Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-03 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Білоцерківської сільської ради про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку дійсним. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що він [PERSON], 06.02.2017 року придбав у [PERSON] належний йому на праві власності житловий будинок №18 загальною площею 61,52 кв. по вул. Інтернаціональній у с. Біла Церква Рахівського району Закарпатської області, сплативши кошти в обумовленому домовленістю розмірі. Укласти нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу житлового будинку разом із земельною ділянкою, на якій розташований цей будинок, не представлялося можливим, оскільки на той момент право власності [PERSON] на земельну ділянку не було оформлено, а приписами ст. 120 ЗК України визначено істотною (тобто обов"язковою для визнання договору укладеним) умовою договору купівлі-продажу жилого будинку зазначення кадастрового номера земельної ділянки. У зв"язку із особистими обставинами, які склалися у [PERSON], який негайно потребував грошей, 06.02.2017 року між ним і [PERSON] була досягнута домовленість про оформлення договору купівлі-продажу будинку без нотаріального посвідчення, оплати 250000 гривень за будинок та довіреності на право розпорядження житловим будинком від його імені на ім"я його дружини, [PERSON]. Між ним, [PERSON] і [PERSON] 06.02.2017 року було укладено без нотаріального посвідчення договір купівлі-продажу житлового будинку №18 по вул. Інтернаціональна у с. Біла Церква, Рахівського району Закарпатської області. Про укладення сторонами договору купівлі-продажу та його виконання свідчить факт сплати коштів та прийняття [PERSON] коштів за проданий будинок та нотаріально-посвідчена довіреність видана 06.02.2017 року, якою [PERSON] уповноважив [PERSON] на продаж будинку і присадибної ділянки, тобто фактично наділив її на вчинення дій, що властиві саме власнику майна. На даний момент [PERSON] помер. Спадкоємці за померлим [PERSON] відсутні, оскільки він не був одружений, а батьки померли. У зв"язку з смертю [PERSON] укладення нотаріально-посвідченого договору купівлі-продажу будинку не можливе. На підставі наведеного просив визнати укладеним між [PERSON] та [PERSON] договір купівлі-продажу житлового будинку №18 загальною площею 61,52 кв. по вул. Інтернаціональній у с. Біла Церква Рахівського району Закарпатської області, належного [PERSON] на праві власності згідно Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.02.2017 року дійсним. В судовому засіданні позивач [PERSON]присутній не був. Однак, надав письмове клопотання, в якому просив розглянути справу без його участі. Позовні вимоги підтримує з підстав наведених у позовній заяві. Просив позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача, Білоцерківської сільської ради в судове засідання не з"явився, однак від відповідача надійшла письмова заява, в якій просять розглянути справу без участі їхнього представника. Позовні вимоги визнають і просять їх задовольнити. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень частини 1 статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернути до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом України (ч.1 ст. 4 ЦПК України). У відповідності до положень ст.ст.10,11,58,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які брали участь у розгляді справи, а кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до положень частин 1-2 статті 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (стаття 212 ЦПК України).\~ Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Як встановлено в судовому засіданні, за загальними положеннями про купівлю-продаж, передбачених ст. 655 ЦК України, 06 лютого 2017 року між громадянином [PERSON], [INFO] з однієї сторони, як продавцем та позивачем, [PERSON], [INFO] з другої сторони, як покупцем було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку №18, загальною площею 76,52 кв.м, житловою площею 38,14 кв.м., який розташований по вулиці Інтернаціональна в селі Біла Церква, Рахівського району Закарпатської області на земельній ділянці площею 0.0452 га., що стверджується письмовим договором від 06.02.2017 року укладеному у с. Біла Церква. Даний житловий будинок належав на праві приватної власності в цілій частині громадянину [PERSON], що стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №79645442 від 06.02.2017 року. Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі (ст.657 ЦК). Таким чином згідно з цими вимогами договір купівлі-продажу від 06.02.2017 року підлягав нотаріальному посвідченню. У відповідності до ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 р. № 9 Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними, роз'яснено, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. При розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК . Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Досліджуючи в судовому засіданні спірний договір купівлі-продажу, судом встановлено, що по даному договору досягнуто всіх істотних умов договору. Зокрема позивач [PERSON] як покупець та [PERSON], як продавець узгодили предмет та ціну. Про укладення сторонами договору купівлі-продажу та його виконання свідчить факт сплати позивачем [PERSON] коштів в сумі 250000 гривень і прийняття даних коштів [PERSON] за проданий будинок та нотаріально-посвідчена довіреність видана 06.02.2017 року, якою [PERSON] уповноважив [PERSON] на продаж будинку і присадибної ділянки, тобто фактично наділив її на вчинення дій, що властиві саме власнику майна. Поряд з цим, укласти нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу житлового будинку разом із земельною ділянкою, на якій розташований цей будинок, не представлялося можливим, оскільки на момент укладження договору купівлі-продажу право власності [PERSON] на земельну ділянку не було оформлено, а приписами ст. 120 ЗК України визначено істотною умовою договору купівлі-продажу жилого будинку, зазначення кадастрового номера земельної ділянки. Також судом встановлено, що 11 березня 2017 року громадянин [PERSON] помер, що стверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ФМ №222076 від 15 березня 2017 року. Виходячи з того, що позивач є добросовісним набувачем вище вказаного житлового будинку на підставі договору купівлі-продажу від 06 лютого 2017 року, правомірно відкрито користується ним, по даному договору досягнуто всіх істотних умов договору, відповідачем позов визнаний, тому суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, визнавши дійсним договір купівлі - продажу житлового будинку №18 загальною площею 61,52 кв. по вул. Інтернаціональній у с. Біла Церква Рахівського району Закарпатської області укладеного між [PERSON] та [PERSON] Питання про відшкодування судових витрат позивачем не ставилося. На підставі наведеного, ст.ст. 10, 58, 60, 88, 212, 213, 223, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

Outcome: approved