Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-01 00:00:00

[PERSON], [INFO], звернувся в суд з позовом [PERSON] про визначення місця проживання їх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], - з батьком та про стягнення з відповідачки аліментів на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], в розмірі по 900 грн. з проведенням індексації відповідно до закону, на кожну дитину, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В позові зазначив, що з відповідачкою перебували в шлюбі з 26 липня 2007 року. З травня 2014р. сторони припинили спільне проживання. Рішенням Тисменицького районного суду від 02.03.2015 р. шлюб між ними розірваний. В позовній заяві про розірвання шлюбу дружина зазначала про домовленість між сторонами, що дочка [PERSON] залишиться проживати в матір'ю, а дочка [PERSON] - з батьком. Однак, в зв'язку з тим, що сторони не брали участі в судових засіданнях в цивільній справі про розірвання шлюбу, суд визначив місце проживання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], - з матір'ю. Про зазначене дізнався в лютому 2018, отримавши судове рішення. Фактично обидві дочки проживають з з батьком, позивачем в даній справі - [PERSON], в [ADDRESS]. [PERSON] проживає з батьком з травня 2014 р., з віку 1 рік 4 місяці, маму майже не пам'ятає [PERSON] після розлучення сторін проживала з матір'ю. Телефонуючи до батька, просила забрати проживати до себе, так як мама часто і надовго відлучалась з дому, вона залишалась одна, тому часто жила в подруг або в бабусі. Повернувшись із заробітків, позивач в листопаді 2014 р. забрав дочку [PERSON] до себе. В даний час старша дочка навчається в 7 класі Вербівцівського навчально-виховного комплексу, молодша дочка є вихованкою дошкільної групи. Діти мають комфортні умови проживання , які забезпечує батько. За той час, відколи діти живуть з позивачем, відповідачка жодного разу їх не відвідувала. Позивач декілька разів возив дітей до відповідачки, яка проживає в с. Сілець Тисменицького\~ району, для того, щоб діти знали, що в них є мама. Позивач вважає, що якнайкращим інтересам дітей відповідатиме проживання з ним з таких підстав: діти протягом 3 років проживають разом з ним, між ними склалися прекрасні довірчі стосунки, діти мають до батька особисту прихильність; спілкування дочок з відповідачкою протягом трьох останніх років складалося шляхом кількох візитів дітей до мами, діти відчужилися від неї; позивач належним чином забезпечує утримання та виховання дітей, засвоєння ними навчальної та виховної програм, що стверджується характеристиками з НВК; позивач з дітьми проживає у великому житловому будинку (104 кв. м), де діти мають окрему кімнату, комфортну для їхнього проживання, що доводиться актом обстеження матеріально-побутових умов;позивач регулярно їздить на сезонні роботи, де отримує хороший заробіток, достатній для утримання дітей; разом з позивачем також проживають його бабуся та дідусь, які допомагають йому в забезпеченні побуту дітей; позивач позитивно характеризується, шкідливих звичок не має, до відповідальності за правопорушення не притягувався. Також позивач зазначає в позові, що він не заперечує щодо спілкування дітей з відповідачкою та не чинитиме перешкод стосовно її участі у вихованні дочок. Однак, вважає, що інтересам дітей відповідатиме постійне проживання з ним. Оскільки фактично діти проживають разом з позивачем, їх утримання вимагає значних коштів, а участь в матеріальному утриманні дітей є обов'язком обох батьків, тому позивач також має підстави просити суд про призначення стягнення з відповідачки аліментів на утримання дітей у твердій грошовій сумі у розмірі по 900 грн. на кожну дитину з урахуванням індексації, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому позивач покликається на ст.ст. 141, 181, 182 СК України. Згідно Ухвали суду про відкриття провадження в справі за клопотанням позивача до участі в справі залучено як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, - орган опіки та піклування в особі Городенківської районної державної адміністрації. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав, наведених в позовній заяві. Також пояснила суду, що сторони до розірвання шлюбу спільно проживали в Тисмениці. Після розірвання шлюбу позивач переїхав разом із молодшою дочкою [PERSON], якій ще не було 2-х років, в с. Вербівці. Старша дочка сторін спочатку проживала з мамою, але, на її прохання, тато забрав проживати разом з ним та сестрою. Батько турбується про дітей, дбає про харчування, матеріальне забезпечення, навчання старшої дочки в школі, успіхи молодшої дочки в садочку. З того часу, як діти живуть з батьком, відповідачка жодного разу їх не провідала. Позивач періодично виїжджає на роботу в Польщу, таким чином забезпечуючи своїх дітей. Представник позивача просить суд позов задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з'явилась повторно з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, що доводиться рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень - судових повісток. Від відповідачки відзив на позовну заяву не надходив. За згодою представника позивача, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності відповідачки, з ухваленням заочного рішення відповідно до ст.