Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-17 00:00:00

03.10.2016 року позивач звернувся до Обухівського районного суду Київської області з позовом до відповідачів, в якому просить виселити відповідачів з квартири [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що між позивачем та [PERSON] було укладено договір позики на суму 143 272 грн. 80 коп. З метою забезпечення виконання даного договору, між цими ж сторонами було укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира [ADDRESS]. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 02.05.2016 року звернуто стягнення на зазначений предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за договором позики шляхом його продажу [PERSON] Позивач листами повідомив відповідачів про необхідність їх виселення з квартири протягом місяця у зв'язку із зверненням стягнення на предмет іпотеки, в якій вони зареєстровані та проживають, вказані листи відповідачі отримали, але ніяких дій по виселенню ними не вжито. Окрім цього, позивач зазначив, що відповідно до ч. 3 ст. 12 ЗУ «Про іпотеку» правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним, тобто передача [PERSON] після укладення договору іпотеки спірної квартири із позивачем у користування відповідачам є недійсним (нікчемним) правочином на підставі закону. Представник позивача та позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував з огляду на наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Таким чином, встановлюється неможливість виселення громадян їх жилих приміщень, придбаних не за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, забезпеченого іпотекою цього приміщення, без одночасного надання іншого постійного жилого приміщення. Таким чином, особам, яких виселяють, при звернення стягнення на предмет іпотеки має бути надано інше постійне житло, яке вказується в рішенні суду. Квартира [ADDRESS] придбана [PERSON] не за рахунок суми позики, а значно раніше 24.11.2010 року за власні кошти. Позивачем не було дотримано порядок виселення встановлений ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖУ УРСР, відповідно до яких, для виселення з мешканців необхідною передумовою є отримання особами письмової вимоги про добровільне звільнення ними житлового приміщення, та невиконання її в місячний або інший погоджений сторонами строк. Позивачем не отримано дозволу на виселення Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Обухівської міської ради, оскільки в квартирі зареєстрована малолітня дитина відповідачів - [PERSON], [INFO]. Крім того, просив суд звернути увагу на те, що остаточного вирішення судом справа № 372/4691/13-ц, в якій Апеляційний суд Київської області звернув стягнення на дану квартиру до сьогодні ще не знайшла. По вищезазначеній справі відкрито касаційне провадження. [PERSON] залишається власником спірної квартири. Щодо доводів позивача про те, що відповідачі незаконно вселились в квартиру без його згоди також не можуть бути взяті до уваги з огляду на наступне. До кватири [ADDRESS] відповідачі вселились одразу після її придбання, про що було відомо позивачу ще до підписання договору іпотеки даної квартири. Жодних обмежень щодо користування предметом іпотеки в тому щодо вселення та реєстрації в ній членів сім'ї договором іпотеки не встановлювалось. [PERSON], як власник предмета іпотеки, мала повне право використовувати його для власного проживання та проживання членів сім'ї. Враховуючи вищевикладене, просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала, як таких, що не ґрунтуються на законі. Представник третьої особи - виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області в особі Органу опіки та піклування проти задоволення позовних вимог заперечувала, так як наслідком примусового виселення буде порушення житлових прав малолітньої дитини - [PERSON], [INFO]. Третя особа [PERSON] до судового засідання не з'явилася, про час, дату та місце судового засідання була повідомлена належним чином. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи встановив наступне. 30 грудня 2010 року між позивачем та [PERSON] укладено договір позики на суму 143 272 грн. 80 коп., який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Курковською Я.Л. В забезпечення договору позики, між тими ж сторонами було укладено договір іпотеки, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Курковською Я.Л. від 30.12.2010 року (а. с. 5-6). За умовами п. 1.2 договору іпотеки його предметом є квартира [ADDRESS] що підтверджується копією вказаного договору (а. с.5 - 6). Договір іпотеки зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та Державному реєстрі іпотек - 30.12.2010 року (а. с. 66). Дана квартира належить [PERSON] (третя особа в справі) на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 24.11.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Головкіною Я.В.,що підтверджується копією інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна (а.с.65). Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Пунктом 5.2. Договору іпотеки передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється за рішенням суду або на підставі виконавчого напису нотаріуса. Як вбачається з копії рішення Апеляційного суду Київської області від 02.05.2016 року по справі № 372/4691/13-ц, звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 30.12.2010 року посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Курковською Я.Л. за реєстровим № 2478, а саме: квартиру [ADDRESS], яка належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири посвідченого Головкіною Я.В. приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу, 24 листопада 2010 року за реєстровим № 1589, в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за договором позики від 30 грудня 2010 року посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Курковською Я.