Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-31 00:00:00

07.04.2017 року [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, а 11.05.2017 року з уточненою позовною заявою, до Нижньобишкинської сільської ради Зміївського району Харківської області, [PERSON], [PERSON], [PERSON] з вимогами: встановити факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON], яка померла 01.01.1999 року,\~ за адресою: с. Нижній Бишкин, хутор Гнилище, Зміївського району Харківської області; визнати за нею право на спадщину, на земельну ділянку на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай), яка перебуває в колективній власності КСП "Донецьке", розміром 7,38 умовних кадастрових одиниць серії ХР "0147661, який було виготовлено на ім'я [PERSON], на підставі рішення Зміївської районної державної адміністрації від 19.05.1997 року №301 та яка\~ померла 01.01.1999 року. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що 01.01.1999 року померла її мати [PERSON]. Після її смерті залишилася спадщина. Заповіту померла не залишила. Після смерті [PERSON] ніхто із спадкоємців не звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Як вбачається з довідки про склад сім'ї від 14.03.2017 року № 02-22/95, [PERSON] дійсно мешкала та була зареєстрована за адресою: с. Нижній Бишкин, Хутор Гнилище Зміївського району Харківської області з 1950 року по день смерті 01.01.1999 року. На момент смерті в будинку за вказаною адресою мешкали і були зареєстровані: чоловік [PERSON], донька [PERSON] та [PERSON]. Крім того, зазначила, що також проживала разом із своєю матір'ю в її будинку, про що свідчить акт обстеження від 27 березня 2017 року, який складено депутатом Нижньобишкинської сільської ради Зміївського району Харківської області [PERSON], а саме з вказаного акту вбачається, що за адресою: с. Нижній Бишкин, Хутор Гнилище Зміївського району Харківської області проживала [PERSON], яка померла 01.01.1999 року. Як показали свідки, разом із померлою проживала її дочка [PERSON], [INFO], яка її доглядала, вела спільне господарство та займалася організацією поховання своєї матері. 20.04.2004 року помер батько [PERSON]. Батько не приймав спадщину після смерті своєї дружини і не заявляв будь-яких прав на належне матері майно. Як вбачається із свідоцтва про народження серії 1V-УР № 456656, яке видано 05.10.1961 року її батьками є [PERSON] та [PERSON]. А відповідно до свідоцтва про одруження серії 11-ВЛ № 336763, яке видано 08.08.1981 року, після укладання шлюбу їй присвоєно прізвище - [PERSON]. Враховуючи, що вона на день смерті матері проживала разом з нею, здійснювала догляд, вела спільне з нею господарство і підтримувала стан господарчих будівель та споруд, то відповідно фактично прийняла спадщину. Разом з померлою матір'ю на день її смерті також проживав батько та сестра [PERSON]. Але ні батько, до дня своєї смерті, ні сестра (і до теперішнього часу) так і не виявила будь-якого бажання прийняти спадщину після смерті матері. Сестра взагалі не цікавилась та не цікавиться майном матері, не здійснювала будь-якого управління цим майном. За життя матері належало право на земельну частку (пай) розміром 7,38 умовних кадастрових гектарів, як члену КСП «Донецьке». Таке право на земельну частку (пай) підтверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ХР № 0147661, який було виготовлено на її ім'я на підставі рішення Зміївської районної державної адміністрації від 19.05.1997 року № 301. Як вбачається із відповіді Відділу Держгеокадастру у Зміївському районі Харківської області від 01.03.2017 року [PERSON] дійсно у 1997 році видано сертифікат на право земельну частку (пай), як члену сільськогосподарського підприємства КСП «Донецьке» на території Нижньобишкинської сільської ради. Державний акт на право власності на земельну ділянку виділену в натурі на ім'я [PERSON] не виготовлявся. Оформити свої спадкові права в передбаченому законом порядку вона не має можливості, у зв'язку з тим, що не була зареєстрованою з померлою за однією адресою та матір'ю не було оформлено право власності на земельну ділянку. Належним чином повідомлені сторони у судове засідання не з'явилися. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] подала заяву про проведення судового засідання за її відсутності та відсутності позивача, наполягала на задоволенні позову. Нижньобишкинський сільський голова [PERSON] подав заяву про розгляд справи за відсутності представника відповідача, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позові вимоги [PERSON] визнали у повному обсязі. \~ Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явилися, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Встановлено, що 01.01.1999 року померла [PERSON], про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено відповідний актовий запис №1, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії 1-ВЛ № 168039, яке видано Нижньобишкинською сільською радою Зміївського району Харківської області 05 січня 1999 року. (а. с. 10). Після смерті [PERSON]Т залишилась спадщина у вигляді права на земельну частку (пай) розміром 7,38 умовних кадастрових гектарів, як члену КСП «Донецьке», що підтверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ХР № 0147661, який було виготовлено на ім'я [PERSON], на підставі рішення Зміївської районної державної адміністрації від 19.05.1997 року № 301. (а. с. 12). Як вбачається із відповіді начальника відділу Держгеокадастру у Зміївському районі Харківської області [PERSON] від 01.03.2017 року [PERSON] дійсно у 1997 році видано сертифікат на право земельну частку (пай), як члену сільськогосподарського підприємства КСП «Донецьке» на території Нижньобишкинської сільської ради. Державний акт на право власності на земельну ділянку виділену в натурі на ім'я [PERSON] не виготовлявся. (а. с. 14). Факт родинних відносин між померлою [PERSON] та позивачем [PERSON] (до шлюбу [PERSON]) Л.М. підтверджується свідоцтвом про народження останньої серії 1V-УР № 456656, яке видано Нижньобишкинською сільською радою Зміївського району Харківської області 05.10.1961 року, де батьками зазначено [PERSON] та [PERSON]. (а. с. 8) Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії 11-ВЛ № 336763, яке видано Нижньобишкинською сільською радою Зміївського району Харківської області 08.08.1981 року після укладання шлюбу присвоєно прізвище "Тимченко". (а. с. 9). Згідно довідки Нижньобишкинського сільського голови від 14.03.2017 року №02-22/95, [PERSON], дійсно мешкала та була зареєстрований за адресою: с. Нижній Бишкин, Хутор Гнилище Зміївського району Харківської області з 1950 року по день смерті 01.01.1999 року. На момент смерті в будинку за вказаною адресою мешкали і зареєстровані: чоловік [PERSON], донька [PERSON] та [PERSON]. (а. с. 13). 20.04.2004 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ВЛ № 446378, яке видано Нижньобишкинською сільською радою Зміївського району Харківської області 22.04.2004 року. (а. с. 10). Факт родинних відносин між відповідачами [PERSON], [PERSON] та померлими [PERSON] та [PERSON] підтверджується даними свідоцтва про народження [PERSON] (а. с.17), даними свідоцтва про народження [PERSON] (до шлюбу [PERSON]) Н.М. та довідкою про зміну прізвища у зв'язку з реєстрацією шлюбу. (а. с. 23, 24). Як вбачається з акту обстеження від 27.03.2017 року, який складено депутатом Нижньобишкинської сільської ради Зміївського району Харківської області [PERSON] в присутності свідків [PERSON] та [PERSON], за адресою: с. Нижній Бишкин, Хутор Гнилище Зміївського району Харківської області проживала [PERSON], яка померла 01.01.1999 року. Разом із померлою проживала її дочка [PERSON], [INFO], яка її доглядала, вела спільне господарство та займалася організацією поховання своєї матері. (а. с. 25). Так, згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, складеної від 17.05.2017 року приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON], відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] у зв'язку не підтвердженням у встановленому законом порядку факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. (а.с. 62). У відповідністю з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідністю з ч. 2 ст. 11 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Як розяснив Пленуму Верховного Суду України у постанові «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 р. № 7, якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. З огляду на те, що правовідносини, що є предметом розгляду даної справи, а саме відкриття спадщини, після смерті [PERSON]Т мало місце до 1 січня 2004 року, суд дійшов висновку про необхідність застосування чинного на той час законодавства, зокрема правил Цивільного кодексу Української РСР. ( в редакції 1963 року) та положеннями діючого ЦК України. Таким чином, відповідно до ст. ст. 524, 529 ЦК УРСР, чинного на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Спадкоємцями за законом першої черги є, в рівних частках, діти та чоловік померлої. Статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно з положеннями ст. ст. 549, 554 ЦК УРСР визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (ст. ст. 528 і 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках. Відповідно до статті 553 ЦК УРСР, спадкоємець за законом або за заповітом в праві був відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважається, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини. З огляду на зазначене вище, прийняття спадщини є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. За змістом ст. 25 Закону України «Про сільськогосподарську кооперацію» та ст. 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» право на земельну частку (пай) та право на земельну ділянку, яка виділена в натурі\~ (на місцевості), можуть бути об'єктом спадкування. У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз'яснено, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта на право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Згідно з пунктом 17 розділу X «Перехідні положення» ЗК України сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю. Отже, з огляду на вищенаведені положення право особи на земельну частку (пай) виникає з моменту отримання сільськогосподарським підприємством державного акта про право колективної власності, в якому ця особа вказана як така, що має право на земельну частку (пай). Це право є непорушним та підлягає захисту без обмеження строком позовної давності. Право [PERSON]Т на земельну частку (паї) виникло у неї за життя і є майновим правом, яке не припинилось внаслідок її смерті, та входить до складу спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Отже, позивачем надано докази того, що вона спільно проживала зі спадкодавцем [PERSON] на момент її смерті, прийняла спадщину, фактично вступила в управління або володіння спадковим майном. Інших спадкоємців які б прийняли спадщину після смерті [PERSON], не має. До складу спадщини входить право на земельну частку (пай), яке належало померлій. \~За таких обставин, враховуючи визнання позову відповідачем, що не суперечить закону і не порушує права свободи чи інтереси інших осіб, позовна заява [PERSON] про встановлення факт, що має юридичне значення та визнання за нею права на земельну частку (паї) є обґрунтованою і підлягає задоволенню. \~ \~ \~ \~ На підставі викладеного,

Outcome: approved