Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення моральної шкоди в сумі 1\~500\~000 грн., в обґрунтування позовних вимог зазначивши наступне. Так, в серпні 2019 року ним на розгляд сесії Брусилівської селищної ради Житомирської області було подано заяви про передачу йому в оренду декількох земельних ділянок для сінокосіння. [PERSON] , будучи в 2019 році депутатом Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області сьомого скликання, розглядаючи заяви на тридцять п`ятій сесії сьомого скликання Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області, умисно, з метою шантажу та залякування позивача проголосувала за прийняття сесією селищної ради рішення щодо притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності шляхом звернення до Головного управління Національної поліції в Житомирській області в порядку, передбаченому КПК України, за фактом вчинення [PERSON] злочину, передбаченого ст. 358 КК України, а саме підроблення та використання підробленого розпорядження голови Брусилівської районної державної адміністрації № 109 від 14.04.2010 «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою» та № 108 від 14.04.2010 «Про затвердження технічної документації із землеустрою». Позивач вважає, що за вказані рішення відповідачем було проголосовано без будь-яких правових підстав, з порушенням порядку денного сесії, що, на думку позивача, мало одну мету - залякати [PERSON] та завадити подати заяви про передачу в оренду земельних ділянок. Вказав, що такими протиправними та умисними діями йому, як громадянину, було заподіяну значну моральну шкоду, яка виразилась в емоційних та душевних стражданнях та хвилюваннях. Внаслідок протиправної поведінки відповідача позивач на деякий час був позбавлений можливості реалізувати свої уподобання та бажання як звичайна людина, яка веде досить емоційний спосіб життя, що також викликало у позивача моральні страждання. У зв`язку з цією ситуацією позивач відчув себе приниженим, що негативно позначилося на його психологічному стані, змусило сильно нервувати і переживати. Крім того, протиправні дії відповідача спричинили порушення його звичного життєвого укладу, у позивача виникла необхідність відстоювати свої права в судовому порядку, витрачати на це багато свого часу та коштів. Розмір моральної шкоди в сумі 1 500 000 грн. позивач обґрунтував глибиною душевних страждань, значним погіршенням внаслідок цих страждань стану здоров`я, необхідністю захищати свої права в судовому порядку, ступенем зниження власного престижу, необхідністю спростування вказаної інформації для відновлення попереднього стану та налагодження нормальних стосунків з представниками різних суспільно - політичних верств населення Брусилівської громади. В результаті висвітлення цієї інформації на офіційному сайті Брусилівської селищної ради позивач був змушений прикладати додаткових зусиль для організації та налагодження звичайного режиму життя. Перенесений в зв`язку з неправомірними діями відповідача сильний психологічний стрес, постійне нервове напруження призвело до погіршення стосунків з односельчанами, негативно позначилося на його психологічному стані та відносинах в сім`ї. Вищевказане унеможливило в повному обсязі продовження активного громадського життя позивачем та можливості балотуватися на виборах 2020 року депутатом Брусилівської селищної ради, оскільки він являється керівником громадської організації «Асоціація фермерів та приватних землевласників Житомирської області» Житомирської обласної організації Партії відродження села та такі дії відповідача повністю нівелювали його авторитет серед членів партії та громадян громади. Окрім того, до теперішнього часу відповідач не вжив заходів щодо спростування або доведення вказаної інформації та не вибачився перед позивачем. Просив стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 1 500 000 гривень. Відповідач [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому позовні вимоги останнього не визнала, оскільки прийняття рішень з земельних питань належить до виключної компетенції ради, яка складається з обраних депутатів та приймає рішення на пленарних засіданнях (сесіях) шляхом поіменного голосування. Вказала, що у депутатів Брусилівської селищної ради були обґрунтовані підстави вважати про наявний факт підробки документів, оскільки до розпорядження ради потрапили різні за замістом документи з однаковими номерами та датами їх прийняття; вона, як депутат селищної ради, діяла в межах повноважень, якими наділений відповідно до закону та у спосіб, який визначено законом. З моменту отримання копії рішення по даний час позивачем не оскаржено спірне рішення та дії депутатів Брусилівської селищної ради, в тому числі і її, під час виконання нею своїх депутатських повноважень. Також вважає, що позивач не надав належних доказів заподіяння йому моральної шкоди та не обґрунтував