ст. 280-283 ЦПК України. Представники третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - орган опіки та піклування Городенківської районної державної адміністрації, - підтримали позовні вимоги [PERSON] Вважають, що визначення судом місця проживання неповнолітніх дітей сторін з батьком буде відповідати їх інтересам, так як мати не цікавиться дітьми. Представник [PERSON] ствердила, що питання про визначення місця проживання дітей [PERSON] та [PERSON] розглядалось на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Городенківської районної державної адміністрації 15.03.2018 р. Мати дітей - [PERSON] на засідання комісії не з'явилась, подала заяву, в якій зазначила, що не заперечує щодо проживання її дітей у свого колишнього чоловіка [PERSON] На засіданні комісії була заслухана старша дочка - [PERSON], яка підтвердила, що вони з молодшою сестрою проживають з батьком в с. Вербівці та повідомила, що вони з сестрою і надалі хочуть жити з ним. Заслухавши представників позивача, третіх осіб на стороні позивача, свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши та оцінивши докази в справі в їх сукупності, суд дійшов наступного. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Частиною 4 статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Ст. 12 Закону України визначено, що батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Стаття 6 Сімейного кодексу України визначає, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. . Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Згідно зі ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п'ятою цієї статті. Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Згідно зі ст. 160 СК України - місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Ст. 161 згаданого кодексу визначено: якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору щодо місця проживання малолітньої дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, згідно вимог закону, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б насамперед інтересам неповнолітніх дітей. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання. Відповідно до ч.3, ч. 4 ст. 29 ЦК України - місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Конвенція про права дитини, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), виходячи з рівності прав матері та батька, у пункті 1 статті 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Отже, вищезазначені норми Декларації та Конвенції вказують та наявність виключних обставин для розлучення малолітньої дитини з матір'ю у разі коли батьки проживають окремо. Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 02 березня 2015 р. по справі № 352/251/15-ц, яке набрало законної сили 13.03.2015 р., розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 26 липня 2007 року у виконкомі Вербівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 2; неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO].н. та [PERSON], [INFO].н. залишено проживати з матір'ю. Копіями свідоцтв про народження: серії [NUMBER] виданого 31.03.2006р. відділом реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції та серії [NUMBER] виданого 22.01.2013р. виконкомом Сілецької сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області, стверджується, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Довідкою Вербівцівської сільської ради Городенківського району № 96 від 12.03.2018 р. стверджено,що [PERSON] проживає [ADDRESS], без реєстрації, до складу сім'ї, які проживають за вказаною адресою входять: дід [PERSON], баба [PERSON], мати [PERSON], сестра [PERSON], дочки: [PERSON] та [PERSON] Про те, що власником будинку по [ADDRESS] є [PERSON], свідчить свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок. Із характеристик, виданих 01.03.2018р. Вербівцівським навчально-виховним комплексом встановлено, що [PERSON], [INFO], є ученицею 7 класу, [PERSON], [INFO], є вихованкою дошкільної групи; діти проживають з батьком [PERSON] та його батьками; виховуються на моральних засадах добра, справедливості, які панують в цій родині. Довідка Вербівцівського навчально-виховного комплексу № 9 від 01.03.2018 р. також свідчить про те, що батько [PERSON] самостійно займається вихованням та фінансово-матеріальним забезпеченням свої доньок [PERSON] та [PERSON]. Обстеженнями умов проживання позивача, проведеними 02.03.2018р. комісією Вербівцівської сільської ради та 13.03.2018 р. комісією, до якої входили спеціалісти Служби в справах дітей