Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-28 00:00:00

18.02.2019 АТ КБ «ПРИВАТБАНК", (надалі - Банк), звернулося до суду з позовом до [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на наступне. 25.09.2012 між Банком та [PERSON] укладено договір №б/н (надалі - Договір), за яким він отримав кредит у розмірі 2900,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. [INFO] [PERSON] помер. Спадкоємці [PERSON] мали право подати заяву про прийняття або про відмову від спадщини в період із [INFO] по 07.04.2015. Спадкоємцем який постійно проживав разом зі спадкодавцем на момент смерті є [PERSON] 12.11.2017 позивачем була направлена претензія до Близнюківської нотаріальної контори Харківської області. 07.06.2018 отримана відповідь Близнюківської контори Харківської області. Вказують, що Відповідач прийняв спадщину, до складу якої входять, у тому числі кредитні зобов`язання Позичальника, оскільки відповідач не відмовився від спадщини у шестимісячний строк. 09.01.2019 до спадкоємця [PERSON] було направлено лист - претензію, в якому позивач пред`явив свої вимоги, але ніяких дій виконано не було. Станом на дату смерті заборгованість [PERSON] складається із 2900 грн. заборгованості за кредитом та 4138,92 грн. - заборгованості по відсоткам, та разом становить 7038, 92 грн., яку і просять стягнути на їх користь із відповідача разом із понесеними судовими витратами - 1921,00 грн. В порядку ч.5 ст. 279 ЦПК України, з ініціативи суду, сторони про дату, час та місце судового засідання повідомлялися своєчасно судовими повістками про виклик, але в судове засідання не з`явилися. Відзив на позовну заяву не подано. Позивач надав до суду письмову заяву, в якій просить справу розглядати за їх відсутності при цьому позивач позовні вимоги підтримує. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Судом встановлено, що відповідач перебуває в місцях позбавлення волі, а саме в ДУ «Холодногірська виправна колонія №18». Із повідомлення від «Холодногірської ВК 18» та розписок про отримання судової повістки, вбачається, що відповідачу повідомлено про розгляд справи, ухвалу суду від 25.02.2019 та позов з додатками він отримав 08.05.2019. 22.05.2019 до канцелярії суду надійшла письмова заява [PERSON] , з якої вбачається, що він визнав позов частково. Не визнає вимоги щодо стягнення нарахованої пені, штрафів. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Частиною 8 ст. 279 ЦПК України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Суд, дослідивши матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження та оцінивши належність, допустимість, достовірність доказів, з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що Банк є акціонерним товариством, юридичною особою та має банківську ліцензію на надання банківських послуг (а.с.45-50). [PERSON] є громадянином України, про що свідчить фотокопія його паспорту (а.с.33). До матеріалів справи також долучена також фотокопія паспорту [PERSON] (а.с.32-33). Із вищевказаних фотокопій паспортів вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за однією адресою. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується фотокопією ухвали Близнюківського районного суду Харківської області від 04.01.2016(а.с.34). Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України - спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважаються таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України він не заявив про відмову від неї. 07.10.2017 позивачем направлялася претензія кредитора до Близнюківської державної нотаріальної контори Харківської області з проханням повідомити чи заводилась спадкова справа після боржника, про включення кредиторських вимог до спадкової маси, повідомити спадкоємців про наявність боргу та інше(а.с.38). 16.11.2017 завідувачем Близнюківської державної нотаріальної контори Харківської області Щербиною В.В., було повідомлено представників позивача про те що надати інформація про спадкоємців [PERSON] , неможливо. Вказано, що спадкова справа заведена на підставі заяв спадкоємців, видано свідоцтво про право на спадщину. У разі повторного звернення спадкоємців вказана претензія буде доведена до їх відома(а.с.39). Разом із тим лист не містить інформацію про особи спадкоємців. 17.12.2018 представником АТ КБ «Приватбанк» на адресу відповідача надсилалася лист - претензія (а.с.38). 25.09. 2012 між Банком та [PERSON] укладено договір №б/н, за яким він отримав кредит у розмірі 2900,00 гривень на умовах, як викладено вище. