Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-08 00:00:00

18.09.2007 року [PERSON] та [PERSON] звернулися в суд із позовом до [PERSON] , за участю третьої особи - Стрийського міжрайонного бюро технічної інвентаризації, в якій просили постановити рішення, яким визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину житлового будинку [ADDRESS] , який перебував у спільній сумісній власності з чоловіком [PERSON] , котрий помер [INFO] ; 1/6 частину зазначеного будинку у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] ; визнати за нею 1/21 частини квартири [ADDRESS] у порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] , котрий помер [INFO] ; визнати за [PERSON] право власності на 1/6 частину житлового будинку по [ADDRESS] та 1/21 частину квартири [ADDRESS] після смерті батька [PERSON] , котрий помер [INFO] . Заява мотивована тим, що [INFO] помер [PERSON] , який був чоловіком [PERSON] та батьком [PERSON] , після смерті котрого відкрилась спадщина на 1/7 частку квартири [ADDRESS] та Ѕ частку житлового будинку з господарськими спорудами у [ADDRESS] . Інша Ѕ частка зазначеного житлового будинку [ADDRESS] належить [PERSON] , як спільна власність подружжя [PERSON] . У 2007 року позивачі звернулися до Сколівської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини та видачу свідоцтв на частину спадкового майна, однак нотаріусом їм було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказаний вище житловий будинок [ADDRESS] . Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області Гуменної Н.М. від 20.10.2009 року було відкрито провадження у справі з визначенням дати попереднього судового засідання. 29.10.2007 року [PERSON] та [PERSON] подано до суду зустрічну позовну заяву до [PERSON] , [PERSON] , третьої особи Славської селищної ради Сколівського району Львівської області, в якій просять постановити рішення, яким визнати за ними по Ѕ частці житлового будинку по [ADDRESS] , так як такий збудований за їх кошти і вони вважають його своєю власністю. Заява мотивована тим, що батько [PERSON] - [PERSON] в 1970 році розпочав будівництво житлового будинку в [ADDRESS] . В 1994 році за кошти [PERSON] та її чоловіка [PERSON] було виготовлено документацію на світло та опалення вказаного житлового будинку, а також викопано колодязь, зроблено каналізацію, проведено телефон та проведено ще велику частину робіт. [PERSON] та [PERSON] не виготовили правовстановлюючих документів на вказаний будинок, оскільки вважали що такий належить їм так як вони понесли великі затрати на завершення його будівництва, а тому після смерті [PERSON] змушені звернутися в суд із вказаною зустрічною позовною заявою, оскільки є інші спадкоємці, які вважають, що даний будинок належить до спадкового майна після смерті [PERSON] . Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 28.12.2009 року вказану вище цивільну справу призначено до розгляду в судовому засіданні. Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 05.02.2010 року було затверджено мирову угоду, якою визнано за [PERSON] та [PERSON] право власності по Ѕ частці будинку [ADDRESS] , як на спадкове майно; визнано за [PERSON] та [PERSON] право власності по Ѕ частці будинку [ADDRESS] , як на спадкове майно, та закрито провадження у справі. Крім цього, судом було зобов`язано сторони добровільно виконати умови мирової угоди. У випадку невиконання в добровільному порядку мирової угоди, виконання провести в примусовому порядку. Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 22.07.2011 року в резолютивній частині зазначеної вище ухвали виправлено описку, а саме замість невірного « [ADDRESS] ». Постановою Львівського апеляційного суду від 27.02.2020 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено, ухвалу Сколівського районного суду Львівської області від 05.02.2010 року скасовано та направлено справу для розгляду до суду першої інстанції. Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області Брони А.Л. від 20.03.2020 року справу прийнято до провадження з визначенням дати підготовчого засідання. Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 02.11.2020 року прийнято уточнену позовну заяву представника позивача за первинним позовом [PERSON] - адвоката Походжай О.