Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-24 00:00:00

18.08.2020 року ТОВ «Вердикт Капітал» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову посилається на те, що 29.11.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір №014/4104/73/520, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 24117 дол. США зі сплатою 12,95% річних. Банк належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши позичальнику кредитні кошти на загальну суму 24117 дол. США. З метою забезпечення належного виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, між банком та [PERSON] було укладено договір поруки №014/4104/73/520/1 від 29.11.2007 року. 02.08.2019 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та АТ «Оксі Банк» було укладено договір про відступлення прав вимоги №114/2-16, відповідно до якого АТ «Райффайзен Банк Аваль» відступило АТ «Оксі Банк», а АТ «Оксі Банк» набуло право вимоги заборгованості за кредитним договором до позичальників та/або поручителів, в тому числі за договором кредиту №014/4104/73/520 від 29.11.2007 року. 02.08.2019 року між АТ «Оксі Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого АТ «Оксі Банк» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за кредитним договором до позичальників та/або поручителів, в тому числі за договором кредиту №014/4104/73/520 від 29.11.2007 року. Таким чином, ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право грошової вимоги до відповідачів. За період користування кредитними коштами відповідачем здійснені часткові платежі на погашення основної суми кредиту, проте заборгованість в повному обсязі не погашена. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом та пені за порушення умов кредитного договору станом на 01.07.2020 року, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 51415,57 дол. США, що за курсом НБУ станом на 01.07.2020 становить 1371113,05 грн. з яких: заборгованість за тілом кредиту - 21082,63 дол. США, що за курсом НБУ станом на 01.07.2020 становить 562206,34 грн.; заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги 4772,24 дол. США, що за курсом НБУ станом на 01.07.2020 становить - 127264,19 грн.; заборгованість за нарахованими процентами згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 2539,30 дол. США, що за курсом НБУ станом на 01.07.2020 становить - 67717,04 грн.; заборгованість по пеням і штрафам 23021,40 дол. США, що за курсом НБУ станом на 01.07.2020 становить 613925,48 грн. З огляду на те, що станом на день подання позову, відповідач не повернув отримані кредитні кошти, вважає, що існують підстави для застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат та 3% річних. Загальний розмір заборгованості по сплаті нарахованої пені за подвійною обліковою ставкою НБУ та 3% річних за користування кредитом, що підлягає стягненню станом на 01.07.2020 року становить 197484,87 грн., з яких: нараховані 3% річних 50667,88 грн.; нарахована пеня за подвійною обліковою ставкою НБУ - 146816,99 грн. А тому, просить суд стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] , заборгованість за кредитним договором № 014/4104/73/520 від 29.11.2007 року в розмірі 197484,87 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 20000,00 грн. та судовий збір у розмірі 2962,27 грн. 24.12.2020 року в цивільній справі №688/2419/20 2/688/745/20 за позовом ТОВ «Вердикт Капітал» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором ухвалено заочне рішення, яким позов задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» три проценти річних від простроченої суми заборгованості за період з 01.07.2017 року по 01.07.2020 року в розмірі 50667 грн. 88 коп. за кредитним договором №014/4104/73/520 від 29 листопада 2007 року та судовий збір в розмірі 760 грн. 12 коп. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду від 11.05.2021 року заочне рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 24.12.2020 року скасовано. Провадження в справі №688/2419/20 2/688/745/20 за позовом ТОВ «Вердикт Капітал» в частині позовних вимог до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором закрито у зв`язку із його смертю до відкриття провадження в справі. Справу за позовом ТОВ «Вердикт Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором постановлено розглянути в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 10 год. 00 хв. 07.06.2021 року. Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду від 07.06.2021 року приєднано до матеріалів справи заяву [PERSON] про застосування строку позовної давності та відзив на позовну заяву, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 10 год. 00 хв. 25.06.2021 року. Представник позивача ТОВ «Вердикт Капітал» в судове засідання не з`явився. Проте генеральний директор ТОВ «Вердикт Капітал» Іжаковський О.