Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-15 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом, в подальшому уточнивши позовні вимоги, до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], збільшення розміру аліментів та стягнення пені. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що до 16.04.2015 року перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, у якому народився син [PERSON], [INFO] Зазначає, що дитина проживає разом з нею та повністю перебуває на її утримані. Відповідач не бере участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, морально та матеріально не підтримує сина, не цікавиться його здоров'ям та успіхами у навчанні. З метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини просить позбавити відповідача батьківських прав. Крім того, враховуючи набранням чинності щодо збільшення мінімального розміру аліментів та того що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини просить збільшити розмір аліментів призначений за рішенням суду у розмірі ? частини (заробітку) доходу, але не менше 50 % прожитковуваного мінімуму для дитини відповідного віку. Окрім того враховуючи те, що відповідач починаючи з березня 2015 по січень 2018 року жодного місця не сплачував встановлених згідно рішення суду аліментів просить стягнути пеню в розмірі 35,943,93 грн., що не перевищує 100 % заборгованості по сплаті аліментів. Позивачка у судовому засіданні, уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення, вказала, що відповідач участі у вихованні сина не бере, не цікавиться його життям, як підставу для задоволення позову вказала на ухилення батька від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, просить позов задовольнити. Представник позивача [PERSON] підтримала подану позовну заяву з уточненнями, зіславшись на викладені в ній обставини, просила позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового засідання, причин своєї неявки не повідомив та не подав до суду відзив на позовну заяву . Представник третьої особи Органу опіки та піклування Кам'янка -Бузької державної районної адміністрації Львівської області Филипів Н. в судовому засіданні не з'явилась, скерувавши на адресу суду лист, в якому просить справу розглядати у її відсутності, позов підтримують в повному обсязі. Враховуючи повторну неявку відповідача в судове засідання та відсутність заперечень позивача щодо проведення заочного розгляду справи, суд відповідно до вимог ч. 4 ст. 223, ст.280 ЦПК України вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Заслухавши позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, сторони з 16.04.2015 року у шлюбних відносинах не перебувають, шлюб розірвано рішенням Кам'янка -Бузького районного суду Львівської області. Відповідач є батьком неповнолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження останнього (а.с. 12). Дитина проживає з матір'ю, про що свідчить довідка про склад сім»ї від 19.02.2018р. (а.с. 13). Відповідно до положень ч. ч. 2, 3 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, коли той із батьків, з ким за рішенням суду проживає дитина, самостійно вирішує питання щодо тимчасового виїзду дитини за межі України з метою лікування, навчання дитини за кордоном, відпочинку, за наявності довідки, виданої органом державної виконавчої служби, про наявність заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею (ч.ч. 1, 2 ст. 157 СК України). При ухваленні вказаного рішення суд враховує положення ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради № 789-ХХІІ від 27 лютого 1991 року, в яких зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 (зі змінами) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно з характеристикою виданої ЗОШ 1-3 ступеня № 1 [PERSON] є учнем 8-б класу, хлопець здібний, уроків не пропускає, дисципліну на заняттях порушує рідко, має власну думку, на зауваження реагує адекватно, бере активну участь у житті класу. (а.с. 26). Згідно психологічної характеристики учня 8-б класу Кам'янка -Бузької ЗОШ 1-3 ст. №1 [PERSON] прибув на навчання у 2014 році процес адаптації до нових умов проходив складно , у жовтні 2016 року з ініціативи матері хлопчик був на консультації у психолога, хлопчик боляче згадував події, які пережив у Одесі, у малюнках він їх замальовував чорним кольором. Після проведення корекційної роботи з практичним психологом рівень агресії, конфліктності і тривожності суттєво знизився . Стосунки у класі і родині хороші. [PERSON] дуже прихильно ставиться до вітчима, який користується у нього великим авторитетом та намагається його наслідувати. У сім»ї позитивні, теплі, насичені емоційні зв'язки, достатній рівень емоційного спілкування. (а.с.25) Згідно висновку комісії з питань захисту прав дитини при райдержадміністрації від 31.05.2017р. за №7/3 комісія вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.24) Згідно п.2 ч.1 ст. 164 СК України підставою позбавлення батьківських прав батьків може бути те, що батько ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Судом встановлено, що [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов'язків, не дбає про фізичний та духовний розвиток свого сина [PERSON], 2004 р.н., матеріально не забезпечує останнього. З огляду на те, що [PERSON] не виконує покладені на нього батьківські обов'язки щодо своєї неповнолітньої дитини, суд дійшов висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно такої. Крім цього відповідачем заявлено вимогу щодо збільшення розміру аліментів, що був встановлений рішенням Кам'янка -Бузького районного суду Львівської області про стягнення з [PERSON], [INFO] на користь [PERSON], [INFO]. на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] починаючи з дня пред'явлення позову в розмірі ? частини заробітку (доходу) але не менше 50% прожитковуваного мінімуму для дитини відповідного віку до його повноліття. Відтак, судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини щодо утримання неповнолітньої дитини, які регулюються главою 15 розділу ІІІ Сімейного Кодексу України. Вирішуючи питання про збільшення розміру аліментів, які зобов'язаний сплачувати відповідач на користь позивача, суд виходить з наступних мотивів та положень закону. Так, згідно з положеннями ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 № 2037-VIII, який набрав чинності 08.07.2017 року, внесено зміни до ч. 2 ст. 182 СК України, відповідно до якої мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік», прожитковий мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2018 року становить 1860 гривень. Розмір аліментів, визначений рішенням Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області від 23.09.2016 є значно меншим ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Наведене свідчить про те, що на день постановлення даного рішення розмір прожиткового мінімуму суттєво змінився в бік його збільшення, а тому розмір раніше присуджених аліментів не в повній мірі задовольняє мінімальні потреби дитини, оскільки відповідно зросли затрати на утримання, харчування, навчання, духовний розвиток, які несе лише позивач. Відтак, за встановлених обставин, суд вважає за необхідне змінити розмір стягуваних з відповідача аліментів та стягувати аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки такий розмір відповідатиме інтересам дитини та буде необхідним та достатнім для забезпечення її гармонійного розвитку. Разом з тим, суд зазначає, що згідно з п.23 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року №3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", у випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Тому, стягнення аліментів у новому розмірі відбуватиметься після набрання рішенням суду законної сили, а не з 05.03.2018 як вказує позивач. Що стосується заявленої позивачем вимоги щодо стягнення з відповідача [PERSON] неустойки (пені) за прострочення аліментів, то суд вважає таку підставну та таку, що підлягає до задоволення виходячи з наступного. В ході розгляду справи встановлено, що заборгованість відповідача [PERSON] по аліментах станом на 01.02.2018 року становить 35943,93 грн. ( а.с. 48). 22.03.2018 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення боргу з заробітної плати. Крім цього, згідно наданого державним виконавцем розрахунку по сплаті аліментів від 21.02.2018 р. за період з березня 2015 по січень 2018 р. боржником [PERSON] не надано жодних квитанцій про сплату аліментів та заборгованість з березня 2015 р. по січень 2018 р. становить 35 943,93 грн. Відповідно до вимог ч.1 ст. 196 Сімейного кодексу України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені ) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Крім того відповідно до вимог ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 % заборгованості. Відтак, з урахуванням вимог закону з відповідача підлягає стягненню пеня в сумі 35 943,93 грн., що не перевищує 100 % заборгованості по сплаті аліментів. Вирішуючи питання судових витрат, суд виходить з положень ч.6 ст. 141 ЦПК України відповідно до якої якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved