Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-11 00:00:00

11 лютого 2016 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому вказувала, що з 05 липня 2003 року по 23 січня 2006 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, у них народилась донька - [PERSON], [INFO]. На даний час шлюб між ними розірваний. Відповідач участі в утриманні доньки не приймає, матеріальну допомогу не надає, займається підприємницькою діяльністю і має нерегулярний та мінливий дохід. У зв'язку з цим, позивачка просила стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки в твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн. щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивач з'явилася, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, проте надіслав до суду заяву, в якій просив розгляд справи провести без його участі. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши наявні в справі матеріали, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що між позивачкою та відповідачем склалися сімейні правовідносини щодо утримання дітей, які врегульовані Сімейним кодексом України. Згідно з вимогами ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо утримання дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно ст. 180 СК України, батьки повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейним кодексом України, а саме в ч. 1 ст. 182, також визначено, які обставини враховуються судом при визначенні розміру аліментів, серед яких: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що 05 липня 2003 року у Щасливській сільській раді Бориспільського району Київської області [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, про що в Книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено відповідний актовий запис № 17. [INFO] у сторін народилась донька - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.3). 23 січня 2006 року шлюб між сторонами було розірвано. Дитина залишилась проживати з матір'ю. Судом встановлено, що аліменти на утримання інших малолітніх чи неповнолітніх дітей відповідач не сплачує, на утриманні непрацездатних осіб не має, офіційно не працює. Враховуючи вказані обставини суд приходить до висновку про необхідність призначення аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] відповідно до ст. 181 СК України з визначенням його розміру у твердій частці. Згідно ч.2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до Закону. Сімейним кодексом України, а саме в ч. 1 ст. 182, також визначено, які обставини враховуються судом при визначенні розміру аліментів, серед яких: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів судом враховані положення ч. 2 ст. 182 СК України щодо мінімального розміру аліментів на одну дитину, згідно якого такий розмір не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку. Інших обставин, які мали б істотне значення для визначення розміру аліментів на утримання дитини судом не встановлено, про них також не повідомлено позивачем та відповідачем. В ч. 4 п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України за № 3 від 15.05.2006 року зазначається, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК ( 2947-14 ). При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 р. за № 606-XIV (606-14) «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. У зв'язку з наведеним вище суд вважає, що розмір аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], слід визначити у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. 00 коп. (одна тисяча гривень) щомісячно, починаючи з дати пред'явлення позову та до досягнення дитиною повноліття. Зважаючи на скрутне матеріальне становище позивачки, вік дитини, хвороби дитини, необхідність її матеріального утримання та росту цін на споживчі товари та послуги, що свідчать про достатність підстав для призначення аліментів саме у вказаному судом розмірі. При вирішенні питання щодо судових витрат, позивач на підставі п. 3 ст. 5 Закону України „ Про судовий збір" від 08.07.2011 р. звільнена від сплати судового збору при поданні позову про стягнення аліментів, а тому з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд зобов'язаний допустити негайне виконання рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. При цьому судом враховано вимоги ч. 1 ст. 191 СК України, згідно якої аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. На підставі викладеного,

Outcome: partial