Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-14 00:00:00

1. Описова частина Короткий зміст позовних вимог та заперечень на позов До Малиновського районного суду м. Одеси 22.05.2019 року надійшов позов від представника [PERSON] , адвоката Мутаф Володимира Андрійовича до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме кв. [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначено, що [PERSON] на підставі договору дарування від 16.05.2013 року на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . Згідно виписки з домової книги про склад сім'ї та реєстрації виданої КП «ЖКС «Хмельницький» №14116 від 07.08.2017 року в квартирі [ADDRESS] зареєстровані громадяни: власник - [PERSON] , чоловік - [PERSON] , син - [PERSON] . 04.06.2011 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб. Вказаний шлюб було розірвано на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси по справі № 521/10242/17 від 28.02.2018 року. Після розірвання шлюбу, Відповідач не проживає в даній квартирі, не сплачує комунальні послуги та в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має, згідно відомостей проживає у квартирі своєї сестри. Реєстрація Відповідача у квартирі яка належить Позивачеві на праві власності, позбавляє Позивача можливості повноправно здійснювати свої права власника, на власний розсуд володіти, користуватися та розпоряджатися належним їм майном для вільного використання та проживання в ньому, а також Позивач вимушена нести додаткові витрати зі сплати комунальних послуг, оскільки розрахунок експлуатаційних платежів і платежів за комунальні послуги здійснюється, виходячи з кількості зареєстрованих за адресою осіб, у зв`язку з чим Позивач була вимушена звернутися до суду із вказаним позовом. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 20.06.2019 року призначено справу до розгляду в загальному порядку з призначенням підготовчого судового засідання. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 15.08.2019 року закрите підготовче засідання та призначена справа до судового розгляду по суті. У судове засідання призначене на 04.11.2019 року учасники справи не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Від представника позивачки надійшла заява (вхід.№36886 від 15.08.2019 року) про розгляд справи за відсутності Позивача, в якій додатково вказав, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити, згідний на заочний розгляд справи та ухвалення заочного рішення. Поштова кореспонденція (ухвала суду про відкриття провадження у справі разом з позовної заявою) направлялась відповідачеві за останньою відомою адресою реєстрації, проте була повернута до суду з відміткою пошти «за закінченням строків зберігання». Крім того, ухвалу суду про відкриття провадження у даній справі розміщено в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Малиновського районного суду м. Одеси міститься інформацію про дату та час розгляду вказаної справи, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення та загальновідомою. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. У зв`язку з тим, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, та відповідачем не подано відзив у встановлений судом термін, в порядку ст. 280 ЦПК України, зі згоди позивача, викладеної в письмовій заяві, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів, що відповідає вимогам ст. 223 ЦПК України 2. Мотивувальна частина Фактичні обставини, встановлені судом Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що[PERSON] на підставі договору дарування від 16.05.2013 року на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] (а.с.7-8). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №3525839, прав приватної власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] (а.с.9). Згідно виписки з домової книги про склад сім'ї та реєстрації виданої КП «ЖКС «Хмельницький» №14116 від 07.08.2017 року в квартирі [ADDRESS] зареєстровані громадяни: власник - [PERSON] , чоловік - [PERSON] , син - [PERSON] (а.с.11). 04.06.2011 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб. Вказаний шлюб було розірвано на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси по справі № 521/10242/17 від 28.02.2018 року (а.с.12-13). Позивач у своїй позовній заяві зазначив, що після розірвання шлюбу, [PERSON] не проживає в даній квартирі, не сплачує комунальні послуги та в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має. Реєстрація відповідача у квартирі яка належить позивачеві на праві власності, позбавляє позивача можливості повноправно здійснювати свої права власника, на власний розсуд володіти, користуватися та розпоряджатися належним їм майном для вільного використання та проживання в ньому, а також позивач вимушена нести додаткові витрати зі сплати комунальних послуг, оскільки розрахунок експлуатаційних платежів і платежів за комунальні послуги здійснюється, виходячи з кількості зареєстрованих за адресою осіб. Як вбачається з рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 28.08.2018 року, під час розгляду справи про розірвання шлюбу, судом встановлено, що станом на час розгляду справи проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю фактично припинено (а.с. 12-13). Згідно акту про не проживання особи за місцем реєстрації від 14.08.2019 року, [PERSON] фактично 01.07.2017 року не проживає в квартирі [ADDRESS] (а.с. 53). Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права Згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно зі ст. 6 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Згідно із ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до Конституції України, право приватної власності громадян є непорушним і ніхто не може бути протиправно його позбавлений. Відповідно до ст.13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушувати права інших осіб, завдати шкоди культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоду іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна дотримуватися моральних засад суспільства. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ст.9 ЖК України, ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку передбаченим законом. Відповідно до ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст.405 ЦК України при відсутності члена сім`ї власника житла без поважних причин понад один рік, він втрачає право на користування цим житлом та у відповідності до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином суд задовольняє позовні вимоги позивача, визнає відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, так як в судовому засіданні встановлено, що він понад один рік не проживає на спірній житловій площі. Отже, враховуючи, що відповідач не проживає у квартирі позивачки більше одного року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документальнопідтверджені судові витрати. При зверненні до суду позивачем сплачено судовій збір в розмірі 768,40 грн., згідно платіжного доручення №132 від 15.05.2019 року який підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved