Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-26 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини. Свій позов мотивує тим, що з відповідачем у справі перебувала у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28.04.2017 року і від якого мають сина [PERSON] , [INFO] . Вказує, що після розірвання шлюбу, у них погіршились стосунки, що призвело до того. що вони почали уникати спілкування один з одним та не змогли домовитись щодо аспектів виховання та проживання сина. При цьому, неповнолітній син після розлучення постійно проживає із нею та знаходиться на її утриманні і для уникнення спорів у майбутньому, просить визначити місце проживання дитини. У зв`язку з чим, просить позов задовольнити. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала з підстав викладених у заяві та просила їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав та не заперечував щодо його задоволення. Представник третьої особи також не заперечував щодо задоволення позовних вимог. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши представлені письмові докази в справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом з`ясовано, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбу, який розірваний рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28.04.2017 року (а.с. 11). Від вказаного шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 11.06.2015 року (а.с. 7). Як вбачається із матеріалів справи, сторони по справі проживають окремо і як слідує із копії будинкової книги, [PERSON] , [INFO] зареєстрований та проживає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5-6). Згідно ч. 1 ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Частиною4 ст.29 Цивільного кодексу України передбачено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ч.1 ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Частиною 1 ст. 161 Сімейного кодексу України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, згідно вимог закону вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б насамперед інтересам неповнолітніх дітей. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання Виходячи з роз`яснень п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. У п. 1 ст. 3 Конвенцією ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (чинна для України з 27 вересня 1991 року) передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (п. 1 ст. 18 цієї Конвенції ООН). Як зазначено у п. 1 ст. 9 Конвенції ООН, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Як вбачається з довідки ВГО «Клуб свідомого батьківства «Бджілка Майя» № 03/20 від 12.03.2020 року, [PERSON] відвідує вказаний заклад з 2017 року. Дитину приводить, забирає та вносить благодійні внески мама [PERSON] або бабуся [PERSON] . Дитина завжди доглянута та охайно одягнута (а.с. 10). Служба у справах дітей Луцької міської ради своїм висновком №137 від 10.08.2020 року вважає за доцільне просити суд визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] (а.с. ). Рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради № 449-1 від 17.08.2020 року затверджено висновок служби у справах дітей про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] (а.с. ). Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом із батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження. В своєму рішенні у справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Принцип «найкращих інтересів дитини», що випливає також і з Декларації, є пріоритетним при вирішенні справ цієї категорії. Виходячи з принципу пріоритетності прав та інтересів дитини, враховуючи висновок служби у справах дітей, суд вважає, що місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] необхідно визначити разом з матір`ю [PERSON] . На думку суду, зазначене буде відповідати принципу «найкращих інтересів дитини» та є пріоритетним при вирішенні цієї справи, і не позбавляє батька дитини права на спілкування та участь у її вихованні. Крім того, суд враховує той факт, що, у відповідності до положення ст. 206 ЦПК України, визнання відповідачем заявлених позовних вимог не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб та якнайкраще відповідає інтересам дитини. Таким чином, враховуючи вік дитини, яка є малолітньою та відсутність виключних обставин, які б указували на неможливість проживання дитини окремо від позивача, вважає, що позовні вимоги щодо визначення місця проживання дитини разом з матір`ю є обґрунтованими та підлягають до задоволення. На підставі ст.ст. 19, 141, 150, 131, 155, 157, 159, 161 СК України, ст. ст. 3, 9, 18 Конвенції про права дитини,

Outcome: approved