грошову оцінку такої шкоди. Крім того вказала, що позивачем при зверненні до суду пропущено строк позовної давності, який в даному спорі обмежується річним строком відповідно до ст. 268 ЦК України (вимоги щодо спростування поширеної в ЗМІ недостовірної інформації). При цьому позивач про прийняте рішення був повідомлений шляхом вручення його копії, тому, на думку відповідача, строк на звернення до суду з вимогою про відшкодування моральної шкоди сплив у серпні 2020 року. Просила в задоволенні позову [PERSON] відмовити. Третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Брусилівської селищною радою Житомирського району Житомирської області були подані пояснення на позовну заяву [PERSON] , за змістом яких третя особа позовні вимоги останнього не визнала через наступне. Так, третя особа вважає, що прийняття рішень з земельних питань належить до виключної компетенції ради, яка складається з обраних депутатів та приймає рішення на пленарних засіданнях (сесіях) шляхом поіменного голосування, при цьому у депутатів Брусилівської селищної ради були обґрунтовані підстави вважати про наявність факту підробки документів, оскільки до розпорядження ради потрапили різні за змістом документи з однаковими номерами та датами їх прийняття. Вважає, що депутати селищної ради діяли в межах повноважень, якими вони наділені відповідно до закону, та у спосіб, який визначено законом. При цьому з моменту отримання копії рішення по даний час позивач жодним чином не оскаржував рішення 35 сесії Брусилівської селищної ради 7 скликання від 21.08.2019 № 1146 «Про розгляд заяв громадян" та дії депутатів Брусилівської селищної ради. Також вважає, що позивач не надав доказів спричинення йому моральної шкоди, не надав доказів неправомірності дії відповідача як депутата та причинного зв`язку між моральною шкодою та діями відповідача, а також не обґрунтував її розмір. Просили відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] у зв`язку з їх необґрунтованістю. Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 17.05.2021р. у вказаній цивільній справі було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 27 серпня 2021 року підготовче провадження у вказаній цивільній справі було закрито та справу було призначено до судового розгляду. В судове засідання позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, від позивача надійшло клопотання про розгляд вказаної справи в його відсутність та задоволення заявлених ним позовних вимог. Також клопотання про розгляд справи в її відсутність надійшло і від третьої особи. Суд, дослідивши та оцінивши подані сторонами докази, вважає, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають з наступних підстав. Так, судом встановлено, що в серпні 2019 року [PERSON] звернувся до Брусилівської селищної ради Житомирської області з заявою про передачу земельних ділянок в оренду. До вказаної заяви було долучено документи, в тому числі і копії розпоряджень № 108 та № 109 від 14.04.2010 року голови Брусилівської РДА, якими [PERSON] було надано дозволи на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок (а.с. 57-59). Разом з тим, згідно копії розпорядження голови Брусилівської районної державної адміністрації № 109 від 14.04.2010 «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою», що зберігалось в архіві Брусилівської РДА, вказаним розпорядженням вирішено питання щодо гр. [PERSON] (а.с. 56) Згідно копії розпорядження голови Брусилівської районної державної адміністрації № 108 від 14.04.2010 «Про затвердження технічної документації із землеустрою», що також зберігалось в архіві Брусилівської РДА, вказаним розпорядженням вирішено питання щодо гр. [PERSON] (а.с. 55). Як вбачається з копії рішення 35 сесії 7 скликання Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області від 21.08.2019 № 1146 «Про розгляд заяв громадянина [PERSON] », [PERSON] було відмовлено в передачі земельних ділянок в користування на умовах договору оренди та вирішено звернутись до Головного управління Національної поліції в Житомирській області в порядку, передбаченому КПК України, за фактом вчинення громадянином [PERSON] злочину, передбаченого ст. 358 КК України, а саме підроблення та використання підробленого розпорядження голови Брусилівської районної державної адміністрації № 108 від 14.04.2010 «Про затвердження технічної документації із землеустрою» та № 109 «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою» ( п. 4.1 та п. 5.1 рішення) (а.с. 75-77). Також з виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб -підприємців судом встановлено, що [PERSON] є керівником ГО «Асоціація фермерів та приватних землевласників Житомирської області» (а.с. 16-17). Крім того, судом встановлено, що [PERSON] як депутат Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області брала участь в голосуванні за рішення селищної ради на 35 сесії 7 скликання (а.с. 8). Таким чином, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу голосування відповідачем, як депутатом селищної ради, за рішення, прийняте селищною радою, щодо звернення до правоохоронних органів з повідомленням про вчинення позивачем кримінальних правопорушень та як наслідок завдання цим голосуванням моральної шкоди позивачу. При цьому законність самого рішення селищної ради не є предметом розгляду в даній справі, оскільки відповідних позовних вимог до органу місцевого самоврядування позивачем не заявлено. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 3 ст. 140 та ч. 1 ст. 144 Конституції України територіальна громада здійснює місцеве самоврядування в порядку, встановленому законом, безпосередньо або через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи; органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території. Територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування вирішують, крім передбачених в Основному Законі України, й інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції ( ч. 1 ст. 143 Конституції України). Система та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначаються Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21 травня 1997 року. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» представницький орган місцевого самоврядування - виборний орган (рада), який складається з депутатів і відповідно до закону наділяється правом представляти інтереси територіальної громади і приймати від її імені рішення. Склад ради - кількість депутатів, обраних до відповідної ради, повноваження яких визнано і не припинено в установленому законом порядку. Згідно ст. 4 Закону України «Про місцеве самоврядування» до основних принципів місцевого самоврядування належать, зокрема, принципи народовладдя; законності; гласності; колегіальності. Статтею 6 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що первинним суб`єктом місцевого самоврядування, основним носієм його функцій і повноважень є територіальна громада села, селища, міста. До повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; г) вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу ( ч. 1 ст. 12 Земельного кодексу України). Пунктом 34 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин. Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос. Рішення ради приймаються відкритим поіменним голосуванням, окрім випадків, передбачених пунктами 4 і 16 статті 26, пунктами 1, 29 і 31 статті 43 та статтями 55, 56 цього Закону Статтею 1 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» (далі Закон № 93-IV), передбачено, що депутат сільської, селищної, міської, районної у місті, районної, обласної ради (далі - депутат місцевої ради) є представником інтересів територіальної громади села, селища, міста чи їх громад, який відповідно до Конституції України і закону про місцеві вибори обирається на основі загального, рівного, прямого виборчого права шляхом таємного голосування на строк, встановлений Конституцією України. Депутат місцевої ради як представник інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу зобов`язаний виражати і захищати інтереси відповідної територіальної громади та її частини - виборців свого виборчого округу, виконувати їх доручення в межах своїх повноважень, наданих законом, брати активну участь у здійсненні місцевого самоврядування. Відповідно до статті 19 Закону № 93-IV депутат місцевої ради користується правом ухвального голосу з усіх питань, що розглядаються на засіданнях ради та її органів, до складу яких він входить. Депутат місцевої ради набуває права ухвального голосу з моменту визнання його повноважень. Згідно ст. 20 Закону № 93-IV на сесіях місцевої ради депутати місцевої ради на основі колективного і вільного обговорення розглядають і вирішують питання, віднесені до відання відповідної ради. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку (частина десята статті 59 Закону № 280/97-ВР). Відповідно ст. 77 Закону України «Про місцеве самоврядування» шкода, заподіяна юридичним і фізичним особам в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності органів місцевого самоврядування, відшкодовується за рахунок коштів місцевого бюджету, а в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності посадових осіб місцевого самоврядування - за рахунок їх власних коштів у порядку, встановленому законом. Судом встановлено, що розгляд питань, пов`язаних з розглядом заяви [PERSON] щодо надання йому в оренду земельних ділянок, на сесії селищної ради 21.08.2019, відбувався в межах повноважень селищної ради як органу місцевого самоврядування, а вирішення питань здійснено в формі та спосіб, передбачений законодавством, шляхом ухвалення рішення депутатами селищної ради. Факт подання позивачем на розгляд сесії селищної ради відповідних копій розпоряджень голови Брусилівської РДА № 108 та № 109 від 14.04.2010, які підтверджували його право на отримання земельних ділянок в оренду та були предметом розгляду селищної ради, підтверджується відповідними заявами [PERSON] до Брусилівської селищної ради про передачу земельних ділянок в оренду, до яких копії вказаних розпоряджень були додані (а.