Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-26 00:00:00

27.05.2021р. [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та скасування державної реєстрації права власності, визначивши третьою особою без самостійних вимог на предмет спору приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Базилєв С.П. (а.с. 2-4). Ухвалою судді Наумової О.С. від 28.05.2020р. відкрито провадження по справі та справа призначена до розгляду у порядку загального позовного провадження, витребувано у приватного нотаріуса Дніпровського МНО Базилєва С.П. матеріали реєстраційної справи договору купівлі-продажу від 15.06.2017 року, укладеного між [PERSON] і [PERSON] , зареєстрованим у реєстрі за № 676 (а.с. 26). Ухвалою судді від 29.05.2020р. за заявою [PERSON] забезпечено позов шляхом заборони вчинення реєстраційних дій стосовно, розташованої за адресою: [ADDRESS] , що перебуває у власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 15.06.2017р. (а.с. 28 - 29). 10.06.2020р. [PERSON] звернувся із зустрічним позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користування квартирою шляхом виселення, визначивши третьою особою без самостійних вимог на предмет спору Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради (а.с. 35 - 40). Ухвалою суду від 12.06.2020р., постановленою без виходу до нарадчої кімнати, прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] та об`єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] (а.с. 60). Ухвалою суду від 29.09.2020р. за клопотанням представника відповідача витребувано у Відділу реєстрації майнових прав Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради належним чином завірені копії матеріалів реєстраційної справи щодо державної реєстрації прав на кв. [ADDRESS] (р/н [NUMBER] ) (а.с. 124 - 125). Підготовче засідання у справи закрите 24.11.2020р. (а.с. 148). В обґрунтування позовних вимог позивачка посилався на те, що вона є власником однокімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності на житло від 15.04.1997р., виданого згідно з розпорядженням (наказом) від 15.04.1997р. № 1/1721-97 виконкому міської Ради народних депутатів. У квартирі зареєстрована з 07.05.1996р. і проживає одна до теперішнього часу. Позивачка є літньою людиною з віковими вадами здоров`я, не має близьких родичів, які б надавали їй сторонній догляд. Свої послуги з догляду запропонувала їй сусідка - [PERSON] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] підписала розписку-зобов`язання від 05.08.2017р.,у якій зобов`язалася надавати позивачці постійний догляд до останку. Позивачка довірилась сусідці, пускала її у квартиру, чим остання скористалась, забрала правовстановлюючі документи і переоформила квартиру за договором купівлі-продажу від 15.06.2017р. на сина [PERSON] . Стверджує, що нікому квартиру не продавала. Розписку-зобов`язання від 05.08.2017р. [PERSON] написала з метою уникнення відповідальності. У зв`язку з цими обставинами позивачка звернулася до правоохоронних органів. На підставі викладеного, просипала визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 15.06.2017р., оскільки він укладений без її волевиявлення, скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру за [PERSON] . Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав. 10.03.2020р. звернувся із зустрічним позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення (а.с. 35 -40). В обґрунтування позову зазначив, що є одноосібним власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 15.06.2017р., посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського МНО Базилевим С.П. за реєстровим № 676. Квартиру придбав у позивачки [PERSON] за відплатним договором, сплативши на її користь обумовлену вартість квартири в сумі 130 009,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням. Вартість квартири визначена на підставі звіту про оцінку майна від 08.06.2017р., оригінал якого перебуває у розпорядженні приватного нотаріуса ДМНО Базилева С.П. Право власності зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. До відчуження квартира дійсно належала [PERSON] . При укладанні договору купівлі-продажу 15.06.2017р. [PERSON] і [PERSON] особисто були у нотаріальній конторі приватного нотаріуса Базилева С.П. [PERSON] повідомила про те, що бажає продати свою квартиру [PERSON] . Жодних заяв про посвідчення іншого, аніж договір купівлі-продажу правочину, [PERSON] не висловлювала, не висловлював таких заяв і [PERSON] . На підставі пред`явлених паспортів громадян України приватним нотаріусом Базилевим С.П. були встановлені особи продавця і покупця. Жодних сумнівів щодо особи громадян, які звернулися до нотаріальної контори у нотаріуса не виникло, про що він повідомив сторони. У відповідності до положень Глави 4 Порядку вчинення нотаріальних дій (далі - Порядок) нотаріусом визначено обсяг цивільної дієздатності сторін. Будь-яких сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності у нотаріуса також не виникло, про що він повідомив сторони. [PERSON] надала оригінали правовстановлюючих документів на квартиру, при перевірці яких у нотаріуса не виникло жодних сумніві щодо їхньої невідповідності або фіктивності. Інформація, що містилася у правовстановлюючих документах була нотаріусом перевірена, про що останній повідомив сторони. За вимогами глави 6 Порядку нотаріусом виконано обов`язок щодо встановлення дійсних намірів кожної із сторін щодо вчинення правочину - договору купівлі-продажу, учасникам правочину було роз`яснено умови і зміст правочину і встановлено відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину. Нотаріус пересвідчився, що [PERSON] має дійсні наміри продати, а [PERSON] - купити квартиру, та сторони однаково розуміють значення, умови правочину та його правові наслідки для кожного із них. При цьому, жодного впливу на волевиявлення сторін не вчинялося. Нотаріусом роз`яснено умови та зміст договору купівлі-продажу. Жодних сумнівів у тому, що [PERSON] помилялася щодо природи правочину, прав та обов`язків, нотаріусом висловлено не було. У момент укладання оспорюваного договору купівлі-продажу квартири [PERSON] підтвердила, що вона усвідомлює значення своїх дій і цілком може керувати ними. Підтвердила, що інформація, наведена нею в цьому договорі, а також викладена у документах, які подані нотаріусу, як правова підстава укладання цього договору, на момент нотаріального посвідчення договору, не змінилась, усі без винятку подані нею нотаріусу документи є такими, що не змінювалися, не скасовувалися, не відкликалися, а договір укладається нею у відповідності зі справжньою волею та, без будь-якого застосування фізичного чи психічного тиску, на вигідних умовах і продаж квартири за зазначену у договорі ціну не є результатом впливу тяжких для неї обставин; правочин вчиняється з наміром створення відповідних правових наслідків і не є фіктивним. Оскільки предметом оспорюваного договору була квартира, нотаріусом перевірено і встановлено відсутність заборони відчуження або арешту майна чи його частини. Усі складені примірники договору були особисто підписані учасниками правочину, та на кожному з них було вчинено посвідчувальний напис. Після посвідчення правочину здійснено реєстрацію права власності. Вважав, що обставини, про які [PERSON] зазначає у своєму позові не відповідають дійсності, оскільки вона добре розуміла значення своїх дій та абсолютно свідомо керувала ними, чітко розуміла який правочин нею вчинятиметься, чітко розуміла що здійснює відчуження власного об`єкту нерухомого майна на користь [PERSON] в порядку купівлі-продажу. Після укладання договору купівлі-продажу [PERSON] з квартири не виселилася, приміщення квартири не звільнила від своїх особистих речей та продовжила у ній проживати усупереч волі [PERSON] , якому після укладання договору вона надала лише другий комплект ключів від квартири. На неодноразові вимоги [PERSON] щодо виселення [PERSON] , які ним висловлювалися упродовж 2018-2019 рр., відповідачка не реагувала, а згодом взагалі почала заперечувати право власності [PERSON] на квартиру, змінила замки на вхідних дверях. Означені дії порушують права відповідача як законного власника квартири. На підстав викладеного, просив усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні належною йому на праві власності квартирою шляхом виселення [PERSON] з квартири. Позивачка правом на надання відповіді на зустрічний позов відзив не скористалася. Позивачка і її представник - адвокат Сазонова М.О. (діє на підставі договору від 18.05.2020р. - а.с.) в судове засідання не з`явилися, про дату, місце та час розгляду справи повідомлялися судом неодноразово (а.с. 128, 132, 149, 151, 154, 157), при цьому позивачка двічі отримувала судові повістки у приміщенні суду (а.с. 128, 132). Хоча відповідачка і її представник правом на надання відзиву на зустрічний позов не скористалися, вона, а також її представник є обізнаними про наявність віднесеного на розгляд суду спору, про суть цього спору, що вбачається з клопотань до суду (а.с. 24), інших матеріалів справи, то суд вважає за можливе розглянути справу з винесенням судового рішення на загальних підставах, з метою дотримання розумних строків розгляду справи. