Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-05 00:00:00

21 липня 2020 року ТзОВ "Веллфін" звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що є фінансовою установою, що надає фінансові послуги по наданню у позику грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності. 23 червня 2017 року між ТзОВ «Веллфін» та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики №212419 в електронній формі, відповідно до умов якого відповідач отримав кошти у розмірі 4000 грн. строком на 30 днів. Оскільки [PERSON] взяті на себе зобов`язання за договором позики не виконав, у строки обумовлені договором кошти не повернув, тому ТзОВ «Веллфін» просить стягнути з відповідача в свою користь всього 147 720 грн. заборгованості, що складається: 4000 грн. основного боргу; 41 774,30 грн. заборгованості за відсотками; 101 945,60 грн. заборгованості за простроченими відсотками, а також судовий збір. Ухвалою від 31 серпня 2020 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та запропоновано відповідачу подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення вказаної ухвали. Відповідач [PERSON] до початку першого судового засідання, у визначений судом строк відзиву на позовну заяву та будь-яких інших клопотань до суду не подав. Суд, дослідивши матеріали позову в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню у зв`язку з наступним. Судом встановлено, що 23 червня 2017 року між ТзОВ «Веллфін» та [PERSON] укладено договір позики №212419 в електронній формі, відповідно до умов якого ТзОВ «Веллфін» зобов`язався надати відповідачу грошові кошти в сумі 4000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язувався повернути позику та сплатити проценти за користування коштами. Позика надавалася строком на 30 днів (п.1.1, п.1.3 договору) (а.с.19-23). Реєстрація відповідача на сайті позивача, надання [PERSON] заповненої заявки на отримання позики із зазначенням номеру банківської картки для перерахування коштів, підтвердження позивачем заявки та вчинення відповідних дій щодо отримання позики, свідчить про те, що останній був ознайомлений з усіма істотними умовами договору і відповідно до ЗУ "Про електронну комерцію" договір підписаний [PERSON] у електронній формі, вважається ним укладеним (а.с.15-18). Суд встановив, що ТОВ «Веллфін» в порядку встановленому п.1.4 договору позики, через оператора послуг платіжної інфраструктури WAYFORPLAY на картковий рахунок відповідача перерахував 4000 грн., що підтверджується повідомленням від 18 травня 2016 року ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», яке надає ТОВ «Веллфін» технічну можливість для проведення операцій та здійснення зарахування коштів згідно договору (а.с.25-27). Згідно розрахунку (довідки), станом на 16 липня 2020 року за [PERSON] рахується заборгованість за договором позики у розмірі 147 720 грн., з яких: 4000 грн. основний борг; 41 774,40 грн. заборгованість за відсотками; 101 945,60 грн. заборгованість за простроченими відсотками (а.с.24). Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу та інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.525, ст.526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. У відповідності до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем. Згідно ч.1 ст.527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до графіку розрахунку за договором позики №212419 від 23 червня 2017 року, що є невід`ємною частиною договору (а.с.23 зворот) сума по договору склала 4000 грн., сума до сплати процентів складала 1296 грн., а разом 5 296 грн. Таким чином, вимоги позивача в частині стягнення з відповідача суми позики в розмірі 4000 грн. та нарахованих процентів за користування коштами (позикою) у розмірі 1296 грн. є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача про стягнення заборгованості по відсоткам в іншій частині, суд виходить з наступного. Згідно з вимогами ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 536 ЦК України, встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Таким чином, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Указаний висновок узгоджується із правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду України від 28.03.2018 року у цивільній справі №444/9510/12. З огляду на викладене, суд вважає вимоги ТОВ «Веллфін» в частині стягнення з відповідача процентів за межами строку кредитування безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають. На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача [PERSON] в користь позивача ТзОВ "Веллфін судовий збір в розмірі 2102 грн., що підтверджений документально (а.с.5). На підставі викладеного,

Outcome: approved