно, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали цивільної справи і матеріали кримінального провадження №573/839/14-к по обвинуваченню [PERSON] за ч. 1 ст. 286 КК України та оцінивши їх в сукупності, суд приходить до наступних висновків. Згідно ч. 7 ст. 128 КПК України особа, яка не пред'явила цивільний позов у кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства. За приписами ч. 4 ст. 128 КПК України цивільний позов в інтересах держави пред'являється прокурором. Цивільний позов може бути поданий прокурором у випадках, встановлених законом, також в інтересах громадян, які через фізичний чи матеріальний стан, неповноліття, похилий вік, недієздатність або обмежену дієздатність неспроможні самостійно захистити свої права. Відповідно до ч. 2 ст. 1191 ЦК України держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, юридичні особи мають право зворотної вимоги до фізичної особи, винної у вчиненні злочину, у розмірі коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від цього злочину. Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилось закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. У відповідності до п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року «Про порядок обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання» із змінами та доповненнями сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми витрати за місяць (в якому проводилося лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання. Крім цього, пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду № 11 від 17 липня 1995 року „Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат" зі змінами визначено, що відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину можливе лише тоді, коли є причинний зв'язок між злочинними діями чи бездіяльністю винної особи та перебуванням потерпілого на такому лікуванні. Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що ухвалою Білопільського районного суду від 29 травня 2014 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за вчинений ним злочин, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України, у зв'язку із примиренням із потерпілим. Кримінальне провадження відносно [PERSON] за ч. 1 ст. 286 КК України, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 06 листопада 2013 року за №12013200130000897, закрите. Зі змісту ухвали вбачається, що 05 листопада 2013 року близько 13 години 30 хвилин [PERSON], перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, керував автомобілем ВАЗ-21213, реєстраційний номер [NUMBER], та зі швидкістю близько 90 км/год рухався по автодорозі Суми - Конотоп - Батурин в напрямку м. Конотоп. В районі с. Тучне Білопільського району при здійсненні маневру - виїзд на зустрічну смугу [PERSON], керуючи автомобілем, проявив неуважність під час керування транспортним засобом, не прийняв правильних управлінських дій, не переконавшись, що здійснення маневру буде безпечним і не створить перешкод іншим учасникам руху, почав маневр, скерувавши автомобіль ліворуч, виїхавши передньою частиною автомобіля на зустрічну смугу, по якій в цей час у напрямку м. Суми зі швидкістю близько 65 км/год рухався автомобіль ГАЗ-3110, реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] Створивши таким чином аварійну ситуацію, [PERSON] допустив зіткнення з автомобілем ГАЗ-3110 під керуванням [PERSON], в результаті чого останній отримав тілесні ушкодження у виді закритого внутрішньо - суглобового перелому проксимального метаепіфізу великогомілкової кістки зі зміщенням, гемартрозу, які відносяться до категорії середньої тяжкості по ознаку тривалого розладу здоров'я більше 21 дня. Своїми вищевказаними діями [PERSON] порушив вимоги Правил дорожнього руху України, а саме: п. п. 10.1 - перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; п. п. 11.3 - на дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків, виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об'їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку руху мають перевагу. Вказані порушення Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинному зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою і наслідками, що настали (а. с. 10-11). Ухвалою апеляційного суду Сумської області від 22 липня 2014 року ухвалу суду першої інстанції залишено без змін (а. с. 12-13). Згідно довідки Комунального закладу «Сумська обласна клінічна лікарня» №58 від 10 квітня 2014 року потерпілий [PERSON] перебував у ортопедично - травматологічному відділенні вказаного закладу з 05 по 13 листопада 2013 року. Сума витрат на його лікування становить 1 423 грн. 12 коп. (а. с. 5). Комунальний заклад «Сумська обласна клінічна лікарня» фінансується за рахунок місцевого бюджету, а тому Департамент фінансів Сумської обласної державної адміністрації Сумської області є належним позивачем у справі. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог прокурора Білопільського району Сумської області і стягнення із [PERSON] на користь Департаменту фінансів Сумської обласної державної адміністрації Сумської області 1 423 грн. 12 коп., витрачених на лікування потерпілого від злочину [PERSON] Відповідно до ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved