Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-12 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] у жовтні 2014 року звернулись до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позивачі в судове засідання не з'явились та надали суду заяву, в якій просять розглянути справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та не заперечують проти ухвалення заочного рішення, про що в матеріалах справи є відповідна заява. Відповідач в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не відомі, але він був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи через засоби масової інформації. Представник Заводського районного відділу у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України в Запорізькій області в судове засідання не з'явився, але надали заяву, що проти позову не заперечує. Представник МКП «Основаніє» в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. У зв'язку з неявкою у судове засідання сторін на підставі ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. На підставі наявних у справі доказів, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи, аналізуючи і оцінюючи надані докази, встановивши фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з нижченаведених підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є власниками по ? частині квартири [ADDRESS], згідно зі свідоцтвом про право власності на житло № 3916 від 06.11.2000 року виданого Заводською районною адміністрацію Запорізької міської ради (а.с.6). Як зазначено в позові, починаючи з весни 2012року, відповідач - колишній чоловік Позивача 1 (відповідно до рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] в листопаді 2013року), не проживає у зазначеній квартирі, оскільки виїхав за кордон до Росії. Точне місце проживання його невідоме. Відповідач не сплачує комунальних послуг та не бере участі в утриманні квартири як користувач. Однак, для вчинення певних правочинів щодо квартири для забезпечення власних потреб, необхідна згода проживаючих в ній осіб та добровільне їх зняття з реєстрації. Відповідач не проживає з позивачами та не допомагає вести господарство, а його реєстрація за зазначеною адресою не дозволяє позивачу розпоряджатись квартирою на власний розсуд, та значно обмежує законні права позивача. Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Таким чином, оскільки відповідач у спірній квартири не проживає більше одного року, не сплачує рахунки за користування жилим приміщенням і комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню спірної квартири та не приймає участь у спільному побуті, не є членом сім'ї позивача, він вважається таким, що втратив право користування даною квартирою. Факт не проживання відповідача у спірній квартирі з березня 2011 року зафіксовано актом МКП «Основаніє» від 02.07.14р. (а.с.10). Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 383 Цивільного Кодексу України визначено: власник житлового будинку, квартири має право використовувати приміщення для власного проживання, проживання членів його сім'ї. Отже, на підставі статті 391 Цивільного Кодексу України, яка закріплює, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України: член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності членів сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи вищевикладене, а також те, що реєстрація відповідача у вказаній квартирі, порушує права позивача, оскільки позивачка змушена сплачувати комунальні послуги по числу зареєстрованих в квартирі осіб, а не по числу фактично проживаючих. Відповідно до п. 2 Наказу Міністерства внутрішніх справ України № 571 від « 26» травня 2004 року „Про організацію реєстрації і зняття з реєстрації місця проживання та перебування фізичних осіб в Україні" передбачено: „Оформлення реєстрації місця проживання та перебування фізичних осіб відповідно до території обслуговування проводять територіальні органи та підрозділи служби громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб МВС України. Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Отже, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування приміщенням є підставою для зняття цієї особи з реєстрації за даним місцем. Таким чином в судовому засіданні було встановлено, що є всі передбачені законом підстави для задоволення позову, оскільки відповідач не проживає в квартирі, в якій він зареєстрований, не утримує її. На підставі викладеного та

Outcome: approved