Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-23 00:00:00

22.06.2017 року позивач [PERSON] звернувся до Василівського районного суду Запорізької області з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач [PERSON] зазначає, що приводом для звернення до суду є зняття з реєстрації місця проживання його дядька [PERSON], який зареєстрований за адресою: [INFO]. 24.02.2013 року помер його батько [PERSON]. У вищевказаному будинку ніхто не проживає, тому він почав руйнуватися, а на подвірї зявилися буряни та захаращення. Оскільки він є спадкоємцем першої черги за законом, він звернувся до нотаріальної контори та оформив спадщину у відповідності до вимог законодавства. У звязку з невисоким рівнем заробітку, самостійно зробити капітальний ремонт в будинку він не має можливості, тому вирішив будинок продати та єдиною перешкодою для укладання договору купівлі-продажу є реєстрація відповідача [PERSON]А у будинку, який належить йому на праві власності. Оскільки йому не відоме місце проживання відповідача [PERSON]А та інші засоби звязку з ним, він вимушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: Запорізька область м. Василівка вул. Каховська буд. 61. В судове засідання позивач не зявився, проте надав на адресу суду заяву, в якій просить розглянути справу у його відсутність, заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, наполягає на задоволенні позову за підставами, викладеними у позовній заяві. Проти ухвалення по справі заочного рішення, не заперечує. В судове засідання відповідач [PERSON] повторно не зявився, про день та час розгляду справи був повідомлений судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, відповідно до вимог ст.ст.74,76 ЦПК України, документів на підтвердження поважності причин неявки відповідачем суду не надано, заперечень на позов не подано, тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно до ч.4 ст.169, ч.1 ст.224 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно та повно зясувавши обставини справи, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами цивільної справи, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Згідно вимог ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно ст.58 ч.1 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст.59 ч.2 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], позивачу по справі, на праві приватної власності належить житловий будинок, який розташований за адресою: вул. Каховська буд. 61, м. Василівка Запорізької області на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON], виданого 11.05.2017 року державним нотаріусом Токмацької районної державної нотаріальної контори Запорізької області [PERSON], копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.5) Як вбачається з довідки, виданої виконавчим комітетом Василівської міської ради Запорізької області за № 5366 від 15.06.2017 року, за адресою: вул. Каховська буд. 61 м.Василівка Запорізької області зареєстровані: [PERSON], [INFO] (а.с.6). Відповідно до акту обстеження фактичного проживання [PERSON], за адресою: вул. Каховська буд. 61 м. Василівка Запорізької області від 15.06.2017 року, складеного головою квартального комітету [PERSON] в присутності сусідів: [PERSON], [PERSON] вбачається, що за вищевказаною адресою проведено обстеження по факту проживання [PERSON], [INFO] та в результаті обстеження встановлено, що за даною адресою: вул. Каховська буд. 61 м. Василівка, фактично ніхто не проживає, місцезнаходження [PERSON] невідомо, з липня 2015 року. (а.с.7). Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Виходячи з положень ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України щодо обов'язку доказування, обов'язок довести свої заперечення щодо наявності поважних причин відсутності на спірній житловій площі покладено на відповідача. Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Стаття 47 Конституції України та ст.9 ЖК України передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користуванням інакше ніж з підстав і в порядку визначеним законом. Право на повагу до житла гарантує і ст.8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Відповідно до вимог ст.317 ЦК України власнику належать права володіння, користування і розпоряджання своїм майном. Згідно статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Права власника житлового будинку визначені в ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до приписів ч.2 ст.405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла, або законом. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням, відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71, 72, 116, 156 ЖК України). Таким чином, при розгляді справи щодо визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням члена сім'ї власника житла, мають встановлюватися наступні факти: чи є спірне приміщення житлом, чи є воно власністю позивача, чи відсутній відповідач у спірному приміщені понад встановлені строки, чи є причини відсутності поважними та чи не було між власником та відповідачем будь якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності. Пленум Верховного Суду України в пункті 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснив судам, що у справах цієї категорії необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк. Згідно розяснень п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року з подальшими змінами „Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сімї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладання трудового договору на невизначений строк тощо). На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем [PERSON] позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню та суд вважає необхідним позов задовольнити та визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинком № 61 по вул. Каховська в м. Василівка Запорізької області, який належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим державним нотаріусом державним нотаріусом Токмацької державної нотаріальної контори Запорізької області [PERSON] від 11.05.2017 року, з тих підстав, що відповідач [PERSON] у спірному житловому будинку тривалий час - з липня 2015 року не проживає, комунальні послуги не сплачує та будучи зареєстрованим у даному житловому будинку, який належить позивачу на праві приватної власності, але не проживаючи у ньому, відповідач [PERSON] чинить позивачу, як власнику, перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні своєю власністю, крім того, позивач несе необґрунтовані витрати по оплаті комунальних платежів за відповідача та не може у повному обсязі реалізувати своє право на розпорядження приватною власністю, а добровільно знятися з реєстрації відповідач не бажає. Крім того, доводи позивача про відсутність відповідача [PERSON] у спірному жилому приміщенні понад один рік без поважних причин підтверджені належними та допустимими доказами, відповідачем під час розгляду справи не оспорені, тому існують правові підстави, передбачені ст.71 ЖК України та ст.405 УК України, для задоволення позову про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та визнання [PERSON] таким, що втратив право користування вищевказаним жилим приміщенням, а саме: житловим будинком №61 по вул. Каховська в місті Василівка Запорізької області. На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що заявлені [PERSON] позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved