Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить: - зняти арешт, накладений постановою ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві від 01.09.2011 на все нерухоме майно, за реєстровим номером 11595736; - зняти арешт, накладений постановою ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві від 10.05.2012 на все нерухоме майно, за реєстровим номером 12477862. Вимоги позову обґрунтовує тим, що зазначені арешти накладенні в рамках виконавчих проваджень, з примусового виконання виконавчого листа №2-2394/10 про солідарне стягнення з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «УніверсалБанк» заборгованості в розмірі 952 212, 40 грн. Проте, на даний час виконавче провадження завершено, однак арешти з майна, належного позивачу на праві власності не скасовані. Наявність арештів, накладених на майно позивача порушує права останньої на розпорядження та володіння своїм майном. 30.01.2020 ухвалою суду відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Зі сторони позивача в судове засідання надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, вимоги позову підтримує в повному обсязі, не заперечує щодо розгляду справи в порядку заочного провадження. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, причини неявки суду невідомі, про розгляд справи в суді повідомлявся належним чином, про що свідчить лист з відміткою про отримання. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, причини неявки суду невідомі, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Приймаючи до уваги викладене, визнавши матеріали справи достатніми для вирішення справи, а неявку учасників справи такою, що не перешкоджає розгляду заяви, суд розглядає заяву без участі сторін по справі. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з"явились,відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Оскільки відповідач не з`явився в судове засідання, про розгляд справи повідомлявся належним чином, не подав до суду відзив, а також те, що зі сторони позивача не надійшло заперечень щодо розгляду справи в порядку заочного провадження, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Ст. 321 ЦК України встановлює, що ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності охороняється законом та його порушення з боку будь-якого державного органу, установи, особи не припустимо. Встановлено, що на все нерухоме майно, належне на праві власності позивачу накладено арешти постановами ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві від 01.09.2011 та 10.05.2012. У відповідності до листа Деснянського РВ ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 07.096.2010 №3836-ІІІ, арешти на майно [PERSON] накладені в рамках виконавчих проваджень №28418187 та №32466706. З вказаного листа також вбачається, що виконавче провадження №28418187 здійснювалось з виконання ухвали Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 11.02.2011 №2-1831 про накладення арешту на грошові кошти, рухоме та нерухоме майно боржника, яке належить [PERSON] . Згідно з ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 11.02.2011, вона постановлена в рамках цивільної справи №2-1831/11 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] , [PERSON] , Філії ТОВ «Українське Фінансове Агенство «Верус» у Кіровському районі м. Дніпропетровська про стягнення заборгованості на підставі ст. 151, 152 ЦПК України за заявою ПАТ КБ «ПриватБанк» про забезпечення позову. Зокрема, згідно з листа Деснянського РВ ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) виконавче провадження №32466706 здійснювалось з примусового виконання виконавчого листа від 20.02.2012 №2-5214, виданого Деснянським районним судом м. Києва про стягнення солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» коштів в розмірі 193679, 24 грн. 03.12.2013 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувану відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. З огляду на викладене, враховуючи те, що виконавче провадження №32466706, в рамках якого накладено арешт постановою від 10.05.2012 на все нерухоме майно [PERSON] (реєстраційний номер обтяження 12477862), на даний час не здійснюється, а наявність вказаного обмеження порушує права позивача на вільне володіння та розпорядження належним їй на праві власності майном, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині зняття арешту, накладеного вказаною постановою ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві. Щодо вимог позову про зняття арешту, накладеного постановою ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві від 01.09.2011, суд зазначає наступне. Законодавець у частині першій статті 16 ЦК України установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в частині другій цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Частиною другою статті 16 ЦК встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Згадані вище способи захисту мають універсальний характер, вони можуть застосовуватись до всіх чи більшості відповідних суб`єктивних прав. Разом з тим зазначений перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним. З матеріалів справи вбачається, що арешт, накладений постановою ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві від 01.09.2011, за скасуванням якого звернулася до суду позивач, накладений ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 11.02.2011 в межах розгляду цивільної справи №2-1831/11 як захід забезпечення позову. Питання скасування заходів забезпечення позову, вжитих рішенням суду під час розгляду цивільної справи, регулюється Главою 10 ЦПК України. Так, відповідно до ст. 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову за вмотивованим клопотанням учасника справи. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна", заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає цивільну справу (ч. 3 ст. 154 ЦПК). При цьому із заявою про скасування заходів забезпечення позову (накладення арешту на майно або грошові кошти) може звернутись лише особа, щодо якої такі заходи забезпечення позову вжито, тобто сторона у справі чи третя особа, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору (ч. 4 ст. 154 ЦПК). Таким чином, позивачем в цій частині позовних вимог обрано не вірний спосіб захисту своїх прав та інтересів, оскільки остання з даними вимогами повинна звертатись до Кіровського районного суду м. Дніпропетровськ в порядку ст. 158 ЦПК України з заявою про скасування заходів забезпечення позову. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині.

Outcome: partial