Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-09 00:00:00

13.03.2020 р. позивач звернулася до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та встановлення регламенту зустрічей дитини з батьком. В подальшому, позивач подала заяву про зміну предмету позову, відповідно до якої просила лише розірвати шлюб, укладений між сторонами у спорі, залишивши їй прізвище, набуте у шлюбі. Свої позовні вимоги вона обґрунтовує тим, що вони з відповідачем перебувають у шлюбі, який зареєстровано 21.09.2013 р. Центральним відділом реєстрації шлюбів м.Києва. Від даного шлюбу у сторін народились дитина - [PERSON] , [INFO] . Позивач посилається на те, що вони з відповідачем припинили шлюбні стосунки, перестали вести спільне господарство і проживають окремо. Оскільки мирним шляхом вони не можуть вирішити питання щодо розірвання шлюбу, позивач просить розірвати його в судовому порядку, оскільки на примирення вона не згодна, залишивши прізвище, набуте у шлюбі. Відповідачем подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач не заперечує проти задоволення позову про розірвання шлюбу. На підставі положень ст.ст. 274-279 ЦПК України справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження,без виклику сторін, на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 21.09.2013 р. між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м.Києві, про що складено актовий запис № 2549. Від шлюбу у подружжя є неповнолітня дитина - [PERSON] , [INFO] . В силу положень ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. В силу положень ст.3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки. Судом встановлено, що сторони окремо проживають; не підтримують шлюбних стосунків. Сторони не ведуть спільне господарство, не пов`язані спільним побутом. Подальше існування сім`ї є неможливим, оскільки між сторонами втрачено почуття любові, відсутнє бажання для відновлення шлюбних стосунків і подальшого існування сім`ї. Сторони не погоджуються на примирення. Відповідно до ст.24 Сімейного кодексу України, шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таким чином, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги, оскільки подальше існування сім`ї є неможливим і розірвати шлюб.

Outcome: approved