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Представник відповідача - адвокат Шклядрук Д.С. (діє на підставі договору від 21.00.2020р. - а.с. 54) 27.01.2021р. в судове засідання надав заяву, у якій просив справу розглянути без його участі, просив відмовити у задоволенні первісного позову, позовні вимоги за зустрічним позовом підтримав, просив задовольнити (а.с. 156). Від третьої особи - приватного нотаріуса Дніпровського МНО Базилєва С.П. 18.06.2020р. і 01.07.2020р. надані заяви, у яких він просив справу розглядати без його участі (а.с. 64, 68). Представником третьої особи - Департамента адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради 08.08.2020р. надана заява, у якій він просив справу розглядати без участі представника департамента (а.с. 120-121). Суд, вивчивши доводи сторін, матеріали справи, оцінивши позиції сторін та докази у справі, встановив такі обставини справи та відповідні ним правовідносини. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Встановлено, що позивачці [PERSON] належала однокімнатна квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності на житло від 15.04.1997р., виданого згідно з розпорядженням (наказом) від 15.04.1997р. № 1/1721-97 виконкому міської Ради народних депутатів (а.с. 6). Між [PERSON] і [PERSON] 15.06.2017р. укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського МНО Базилевим С.П. за реєстровим № 676, на підставі якого [PERSON] продала [PERSON] квартиру [ADDRESS] за 130 009,00 грн. (а.с. 44, 144). Факт сплати коштів підтверджується платіжним дорученням від 14.06.2017р. № 5 на суму 130 009,00 грн. (а.с. 51). Як видно з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, право власності на квартиру зареєстроване за [PERSON] 15.06.2017р. (а.с. 45). 07.07.2017р. на замовлення [PERSON] ТОВ «Лігал Естейт» виготовлено технічний паспорт на квартиру. Квартира має загальну площу 37,8 кв.м., розташована на 12-му поверсі 12-ти поверхового будинку і складається з однієї кімнати житловою площею 17,8 кв.м., в тому числі: кухні, площею 7,0 кв.м., вбиральні (суміщеної), площею 3,7 кв.м., коридору, площею 5,0 кв.м., вбудованих шаф, площею 1,3 кв.м. Квартира обладнана лоджією, площею 3,0 кв.м. (а.с. 46 -49). Як пояснив відповідач у зустрічному позові, під час укладання договору купівлі-продажу 15.06.2017р. [PERSON] і [PERSON] особисто були у нотаріальній конторі приватного нотаріуса Базилева С.П. Волевиявлення [PERSON] на продаж квартири було вільним, вона усвідомлювала свої дії, жодних заяв про посвідчення іншого, аніж договір купівлі-продажу правочину не висловлювала. Особи сторін правочину були встановлені на підставі паспортів. [PERSON] надала оригінали правовстановлюючих документів на квартиру. Нотаріус роз`яснив умови та зміст правочину - договору купівлі-продажу та саме за посвідченням зазначеного правочину сторони звернулися до нотаріальної контори. Жодних сумнівів у тому, що [PERSON] помилялася щодо природи правочину, прав та обов`язків, нотаріусом висловлено не було. У п. 7 оспорюваного договору зазначено, що сторони підтвердили, що вони усвідомлюють значення своїх дій і цілком можуть керувати ними: не визнані в установленому для того порядку недієздатними (повністю або частково); не перебувають у хворобливому стані, не страждають у момент укладання цього договору на захворювання, що перешкоджають усвідомленню його суті; розуміють природу правочину купівлі-продажу, свої права та обов`язки за договором; при укладанні договору відсутній будь-який обман чи інше приховування фактів, які б мали істотне значення та були свідомо приховані. Інформація, наведена в договорі, а також викладена у документах, які подані нотаріусу, як правова підстава укладання цього договору, на момент нотаріального посвідчення договору, не змінилась, усі без винятку подані нотаріусу документи є такими, що не змінювалися, не скасовувалися, не відкликалися, а договір укладається у відповідності зі справжньою волею та, без будь-якого застосування фізичного чи психічного тиску, на вигідних умовах і продаж квартири за зазначену у договорі ціну не є результатом впливу тяжких для неї обставин; правочин вчиняється з наміром створення відповідних правових наслідків і не є фіктивним. Цей правочин не приховує інший правочин (не є удаваним), сі володіють українською мовою, що дало можливість прочитати та правильно зрозуміти сутність цього договору. Відповідно до п. 8 договору зміст прав та обов`язків за цим договором, про правові наслідки укладеного правовику (в тому числі, але не обмежуючись ст.