Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-05 00:00:00

В березні 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до держави Україна в особі Державної казначейської служби України та УМВС України в Миколаївській області, просила стягнути на свою користь відшкодування 6000 грн. 00 коп. немайнової шкоди, заподіяної незаконним закриттям кримінального провадження за наслідками розгляду заяви позивача про вчинення злочину. В обгрунтування позову позивач послалась на ті обставини, що 21 жовтня 2013 року вона звернулась до Заводського РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області з заявою в інтересах [PERSON] з приводу виготовлення експертом [PERSON] підробленого експертного висновку щодо поділу земельної ділянки № 139 по вул. Скороходова, 139 в м. Миколаєві. В той же час, слідчим Заводського РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області [PERSON] без здійснення належних слідчих дій 25 жовтня 2013 року була винесена постанови про закриття кримінального провадження, яка в подальшому скасована в порядку нагляду прокурором. Також у квітні 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до держави Україна в особі Державної казначейської служби України та УМВС України в Миколаївській області, просила стягнути на свою користь відшкодування 6000 грн. 00 коп. немайнової шкоди, заподіяної повторним незаконним закриттям кримінального провадження. В обгрунтування позову позивач послалась на ті ж обставини, зазначивши також, що слідчий Заводського РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області [PERSON] під час подальшого досудового розслідування відмовив у клопотаннях заявника про необхідність проведення певних слідчих дій та 10 березня 2014 року вдруге виніс незаконну постанову про закриття кримінального провадження, яка скасована судом. Ухвалою суду від 25 листопада 2014 року цивільні справи за позовами [PERSON] об'єднані в одне провадження. Позивач в судове засідання не з'явилась, подала суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Представники відповідачів а також прокурор проти позову заперечували, пославшись на відсутність у позивача правових підстав для відшкодування на її користь моральної (немайнової) шкоди. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 21 жовтня 2013 року [PERSON], діючи на підставі довіреності від імені співвласника садиби № 139 по вул. Скороходова, 139 в м. Миколаєві [PERSON], звернулась до Заводського РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області з заявою про кримінальне правопорушення, що полягає у складенні експертом [PERSON] завідомо підробленого висновку будівельно-технічної експертизи. 24 жовтня 2013 року заява [PERSON] внесена до ЄРДР. 25 жовтня 2013 року старшим слідчим Заводського РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області [PERSON] винесена постанова про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КК України. 16 грудня 2013 року заступником прокурора Заводського району м. Миколаєва винесено постанову про скасування постанови про закриття кримінального провадження. 10 березня 2014 року старшим слідчим Заводського РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області [PERSON] вдруге винесена постанова про закриття кримінального провадження за заявою [PERSON] на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КК України. 14 квітня 2014 року слідчим суддею Заводського районного суду м. Миколаєва винесена ухвала про скасування постанови від 10 березня 201у року, кримінальне провадження направлене для подальшого розслідування. Як вбачається з інформаційної довідки СВ Заводського РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області щодо ходу розслідування кримінального провадження № 12013160030006366 від 24 жовтня 2014 року на час розгляду цивільної справи судом, матеріали кримінального провадження знаходяться в прокуратурі Заводського району м. Миколаєва. Остаточне рішення не прийняте. Оцінивши установлені факти суд вирішує спірні правовідносини виходячи з наступного. Відповідно до положень ст. 3 ЦПК України та ст. 12, 15 ЦК України кожна особа, звертаючись за захистом цивільного права самостійно обирає способи його захисту, відповідно до переліку, наведеного у диспозиції ст. 16 ЦК України. Обравши способом захисту відшкодування моральної шкоди, позивач в силу ст. 10 ЦПК України зобов'язаний довести саме ті обставини, на які він посилається. Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шклоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної власди, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. За правилами ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року за № 4 роз'яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Статтею 1176 ЦК України передбачений спеціальний перелік підстав виникнення права на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Зокрема, частинами 6 та 7 наведеної статті передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовуються на загальних підставах. Порядок відшкодування такої шкоди встановлюється законом. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" від 01 грудня 1994 року (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність" "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства. Статтею 2 зазначеного Закону передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у тому числі: у випадках постановлення виправдувального вироку суду, закриття кримінального провадження за відсутності події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; Відповідно до положень ст. 4 Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, морально шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Як слідує з матеріалів справи, судових рішень про визнання неправомірними дій або бездіяльності старшого слідчого Заводського РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області [PERSON] під час розслідування кримінального провадження № 12013160030006366 не ухвалювалось, заходів дисциплінарного впливу стосовно нього не вживалось. В той же час будь-яких позовних вимог до Заводського РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області [PERSON] не заявляла. Позивачем також не представлено у встановленому цивільним процесуальним законом порядку належних та допустимих доказів на підтвердження неправомірності діяння відповідача - УМВС України в Миколаївській області, як заподіювача моральної (немайнової) шкоди. Не надано позивачем також доказів на підтвердження факту заподіяння шкоди та її розміру, не доведена наявність причинного зв'язку між діянням та заподіяною шкодою, а також правові підстави, що надають право вимоги на відшкодування маральної (немайнової) шкоди у спосіб та порядку, визначеному Законом. Крім цього, діюче законодавство передбачає можливість відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду лише особі, якій завдано шкоди такими діями та не передбачає відшкодування особі, яка є представником потерпілого від злочину. Таким чином, позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed