Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-15 00:00:00

24.05.2021 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про виселення з квартири [ADDRESS] з наданням іншого житла - квартири за адресою: [ADDRESS] , а також просив стягнути судові витрати у виді сплаченого судового збору. В позовній заяві зазначено, що між ЗАТ «Перший Український Міжнародний Банк», правонаступником якого є АТ «Перший Український Міжнародний Банк», та [PERSON] був укладений кредитний договір №6249706 від 27.03.2008 року, згідно з яким позивач надав їй кредит у сумі 35 000,00 доларів США зі сплатою 13,99 відсотків річних, строком до 27.03.2023 року. Відповідно до додаткової угоди №9218709 від 22.06.2010 року до кредитного договору [PERSON] було видано другий транш кредиту у сумі 291 394,07 грн для погашення заборгованості за кредитом у сумі 36 722,63 доларів США. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 27.03.2008р. між позивачем та [PERSON] було укладено іпотечний договір № 6250663, відповідно до якого відповідач передала позивачу в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру, який знаходиться за адресою : [ADDRESS] . Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя № 334/3353/13-ц від 08.07.2013 року було стягнуто на користь позивача заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 494 697,71 грн, рішення суду не виконано. У зв`язку з цим позивачем було прийнято рішення про про зверненя стягнення на предмет іпотеки у позасудового порядку на підставі ст. 37 Закону України «Про іпотеку» та іпотечного застереження, що міститься у договорі іпотеки. 03.07.2018 року державним реєстратором виконавчого комітету Гуляйпільскої міської ради Запорізької області Зінченком Ю. О. було зареєстровано право власності ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» на предмет іпотеки. Позивачу відомо, що у вказаній квартирі проживають та зареєстровані відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] 06.06.2019 року позивач направив цінним листом відповідачам вимогу від 04.06.2019 року про усунення перешкод у користуванні власністю. Представник позивача Бойченко Д. О. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, відзив не надали. Зі згоди позивача суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280-281 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 27.03.2008р. між ЗАТ «Перший Український Міжнародний Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №6249706, згідно з яким позивач надав відповідачу кредит у сумі 35 000,00 доларів США зі сплатою 13,99 відсотків річних, строком до 27.03.2023 року. Відповідно до додаткової угоди №9218709 від 22.06.2010 року до кредитного договору [PERSON] було видано другий транш кредиту у сумі 291 394,07 грн для погашення заборгованості за кредитом у сумі 36 722,63 доларів США. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 27.03.2008р. між позивачем та [PERSON] було укладено іпотечний договір № 6250663, відповідно до якого відповідач [PERSON] передала позивачу в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру, який знаходиться за адресою : [ADDRESS] . Згідно копії рішення Ленінського районного суду №334/3353/13-ц від 08.07.2013 року з [PERSON] на користь ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк було стягнуто заборгованість за кредитним договором №6249706 від 27.03.2008 року у сумі 494 697, 71 грн. Згідно копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» 03.07.2018 року набув право власності на квартиру [ADDRESS] . 06.06.2019 року позивач надіслав відповідачам вимогу про усунення перешкод у користуванні власністю (квартирою) та виселення, що підтверджується копією опису цінного листа, копіями поштових накладних. Відповідно до копії свідоцтва, копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22.01.2019 року АТ «Перший Український Міжнародний Банк» є власником квартири [ADDRESS] . Відповідно до копії статуту АТ «Перший Український Міжнародний Банк» є правонаступником ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк», яке у свою чергу є правонаступником ЗАТ «Перший Український Міжнародний Банк». Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 9 ЖК Української РСР передбачено, що ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України), тому дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Відповідно до частин першої, другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Верховний Суд України у постанові від 22 червня 2016 року у справі № 6-197цс16 сформулював правовий висновок, від якого Верховний Суд не відступав, згідно з яким за частиною другою статті 40 Закону № 898-IV та частиною третьою статті 109 ЖК Української РСР, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 червня 2019 року у справі № 643/18788/15-ц (провадження № 14-93цс19) дійшла висновку, що до спірних правовідносин між власником, який набув жиле приміщення за результатами звернення стягнення на предмет іпотеки, та особами, які мають право користування таким приміщенням, підлягають застосуванню стаття 40 Закону України «Про іпотеку» та стаття 109 ЖК Української РСР. Отже, обмеження права власника, який набув жиле приміщення за результатами звернення стягнення на предмет іпотеки, на підставі статті 109 ЖК Української РСР та статті 40 Закону України «Про іпотеку», є передбачуваними. Тлумачення частини другої статті 109 ЖК Української РСР з урахуванням статті 379, глави 26 ЦК України свідчить, що виселення без надання іншого житлового приміщення відбувається у тому разі, якщо саме це житлове приміщення було придбане за кредитні кошти. У разі якщо предмет іпотеки набувався іпотекодавцем не за рахунок отриманих кредитних коштів, то виселення з вказаного житлового приміщення без надання іншого житлового приміщення не допускається. 03.07.2018 року за позивачем було зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] , 06.06.2019 року позивачем було направлено вимогу про усунення перешкод у користуванні власністю та виселення. Судом встановлено, що предмет іпотеки був отриманий відповідачем [PERSON] не за кредитні кошти, тому позивачем у повній мірі виконано обов`язок щодо надання іншого постійного житла, відповідно до вимог ст. 109 ЖК, а саме квартири [ADDRESS] , яка належить на праві власності позивачу. Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Право членів сім`ї користуватись житловим приміщенням може виникнути та існувати за наявності права власності на житло в особи, членами сім`ї якого вони є. Із припиненням права власності особи , втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї або інших осіб, яким він надав право на проживання. Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім"ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. За таких підстав, суд приходить до висновку про задоволення у повному обсязі.

Outcome: approved