Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа - Суховільська сільська рада Городоцького району Львівської області про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку, як частку у спільній сумісній власності подружжя, вимоги в основному мотивує тим, що 28.08.1976р. зареєструвала шлюб з [PERSON], який рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 21.01.2014р. розірвано. За час перебування в шлюбі вони спільно із чоловіком побудували будинок по [ADDRESS], в якому зареєстрована та фактично проживає, просить визнати за нею право власності на 1/2 частину спірного житлового будинку як частку у спільній подружній власності. В суді позивачка позовну заяву підтримала з мотивів, викладених в ній, крім цього, пояснила, що за час шлюбу з відповідачем разом збудували житловий будинок на фундаменті, який був закладений батьком відповідача, рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 18.06.2009р. за відповідачем - [PERSON] визнано право власності на спірний житловий будинок в цілому, що порушує її право на частку у спільній сумісній власності подружжя, просить про задоволення позову, згідна на заочний розгляд справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином (а.с. 23, 27). Представник третьої особи - Суховільської сільської ради Городоцького району Львівської області - Гелешко Х.Ю. в суді позов підтримала, ствердила, що спірний житловий будинок сторони будували в шлюбі, на нього ніхто не претендує, відповідачу відомо про час і місце розгляду справи. Відповідно до ст.74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Згідно ч. 4 ст. 169, ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини, визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, за відсутності заперечень позивача, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Статтею 1 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.3 ч.1 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтетреси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до вимог ст.ст.4,10,11,60,61,213 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних та юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Рішення суду обгрунтовується лише тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 28.08.1976р. у Мшанській сільській раді Городоцького району Львівської області, який рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 21.01.2014р. розірвано (а.с. 10). З позовної заяви, пояснень в суді позивачки, оглянутих в судовому засіданні цивільної справи № 2-144/09 за позовом [PERSON] до Суховільської сільської ради Городоцького району Львівської області, третя особа - [PERSON] про визнання права власності на будинковолодіння та інвентаризаційної справи № 314, долучених до справи копій Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 23519946 від 07.08.2009 р. (а.с. 3), технічного паспорту (а.с. 4 - 6), рішень Городоцького районного суду Львівської області від 18.06.2009 р. та від 21.01.2014 р. (а.с. 7 - 10), будинкової книги (а.с. 11), погосподарської книги (а.с. 29 - 30) вбачається, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] у шлюбі побудували житловий будинок по [ADDRESS], право власності на який в цілому рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 18.06.2009р. визнано за відповідачем - [PERSON]. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Так, спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до частин частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Вимогами ст.63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно вимог ст.65 ч.1 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об"єктом спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Відповідно до ч.1 ст.68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Згідно із частинами 1 та 2 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. У відповідності до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Вирішуючи питання щодо обґрунтованості вимог та беручи до уваги положення ст. 369 ЦК України, відповідно до якої співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, суд прийшов до висновку про ухвалення рішення про задоволення позову [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно із ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, з огляду на що позовні вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають до задоволення в повному обсязі. За наведеного, в суді знайшло своє підтвердження, що [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить будинок [ADDRESS], який був побудований під час перебування їх у зареєстрованому шлюбі. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З рішення Городоцького районного суду Львівської області від 18.06.2009 р. (а.с. 7 - 9) вбачається, що забудівником житлового будинку [ADDRESS] був [PERSON], будинок збудував у шлюбі з [PERSON] на фундаменті, який був закладений його батьком [PERSON], який помер [INFO]. Виходячи з вимог закону та досліджених у суді доказів, встановлено, що позивачка, перебуваючи у шлюбі з [PERSON] збудували будинок [ADDRESS], а тому даний будинок відноситься до майна, яке належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності, а отже, суд приходить до висновку про визнання за [PERSON] 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] як частку у спільній сумісній власності подружжя. З огляду на вимоги ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача в користь позивачки - 555 грн. судового збору. За наведеного та

Outcome: approved