с. 57-59). За таких обставин суд приходить до висновку, що наявність двох різних за змістом та однаковими за реквізитами документів, які бути предметом розгляду селищної ради в межах своєї компетенції щодо вирішення земельних питань за заявою [PERSON] , надавали підстави селищній раді як органу, яким виявлено наявність спірних документів, для звернення до правоохоронних органів для проведення відповідних перевірок наявності складу правопорушень в діях заявника. Щодо доводів позивача про незаконність звернення селищної ради з повідомленням у правоохоронні органи щодо можливого вчинення [PERSON] злочинів, суд зауважує, що законодавство України щодо діяльності органів місцевого самоврядування, як і КПК України, не містить заборони на звернення в правоохоронні органи з заявою про вчинення злочину саме органом місцевого самоврядування як юридичною особою. Відтак, участь депутата селищної ради в голосуванні за рішення сесії при розгляді питань на виконання повноважень органу місцевого самоврядування у сфері земельних відносин не може вважатися протиправною, та позивачем не доведено протиправність дій відповідача при голосування за рішення колегіального органу. При цьому доказів оскарження рішення селищної ради від 21.08.2019 року позивачем не надано. Крім того, оскільки позивач в обґрунтування позову зазначає, що моральна шкода, яка була йому завдана голосуванням відповідача за рішення селищної ради щодо звернення в правоохоронні органи, полягала в порушенні ділової репутації, суд окремо враховує правові позиції, викладені в постанові Верховного Суду від 29.08.2019 у справі № 126/557/17 та рішенні Конституційного Суду України від 10.04. 2003 року № 8-рп/2003., про те, що саме по собі звернення до правоохоронних органів, які за законом наділені повноваженнями перевіряти інформацію на достовірність, не свідчить про поширення відомостей, які порочать честь, гідність та ділову репутацію позивача. Відтак, доводи позивача про завдання йому моральної шкоди у виді порушенні ділової репутації саме у зв`язку з голосуванням депутата за рішення щодо звернення селищної ради до правоохоронних органів з повідомленням про вчинення ним злочину є необґрунтованими. Частиною 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин суд приходить до висновку, що позивачем не надано доказів того, що дії відповідача як депутата селищної ради при голосуванні за рішення Брусилівської селищної ради від 21.08.2019 № 1146 були протиправними, що є однією з обов`язкових підстав для виникнення зобов`язання компенсації моральної шкоди позивачу, а законність рішення сесії селищної ради від 21.08.2019 не є предметом оцінки суду в межах розгляду даної справи. Крім того, зважаючи, що згідно ч. 11 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування підлягають обов`язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації", та враховуючи, що рішення сесії від 21.08.2019 не скасоване, оприлюднення даного рішення на сайті селищної ради на виконання вимог законодавства не може вважатися протиправним та відповідач як депутат не може особисто нести відповідальність за оприлюднення рішення сесії, оскільки це питання не входить до повноважень депутата місцевої ради. Додані позивачем відомості про те, що він є керівником ГО «Асоціація фермерів та приватних землевласників Житомирської області» не свідчать про завдання йому моральної шкоди діями відповідача. Крім того, позивачем не надано суду доказів того, що голосування відповідача за спірне рішення відбувалось з метою шантажу чи залякування [PERSON] та те, що спір з відповідачем щодо голосування за рішення селищної ради, з яким не згоден позивач, завдав йому моральну шкоду. За таких обставин у суду відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] . При цьому суд вважає безпідставними доводи відповідача та констатує, що при зверненні до суду з даним позовом позивачем не пропущено строк позовної давності, який становить 3 роки, оскільки предметом позову є вимога про стягнення моральної шкоди в зв`язку з діями депутата місцевої ради при голосуванні за рішення селищної ради, а не щодо заподіяння моральної шкоди в зв`язку з поширенням недостовірної інформації в засобах масової інформації, оскільки діяльність відповідача та селищної ради не підпадає під дію Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні». На підставі ст. ст. 19, 141-144 Конституції України, ст. 23 ЦК України, ст. 12 ЗК України, Закону України «Про місцеве самоврядування», Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» та

Outcome: dismissed