Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-15 00:00:00

03.12.2019 року до суду надійшла зазначена позовна заява, яка була розподілена судді Кондратенко О.О. На підставі розпорядження керівника апарату суду від 29.09.2020 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.09.2020 року, зазначена справа надійшла в провадження судді Притули Н.Г. В позовній заяві позивач просить: стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» на користь позивача в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 99 000,00 грн.; стягнути з [PERSON] на користь позивача в рахунок відшкодування матеріальної шкоди суму 97 095,90 грн. та 5 000,00 грн. моральної шкоди. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 02.03.2019 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «Toyota», державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] (чоловік позивача) та автомобіля «Volkswagen», державний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди обидва автомобілі зазнали пошкоджень. Як зазначає позивач, згідно із Висновком, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Toyota», державний номер [NUMBER] складає 206566,33 грн., а вартість матеріального збитку становить 196 095,90 грн. Постановою суду [PERSON] визнано винним у порушенні ПДР України, які призвели до пошкодження транспортних засобів. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» згідно з полісом №АМ/2826682. Позивач зазначає, що вона звернулась до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування, проте їй було відмовлено в цьому на тій підставі, що [PERSON] неправомірно користувався автомобілем «Volkswagen», державний номер [NUMBER] . Проте позивач вважає, що страхова компанія має сплатити страхове відшкодування в сумі 99 000,00 грн. в межах ліміту відповідальності. В той же час, [PERSON] повинен відшкодувати 97 095,90 грн. Також позивач зазначає, що вона зазнала моральних страждань та оцінила моральну шкоду в сумі 5 000,00 грн., яку має відшкодувати [PERSON] 16.01.2020 року до суду надійшов відзив Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» на позовну заяву в якому представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову, з тих підстав, що страховою компанією було правомірно відмовлено позивачу у виплаті страхового відшкодування, оскільки [PERSON] на території України володів забезпеченим транспортним засобом неправомірно, автомобіль ним не було ввезено на територію України, так як у відповідності до положень ч.4 ст.380 МК України лише особа, яка ввозила автомобіль має право ним користуватись, а відтак відсутні підстави для визнання випадку страховим. 21.01.2020 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначив, що [PERSON] керував автомобілем «Volkswagen», державний номер [NUMBER] на відповідній правовій підставі - із документами про право власності на автомобіль та з посвідченням водія. Заперечення на відповідь на відзив до суду не надходили. Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Разом з тим, до суду надійшло клопотання уповноваженого представника позивача про слухання справи за його відсутності, в якій він зазначив, що підтримує заявлені позовні вимоги та просить їх задовольнити в повному обсязі. Уповноважений представник відповідача в судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою про слухання справи в його відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив, відзив на заявлені вимоги не надходив. На підставі положень статті 223 ЦПК України суд ухвалив про подальше слухання справи у відсутність сторін, які не з`явились в судове засідання. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані суду докази, врахувавши заяви сторін, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом в судовому засіданні встановлено та вбачається з копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль «Toyota», державний номер [NUMBER] , належить на праві власності [PERSON] . 02.03.2019 року в м.Києві по просп.Ватутіна відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі транспортних засобів «Toyota», державний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «Volkswagen», державний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 27.05.2019 року (справа №754/3762/19-п) [PERSON] було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Як зазначено в постанові суду, 02.03.2019 о 12 год. 40 хв. в м. Києві по пр. Ватутіна, керуючи автомобілем «Volkswagen Passat» [NUMBER] , навпроти будинку 11А, при перестроюванні [PERSON] не надав перевагу в русі автомобілю «Toyota C-HR» д.н.з. [NUMBER] , що рухався в попутному напрямку по тій смузі, на яку він мав намір перестроїтися та скоїв з ним зіткнення. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Своїми діями гр. [PERSON] порушив п.10.3 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення передбачене ст.124 КУпАП. Постанова суду набрала законної сили. Відповідно до ч.ч. 4, 6 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. З огляду на викладене, суд при винесенні даного рішення не з`ясовує обставин справи, які підтверджують вину відповідача [PERSON] у спричиненні механічних пошкоджень автомобілю «Toyota», державний номер [NUMBER] . На день дорожнього транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Volkswagen», державний номер [NUMBER] була застрахована в ТДВ «Страхова компанія «Гардіан» відповідно до полісу №АМ/2826682 від 12.03.2018 року. Строк дії полісу з 13.03.2018 року по 12.03.2019 року, розмір страхової суми, визначеної на одного потерпілого за шкоду, заподіну майну - 100 000,00 грн., франшиза - 1000,00 грн. Страхувальником в полісі зазначено - [PERSON] 04 березня 2019 року [PERSON] (водій автомобіля) повідомив Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» про дорожньо-транспортну пригоду. Судом встановлено, що із відповідною заявою про виплату страхового відшкодування сторона позивача до страхової компанії не зверталась, разом з тим, позивач не позбавлений права звернутися з таким позовом безпосередньо до суду. Суд враховує