Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-01 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визначення та стягнення аліментів на утримання дитини. В судове засідання позивачка не зявилася, подала до суду заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримала. Із позовних вимог вбачається, що з відповідачем вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з 14.02.2014 року. Від даного шлюбу є дитина - дочка [PERSON], [INFO]. Дитина проживає разом із нею, на повному утриманні матері. Відповідач свого обовязку приймати участь в утриманні дитини не виконує, а їй чим далі важче утримувати доньку за власні кошти. Вона не працює, оскільки постійно зайнята її доглядом та вихованням. На прохання надавати допомогу відповідач не реагує. Тому вона змушена звернутися до суду про визначення та примусове стягнення з відповідача необхідних коштів. Відповідач [PERSON] в судові засідання не зявляється, хоча був повідомлений належним чином про дату, час на котре було назначено слухання по справі, заяв про відкладення від нього не надходило. Згідно ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, а на підставі ст.ст.280, 281, 282, 283 ЦПК України, суд в праві постановити заочне рішення. Таким чином, судом прийнято рішення про розгляд справи у відсутності сторін на підставі наявних доказів у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що не суперечить та відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги підставними і такими, що підлягають до задоволення за наступних підстав. У відповідності до вимог ст.ст.13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована\~Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року\~та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Як встановлено в судовому засіданні, сторони по справі зареєстрували шлюб 14.02.2014 року у Кобаківській сільській раді Косівського району Івано-Франківської області, актовий запис № 2, що стверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-НМ № 128751 від 14.02.2014 року (а.с.4). В шлюбі народилася донька: [PERSON], [INFO]. Батьком дитини записано відповідача по справі [PERSON], що стверджується копією свідоцтва про народження серії І-НМ № 275695 від 01.12.2014 року (а.с.3). Як вбачається з довідки про склад сімї виданої Кобаківською сільською радою Косівського району Івано-Франківської області від 30.11.2017 року № 2123 (а.с.5), [PERSON] одружена, знаходиться в [PERSON] [PERSON] власного будинку та земельної ділянки не має, будинок в якому проживає з дітьми [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], належить матері [PERSON] Даний факт також стверджується актом обстеження матеріально-побутових умов сімї від 30.11.2017 року № 2122 (а.с.6). Суд має виходити з необхідності забезпечення рівності не тільки прав, але й обов'язків батьків щодо догляду та матеріального забезпечення неповнолітніх дітей. При вирішенні спору суд має врахувати положення ст.8 Закону України "Про охорону дитинства", за якою кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки дитини мають рівні обов'язки з надання утримання дитині, що передбачено ч.1 ст.141 Сімейного кодексу України. У відповідності до вимог ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує, стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я, матеріальне становище платника аліментів, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів. Частиною 2 ст.182 СК України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно ст.7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік", прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років: з 1 січня 2018 року - 1492 гривні, з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень. Суд звертає увагу, що відповідач є особою молодого віку, отже спроможний сплачувати аліменти в у розмірі по 1000 грн. щомісячно на утримання дитини до досягнення нею повноліття. Згідно ст.191 СК України\~аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тобто в даному випадку із 07.12.2017 року. Окрім того, згідно п.1 ст.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі наведеного, ст. ст. 141, 180, 182, 184, 191 Сімейного кодексу України, ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства",

Outcome: approved