Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-20 00:00:00

18.05.2017 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району в інтересах дітей: [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про відібрання малолітньої дитини від матері без позбавлення її батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини. Вказана позовна заява обґрунтована тим, що на профілактичному обліку служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради перебувають малолітні - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]., як такі, що проживають у сім'ї, в якій мати ухиляється від виконання батьківських обов'язків. Підставою для взяття на облік було виявлення родини під час профілактичного рейду. Спеціалістом з питань профілактики спільно з представником ЗМЦСЄСДМ здійснено вихід за адресою: [ADDRESS]. Встановлено, що сім'я [PERSON] мешкає у незадовільних житлово-побутових умовах, діти не були зареєстровані в органах ДРАЦС, не спостерігалися в медичних установах, не були охопленні навчанням. Мати не мала документів, які б посвідчували її особу. За втручання відділу служби та Запорізького міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді дітей було зареєстровано в органах ДРАЦС, влаштовано на навчання КЗ «Запорізька спеціальна загальноосвітня школа інтернат №1», мати отримала паспорт та ідентифікаційний код. Дітей було взято на супровід до Центру первинної медико-санітарної допомоги №6.Однак, на теперішній час мати належним чином батьківські обов'язки не виконує. Згідно повідомлення КЗ «ЗСЗОШ №1» мати на контакт з викладачами не йде, батьківські збори не відвідує. Діти не забезпечені всім необхідним, оскільки мати не працює. Відповідно до повідомлення Управління Пенсійного фонду України та Управління праці та соціального захисту населення по Комунарському району відповідачка жодних видів допомоги не отримує. Згідно повідомлення Департаменту реєстраційних послуг малолітні [PERSON] та [PERSON], 2003 р.н., за адресою: [ADDRESS], не зареєстровані. З 2015 року спеціалістами служби неодноразово здійснювалися виходи за місцем проживання родини, але потрапити до помешкання не було можливим, оскільки двері не відчиняли. Відповідно до акту від 26.10.2016 р., складеного працівниками інтернату, в якому навчаються діти, умови проживання родини незадовільні, в помешканні антисанітарні умови, бігають таргани, за борги відключено електрику. Така противоправна поведінка матері свідчить про те, що не піклується про здоров'я дітей , їх фізичний, духовний та м оральний розвиток. Така її поведінка суперечить інтересам малолітніх дітей. Цей факт є грубим порушенням вимог ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» та ст.ст. 150, 155 Сімейного кодексу У країни. У зв'язку із вищевикладеним, в інтересах дитини, районна адміністрація ЗМР по Комунарському району змушена звернутися до суду із вказаним позовом. Представник позивача в судовому засідання позов підтримала в повному обсязі з підстав, викладених у ньому, просила суд позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явилася. Судові повістки про виклик до суду надсилались за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання, однак до суду конверти повернулись з відміткою «за закінченням терміну зберігання» у зв'язку з відсутністю відповідача за місцем проживання, що відповідно до ч. 5 ст.74 ЦПК України вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене належним чином. Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог з наступних підстав. У п. 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ зобов'язано батьків виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Частиною 2 ст. 59 Закону України "Про освіту" визначено, що на кожного з батьків покладає однакову відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з ч.1 ст. 170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2 - 5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. Позов про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав пред'явлено позивачем на підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України - ухилення батьків від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. За змістом п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Зазначені факти як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Судом встановлено, що [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження від 15 листопада 2013 року серії [NUMBER], актовий запис №05, та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження від 15 листопада 2013 року серії [NUMBER], актовий запис №04. Мати [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов'язків, що підтверджується наступними доказами. Згідно довідки виданої КЗ «Запорізька спеціальна загальноосвітня школа інтернат №1» [PERSON] та [PERSON], навчаються в 5-А класі. Матір не підтримує зв'язок із вихователями та класним керівником. Дітей відвідує у вихідні дні, у будні спілкується з донькою по телефону. Батьківські збори не відвідує матір. [PERSON] неодноразово викликали до школи для вирішення питання щодо подальшої долі дітей, але вона не з'явилась. Матір не працює, тому кошти на придбання необхідних речей для дітей відсутні. Відповідно до повідомлення з Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя № 514/05-1, [PERSON] на обліку в управлінні, як пенсіонер, не перебуває та пенсію на малолітніх [PERSON],[PERSON] не отримує. Відповідно до повідомлення Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради № 9558-04-09/3 [PERSON] та [PERSON] не зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9). Відповідно до актів обстеження умов проживання від 18.09.2013 року, 19.02.2017 року, 25.03.2015 року які були проведені Ренгевич О.В. - начальником відділу по Комунарському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, Мельник Н.Г. - головним спеціалістом відділу по Комунарському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, проведено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS], умови проживання: незадовільні. Санітарно-гігієнічні норми грубо порушені, повітря не свіже, стороні запахи, постільна білизна брудна, є 2 дивани і крісло, інших меблів немає. При повторній перевірці спеціалістами відділу служби у справах дітей встановити не вдалось, оскільки [PERSON] не відчинили двері. Як вбачається із висновку районної адміністрації ЗМР по Комунарському району від 18.08.2017 року №1777/01-26/02 про доцільність відібрання дітей у матері без позбавлення її батьківських прав, орган опіки та піклування в інтересах дитини, на підставі того, що мати - [PERSON] свої батьківські обов'язки не виконує, за місцем мешкання родини умови проживання незадовільні, мати умов для повернення малолітніх дітей їй на виховання не створила, вважає за доцільне відібрати малолітніх дітей - [PERSON], 2003 року народження, [PERSON], 2003 року народження, у матері - [PERSON], 1964 року народження, без позбавлення її батьківських прав строком на один рік. Європейський суд з прав людини у п.52 рішення у справі «Савіни проти України» зазначив, що у будь-якому разі передання дитини під державну опіку слід зазвичай розглядати як тимчасовий захід, здійснення якого має одразу припинятися, коли це дозволяють обставини. Отже, такий захід не може бути санкціонований без попереднього розгляду можливих альтернативних заходів і має оцінюватися в контексті позитивного обов'язку держави вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз'єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON], в порушення ст.ст.150, 152, 155, 180 СК України, ухиляється від виконання обов'язків матері по вихованню та утриманню своєї малолітніх дітей, а тому вважає за можливе задовольнити позовні вимоги та відібрати малолітніх дітей - [PERSON], 2003 року народження, [PERSON], 2003 року народження, у матері - [PERSON], 1964 року народження, без позбавлення її батьківських прав строком на один рік. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача на користь будь-якої особи або закладу, що буде здійснювати функції опіки/піклування над дітьми, аліменти на утримання малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], у 1/6 частки усіх видів доходу (заробітку), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня звернення до суду, до досягнення дитиною повноліття. Статтею 180 СК України врегульовано, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 4 ст. 170 СК України передбачено, що при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до положень ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно п. 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989р. (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-Х1І від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави - учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст.18 Конвенції, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Пунктом 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судовий збір покладається судом на відповідача.

Outcome: approved