ст. 210-236 ЦК про реєстрацію правочину, недійсність правочину, правові наслідки недодержання сторонами вимог закону, ст. 319 про здійснення власником свого права власності, ст. 334 щодо моменту набуття права власності за договором, ст. 626 щодо поняття договору, ст. 640 щодо моменту укладення договору, ст.ст. 651,654 про умови, підстави для зміни або розірвання договору та форму змін або розірвання правочину, ст.ст. 655-664. 680, 681 Цивільного кодексу України про загальні положення про договір купівлі-продажу, відповідальність сторін, строки виявлення недоліків і пред`явлення вимоги у зв`язку з недоліками проданого товару, позовну давність до вимог у зв`язку з недоліками проданого товару; ст.ст. 57-74, 97 Сімейного кодексу України про спільність та роздільність майна подружжя і осіб, які проживають однією сім`єю, про визначення у шлюбному договорі правового режиму майна; ст. 172 Податкового кодексу України щодо оподаткування доходу, отриманого від продажу нерухомого майна; ст. 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей), продавцю [PERSON] і покупцю [PERSON] нотаріусом роз`яснено. Договір підписаний сторонами правочину, на ньому нотаріусом вчинено посвідчувальний напис. Суд не приймає доводи позивачки про те, що указаний правочин вона не укладала, він укладений без її участі, поза її волею і про його наявність вона дізналася випадково, оскільки це не підтвердженою жодними належними і допустимими доказами. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. А відповідно до ст. 80 ЦПК достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Жодних доказів на підтвердження ого, що правовстановлюючі документи на квартиру були в позивачки викрадені [PERSON] позивачка не надала. Доказів звернення до правоохоронних органів також останньою не надано. Окрім того, відповідачем суду представлена копія заяви [PERSON] від 12.03.2018р. дільничному інспектору Соборного району м. Дніпро про те, що вона відмовляється від своєї заяви від 28.02.2018р. щодо квартири та догляду, просить припинити провадження, претензій ні до кого не має, просить анулювати заяву від 28.02.2018р. (а.с. 58). Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 203 ЦК України установлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правомірність правочину резюмується. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Згідно із ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Судом установлено, що оспорюваний договір купівлі-продажу квартири укладений в нотаріальній формі, волевиявлення сторін було вільне, адже іншого судом не встановлено, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, правочин спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Враховуючи викладене, позовні вимоги [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 15.06.2017р. і скасування відповідної державної реєстрації права власності на спірну квартиру за [PERSON] не підлягають задоволенню. Вирішуючи вимоги за зустрічним позовом про виселення позивачки [PERSON] , суд виходить з такого. Як установлено, [PERSON] досі проживає у відчуженій нею квартирі. Відповідач зазначив, що [PERSON] змінила замки на вхідних дверях. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до положень ст. 150 ЖК України та ст. 383 ЦК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, що передбачено ч. 1 ст. 391 ЦК України. Виходячи з положень статей 16, 391 ЦК України, власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. У пп. ЗЗ, 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014р. судам роз`яснено, що відповідно до положень ст. ст. 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Суд вважає доведеними і обґрунтованим позовні вимоги відповідача [PERSON] про усунення перешкод у користування квартирою шляхом виселення позивачки [PERSON] , оскільки на момент розгляду справи встановлено, що позивачка проживає у спірній квартирі та перешкоджає відповідачеві у вільному розпорядження своєю власністю. З урахуванням викладеного, вимоги відповідача [PERSON] за зустрічним позовом підлягають задоволенню. Вирішуючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд виходить з того, що у задоволенні вимог за первісним позовом відмолено повністю, тому судові витрати зі сплати судового збору позивачкою за позовними вимогами в сумі 1 681,60 грн. (а.с. 1) та за вимогами про забезпечення позову в сумі 420,40 грн. (а.с. 17) з відповідача не стягуються. З урахуванням того, що зустрічний позов задоволений повністю, судові витрати зі сплати судового збору відповідачем в сумі 840,80 грн. (а.с. 34) підлягають стягненню з позивачки. На підставі викладеного,

Outcome: approved