Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-04 00:00:00

В вересні 2015 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про встановлення порядку користування житловим приміщенням та зобов"язання не чинити перешкод в користування житлом. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що згідно свідоцтва про право власності на житло квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] та [PERSON] в рівних долях. Квартира складається з 2-х кімнат загальною площею 51,0 кв.м., житловою площею 30,8 кв.м., обладнана балконом площею 1,7 кв.м. Зазначає, що між нею та [PERSON], яка є дочкою позивача, важкі відносини, відповідач постійно влаштовує сварки, веде аморальний образ життя, намагається вигнати позивача з вказаної квартири. Враховуючи викладене, позивач звернулась до суду з позовом та просила виділити в користування [PERSON] кімнату площею 11,7 кв.м., [PERSON] кімнату площею 19,1 кв.м., допоміжні приміщення квартири: кухню, ванну, вбиральню, коридор залишити у спільному користуванні [PERSON] та [PERSON], зобов'язати [PERSON] не чинити [PERSON] перешкод у користуванні ізольованою житловою кімнатою площею 11,7 кв.м. та допоміжними приміщеннями квартири, виділении у спільне користування сторін. Представник позивача у судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у відсутність позивача та її представника, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи у її відсутність до суду не надходило. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення відповідно до ст.ст.169 ч.4, 224-226 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] в рівних долях, що підтверджується копією свідоцтва про право власності від 31.10.2005 року (а.с.4). Загальна площа квартири [ADDRESS], згідно технічного паспорту на квартиру загальна площа квартири становить 51,0 кв.м., житлова площа становить 30,8 кв.м. Квартира обладнана балконом площею 1,7 кв. м та складається з двох кімнат у тому числі: перша кімната площею 11,7 кв. м, друга - площею 19,1 кв.м.(а.с.6-7). Відповідно до довідки форми №3 від 09.09.2015 року №2946 у квартирі [ADDRESS] зареєстровано чотири особи: [PERSON] (1952 року народження, власник), [PERSON] (1980 року народження, власник, дочка), [PERSON] (2001 року народження, онука, [PERSON], 2006 року народження, онук). Власником особового рахунку цієї житлової площі є [PERSON] Згідно з положеннями ч.2 ст.358 ЦК України співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Згоди про порядок володіння та користування квартирою [ADDRESS] між її співвласниками не досягнуто. Нормою ч.3 ст.358 ЦК України визначено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до ст.104 ЖК України член сім'ї наймача вправі вимагати за згодою інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам статті 63 цього Кодексу. Також на підставі ст.104 ЖК України суд вправі задовольнити вимоги члена сім'ї наймача про поділ жилого приміщення, якщо жилу площу, що припадає на нього (або з урахуванням укладеної угоди про порядок користування жилим приміщенням), може бути виділено у вигляді ізольованого приміщення, яке складається з однієї або кількох кімнат, розмір якого не менше встановленого для надання одній особі. Відповідно до п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли у практиці застосування судами Житлового кодексу України» №2 від 12 квітня 1985 року у силу ст.104 ЖК України суд вправі задовольнити вимоги члена сім'ї наймача про поділ жилого приміщення, якщо жилу площу, що припадає на нього (або з урахуванням укладеної угоди про порядок користування жилим приміщенням), може бути виділено у вигляді ізольованого приміщення, яке складається з однієї або кількох кімнат, розмір якого не менше встановленого для надання одній особі. При поділі жилого приміщення за вимогою члена сім'ї наймача йому може бути виділено ізольоване жиле приміщення розміром меншим за жилу площу, що припадає на нього. Однак поділ не може бути допущений, коли це призведе до штучного погіршення житлових умов позивача і викличе необхідність постановки його на облік, як такого, що потребує поліпшення житлових умов. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що запропонований позивачем порядок користування квартирою відповідає вимогам закону, оскільки площа кімнати, яку позивач просить виділити їй, не перевищує житлову площу, що припадає на неї та таким чином не порушує права інших співвласників. Між сторонами існують складні психологічні відносини. Зважаючи на встановлені факти, те, що відповідач чинять позивачу перешкоди у користуванні квартирою, які унеможливлюють їй вільно користуватися житлом, суд розцінює дії відповідача як порушення законних прав позивача у її праві користуватися житлом, та вважає за необхідне зобов'язати відповідача не чинити перешкод позивачу у користуванні квартирою. Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Передбачаючи право власника житлового будинку (квартири), законодавець закріпив право членів сім'ї власника на проживання в цьому житлі. Суд вважає, що вимоги позивача про зобов'язання відповідача не чинити її, як співвласнику, перешкод в користуванні квартирою є доведеними та обґрунтованими за своєю правовою природою з підстав зазначених вище. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст.3 ЦПК України). Відповідно, позивач звернулась до суду з негаторним позовом, підставою для подання якого є вчинення дій, які ускладнюють здійснення житлових прав співвласника житла. Однією з умов подання такого позову - є триваючий характер правопорушення і його наявність в момент подання позову, що встановлено в ході розгляду справи, та є підставою для застосування до вказаної особи санкції про зобов'язання не чинити перешкод позивачу в користуванні житлом. За таких підстав позов є обґрунтованим, доведеним, таким, що підлягає задоволенню, підстав, що спростовують позовні вимоги судом не встановлено. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення частини першої статті 88 ЦПК України. Так стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір в сумі 487 грн. 20 коп. (а.с.1), який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного, ст.358, ст.ст. 355, 357, 391, 360, 383 ЦК України, ст.150 ЖК України, з урахуванням п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику в справах за позовами про захист права власності» з послідуючими змінами,

Outcome: approved