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення прав та обов`язків. За ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.629 цього Кодексу договір є обов`язковим до виконання сторонами. Свої зобов`язання щодо надання кредиту Банк виконав. Банк зазначає, що в порушення умов Договору відповідач, станом на дату смерті [PERSON] має загальну заборгованість перед Банком у розмірі 7038,92 гривень, яка складається із наступного: із 2900 грн. - заборгованості за кредитом та 4138,92 грн. - заборгованості по відсоткам. Розмір заборгованості підтверджується наданим розрахунком (а.с.5-6). Однак вбачається, що розрахунок проведено не на час смерті [PERSON] (07.10. 2014), а станом на 31.08.2018. Судом встановлено, що заборгованість [PERSON] на час смерті, тобто на [INFO] складала: 1497,09 грн. - заборгованості за кредитом та 3121,38 грн. - заборгованості по відсоткам, а всього - 4618,47 грн. Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до Умов надання банківських послуг (надалі -Умов…): - п.2.1.1.5.5. позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором; - п.2.1.1.5.6 - у разі невиконання зобов`язань за договором на вимогу Банку боржник повинен виконати зобов`язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати Винагороди Банку. Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу. У відповідності до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Банку достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч.1,4 ст.1231 ЦК України до спадкоємця переходить обов`язок відшкодувати майнову шкоду (збитки), яка була завдана спадкодавцем. Майнова та моральна шкода, яка була завдана спадкодавцем, відшкодовується спадкоємцями у межах вартості рухомого чи нерухомого майна, яке було одержане ними у спадщину. Відповідно до ч.1 ст.608 ЦК України, зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Статтею 1281 ЦК України встановлено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Позивачем до позовної заяви долучено ухвалу Близнюківського районного суду Харківської області від 04 січня 2016 року про закриття провадження за позов Банку до спадкодавця [PERSON] у зв`язку із його смертю [INFO]. Отже про смерть [PERSON] Банку було відомо щонайменше у 2016 році. Із листа Близнюківської державної нотаріальної контори Харківської області, датованого 16.11. 2017, вбачається, що із запитом до нотаріальної контори про спадкоємців [PERSON] Банк звертався ще 07 жовтня 2017 року. Крім того у позовній заяві зазначено, що повідомлення від Близнюківської державної нотаріальної контори Харківської області про відкриття спадщини після смерті [PERSON] , наявність спадкоємців які прийняли спадщину, отримання свідоцтва про право на спадщину, Банк отримав 07.06. 2018. Отже, на підставі ч.2 ст. 1281 ЦК України, Банк як кредитор спадкодавця мав право з вимогою до спадкоємців звернутися протягом шести місяців, тобто щонайменше до 07.12.2018. Будь-яких доказів про звернення з такими вимогами до відповідача [PERSON] в цей період позов не містить. До суду із позовною завою Банк звернувся лише 18.02. 2019 року. Крім того, відповідно до статті 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Згідно роз`яснень, які містяться в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року, при вирішенні спорів щодо виконання зобов`язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців, суди мають враховувати, що з урахуванням положення статті 1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Матеріали справи не містять відомостей про майно, одержане відповідачем [PERSON] у спадщину після смерті [PERSON] , в межах вартості якого він зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора АТ КБ «Приватбанк». Як на підставу своїх вимог Банк, посилаючись на ч.3 ст. 1268 ЦК України, стверджує, що відповідач на час відкриття спадщини постійно проживав разом із спадкодавцем, а отже прийняв спадщину. Як на доказ вказують на реєстраційні відмітки в паспортах спадкодавця та спадкоємця. Разом із тим суд вважає, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження цієї обставини оскільки відмітки у паспортах [PERSON] та [PERSON] є свідченням лише їх місця реєстрації. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, в порушення зазначених вимог закону, позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин , на які він посилається, як на підставу для задоволення позову, а тому у задоволенні позову слід відмовити. З огляду на наведене вище, суд на місці, на підставі ч.4 ст. 206 ЦПК України, постановив ухвалу про відмову у прийнятті часткового визнання позову відповідачем у зв`язку із тим, що таке визнання суперечить закону і продовжив розгляд справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати у виді сплаченої позивачем суми судового збору, покладаються на позивача. На підставі ст.ст. 526,608, 626,627,628, 629, 1049, 1050, 1054, 1055, 1231,1281,1282, ЦК України, ст.ст. 4,5,10,12,13,19,23,34,8,141,175,176,211,229,235, ч.2 ст. 247, ст. ст. 258, 259, 265, 268, 280-282, 354,355 ЦПК України, суд,-

Outcome: dismissed