Л. за реєстровим ; 2476 в розмірі 401 124 гривні 00 коп., з яких заборгованість за основним зобов'язанням 143 272 гривні 00 копійок; пені за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання 145 000 гривень 00 копійок; 3% річних від простроченої суми заборгованості в розмірі 8 595 гривень 00 копійок; суми інфляції в розмірі 104 257гривень 00 копійок шляхом його продажу [PERSON], з застосуванням процедури продажу передбаченої ст.. 38 Закону України «Про іпотеку» з укладенням від свого імені договору купівлі-продажу нерухомого майна із будь-якою особою покупцем за початковою ціною продажу предмета іпотеки не нижче 408 460 гривень на умовах та в порядку викладеному в ст. 38 Закону України «Про іпотеку» з наданням [PERSON] всіх повноважень продавця предмету іпотеки (а.с. 7- 12). Згідно копії довідки (виписки з будинкової книги про склад сім'ї та реєстрацію) № 563 від 18.07.2016 року виданої виконавчим комітетом Обухівської міської ради Київської області, у вищезазначеній квартирі проживає [PERSON] - домовласник, проживають та зареєстровані [PERSON] - син домовласника з 01.01.2011 року, [PERSON] - невістка домовласника з 17.09.2011 року, [PERSON] - внук з 17.09.2011 року (а.с.13). 07.06.2016 року позивачем повідомлено відповідачів про необхідність їх виселення протягом місяця у зв'язку із зверненням стягнення на предмет іпотеки, що підтверджується наданими копіями листів, описами вкладень у лист повідомлення та зворотними повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с.14-15). За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Постанова Пленуму ВССУ № 5від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» вказав, що примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. В зв'язку з тим, що відповідачі заперечують отримання ними повідомлення про виселення від позивача 10.06.2016 року, суд виходить з того, що на момент ухвалення рішення вони обізнані про вимогу до них про виселення більше місяця шляхом отримання ними копії позовної заяви та додатків до неї від суду. Однак, лише дотримання позивачем вимоги про повідомлення відповідачів протягом місяця про виселення не може бути однією та самостійною підставою для задоволення позову, оскільки сама по собі позовна вимога про виселення має ґрунтуватися на нормах закону. Відповідно до частини другої статті 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Таким чином, частина друга статті 109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Відтак, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України «Про іпотеку» підлягають застосуванню як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК Української РСР. Отже, за змістом цих норм особам, які виселяються з жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. (Правова позиція Верховного суду України в цивільній справі № 6-39цс15 від 18.05.2015 року). В судовому засіданні встановлено на підставі поданих доказів та ніким не спростовувалося, що спірна квартира [PERSON] придбана не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Згідно відповіді на запит суду (а. с. 85) до виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області на території Обухівської міської ради відсутні вільні житлові приміщення, які можуть бути надані для проживання виселеним відповідно до рішення суду громадянам (а. с. 99). Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність передбачених законом підстав для виселення мешканців - відповідачів із спірної квартири без надання іншого постійного житла. Стосовно посилань позивача та його представника на ч. 3 ст. 12 ЗУ «Про іпотеку», як підставу недійсності правочину щодо передачі в користування [PERSON], як іпотекодавцем, без згоди іпотекодержателя - [PERSON] спірної квартири відповідачам, слід зазначити наступне. В судовому засіданні допитана в якості свідка на підставі статті 62 ЦПК України відповідач [PERSON] зазначила, що починаючи з 24.11.2010 року, одразу після продажу квартири, яка належала на праві спільної сумісної власності її чоловікові [PERSON] та його матері [PERSON], вони придбали спірну квартиру по [ADDRESS], яку оформили на [PERSON], та почали там проживати разом і проживають по даний час однією сім'єю безперервно. Спору про сумісне користування цим житлом в них ніколи не було, вселення відбулося зі згоди [PERSON] Пояснення свідка [PERSON] узгоджуються із письмовим доказом - договором іпотеки від 30.12.2010р., відповідно до п. 1.2 якого вбачається, що спірна квартира була придбана [PERSON] - іпотекодавцем за договором 24.11.2010 року. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Свідчення відповідача [PERSON], допитаної як свідка, щодо часу вселення в спірну квартиру та порядку, тобто із добровільної згоди [PERSON], в судовому засіданні спростовані іншими доказами не були. Допитаний в якості свідка позивач [PERSON] пояснив, що на момент укладення договору іпотеки в спірній квартирі не значилися зареєстровані особи, [PERSON] зареєструвала їх пізніше, дозволу на укладення правочину користування він не надавав. Суд, з приводу зазначеного свідками та інших доказів, дійшов висновку, що відповідачі, як члени сім'ї іпотекодавця - [PERSON], що підтверджується належними доказами у виді свідоцтв про народження та про шлюб, набули сервітутне право користування спірною квартирою за фактом набуття статусу членів сім'ї, на підставі спільного проживання та ведення спільного господарства (Правова позиція Верховного суду України від 21.09.2011 р. ). Тобто, [PERSON] не порушувала вимоги ч. 3 ст. 12 ЗУ «Про іпотеку», так як, по-перше, у відповідачів виникло право користування даним жилим приміщенням за законом, а не правочином, тобто сервітутне право, а по-друге, вселення в спірну квартиру відбулося до укладення договору іпотеки, в листопаді 2010 року. Суд не приймає доводи позивача про виникнення у відповідачів права користування спірним жилим приміщенням тільки після реєстрації місця проживання, так як воно суперечить Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні". На підставі викладеного та

Outcome: dismissed