В. подав до суду письмове клопотання про його проведення без участі представника позивача, позов підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву, в якій позов не визнала в повному обсязі, просила при розгляді справи застосувати строк позовної давності та у його задоволенні відмовити, розгляд справи провести у її відсутності. З`ясувавши думки учасників справи, викладені у письмових клопотаннях, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку у задоволенні позову відмовити з наступних підстав. Як встановлено в суді та вбачається з матеріалів справи, 29 листопада 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 014/4104/73/520 за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 24117 дол. США зі сплатою 12,95% річних, строком на 72 місяці з датою остаточного погашення кредиту 29 листопада 2013 року. Пунктом 12.7. вказаного договору сторони узгодили, що до всіх правовідносин, пов`язаних з укладанням та виконанням цього договору застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (ст. 257, 259 ЦК України). Додатковою угодою №014/4104/73/520/1 від 30.03.2009 року до кредитного договору №014/4104/73/520 від 29.11.2007 року Банк та [PERSON] погодили збільшити строк кредиту на 23 календарних місяці та визначили дату остаточного погашення кредиту 29.10.2015 року. З метою забезпечення належного виконання [PERSON] своїх зобов`язань за вищевказаним кредитним договором, Відкрите акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] уклали договір поруки № 014/4104/73/520 від 29 листопада 2007 року, відповідно до п.1.2 якого поручитель зобов`язався відповідати перед кредитором по борговим зобов`язанням [PERSON] , які виникають з умов кредитного договору № 014/4104/73/520 від 29.11.2020 року, а саме повернути кредит в розмірі 24117 дол. США, сплатити проценти за користування ним, комісійну винагороду, неустойку (пеню, штрафи), в розмірі, строки та у випадках передбачених кредитним договором. Відповідальність поручителя і боржника є солідарною. Таким чином, Банк виконав взяті на себе зобов`язання та надав [PERSON] кредитні кошти, а остання користувалась ними, що стверджується наданою випискою по рахунку відповідача. Як визначено ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За правилом ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на серпень 2019 року, відповідач [PERSON] належним чином не виконувала взяті на себе зобов`язання за кредитним договором №014/4104/73/520 від 29.11.2007 року у зв`язку з чим утворилась заборгованість за тілом кредиту в сумі 21082,63 дол. США, заборгованість за процентами 27711, 36 дол. США. Також з наданих позивачем виписки по рахунку від 14.12.2020 року та відповідачем копій квитанцій вбачається, що [PERSON] частково сплачувала кредит, востаннє платіж на погашення кредиту здійснено нею 20.08.2010 року. Судом також встановлено, що 02 серпня 2019 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та АТ «Оксі Банк» було укладено договір про відступлення прав вимоги №114/2-16, відповідно до якого АТ «Райффайзен Банк Аваль» відступило АТ «Оксі Банк», а АТ «Оксі Банк» набуло право вимоги заборгованості, в тому числі за кредитним договором №014/4104/73/520 від 29.11.2007 року. Крім того, 02 серпня 2019 року між АТ «Оксі Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до якого АТ «Оксі Банк» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості, в тому числі за кредитним договором № 014/4104/73/520 від 29.11.2007 року. Згідно з ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні і в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, інше не встановлено договором або законом. Отже, позивач ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] . За період користування кредитними коштами відповідачем здійснені часткові платежі на погашення основної суми кредиту, проте заборгованість в повному обсязі не погашена. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом та пені за порушення умов кредитного договору станом на 01.07.2020 року, відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, становить 51415,57 дол. США, що за курсом НБУ станом на 01.07.2020 становить 1371113,05 грн. з яких: заборгованість за тілом кредиту - 21082,63 дол. США, що за курсом НБУ станом на 01.07.2020 становить 562206,34 грн.; заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги 4772,24 дол. США, що за курсом НБУ станом на 01.07.2020 становить - 127264,19 грн.; заборгованість за нарахованими процентами згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 2539,30 дол. США, що за курсом НБУ станом на 01.07.2020 становить - 67717,04 грн.; заборгованість по пеням і штрафам 23021,40 дол. США, що за курсом НБУ станом на 01.07.2020 становить 613925,48 грн. Оскільки, відповідач не повернув отримані кредитні кошти, позивач вважає, що існують підстави для застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат та 3% річних. Загальний розмір заборгованості по сплаті нарахованої пені за подвійною обліковою ставкою НБУ та 3% річних за користування кредитом, що підлягає стягненню станом на 01.07.2020 року становить 197484,87 грн., з яких: нараховані 3% річних 50667,88 грн.; нарахована пеня за подвійною обліковою ставкою НБУ - 146816,99 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Такий правовий висновок узгоджується з правовою позицією, яка викладена у постанові Верховного суду України від 19 жовтня 2016 року № 6-2129цс16 та постанові Верховного Суду від 6 лютого 2018 року у справі № 753/15633/15-ц. Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. 3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Вказані висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц. При цьому при обрахунку 3 % річних за основу береться розмір простроченої суми, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 638/10417/15-ц. За таких обставин, враховуючи, що відповідач [PERSON] прострочила виконання грошового зобов`язання, а строк дії укладеного нею кредитного договору закінчився, тому відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України мала б сплатити позивачу три проценти річних від простроченої суми за період з 01.07.2017 р. по 01.07.2020 р., яка нарахована на суму заборгованості за тілом кредиту в розмірі 21082,63 дол. США в межах заявлених вимог в сумі 50667,88 грн. В той же час, відповідачем [PERSON] подано до суду заяву про застосування позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частиною другою статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частина п`ята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до положень статей 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції), вказав, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (пункт 570 рішення Європейського суду з прав людини від 20 вересня 2011 року за заявою N 14902/04 у справі ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"). Строк давності переслідує кілька важливих цілей, а саме забезпечує правову визначеність і закінченість, захищає потенційних відповідачів від застарілих вимог, які було б важко спростувати, і дозволяє уникнути несправедливості, яка може виникнути при прийнятті судами рішень щодо подій, які мали місце у далекому минулому на підставі доказів, які з часом можуть стати ненадійними і недостатніми (рішення Європейського суду з прав людини від 22 жовтня 1996 року за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства" ("Stubbings and Others v. the United Kingdom"). Оскільки кредитний договір № 014/4104/73/520 від 29.11.2007 року та Додаткова угода №014/4104/73/520/1 від 30.03.2009 року до кредитного договору №014/4104/73/520 від 29.11.2007 року, укладені між сторонами є строковими, і цей строк обмежується датою 29.10.2015 року, а з позовом до суду позивач звернувся лише 18.08.2020 року, тобто на момент пред`явлення позову, позивачем пропущено позовну давність щодо вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором № 014/4104/73/520 від 29.11.2007 року. Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). З аналізу наведеної статті вбачається, що позовна давність стосовно додаткових позовних вимог (стягнення неустойки та інші), які є похідними від основної вимоги, спливає одночасно із спливом позовної давності щодо основної вимоги. Вказаний висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постановах: від 03 квітня 2019 року у справі № 756/9094/15 (провадження № 61-47455св18), від 20 лютого 2019 року у справі № 910/19565/17, від 05 квітня 2021 року у справі № 357/6166/19 (провадження № 61-2577св 20). Оскільки відповідачем подано заяву про застосування строку позовної давності, а тому не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача інфляційних втрат та 3 % річних від простроченої суми заборгованості, які передбачені статтею 625 ЦК України, як похідні вимоги про стягнення основної суми боргу. Таким чином, враховуючи, що ТОВ «Вердикт Капітал» звернулось до суду з цим позовом з пропуском позовної давності, про застосування якого відповідачем [PERSON] подано письмову заяву, що згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України є підставою для відмови у позові, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку із спливом позовної давності.

Outcome: dismissed