Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-13 00:00:00

28 грудня 2017 року позивач звернулась до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області з даним позовом, яким просить стягнути з відповідача на її користь, на утримання сина [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку відповідача, щомісячно, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що з 2013 року проживала з відповідачем однією сім'єю як дружина та чоловік без реєстрації шлюбу. Мають дитину - сина [PERSON], [INFO]. Відповідач працює, має постійний заробіток, але добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Вона змушена самостійно нести усі витрати, пов'язані з утриманням сина. Через наведені обставини звертається до суду з даним позовом. Позивач до зали судових засідань не прибула, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність, якою позовні вимоги підтримала у повному обсязі, на їх задоволенні наполягала, проти заочного рішення не заперечувала. Аналогічну заяву надав представник позивача на підставі довіреності [PERSON] Відповідачу судові повістки про виклик до суду надсилалась рекомендованою поштою із повідомленням за зареєстрованою адресою його проживання, однак конверти були повернуті поштовим відділенням без отримання адресатом за закінченням строків зберігання. Крім того, про день та час розгляду справи відповідач був повідомлений шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті «Судова влада України», проте до суду не прибув, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подав. За наведених обставин суд, зі згоди позивача, ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст. 280, 281 ЦПК України, та дійшов до наступних висновків. Згідно свідоцтва про народження, виданого 08 липня 2014 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] народився 22 червня 2014 року, про що складено відповідний актовий запис № 563. Батьками зазначені: [PERSON], [PERSON]. Як вбачається з довідки Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Ліга» від 20 січня 2018 року, малолітній [PERSON], [INFO], проживає та зареєстрований разом із матір'ю [PERSON] За змістом ст. 18 Конвенції ООН про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За ст. 27 Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України (далі СК України) батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи, що утримання дитини є не правом, а обов'язком батьків, а відшукуваний позивачем розмір аліментів на одну дитину є беззаперечним, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача на утримання сина [PERSON], [INFO], аліментів у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред"явлення позову (28 грудня 2017 року) і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Крім того, у відповідності до положень ст.ст. 133, 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640 гривень. На підставі наведеного,

Outcome: approved