О. до [PERSON] , в якій вона просила встановити факт належності свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] від 03.02.1995 року [PERSON] , визнати за [PERSON] право власності на 1/21 частку квартири [ADDRESS] і 1/6 частку житлового будинку [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті батька - [PERSON] , який помер [INFO] , та визнати за [PERSON] право власності на 4/21 частки квартири [ADDRESS] і 2/3 частки житлового будинку [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті матері - [PERSON] , яка померла [INFO] . Уточнена позовна заява мотивована тим, що [INFO] помер [PERSON] , який був чоловіком [PERSON] та батьком [PERSON] , після смерті котрого відкрилась спадщина на 1/7 частку квартири [ADDRESS] та Ѕ частку житлового будинку з господарськими спорудами у [ADDRESS] . Інша Ѕ частка зазначеного житлового будинку [ADDRESS] належить [PERSON] , як спільна власність подружжя [PERSON] . За життя [PERSON] заповіту не склав. Спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] були його дружина - [PERSON] , син - [PERSON] та донька - [PERSON] . Позивач зазначає, що спадкоємці спадщину прийняли відповідно до частини 1 статті 549 ЦК Української РСР шляхом фактичного вступу у володіння спадковим майном. З метою належного оформлення спадкових прав позивач разом з матір`ю звертався до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька, однак їм було відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на житловий будинок [ADDRESS] . [INFO] померла мати [PERSON] - [PERSON] . 23.02.2015 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем виконкому Славської селищної ради Сколівського району Львівської області за реєстровим № 73, відповідно до тексту якого все свої майно, де б воно не знаходилось і з чого ю воно не складалось, і взагалі все те, на що вона за законом матиме право, заповіла своєму сину - [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй майно, до складу якого увійшли 4/21 частки квартири [ADDRESS] (1/7 частка належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 03.02.1995 року + 1/21 частка фактично успадкована після смерті чоловіка [PERSON] ) та 2/3 частки житлового будинку [ADDRESS] (1/2 частка у спільному майні подружжя + 1/6 частка фактично успадкована після смерті чоловіка [PERSON] ). [PERSON] у визначений законом шестимісячний строк звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті матері - [PERSON] , однак нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з наявністю невідповідності у написанні по-батькові спадкодавця - [PERSON] у свідоцтві про право власності від 03.02.1995 року на квартиру [ADDRESS] , де зазначено « [PERSON] », а також з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок [ADDRESS] . Таким чином, позивач за первісним позовом вимушений звернутись до суду за захистом своїх законних прав та інтересів. До участі у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту, визнання прав власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом та заповітом в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору було залучено [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 12.01.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним - [PERSON] та його представник - адвокат Походжай О.О. позовну заяву підтримали, просили таку задовольнити в повному обсязі та відмовити у задоволенні зустрічного позову. Відповідачка за первісним позовом та позивачка за зустрічним - [PERSON] в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] та задовольнити її та [PERSON] зустрічний позов в повному обсязі. Третя особа за первинним позовом - [PERSON] в судовому засіданні просила задовольнити зустрічну позовну заяву [PERSON] та [PERSON] та відмовити у задоволенні первинного позову [PERSON] . Третя особа за зустрічним позовом - Славська селищна рада Сколівського району Львівської області явку свого представника в судове засідання не забезпечила, попередньо подавши до суду клопотання про розгляд справи без участі представника, вказавши, що при винесенні рішення покладається на розсуд суду. Інші учасники в судове засідання не з"явилися, про дату та час розгляду справи були повідомлені про розгляд справи. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши дійсні обставини справи, заслухавши пояснення сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Виходячи із наведених вище процесуальних норм суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане 19.02.1999 року Славською селищною радою Сколівського району Львівської області на підставі актового запису № 9. Оскільки спадщина після смерті [PERSON] відкрилась у 1999 році, суд застосовує норми ЦК Української РСР 1963 року, який діяв на той час. Заповіту спадкодавець [PERSON] на випадок своєї смерті не складав. Так, відповідно до норм статті 529 ЦК Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Як вбачається з копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 22.09.1954 року відділом ЗАГС м. Неман Калінінградської області, 22.09.1954 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб та присвоєно останній прізвище « [PERSON] ». Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 16.08.