Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-30 00:00:00

\~ \~ \~ \~05.01.2018 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом і свої доводи мотивував тим, що 03.01.2018 року помер [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку загальною площею 3,7200 га, кадастровий номер: 1421582400:08:000:0528 розташованої на території Златоустівської сільської ради, Волноваського району, Донецької області, призначеної для ведення товарного сільськогосподаруого виробництва, яка належала померлому [PERSON] на підставі свідотцтва про право на спадщину за заповітом від 16.09.2013 року, зареєстрованому в Держановму реєстрі речових прав 16.09.2013 року, після смерті [PERSON], померлої 28.01.2013 року. Спадкоємців першої черги немає. Оформити спадщину в нотаріальній конторі він не має можливості, оскільки відсутні оригінали правовстановлючих документів, просив визнати за ним право власності У судове засіданні позивач надав заяву про розгляд справи без його участі, зазначаючи, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідачка в судове засідання надала заяву про розгляд справи у її відсутність, проти задоволення позову не заперечуює. Згідно з ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12 червня 2009 року № 2 у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Суд, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, пересвідчившись, що визнання відповідачем позову не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що 06.01.2018 року помер [PERSON] (а.с.15). Зі свідотцтва про право на спадщину за заповітом вбачається, що [PERSON] є власником земельної ділянки (паю) площею 3,7200 га, цільове використання земельної ділянки «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», земельна ділянка розташована на території Златоустівської сільської ради, Волноваського району, Донецької області.(а.с.8). Відповідно ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків /спадщини/ від фізичної особи, яка померла /спадкодавця/, до інших осіб /спадкоємців/. Спадкування здійснюється за законом або за заповітом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Частиною 2 ст. 1258 ЦК України визначено, що кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 1265 ЦК України у п'яту чергу право на спадкування за законом одержують утриманці спадкодавця , які не були членами його сім"ї. Утриманцем вважається неповнолітня або непрцездатна особа, яка не була членом сім"ї спадкодавця, але не менш як п"ять років одержувала від нього матеріальну допомогу , що була для неї єдиним або основним джерелом засобів для існування. Судом встановлено, що померлий [PERSON] після смерті матері [PERSON], яка померла 28.01.2013 року став проживати з позивачем [PERSON], був непрацездатним, одержував від нього матеріальну домогу, яка була єдиним способом існуванання. Згідно наданої відповіді В.о. завідувача Волноваської державної нотаріальної контори [PERSON] спадкова справа після смерті [PERSON], померлого 03.01.2018 року не відкривалася, заповіти не посвідчувалися.(а.с.22-24). Оформити спадщину в нотаріальній конторі позивач не має можливості, оскільки не має оригіналу свідотцтва про право на спадщину за заповітом, що спадкодавцю [PERSON] належить земельна ділянка (пай) площею 3,7200 га кадастровий номер 1421582400:08:000:0528 цільове використання земельної ділянки «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва». Відповідно до п.3.1,3.3 листа ВССУ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог 1268-1270 ЦК України. За змістом ст. 392 ЦК України належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно, зокрема, житловий будинок, земельну ділянку. У спорах про визнання права власності на спадкове майно в якості належного відповідача не може розглядатись нотаріус або орган державної реєстрації прав. Якщо зазначені особи та органи відмовляють у вчиненні покладених на них нотаріальних дій чи здійсненні державної реєстрації, така відмова може бути оскаржена в судовому порядку, за умови відсутності спору про право на спадщину. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного Комітету України по житлово комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно правових актів. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Таким чином, суд дійшов висновку, що є всі підстави для задоволення позовних вимог та визнання права власності на земельну ділянку у порядку спадкування, оскільки судом достовірно встановлено, що позивач є спадкоємцем після смерті [PERSON], якому належить земельна ділянка, інших спадкоємців нема, але через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу оформити спадщину у нотаріуса неможливо. Тому суд дійшов висновку про можливість визнання права власності у судовому порядку.

Outcome: approved