Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Нововодолазької селищної ради Харківської області про визнання правочину дійсним, та визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями, представник позивача в послідуючому просить суд винести рішення яким Визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] житловою площею 36,8 квадратних метрів, загальною площею 53,1 квадратних метрів, зареєстрованого в Нововодолазькій філії Харківської товарної біржі 24 жовтня 1997 року за №223. Визнати за [PERSON], [INFO], ідентифікаційний код [NUMBER], право власності на житловий будинок літера «А-1», житловою площею 36,8 кв.м., загальною площею 57,6 кв.м., веранда літера «а», тамбур літера «а1», ганок літера «а2», та надвірні будівлі: літня кухня літера «Б», тамбур літера «б», сарай літера «б1», сарай літера «В», гараж літера «Г», погріб літера «N», вбиральня літера «Ж», літній душ літера «Д», навіс літера «З», огорожа літера «N1», ворота літера «N2», хвіртка літера «N3», що розташовані за адресою: [ADDRESS] В позові зазначено, що 24 жовтня 1997 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Даний договір було зареєстровано Нововодолазькою філією Харківської товарної біржі за №223 від 24 жовтня 1997 року на підставі біржевого контракту № Н-22. В договорі купівлі-продажу зазначено, найменування товару: житловий будинок літ «А-1», літня кухня «Б», тамбур «е», сарай «е1», «В» , гараж, «Г», погріб «N», розташований на земельній ділянці площою 1276 кв.м., кількість житлових кімнат - 3, загальна площа-53,1 кв.м., житлова площа-36,8 кв.м. Право власності за [PERSON] на даний житловий будинок в МДПТІ не зареєстровано. [PERSON] є власником житлового будинку на підставі договору купівлі-продажу, який був зареєстрований Нововодолазькою філією Харківської товарної біржі, та який не був посвідчений нотаріально, що суперечить вимогам ст. 227 Цивільного кодексу УРСР 1963 року та ст. 657 Цивільного кодексу України в редакції 2003 року. На даний час у позивача виникають труднощі в зв'язку з неналежним чином засвідченим правовстановлюючим документом під час приватизації земельної ділянки для будівництва та обслуговування даного житлового будинку. На момент звернення до суду у позивача відсутня можливість внести зміни до договору купівлі-продажу, оскільки їй не відомо місце проживання продавця квартири, не відомо чи є він живим на даний час. Позивач зареєстрований в даному житловому будинку з 2002 року, сплачує комунальні платежі та податки. Правочин обома сторонами повністю виконаний, відповідачами було звільнено житловий будинок, передані ключі. Ні заперечень, ні зауважень ніхто із сторін по правочину не заявляв. Позивач використовує даний житловий будинок, регулярно оплачує комунальні платежі та утримує його в належному санітарно - технічному стані. На час укладення договору ні позивач , ні відповідачі не знали, що правочин, в відповідності до ст. 47 ЦК України в редакції 1963 року підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час також був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно до ст.15 якого, правочини зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають. Договір купівлі-продажу відповідає вимогам чинного законодавства на день його укладення. Правочин обома сторонами повністю виконаний. При вчиненні правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов'язків, перехід права власності, всі сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі - продажу квартири, правочин був реальним і вчинений у формі, дозволенній чинним законодавством України в 1997 році. Із-за протиріч правових норм, діючих на час укладення правочинів в 1997 році, та на даний час , що унеможливлює скористатися позивача своїми правами на відсудження належного їй майна позивач змушений звернутись з позовною заявою до суду, про захист своїх прав. Представник позивача в судове засідання не прибув, але надіслав заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, та просить справу розглянути за їх відсутності. Відповідач у судове засідання не прибув, але надіслав заяву, відповідно до якої позовні вимоги визнав в повному обсязі, та просить справу розглянути за їх відсутності. Суд, дослідивши наявні у справі докази, надані в обґрунтування позовних вимог, вважає, що позовні вимоги законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав: Дослідивши матеріали справи та надані письмові докази, судом встановлені наступні правовідносини: 24 жовтня 1997 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Даний договір було зареєстровано Нововодолазькою філією Харківської товарної біржі за №223 від 24 жовтня 1997 року на підставі біржевого контракту № Н-22. Правочин обома сторонами повністю виконаний, відповідачами було звільнено житловий будинок, передані ключі. Ні заперечень, ні зауважень ніхто із сторін по правочину не заявляв. На даний час позивач звернулася до суду за захистом свого порушеного права в зв'язку з існуючими протиріччями в цивільному законодавстві України регламентованому ЦК України 1963 та 2004 років. Згідно ст. 15 Закону України „Про товарну біржу", прийнятого Верховною Радою України від 10.12.1991 року за № 1956-XII, біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; якщо її учасниками є члени біржі; якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 47 ч. 1 Цивільного Кодексу Української РСР, прийнятого Верховною Радою УРСР від 18.07.1963 за № 1540-VI (втратив чинності від 01.01.2004 року), визначено, що нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Однак, відповідно до ст. 657 Цивільного Кодексу України (прийнятого від 16.01.2003 року), договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Згідно ч.2 ст. 220 Цивільного Кодексу України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Аналізуючи вище наведені обставини справи, дослідивши наявні докази, суд приходить до висновку про наявність порушеного права позивача, доведеність та обґрунтованість позовних вимог наданими доказами, в зв'язку з чим позовні вимоги підлягають повному задоволенню.

Outcome: approved