Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-15 00:00:00

02.04.2020 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом. Свої вимоги мотивує тим, що вона є власником будинку, що по [ADDRESS] . В даному будинку окрім неї, як власника, зареєстрований також її син - відповідач по справі [PERSON] , [INFO] . Незважаючи на юридичний факт реєстрації місця проживання у вказаному житлі, останній за вказаною адресою більше двадцяти років не проживає, жодних особистих речей у вказаному будинку не має. Зазначає, що під час їхньої з відповідачем розмови останній відмовився добровільно зняти себе з реєстрації, незважаючи на її прохання. Вона, як власник будинку, не може в повній мірі здійснювати своє право власності, а саме користуватися та розпоряджатися належним їй майном, оскільки відповідач зареєстрований в даному житловому будинку, а також отримати субсидію по комунальних послугах. Таким чином вважає, що відповідач не проживає у будинку без поважних причин більше встановленого законом строку, а тому втратив право на користування даним житлом, в зв`язку з чим змушена звернутися з позовом до суду. Просить суд ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право на користування житлом в будинку, щорозташований за адресою: [ADDRESS] і належить їй на праві приватної власності. Позивач [PERSON] в судове засідання не з"явилася, однак від неї поступила заява, в якій позовні вимоги підтримала повністю з підстав, наведених в позовній заяві та просила їх задоволити. Не заперечує щодо заочного розгляду справи, справу просить слухати в її відсутності. Відповідач по справі [PERSON] в судове засідання не прибув, про час і місце слухання справи повідомлений належним чином, у відповідності до ч.11 ст.128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України, з опублікуванням якого особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Про причини неявки відповідач не повідомив, заяви про слухання справи у його відсутності не поступало. Тому зі згоди сторони позивача суд ухвалює рішення в порядку заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.ст.280-281 ЦПК України. Заслухавши свідка, дослідивши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст.80,81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог та з`ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] , на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] . Вказаний факт стверджується копією свідоцтва про право власності на жилий будинок від 20.07.1990 року (а.с.8). На даний час в належному позивачу житловому будинку, зареєстровані: позивач [PERSON] та її син - відповідач по справі [PERSON] , 1968 року народження, що стверджується довідкою №334 від 18.03.2020 року, виданою Переріслянською сільською радою ОТГ, Надвірнянського району, Івано-Франківської області ( а.с.9). Доведено в судовому засіданні і ту обставину, що відповідач [PERSON] в житловому будинку, що по [ADDRESS] не проживає, а фактично проживає в м. Івано-Франківськ. Дані обставини підтверджуються актом обстеження матеріально-побутових умов проживання, складеного депутатом Переріслянської сільської ради ОТГ, Надвірнянського району, Івано-Франківської області (а.с.10). Даний факт в судовому засіданні також ствердив допитаний свідок [PERSON] , яка пояснила, що відповідач [PERSON] не проживає в житловому будинку позивача більше двадцяти років, показання якого послідовні та логічні і не викликають сумніву в їх правдивості. Судом перевірено, що реєстрація відповідача у належному позивачу домоволодінні створює перешкоди останній щодо розпорядження вказаним майном, зокрема вона не може належним чином оформити державну субсидію на оплату житлово-комунальних послуг, тощо. Крім того, відповідач не оплачує комунальних послуг, не несе інших витрат по утриманню житлового будинку та не приймає участі у спільному побуті, що порушує права позивача як власника житлового будинку. Отже, судом достовірно встановлено, що домоволодіння [ADDRESS] належить на праві приватної власності позивачу - [PERSON] . Доведено також і ту обставину, що в даному житловому будинку зареєстрований відповідач [PERSON] , який не проживає у ньому без поважних причин більше двадцяти років, не оплачує комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню житлового будинку та не приймає участі у спільному побуті. Реєстрація відповідача у вказаному житловому будинку створює незручності для позивача у здійсненні користування будинком. Згідно ч.2 ст.386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такого порушення. Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку у відповідності ст.405 ЦК України. Вирішуючи позов, суд погодився з доводами позивача про те, що протягом тривалого часу відповідачем не вживалися будь-які заходи для збереження за собою права на користування житлом, а тому він втратив на нього право, оскільки тривала відсутність сталася без поважних на те причин. З огляду на всі зазначені вище обставини суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обгрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. На підставі ст.ст.391, 405 ЦК України та

Outcome: approved