Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-04 00:00:00

14 липня 2016 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на земельну частку (пай) у порядку спадкування за заповітом. Свої вимоги мотивувала тим, що 12 листопада 1998 року померла її сусідка [PERSON]. За життя остання склала заповіт, яким все своє майно заповіла позивачці. Після смерті спадкодавця відкрилась спадщина, до складу якої увійшла земельна ділянка, розміром 3,18 умовних кадастрових гектарів, розташованої на території [PERSON] селищної ради, яка перебувала у колективній власності АФ «Вікторія». Право на земельну частку (пай) належало померлій на підставі сертифікату серії СМ № 0150121, виданого на підставі розпорядження голови Білопільської районної державної адміністрації від 18 грудня 1996 року № 360. Являючись спадкоємницею, позивачка фактично вступила в управління та володіння спадковим майном шляхом розпорядження речами померлої. Однак, вона не може реалізувати своє право на спадщину у звязку з тим, що оригінал сертифіката на право на земельну частку (пай) втрачений. Посилаючись на вказані обставини, [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати за нею право власності на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території [PERSON] селищної ради Білопільського району Сумської області, розміром 3,18 умовно кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі, в порядку спадкування за заповітом після [PERSON], яка померла 12 листопада 1998 року. В судове засідання позивачка [PERSON] та її представник за довіреністю [PERSON] не зявились, представник надав до суду письмову заяву про уточнення позову в частині площі земельної ділянки- 3,18 га, яка належала [PERSON], та що підтримує заявлений позов, просить розглянути справу у їх відсутність. Представник відповідача [PERSON] селищної ради Білопільського району Сумської області в судове засідання не зявився, повідомивши, що з позовом згодні, просили розглянути справу без участі представника селищної ради. Представники третіх осіб Улянівської державної нотаріальної контори Білопільського району Сумської області та відділу Держгеокадастру у Білопільському районі Сумської області у судове засідання також не зявились, надавши письмові заяви про розгляд справи без участі представників. Суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи і відповідні їм правовідносини. Зокрема, суд вважає, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, який діяв на час їх виникнення, а також норми нині діючого Цивільного кодексу України. Згідно ч. 1 ст. 524 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР, який діяв на час смерті спадкодавця [PERSON], часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Згідно ст. 527 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Зі змісту ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Статтею 560 ЦК УРСР визначено, що спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Зокрема п. 4 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, який набрав чинності 01 січня 2004 року зазначено, що цивільні правовідносини, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього кодексу застосовується до тих прав і обовязків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Пунктом 5 «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, який набрав чинності 01 січня 2004 року передбачено, що правила книги 6 Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Зі змісту ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. В силу ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За змістом п. «г» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Пленум Верховного Суду України у п. 11 своєї постанови "Про судову практику справах про спадкування» від 30 травня 2008 року роз'яснив, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Згідно п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Статтею 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документом, який посвідчує право на земельну частку (пай) також є: рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Судом встановлено, що 12 листопада 1998 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії І-БП № 234193 (а. с. 5). Згідно заповіту, посвідченого головою виконавчого комітету [PERSON] селищної ради Білопільського району Сумської області 26 жовтня 1998 року, зареєстрованого в реєстрі за № 501, [PERSON] своє майно заповіла [PERSON] позивачці по справі (а. с. 6). На підставі архівного витягу із рішення 7 сесії [PERSON] селищної ради Білопільського району Сумської області від 23 липня 1999 року «Про видачу державних актів на право приватної власності на землю» селищна рада вирішила видати державні акти на право приватної власності на землю власникам сертифікатів на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на площі 4\~041,05 га, загальною кількістю 1\~330 шт. згідно додатку. У відповідності до списку громадян-власників сертифікатів, яким видаються державні акти на право приватної власності на землю для ведення особистого підсобного господарства [PERSON] включена до списку за № 1275, має земельну ділянку площею 3,04 га ріллі (а. с. 12). З листа відділу Держгеокадастру у Білопільському районі Сумської області № 424 від 16 червня 2016 року вбачається, що згідно розпорядження голови Білопільської районної державної адміністрації від 18 грудня 1996 року № 360 та відповідно до Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай0, що видається Білопільською районною державною адміністрацією членам АФ«Вікторія» на території [PERSON] селищної ради громадянці [PERSON] виписаний сертифікат серії СМ № 0150121 від 23 січня 1997 року за реєстраційним номером 1279, розмір земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах 3,18, та був виданий на руки (а. с. 10). У відповідності до довідки, виданої Держгеокадастром у Білопільському районі Сумської області № 99-28-99,2-2449/2-16 від 18 травня 2016 року грошова оцінка земельних паїв на території жовтневої селищної ради (АФ «Вікторія») станом на 01 січня 2016 року (з урахуванням Кі-4,796 та 1,756) становить одного паю: ріллі- 109\~357,81 грн. (а. с. 9). З довідки, виданої виконавчим комітетом [PERSON] селищної ради Білопільського району від 23 березня 2016 року вбачається, що [PERSON] постійно і на день смерті проживала в [INFO], разом з нею зареєстрованих осіб не було. [PERSON] фактично вступила в управління спадковим майном шляхом постійного догляду за померлою [PERSON] до дня смерті та шести місяців після смерті, зберігає цінні папери, розпоряджалась речами померлої. Заповіт від імені [PERSON] посвідчено виконкомом [PERSON] селищної ради за № 501 від 26 жовтня 1998 року, заповіт не змінювався і не відмінявся, арешт не накладався (а. с. 8). Згідно довідки КУСОР від 12 травня 2016 року № 07/391 [PERSON], [INFO] була зареєстрована 26 червня 1998 року та проживала по день смерті 12 листопада 1998 за адресою: м. Суми, вул. Ковпака, 20 (а. с. 11). З оголошення в районній газеті «Білопільщина» від 11 червня 2016 року вбачається, що загублений сертифікат на право на земельну частку ( пай) серії СМ № 0150121 від 23 січня 1997 року, виданий на імя [PERSON] [PERSON] селищною радою, вважати недійсним (а. с. 7). У відповідності до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру Улянівської державної нотаріальної контори Сумської області спадкова справа після [PERSON], яка померла 12 листопада 1998 року, держнотконторою не заводилась (а. с. 22). Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що позивачка [PERSON] має право на земельну частку (пай), що видавався на імя [PERSON], як члену АФ «Вікторія» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,18 умовно кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі, розташованої на території [PERSON] селищної ради Білопільського району Сумської області, в порядку спадкування за заповітом. Однак, позивачка позбавлена можливості отримати у нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом і вільно розпоряджатися спадковим майном у звязку з тим, що оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай) втрачений. На підставі вимог ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі викладеного,

Outcome: approved