Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-02 00:00:00

07 листопада 2017 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося в суд до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 29 листопада 2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №080-22-21/07, відповідно до якого останньому було надано кредит у розмірі 50 500 грн. зі сплатою 14% відсотків за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідач зобов'язувався щомісячно повертати кредит та сплачувати нараховані відсотки, а також інші витрати, що передбачені договором. В забезпечення виконання зобов'язань позичальника, яким є [PERSON], банк та відповідач [PERSON] уклали договір поруки №29/11/07-1, відповідно до умов якого останній поручився за виконання позичальником обов'язків, що виникли на підставі основного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому. Відповідно до умов договору поруки, поручитель відповідає перед банком у тому ж обсязі, що і боржник. [PERSON] користувався кредитними коштами, але не дотримувався умов кредитного договору щодо його погашення, допускаючи систематичне порушення термінів повернення кредиту та сплати процентів. На виконання умов договору поручителю була направлена вимога про досудове врегулювання спору, але вимога банку була залишена без задоволення. Оскільки добровільно повертати кошти відповідачі не бажають, ПАТ «Укрсоцбанк» просить стягнути з [PERSON], [PERSON] в свою користь загальну суму заборгованості, що станом на 15 вересня 2017 року, всього становить 278 764,03 грн., а також судові витрати по справі. У судове засідання представник позивача ПАТ «Укрсоцбанк» не з'явився, представник за довіреністю подав до суду письмову заяву, в якій просив справу розглядати у відсутності представника ПАТ „УкрСиббанк", позов підтримав, просив його задоволити (а.с. 60,109). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.113). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, його представник [PERSON] подала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, у якій також просила суд у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості із [PERSON] відмовити повністю з підстав наведених у відзиві. Крім того, при вирішенні спору просила врахувати позиції викладені у постановах Великої Палати Верховного суду у цивільних справах №444/9519/12, №758/6863/14, №310/11534/13 (а.с.114, 115). У відзиві на позовну заяву представник відповідача [PERSON] просила суд застосувати строки позовної давності при зверненні до суду з вимогами до поручителя [PERSON] Зазначила, що повернення кредитних коштів визначено періодичними платежами, тому у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Із розрахунку поданого позивачем банк нарахував заборгованість за простороченими відсотками за користування кредитом наростаючим підсумком в розмірі 89 594,28 грн. за період з 10 грудня 2007 року по 14 вересня 2017 року, отже вважає, що позивач пропустив строки позовної давності на стягнення відсотків за користування кредитом. Крім того зазначила, що строки позовної давності на стягнення інфляційних витрат також пропущені та оскільки згідно розрахунку заборгованості, з 10 серпня 2008 року банком нараховуються проценти за користування кредитом на строкову та прострочену заборгованість в розмірі 20 % річних, а не 14 %, як це передбачалося договором поруки, обсяг відповідальності у поручителя [PERSON] збільшився, тому є підстави вважати, що договір поруки є недійсним (а.с.93-97). Дослідивши наявні письмові докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. З копії договору споживчого кредиту №080-22-21/07 від 29 листопада 2007 року (а.с.5-9) вбачається, що між АКБ «УкрСоцбанк», правонаступником прав і обов'язків якого є ПАТ «УкрСоцбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір, згідно якого позивач надав останньому кредит в сумі 50 500 грн. строком до 28 листопада 2022 року зі сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 14% річних. Згідно договору поруки №29/11/07-1, укладеним між ПАТ «УкрСоцбанк», позичальником [PERSON] та [PERSON], останній поручився перед кредитором у повному обсязі, зобов'язувався солідарно відповідати за виконання позичальником зобов'язань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, можливих штрафних санкцій у розмірі та у випадках, передбачених договором кредиту №080-22-21/07 від 29 листопада 2007 року. Також, у договорі між сторонами визначено процентну ставку за кредитом, яка становить 14% річних (а.с.10). На підтвердження отримання кредиту основним боржником [PERSON] до матеріалів справи долучено заяву про видачу готівки №7-020 від 29 листопада 2007 року (а.с.11). З розрахунку суми заборгованості, що був наданий позивачем (а.с.21-35) [PERSON] не виконував належним чином зобов'язань взятих перед банком по кредитному договору №080-22-21/07 від 29 листопада 2007 року, а тому банк надіслав вимогу відповідачам [PERSON] та [PERSON] про усунення наявних порушень та сплату заборгованості, що станом на 15 вересня 2017 року становить 278 764,03 грн. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У відповідності з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.2 ст.1050, ч.2 ст.1054 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути кредит частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати належних йому процентів. У відповідності до ч.1, ч.2 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Однак за змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. В п.24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року за №5 Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин зазначено, що пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам ст.252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Як вбачається зі змісту укладеного між сторонами договору поруки №29/11/07-1, строк дії поруки не встановлений, оскільки п.п.6.2 цього договору передбачено, що він набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань. Таким чином, суд приходить до висновку, що умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Крім цього, поряд з установленням строку дії кредитного договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконанняцього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] перестав виконувати свої зобов'язання по сплаті кредиту, останній його платіж за вищевказаним договором був здійснений 12 травня 2008 року, а платіж на погашення процентів по тілу кредиту 07 жовтня 2008 року (а.с.20-26). Отже, виходячи з положень ч.4 ст.559 ЦК України суд приходить до висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути пред'явлено в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Саме таку правову позицію було викладено у постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року (справа № 6-53цс14), яка згідно ст.360-7 ЦПК України є обовязковою до застосування. Судом встановлено, що позивач звернувся до поручителя з досудовою вимогою про погашення заборгованості за кредитним договором № 080-22-21/07 року лише 19 жовтня 2017 року (а.с.16-17), тобто після спливу шестимісячного терміну з часу несплати боржником чергового платежу за договором. За таких обставин суд вважає, що порука є припиненою на підставі ч.4 ст.559 ЦК України та у зв'язку з цим відмовляє у задоволенні позовних вимог до поручителя - відповідача [PERSON] З огляду на вищевикладене, до стягнення підлягає заборгованість за поданим банком розрахунком лише з відповідача [PERSON] і становить 278764,03 грн., з яких: 48 540 грн. - заборгованості по тілу кредиту; 59 594,28 грн. - заборгованості за відсотками, нарахованими за користування кредитними коштами, 44 744,49 грн. - інфляційні витрати за кредитом, 59 338 грн. - інфляційні витрати за відсотками. На підставі ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача [PERSON] на користь позивача ПАТ «УкрСоцбанк» 4181,46 грн. судового збору, що підтверджується документально (а.с.1).

Outcome: approved