Городенківської РДА, було з'ясовано, що матеріально-побутові умови проживання сім"ї [PERSON] в [ADDRESS], де фактично (без реєстрації) проживає позивач з дітьми, задовільні, діти забезпечені всім необхідним, створено всі умови для проживання та виховання дітей. Із копії паспорта позивача та з змісту акта обстеження від 02.03.2018р. встановлено, що [PERSON] зареєстрований в с. Сілець Тисменицького району Івано-Франківської області. З показань свідка [PERSON] судом встановлено, що вона працює вчителем Вербівцівського навчально-виховного комплексу, де з 5 по 7 клас навчалась [PERSON], і дошкільну групу відвідує [PERSON]. Діти живуть з батьком, доглянуті. З розмов з [PERSON] їй відомо, що коли та жила з мамою, вона часто залишалась сама, тому за її проханням тато забрав її жити разом з ним та з молодшою дочкою. Їй відомий такий випадок, коли вже [PERSON] жила з батьком, вона поїхала на канікули до мами. Хоча мама знала про те, що до неї має приїхати дочка, але коли дитина приїхала, мами дома не було. Тому дитина повернулась назад, так з нею й не побачившись. Оскільки в Вербівцівському НВК нема 8 класу, [PERSON] переведена у 8 клас в Сороківський НВК, де зараз навчається. Крім батька, з дітьми разом проживають: батькова сестра, бабуся, прабабуся та прадідусь. Свідок [PERSON] пояснив, що він є сусідом позивача, їх будинки розташовані поряд; молодша дочка позивача [PERSON] разом з його дитиною ходять разом в садок. Він з своєю сім'єю та позивач з своїми дітьми влітку відпочивали на морі. Протягом останніх 4 років він не бачив, щоб колишня дружина [PERSON] .- [PERSON] приїздила провідувати своїх дітей. На День народження молодшої дочки [PERSON] вона навіть не подзвонила. Дитина називає мамою сестру [PERSON] - [PERSON]. Також йому відомо про те, що старша дочка позивача - [PERSON] їздила до мами, але з нею й не зустрілась, тому що мама додому не прийшла. Орган опіки та піклування Городенківської районної державної адміністрації у своєму висновку від 20.03.2018 р. № 01-40/189 вважає за доцільне залишити проживати малолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], біля батька [PERSON], який піклується про дітей, приділяє увагу їх всебічному розвитку та вихованню. Висновкок є достатньо обґрунтованим, базується на ретельному з'ясуванні обставин справи. Виходячи з інтересів дітей, приймаючи до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов'язків, приймаючи до уваги те, що відповідачка 14.03.2018р. подала Начальнику служби в справах дітей заяву про те, що не заперечує щодо проживання своїх дітей [PERSON] та [PERSON] з своїм колишнім чоловіком в [ADDRESS], суд вважає, що слід визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] біля батька - [PERSON], уродженця м. Івано-Франківськ, зареєстрованого [ADDRESS]. Судом встановлено, що діти фактично проживають з позивачем, відповідачка коштів на їх утримання не надає. Обов'язок батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття визначено статтею 180 СК України. Ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 184 згаданого Кодексу передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів, суд враховує обставини, визначені ч.1 ст.182 Сімейного Кодексу України та виходить із положень частини 2 згаданої статті, якою визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» від 7 грудня 2017 року № 2246-VIII визначено, що прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років з 1 липня 2018р. становить 1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень; для дітей віком від 6 до 18 років прожитковий мінімум з 1 липня 2018 року становить 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. З цього слідує, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину віком до 6 років з 1 липня 2018 р. не може бути менший, ніж 779,5 грн., з 1 грудня 2018 р. - не може бути менший, ніж грн. 813 грн. А мінімальний розмір аліментів на одну дитину віком від 6 до 18 років з 1 липня 2018 р. не може бути менший, ніж 930 грн., 1 грудня 2018р. може бути менший, ніж 1013,5 грн. Враховуючи наведене, а також те, що відповідачка не надала відзиву на позовну заяву, в судове засідання не з'явилась, не надала інформації щодо своїх доходів, тому суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити повністю, в розмірі, визначеному позивачем, в твердій грошовій сумі, в розмірі по 900 грн. з проведенням індексації відповідно до закону, на кожну дитину, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON]. Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Позивач звернувся до суду з позовом 15.03.2018 року, тому з цього дня слід присудити стягнення аліментів і проводити до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити негайному виконанню. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.141 ЦПК. На підставі ст.ст. 180-182, 184, 191 Сімейного кодексу України

Outcome: approved