Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 3 457,68 грн. та моральної шкоди в сумі 4 872,00 грн., завданої залиттям квартири. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона проживає і є власником ? частини квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. У квартирі № 125, розташованій поверхом вище, проживає [PERSON] В ніч з 9 на 10 листопада 2014 року стався черговий залив її квартири мешканцями квартири № 125, що призвело до знищення шпалер на стелі та стінах в кімнатах, про що 10 листопада 2014р. працівниками КП ЖРЖП Жовтневого району м. Дніпропетровська складено акти від 10 листопада 2014р. та від 22 грудня 2014р., якими встановлено, що причиною залиття є зрив шлангу з пральної машини у квартирі № 125. Відповідно до складеного власноруч кошторису, вартість ремонту становить 3 457,68 грн. Крім того, вказує, що діями відповідача спричинена моральна шкода, яку оцінює у 4 872,00 грн. Тому, посилаючись на норми ст. 10 ЖК України, ст.ст. 23, 319, 116 ЦК України, просить стягнути з відповідача суму матеріальної і моральної шкоди. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] заперечував проти задоволення позовних вимог, надав заперечення на позов, в яких відзначив, що він не обізнаний про складання актів житлово-експлуатаційною організацією, вважає їх неналежними доказами по справі, оскільки їх форма не відповідає вимогам додатку № 4 до пункту 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та при будинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005р. № 76. Крім того, позивачем не підтверджено жодними доказами вартість ремонту. Тому просить відмовити у позові. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази по справі, суд дійшов до висновку, що заявлені позовні не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що позивач [PERSON] проживає і є власником ? частини квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності від 08 жовтня 2007р., виданим Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 17650318 від 07 лютого 2008р. /а.с. 6, 7/. У квартирі № 125, яка розташована поверхом вище, проживає та зареєстрований [PERSON], що видно із довідки адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС /а.с. 22/ та не заперечується ним самим. Як вбачається з акту КП ЖРЖП Жовтневого району м. Дніпропетровська від 10 листопада 2014р. № 41, складеному двома працівниками підприємства, в ніч з 9 на 10 листопада 2014 року стався залив квартири № 121 квартирою № 125. Залито туалет, коридор, спальню, зал. На стелі залиті шпалери, маються жовті розводи /а.с. 8/. Причина залиття: у квартирі № 125 зірвало шланг з пральної машини. 22 грудня 2014р. КП ЖРЖП Жовтневого району м. Дніпропетровська повторно складено акт, яким підтверджено факт залиття квартири № 121 квартирою № 125 в ніч з 9 на 10 листопада 2014 року, зафіксовані сліди від наслідків затоплення. Позивач вказує, що вона змушена була зробити ремонт у квартирі, на підтвердження чого склала власноруч кошторис вартості ремонту на 3 457,68 грн. та надала роздруківки характеристик шпалер з мережі Інтернет /а.с. 12 - 15/. Суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст.177 ЖК України громадяни зобов'язані забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно-технічного та іншого обладнання, до об'єктів благоустрою, додержувати правил утримання жилого будинку і придомової території, правил пожежної безпеки, додержувати чистоти і порядку в під'їздах, кабінах ліфтів, на сходових клітках та в інших місцях загального користування. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ст.179 ЖК України, користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України "Про механізм впровадження Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" №572 від 08.10.1992р., власник та наймач (орендар) квартири зобов'язаний використовувати приміщення житлових будинків за призначенням, забезпечувати збереження жилих і підсобних приміщень квартир та технічного обладнання будинків, дотримувати правил пожежної безпеки, проводити за власні кошти ремонт квартири Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. За змістом зазначеної норми закону у правовідносинах по відшкодуванню шкоди діє презумпція вини заподіювача шкоди. Обов'язок доказування наявності шкоди та її розміру покладається на позивача, відсутність вини у заподіянні шкоди повинен довести відповідач. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу. Оцінюючи акти про залиття від 10 листопада 2014р. та від 22 грудня 2014р., складені працівниками КП ЖРЖП Жовтневого району м. Дніпропетровська, суд приходить до висновку, що вони не містять підпису мешканця квартири № 125, як того вимагає форма акту, передбачена додатком № 4 Правил утримання жилих будинків та при будинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005р. № 76, згідно із п. 2.3.6 яких, у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт згідно із додатком № 4. Як вказано у актах, причиною залиття є зрив шлангу з пральної машини у квартирі № 125. Суд критично відноситься до даної інформації, оскільки акти містять лише підписи працівників КП ЖРЖП Жовтневого району м. Дніпропетровська та позивача. Отже, акти складено дотримання вимог щодо їх складання, без дослідження квартири № 125, в якій мешкає відповідач. З наданих актів неможливо встановити наявність або відсутності вини [PERSON] в завданні шкоди позивачу. Тому суд не може їх прийняти до уваги як доказ, що містить інформацію про предмет доказування. Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно п. 9 постанови № 6 Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992р. "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв'язку з заподіянням шкоди майну. Як видно з матеріалів справи, позивач визначила вартість послуг по наклеюванню шпалер, як середню вартість послуг по наклеюванню 1 м по м. Дніпропетровську (1 572,00 грн.), помножену на кількість кв.м. у її квартирі, а вартість самих шпалер взяла з мережі Інтернет. Суд не може прийняти до уваги власноруч складений кошторис та роздруківки з мережі Інтернет, які характеризують якості шпалер, оскільки вони не містять інформацію про предмет доказування, тобто є неналежними і недопустимими доказами. Позивачем не надані жодних доказів того, що дійсно вона зробила ремонт, а не стороння організація, а також доказів вартості робіт по ремонту та витрачених матеріалів - договорів, кошторисів, дефектних актів, актів приймання-передачі виконаних робіт, чеків на оплату, накладних тощо. Суд приходить до висновку, що позивачем не доведена реальна вартість втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкодження у квартирі, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди, що є наслідком відмови у позові про стягнення матеріальної шкоди. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Внаслідок відсутності доказів порушеного права позивача з боку відповідача, в задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди також слід відмовити. Судові витрати у разі відмові у позові відповідно до ст. 88 ЦПК України не стягуються. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed