Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-10 00:00:00

26 січня 2016 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та присвоєння прізвища. В позовній заяві зазначає, що 2 червня 2015 року уклала шлюб з [PERSON], який зареєстрували у Відділі ДРАЦС Радехівського районного управління юстиції, актовий запис № 33. Після одруження спільно з чоловіком почали проживати в будинку його батьків в с.Полове Радехівського району Львівської області. Після нетривалого спільного проживання з чоловіком зрозуміла, що помилилася у виборі, оскільки чоловік виявився зовсім іншою людиною, яку вона знала до одруження. Чоловік не проявляв до неї почуття любові і поваги, навпаки - ставився зверхньо, провокував систематичні сварки і конфлікти, які позивач дуже важко сприймає. 3 8 січня 2016 року почали проживати окремо, після чого зрозуміла, що подальше збереження шлюбу з відповідачем буде порушувати її законні права та суперечити особистим інтересам. На даний момент з 8 січня 2016 року ведення спільного господарства та сумісне проживання остаточно припинено. За її глибоким переконанням подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, оскільки як у неї, так і у відповідача на ґрунті повністю протилежних поглядів на сімейне життя, розвинулась неприязнь один до одного, втрачено почуття любові та поваги. Просить постановити рішення, яким розірвати шлюб укладений між нею та [PERSON], зареєстрований 2 червня 2015 року відділом ДРАЦС Радехівського районного управління юстиції, актовий запис №33. Після розірвання шлюбу відновити дівоче прізвище «[PERSON]». Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила їх задовольнити, на примирення не погоджується. Крім цього, суду пояснила, що відповідач по справі забрав у неї паспорт та не повертає його. З часу звернення до суду із позовом відповідач не зробив жодної спроби з нею примиритися, телефонував лише один раз та вимагав повернути золоті речі, які він їй подарував в замін на її паспорт. Категорично заперечила щодо надання строку на примирення, оскільки такий строк не приведе до примирення. Відповідач, який належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, у судове засідання не з"явився, подав суду заяву, в якій просить надати йому строк на примирення (а.с.27). Заслухавши пояснення позивача на підтримку позовних вимог, перевіривши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності суд вважає, що позовні вимоги необхідно задовольнити з таких підстав. Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.11 та ст.60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд встановив, що шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 2 червня 2015 року відділом ДРАЦС Радехівського районного управління юстиції, актовий запис №33 (а.с.7). Дітей від шлюбу у сторін немає. Сторони подружніх стосунків не підтримують, їх сім'я фактично розпалася й подальше подружнє життя є неможливим. Причинами розпаду сім'ї є відчуження один від одного, відсутність взаєморозуміння. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб підлягає розірванню. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з основних засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред»явлений одним із подружжя, який виявив прояв з власної ініціативи, з поваги до себе. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберігати шлюб з відповідачем. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Узагальнюючи наведене, суд вважає, що причини, що спонукають її наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов про розірвання шлюбу підлягає до задоволення. На підставі ч.1 ст.88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір та відповідно до постанови п.13 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року, достягнути із позивача в дохід держави судовий збір за вимогу про присвоєння їй прізвища [PERSON] ( якщо у в позовній заяві об'єднано кілька самостійних вимог майнового характеру, пов'язаних між собою, то, враховуючи, що об'єктом справляння судового збору є позовна заява, максимальний розмір судового збору має відповідати загальній сумі всіх вимог (п.10 ч.1 ст.80 ЦПК), при цьому судовий збір може бути сплачено окремо за кожною вимогою або загальною сумою за всіма позовними вимогами ).

Outcome: approved