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Сколівського районного управління юстиції у Львівській області, батьками [PERSON] , [INFO] , записані [PERSON] та [PERSON] . Таким чином судом встановлено, що до кола спадкоємців першої черги після смерті [PERSON] увійшли його дружина [PERSON] , син [PERSON] та дочка [PERSON] . Вищезазначені спадкоємці прийняли спадщину після смерті [PERSON] шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном відповідно до статті 549 ЦК Української РСР, у якій зазначено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. До складу спадкового майна після смерті [PERSON] увійшли 1/7 частка квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , та Ѕ частка житлового будинку [ADDRESS] . Як вбачається з копії свідоцтва про право власності на квартиру (будинок), виданого 03.02.1995 року бюро приватизації житла Стрийської дистанції цивільних споруд Львівської залізниці, квартира [ADDRESS] , належить на праві приватної спільної (сумісної або часткової) власності [PERSON] та членам його сім`ї, а саме: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Вказана обставина також підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно, сформованого 01.06.2007 року Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» за № 14750093, згідно якого власниками квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності. Таким чином спадкоємці [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] успадкували по 1/21 частці квартири [ADDRESS] . Щодо житлового будинку [ADDRESS] , то такий, як вбачається з копії інвентаризаційної справи, наявної в матеріалах справи, був побудований у 1974 році на відведеній належним чином земельній ділянці площею 0,06 га (рішення виконавчого комітету Славської селищної ради депутатів трудящих Сколівського району Львівської області від 23.03.1967 року) та належав [PERSON] . Оскільки будинок був побудований [PERSON] за час перебування у шлюбі з [PERSON] , то такий був спільним майном подружжя відповідно до норм статті 22 Кодексу про шлюб та сім`ю Української РСР (діяв на момент перебування [PERSON] з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі), якою визначено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Крім цього, статтею 16 ЗУ «Про власність» від 1991 року визначалось, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім`ю України. Таким чином, внаслідок смерті [PERSON] відкрилась спадщина на Ѕ частку спірного житлового будинку, оскільки інша Ѕ частка належала дружині - [PERSON] як спільне майно подружжя. Внаслідок зазначених обставин спадкоємці після смерті [PERSON] успадкували по 1/6 частці будинку [ADDRESS] , однак їм було відмовлено нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину на зазначений будинок у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Крім цього, відповідач за первісним позовом і позивач за зустрічним позовом вказувала на той факт, що спірний будинок належить їй з чоловіком [PERSON] , оскільки вони закінчували його будівництво, підводили світло, проводили ремонтні роботи, що і стало підставою для їх звернення з зустрічним позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на будинок [ADDRESS] . [INFO] померла мати [PERSON] - [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 23.07.2020 року, видане Сколівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрайонного управління Міністерства юстиції (м. Львів) відповідно до актового запису №10. 23 лютого 2015 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем виконкому Славської селищної ради Сколівського району Львівської області Петришин О.М. за реєстровим № 72, відповідно до тексту якого на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження, а саме: все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право заповіла своєму сину - [PERSON] . 19.09.2017 року [PERSON] звернувся у Сколівську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після смерті матері - [PERSON] , котра померла [INFO] . На підставі вказаної заяви державним нотаріусом Сколівської державної нотаріальної контори було заведено спадкову справу № 226/2017р. До складу спадкового майна після смерті [PERSON] увійшли 4/21 частки квартири [ADDRESS] (1/7 частка належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 03.02.1995 року + 1/21 частка фактично успадкована після смерті чоловіка [PERSON] ) та 2/3 частки житлового будинку [ADDRESS] (1/2 частка у спільному майні подружжя + 1/6 частка фактично успадкована після смерті чоловіка [PERSON] ). Однак нотаріусом було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері - [PERSON] у зв`язку з наявністю невідповідності у написанні по-батькові спадкодавця - [PERSON] у свідоцтві про право власності від 03.02.1995 року на квартиру [ADDRESS] , де зазначено « [PERSON] » замість « [PERSON] », а також у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок [ADDRESS] . Як вбачається зі свідоцтва про право власності на квартиру від 03.02.1995 року, виданого бюро приватизації житла Стрийської дистанції цивільних споруд Львівської залізниці, квартира [ADDRESS] , належить на праві приватної спільної (сумісної або часткової) власності [PERSON] та членам його сім`ї, а саме: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Вказана обставина також підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно, сформованого 01.06.2007 року Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» за № 14750093, згідно якого власниками квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності. Однак у свідоцтві про народження [PERSON] серії [NUMBER] , виданого Славською селищною радою Сколівського району Львівської області на підставі актового запису № 47 матір`ю зазначено [PERSON] . Крім цього, у довідці Славської селищної ради № 2684 від 09.2002 року, у заповіті від 23.02.2015 року та у свідоцтві про смерть серії [NUMBER] по-батькові [PERSON] зазначено як « [PERSON] ». В силу п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по-батькові, місце і час народження якої, що зазначені у документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або у паспорті. Як роз`яснюється у пунктах 7, 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року за № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію у зв`язку із втратою годувальника. Суд не може відмовити у розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах цивільного стану. При розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по-батькові, місце і час народження якої, зазначені у документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або у паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по-батькові або замість імені чи по-батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення у таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться у документі, відповідно до чинного законодавства. Таким чином суд проходить до висновку, що у свідоцтві про право власності на квартиру від 03.02.1995 року було не вірно записано по-батькові [PERSON] як « [PERSON] » внаслідок неправильно здійсненої транслітерації при перекладі з російської мови «[PERSON]», однак той факт, що свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] від 03.02.1995 року належало саме померлій [PERSON] , судом беззаперечно встановлено та не заперечувалось сторонами у справі. Щодо житлового будинку [ADDRESS] , то суд зазначає наступне. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до п. 3.1 листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Відповідно до висновків, викладених у постанові ВСУ від 24.05.2017 у справі № 6-888цс16 суд зауважив, що, вирішуючи спори, що випливають з правовідносин, які виникли до набрання чинності ЦК України та тривають до цього часу, суди, вирішуючи питання про набуття права власності на майно, відповідно до положень статті 5 цього Кодексу повинні виходити з положень законодавства, яке діяло на час виникнення правовідносин, повинні встановити час та підстави виникнення права власності, з`ясувати чи відноситься майно до нерухомих речей та чи підлягає воно реєстрації відповідно до законодавства, яке діяло на той час та на момент виникнення спору. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Таким чином, враховуючи наявність в матеріалах справи інвентаризаційної справи від 1974 року на будинок [ADDRESS] , власником якого зазначено [PERSON] , аналіз наведених норм закону дає підстави стверджувати, що [PERSON] за життя набув право власності на спірний житловий будинок. Жодних доказів, які б свідчили про наявність підстав для визнання права власності на спірний будинок по Ѕ частці за позивачами за зустрічним позовом [PERSON] та її чоловіком [PERSON] , суду такими не надано. Зокрема суд наголошує, що враховуючи той факт, що померлий [PERSON] набув у встановленому законом порядку, який діяв на момент будівництва житлового будинку [ADDRESS] , право власності на такий, то належними доказами, які б могли свідчити про набуття у 1995 році права власності на спірний будинок сторонами [PERSON] та [PERSON] могли б бути договір дарування, договір купівлі-продажу або договір міни спірного будинку, що кореспондується з нормами ЗУ «Про власність» 1991 року, який діяв на момент виникнення спірних відносин.. Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 2 статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно норм частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст. ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як роз`яснено в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, у тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законом порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема, на житловий будинок, іншу споруду. У відповідності до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Таким чином суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані, підставні та свідчать про наявність порушеного законного права його як спадкоємця на отримання належного йому спадкового майна після смерті батьків - [PERSON] та [PERSON] , в той час як зустрічні позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] безпідставні та не обґрунтовані належними і допустимими доказами, що містили б інформацію про предмет доказування і які б могли свідчити про право на набуття вищезазначеними сторонами права власності на спірний житловий будинок [ADDRESS] . На підставі викладеного,

Outcome: approved