правовий висновок, викладений у Постанові Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15 (провадження № 14-406цс19) про необхідність стягнення страхового відшкодування незважаючи на те, що позивач не звертався до страховика із заявою про відшкодування шкоди і за таким відшкодуванням звернувся безпосередньо до суду в межах річного строку. Разом з тим, за відсутності відповідної заяви, відповідач листом від 14.03.2019 року відмовив позивачу по суті у виплаті страхового відшкодування, оскільки, зокрема, були відсутні підстави вважати заявлену подію страховим випадком та здійснити позивачу виплату страхового відшкодування не вбачалось можливим, оскільки, водій [PERSON] на час настання дорожньо-транспортної пригоди не був законним володільцем та правомірним користувачем автомобіля «Volkswagen», державний номер [NUMBER] , а тому не є особою, відповідальність якої застраховано відповідно до полісу АМ/2826682. Листом від 14.03.2019 року Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» повідомило [PERSON] про відсутність підстав вважати подію страховою на підставі ст.6 та підпункту 32.1 статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - оскільки, водій [PERSON] на час настання дорожньо-транспортної пригоди не був законним володільцем та правомірним користувачем автомобіля «Volkswagen», державний номер [NUMBER] , так як не ввозив автомобіль на територію України, а тому не є особою, відповідальність якої застраховано відповідно до полісу АМ/2826682. Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог та заперечень сторін в частині правомірності відмови страхової компанії у виплаті страхового відшкодування слід зазначити наступне. В преамбулі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961 від 01 липня 2004 року (далі - Закон України №1961 від 01 липня 2004 року) зазначається, що даний Закон регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Статтею 2 Закону України №1961 від 01 липня 2004 року встановлено, що відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Згідно із ст. 21 Закону України №1961 від 01 липня 2004 року на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з п. 13.1 ст. 13 цього Закону, зобов`язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров`ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі визначеній у договорі грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. У статті 6 Закону України №1961 від 01 липня 2004 року визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до пункту 1.4 статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» особами, відповідальність яких застрахована, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. Пунктами 1.6, 1.7 ст. 1 Закону України № 1961 від 01 липня 2004 року встановлено, що власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах. Суд вважає, що стороною відповідача не доведено достатніми доказами те, що [PERSON] користувався автомобілем без достатніх законних підстав, та вказаний автомобіль було забезпечено відповідачем ТДВ «СК «Гардіан», відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому був зазначений цей автомобіль, а тому, на думку суду, саме відповідач ТДВ «СК «Гардіан» зобов`язано було здійснити виплату страхового відшкодування позивачу, та його відмова з цих підстав є необґрунтованою та такою, що порушує права позивача. Також суд враховує, що жодних доказів на підтвердження незаконного заволодіння транспортним засобом водієм [PERSON] відповідачем не було надано, а факт керування автомобілем третьою особою в певний момент часу не спростовує обставин ввезення автомобіля для власних потреб іншою особою. При цьому, суд звертає увагу на те, що договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № AM/2826682) недійсним не визнавався. Крім того, варто зазначити, що порушення митних правил ввезення автомобілів на територію України може бути предметом адміністративної відповідальності особи, яка ввезла такий транспортний засіб. Зазначені обставини не є підставою звільнення від цивільної відповідальності учасників страхових відносин відповідно до статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування». Таким чином, відповідач [PERSON] є особою, що завдала збитки позивачу, відповідно до положень Закону № 1961-IV в межах, передбачених договором обов`язкового страхування цивільної відповідальності (поліс № AM/2826682) відповідач ТДВ «СК «Гардіан» є особою відповідальною за завдані збитки. З урахуванням умов передбаченого договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № AM/2826682) ліміту відповідальності за шкоду, суд приходить до висновку, що страхова компанія безпідставно відмовила позивачу у визнанні вказаної дорожньо-транспортної пригоди страховим випадком та у виплаті страхового відшкодування. Також враховує правові висновки, викладені у Постанові Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15 (провадження № 14-406цс19) щодо того, що підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування передбачені у статті 37 Закону № 1961-IV, їх перелік є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає. Окремо варто відзначити, про те, що при укладенні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідач ТДВ «СК «Гардіан» не перевірив правомірність володіння автомобілем «Volkswagen», державний номер [NUMBER] , та добровільно забезпечив вказаний автомобіль, який мав реєстрацію іншої держави, тобто взяло на себе зобов`язання відповідно до Закону України № 1961 від 01 липня 2004 року. Крім того, відповідно до п. 14.2 ст. 14 Закону України №1961 від 01 липня 2004 року, страховик не може відмовити будь-якому страхувальнику в укладенні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Згідно із п. 17.1 ст. 17 Закону України № 1961 від 01 липня 2004 року, страховики зобов`язані укладати договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (внутрішній договір страхування, міжнародний договір страхування, міжнародний договір "Зелена картка") відповідно до цього Закону та чинного законодавства України. Внутрішні договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності укладаються строком на один рік. Укладення внутрішніх договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на строк менший, ніж один рік, але не менш як на 15 днів допускається виключно щодо транспортних засобів: незареєстрованих - на час до їх реєстрації, тимчасово зареєстрованих - на час до їх постійної реєстрації, зареєстрованих на території іноземних держав - на час їх перебування на території України. Міжнародний договір "Зелена картка" може укладатися на строк 15 днів, 1 місяць, 2 місяці, 3 місяці, 4 місяці, 5 місяців, 6 місяців, 7 місяців, 8 місяців, 9 місяців, 10 місяців, 11 місяців або один рік. За змістом пункту 2.2 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. (п.1.4 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») З огляду на викладене, суд вважає, що страхова компанія безпідставно відмовила позивачу у визнанні дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 02.03.2019 року, внаслідок якої був пошкоджений транспортний засіб «Toyota», державний номер [NUMBER] , - страховим випадком та у виплаті позивачу страхового відшкодування. Крім того, відповідно до вимог ст. 9 Закону України № 1961 від 01 липня 2004 року, страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. За змістом ст.ст. 9, 22-31, 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, у тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але, якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. У ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» встановлено, що при настанні страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Відповідно до ст. 22 Закону України № 1961 від 01 липня 2004 року, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до статті 29 Закону № 1961-IV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо- транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо- транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. З огляду на викладене, суд вважає, що ТДВ «СК «Гардіан» зобов`язано виплатити позивачу суму страхового відшкодування. За змістом п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Згідно з пунктом 2.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 із змінами (далі - Методика) - вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Пунктом 2.4. Методики зазначено, що вартість відновлювального ремонту КТЗ визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого КТЗ. Відповідно до пункту 8.3. Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості. Отже, за змістом указаних норм законодавства вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків). В обґрунтування позовних вимог стороною позивача надано суду Звіт №508-19 про розмір вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Toyota», державний номер [NUMBER] , який складений 10.03.2019 року Фізичною особою-підприємцем [PERSON] та визначено вартість відновлювального ремонту - 206 566,33 грн., ринкову вартість автомобіля - 749 821,27 грн., вартість матеріального збитку - 196 095,90 грн. з ПДВ на запчастини, 167 544,59 грн. без ПДВ на запчастини. Стороною відповідача не заперечувався розмір матеріального збитку, визначений Звітом. Будь-яких доказів на спростування розміру матеріального збитку суду стороною відповідача надано не було, як і не було заявлено будь-яких клопотань в цій частині, зокрема щодо призначення експертизи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд, проаналізувавши наданий стороною позивача Звіт на підтвердження завданого розміру матеріальної шкоди, вважає, що, останній, є допустимим доказом та таким, що підтверджує суму завданої позивачу матеріальної шкоди, яка має бути відшкодована страховою компанією, в зв`язку із настанням страхового випадку. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що стороню відповідача не доведено правомірність відмови позивачу у виплаті страхового відшкодування, не спростовано розмір завданої позивачу матеріальної шкоди, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення із відповідача ТДВ «СК «Гардіан» на користь позивача суми страхового відшкодування в розмірі 99 000,00 грн., які є збитками в розумінні ст. 22 ЦК України, - є обгрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Стаття 1192 ЦК України визначає, що якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідачі в судовому засіданні не заперечували розмір шкоди, спричинений внаслідок пошкодження автомобіля позивача. А тому суд вважає за можливе стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача різницю між вартістю спричиненого матеріального збитку та сумою, яка підлягає стягненню із страхової компанії, що становить 97 095,90 грн. (196 095,90 грн. - 99 000,00 грн.). Крім того, як зазначає позивач, у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, пошкодженням транспортного засобу, вона зазнала моральних страждань, що характеризується відчуттям хвилювання за пошкодження автомобіля, за отримання відшкодування та проведення ремонту, втратою часу пов?язаного із врегулюванням збитків із страховиком, та винуватцем ДТП, а тому в даному випадку вона просить стягнути з відповідача - [PERSON] моральну шкоду. Так, відповідно до роз`яснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди" під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно з ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. При з`ясуванні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. Так, з наданих матеріалів справи, вбачається, що вимога позивача про відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000,00 гривень, в даному випадку - не є обґрунтованою та доведеною, адже суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження викладених обставин справи, на яких ґрунтується його вимога та конкретна визначена ним сума моральної шкоди. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи предмет та підстави позову, заявлені вимоги, суд дійшов висновку, про часткове задоволення позовних вимог. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial