Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до Дочірного підприємства Національна акціонерна компанія "Надра України" "Західукргеологія" про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати розрахунку при звільненні. Позовні вимоги мотивовано тим, що наказом №159-к від 17.12.2013 року його було звільнено з посади начальника загону геологозйомочної партії на підставі п.1\~ст.36 КЗпП України- за угодою сторін. Однак, в день звільнення і розрахунок по заробітній платі з ним не проведено, а повний розрахунок був тільки проведений 15.04.2015 року. А тому, просить суд стягнути з Дочірного підприємтсва НАК "Надра України" "Західукргеологія" на свою користь середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку в сумі 17456,56 грн. В ході судового розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку в сумі 17035,92 грн. В судовому засіданні позивач уточненні позовні вимоги підтримав, дав аналогічні пояснення викладених у позовній заяві та до заяви уточнених позовних вимогах. Просить уточнений позов задовольнити. Представник відповідача - Дочірного підприємтсва НАК "Надра України" "Західукргеологія" у судовому засіданні позов заперечив, позовні вимоги позивача визнає частково та не заперечує щодо стягнення з них в користь середнього заробітку за весь час затримки розрахунку в сумі 3312,54 грн., оскільки їх підприємство працює по скороченому графіку роботи та починаючи з вересня 2012 року по даний час були встановлені одноденні та дводенні робочі тижні у звязку із важким фінансовим становищем. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши докази сторін на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити частково, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. За вимогами ст. ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З матеріалів справи встановлено, що наказом №159-к від 17.12.2013 року позивача [PERSON] було звільнено з посади начальника загону геологозйомочної партії на підставі п.1 ст.36 КЗпП України- за угодою сторін, що стверджується копією трудової книжки останнього від 05 вересня 1975 року (а.с.3-6). Як стверджує позивач, що із ним повний розрахунок заборгованості по заробітній платі проведений 15.04.2015 року, що не заперечується представником відповідача у судому засіданні та вказане також підтверджується випискою по карті/рахунку позивача(а.с.8). Відповідно до ст.7 ч.4 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищене законом. Так, згідно ч. 1\~ст. 116 КЗпП України\~- при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ч. 1\~ст. 117 КЗпП- у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. П.п. 20, 21\~Постанови пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року №13 "Про практику застосування законодавства про оплату праці"\~встановлено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі\~ст. 117 КЗпП\~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідне роз'яснення надав Конституційний Суд України у своєму рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 КЗпП України. При визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100\~(з наступними змінами і доповненнями). Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, та призначення пенсії. Відповідно до абз. 3 п. 2 "Порядку обчислення середньої заробітної плати", затвердженого\~постановою КМУ №100 від 08 лютого 1995 року,- у всіх інших випадках збереження заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата. Беручи до уваги, що позивач звільнено з роботи 17.12.2013 року, враховуючи довідку бухгалтерії Львівської геологорозвідувальної еспедиції ДП НАК "Надра України" "Західукргеологія» №54 від 23 березня 2015 року про те, що розмір середньоденного заробітку становить 52,58 грн.(а.с.10). Згідно із ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Як встановлено у судовому засіданні, що Львівською геологорозвідувальною експедиції Дочірного підприємтсва НАК "Надра України" "Західукргеологія" були видані накази в період з грудня 2013 року по квітень 2015 року про графік зайнятості персоналу, згідно якого працівники Львівської ГРЕ ДП НАК "Надра України" "Західукргеологія» мали одноденний та дводенний робочі тижні, а в загальному за цей період становило 63 робочих дня. Суд враховуючи вищезазначене, вважає, що з моменту не проведення розрахунку по виплаті заробітної плати, тобто з грудня 2013 року по квітень 2014 року було 63 робочих днів, середньоденний заробіток, визначений складав 52,58 грн., а тому середній заробіток за весь час затримки розрахунку складає 3312,54 грн. (63 дні х 52,58 грн.). Таким чином, суд враховує, що при розрахунку позивачем середнього заробітку за весь час затримки, такий останнім розраховувався з урахуванням мінімальної заробітної плати встановленої Законом України "Про державний бюджет України на 2013 рік", що суперечить абз. 3 п. 2 "Порядку обчислення середньої заробітної плати", затвердженого постановою КМУ №100 від 08 лютого 1995 року, а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 17035,92грн. слід задовольнити частково в сумі 3312,54 грн. Приймаючи до уваги, що позивач при пред'явленні позову, був звільнений від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", на виконання вимог ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в користь держави судовий збір в розмірі 487 грн. 20 коп.

Outcome: partial