Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Ужгородської міської ради про стягнення безпідставно отриманих коштів. Мотивуючи свої вимоги вказують на те, що 27.11.2009 року рішенням №1294 V сесії V скликання Ужгородської міської ради [PERSON] було надано у приватну власність земельну ділянку в кварталі індивідуальної житлової забудови ім. Я. Мудрого за адресою [ADDRESS], площею 0,0398га. Пунктом 2 цього рішення було зобов'язано громадян створити товариства забудовників для централізованого розвитку інфраструктури за рахунок коштів забудовників та зазначено, що документи, що посвідчують право власності на земельну ділянку, видати членам створеного товариства. 26.03.2010 року на виконання даного рішення позивачкою через АТ «Банк Таврика», згідно квитанції було перераховано суму 9950грн., з призначенням платежу «внесення коштів на розвиток інженерно - транспортної та соціальної інфраструктури [ADDRESS]», код бюджетної кваліфікації 50110000. 11.05.2010 року після внесення [PERSON] коштів на рахунок Ужгородської міської ради, позивачці було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку, Серії [NUMBER]. В розрахунку внесення коштів на розвиток інженерно - транспортної та соціальної інфраструктури м. Ужгорода було зазначено, що оплата проводиться згідно рішення ІV сесії V скликання №99 від 23.11.2006 року. Дане рішення носило зобов'язальний характер, де зокрема, п.3 рішення вимагалося, що у разі невиконання цих умов, рішення про надання земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва втрачає чинність. В травні 2015 року позивачці стало відомо, що Постановою Ужгородського міськрайонного суду від 14.02.2013 року у справі №2а-1024/11 було визнано протиправними та скасовано рішення Ужгородської міської ради №99 від 23.11.2006 року «Про умови надання земельних для індивідуального житлового будівництва, яким встановлені обов'язки умови при вирішенні питань про надання у приватну власність громадянам земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва. Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.03.2014 року у справі №876/6629/13 постанову суду першої інстанції від 14.02.2013 року в цій частині залишено без змін. Даними постановами встановлено, що всі питання, пов'язані з виготовленням будь - яких технічних умов будівництва житлового будинку на земельній ділянці та пов'язані з цим витрати, в тому числі і сплата коштів замовників, що залучаються для розвитку інженерно - транспортної та соціальної інфраструктури населених пунктів згідно постанови КМУ «Про встановлення граничного розміру коштів замовників, що залучаються для розвитку інженерно - транспортної та соціальної інфраструктури населених пунктів» від 24.01.2007 року №40, повинні вирішуватися вже після отримання у власність земельної ділянки, а не при вирішенні питання її надання. Таким чином, Ужгородська міська рада безпідставно володіла коштам позивачки в сумі 9950грн. і після визнання рішення №99 від 23.11.2006 року «Про умови надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва» незаконним, повинна була повернути вказані кошти, чого відповідачем було зроблено. У зв'язку з цим, просить суд задовольнити позов та винести рішення, яким стягнути з Ужгородської міської ради на користь [PERSON] перераховані кошти на рахунок міської ради згідно Квитанції від 26.03.2010 року кошти на розвиток інженерно - транспортної та соціальної інфраструктури міста в розмірі 9950грн., як такі, що набуті без достатньої правової підстави, а також 243,60грн. судового збору та 500грн. витрат на надання правової допомоги. Представник позивача [PERSON] в останнє судове засідання не з'явився. Однак, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити та розглянути справу за його відсутності. Представник відповідача Орбан Н.Л. в останнє судове засідання не з'явилася. Однак, надала суду заяву, в якій проти позову заперечила, просила суд врахувати раніше подані письмові заперечення, відмовити в задоволені позовну в повному обсязі, та розглянути справу за її відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позовна заява підлягає задоволення з наступних підстав. Згідно ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. 27.11.2009 року рішенням №1294 V сесії V скликання Ужгородської міської ради [PERSON] було надано у приватну власність земельну ділянку в кварталі індивідуальної житлової забудови ім. Я. Мудрого за адресою [ADDRESS], площею 0,0398га. Пунктом 2 цього рішення було зобов'язано громадян створити товариства забудовників для централізованого розвитку інфраструктури за рахунок коштів забудовників та зазначено, що документи, що посвідчують право власності на земельну ділянку, видати членам створеного товариства. 26.03.2010 року на виконання даного рішення позивачкою через АТ «Банк Таврика», згідно квитанції [PERSON] було перераховано суму 9950грн., з призначенням платежу «внесення коштів на розвиток інженерно - транспортної та соціальної інфраструктури [ADDRESS]», код бюджетної кваліфікації 50110000, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією вказаної квитанції. В розрахунку внесення коштів на розвиток інженерно - транспортної та соціальної інфраструктури м. Ужгорода було зазначено, що оплата проводиться згідно рішення ІV сесії V скликання №99 від 23.11.2006 року. 11.05.2010 року після внесення [PERSON] коштів на рахунок Ужгородської міської ради, позивачці було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку, Серії [NUMBER]. У відповідності до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.02.2013 року у справі за позовом [PERSON] до Ужгородської міської ради, треті особи - Управління Державної казначейської служби у м. Ужгороді, Головне управління Державного казначейства України в Закарпатській області про визнання рішення незаконним та його скасування встановлено, що фактично рішення Ужгородської міської ради №99 від 23.11.2006 року «Про умови надання ділянок для індивідуального житлового будівництва» встановлено додатковий вид загальнообов'язкового платежу до місцевого бюджету, що суперечить вимогам чинного законодавства України. А тому, вказаною Постановою суду визнано протиправним та скасовано рішення Ужгородської міської ради №99 від 23.11.2006 року «Про умови надання ділянок для індивідуального житлового будівництва» та стягнуто з Ужгородської міської ради на користь позивача сплачених на підставі такого рішення коштів. Окрім того, Постановою Львівського Апеляційного Адміністративного суду від 20.03.2014 року вказану постанову Ужгородського міськрайонного суду від 14.02.2013 року в частині визнання протиправним та скасування рішення Ужгородської міської ради №99 від 23.11.2006 року «Про умови надання ділянок для індивідуального житлового будівництва» та стягнення на користь позивача сплачених на підставі такого рішення коштів залишено без змін. Таким чином, суд приходить до переконання, що сплачені [PERSON] грошові кошти в сумі 9950грн. на підставі скасованого рішення Ужгородської міської ради №99 від 23.11.2006 року «Про умови надання ділянок для індивідуального житлового будівництва» підлягають поверненню. У відповідності до п.35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «поро застосування судам законодавства про судові витрати у цивільних справа» якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.

Outcome: approved