Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-02 00:00:00

23 квітня 2019 року до Рівненського міського суду звернувся [PERSON] із позовною заявою до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування позову вказує, що у провадженні Рівненського міського суду знаходиться цивільна справа №569/10746/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Вказує, що 01.10.2018 року, за клопотанням Позивача у справі ( [PERSON] ), без повідомлення учасників справи, суддею винесено ухвалу про забезпечення позову у даній справі, згідно якої серед іншого, було накладено арешт на: - легковий автомобіль універсал В Маzdа СХ-5, 2013 року випуску, колір білий, номер шасі (кузова) , [NUMBER] , державний номер [NUMBER] , який належить йому та зареєстрований за ним на праві приватної власності. Цією ж ухвалою суду було передбачено тимчасово, до отримання результатів авто-товарознавчої експертизи, вилучити у нього автомобіль марки Універсал-В Маzdа СХ-5, 2013 року випуску, колір білий, номер шасі (кузова) [NUMBER] , державний номер [NUMBER] , ключі від даного транспортного засобу і правовстановлюючі документи на нього та передати на відповідальне зберігання Рівненській філії Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Інформ-Ресурси». Зазначає, що на підставі вказаної ухвали суду, та на підставі заяви стягувачки [PERSON] , державним виконавцем Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Рівненській області Павлюк О.Ю. було вчинено наступні дії: 02.10.2018 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження; 02.10.2018 року винесено постанову про розшук майна боржника; 04.10.2018 року винесено постанову про арешт майна боржника; 05.10.2018 року у нього було вилучено вказаний автомобіль та передано на відповідальне зберігання до Рівненської філії Державного підприємства „Інформ - ресурс". У подальшому, не погоджуючись із вищевказаного ухвалою суду, він оскаржив її до Рівненського апеляційного суду, за результатами розгляду якої 20.11.2018 його апеляційну скаргу задоволено. Зокрема, ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 1 жовтня 2018 року в частині забезпечення позову у вигляді накладення арешту на транспортний засіб та його тимчасове вилучення з передачею автомобіля, ключів до нього та правовстановлюючих документів - скасовано. В задоволенні заяви [PERSON] про накладення арешту на легковий автомобіль марки «Маzdа СХ-5», який належить йому та зареєстрований за ним на праві власності, тимчасове його вилучення у нього, а також ключів від нього і правовстановлюючих документів на нього та передачу їх на відповідальне зберігання Рівненській філії Державного підприємства міністерства внутрішніх справ України «Інформ-Ресурси» - відмовлено. У подальшому, враховуючи постанову Рівненського апеляційного суду від 20.11.2018 року, за його заявою, 23.11.2018 державним виконавцем Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Рівненській області Павлюк О.Ю. винесено постанову про зняття арешту з автомобіля марки «Маzdа СХ-5». Крім того, в цей же день він забрав вказаний автомобіль, який знаходився на відповідальному зберіганні в Рівненській філії Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Інформ-Ресурси» Однак за зберігання вказаного автомобіля він заплатив кошти в сумі 2040,00 грн., комісійні доходи банку в сумі 15,30 грн., що підтверджується відповідними документами, долученими до позову. Також, 08.10.2018 року ним було сплачено кошти в сумі 100,00 грн. за послуги Рівненського міського відділу ДВС ГТУЮ в Рівненській області та комісійні доходи банку в сумі 10,00 грн. Тобто, ним понесено матеріальні витрати в сумі 2165,30 грн. які він просить стягнути з відповідачки. Крім того, вказує, що йому була завдана моральна шкода, яку він оцінюю в сумі 50 000 грн. Зазначає, що завдання йому моральної шкоди полягає в тому, що він переніс великий душевний, психологічний та нервовий стрес, оскільки він та його сім"я були позбавлені можливості вільно користуватися та розпоряджатися даним автомобілем упродовж 50 днів, що створило незручності для його сім"ї. Також, слід зазначити, що арешт вказаного автомобіля для нього був великою несподіванкою, та завдав йому душевних страждань, адже він жодних законів не порушував, вказаний автомобіль являється його особистою приватною власністю на законних підставах. У зв"язку з арештом даного автомобіля ним було витраченого багато особистого часу для надання пояснень з даного приводу працівникам виконавчої служби, органів поліції, ДП «Інформ-Ресурси». У зв`язку з цим просить суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю та просили суд їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила суд відмовити в задоволенні позову з підстав зазначених у відзиві на позов. Пояснила, що до її довірительки ніхто не звертався з метою оплатити послуги за зберігання транспортного засобу. Враховуючи, що ухвала про забезпечення позову діяла в межах вимог ЦПК України, отже Позивач повинен звертатися за захистом свого права у інший спосіб та до іншого суб`єкта. Оскільки, позов безпідставний, представник відповідача просила суд відмовити в задоволені вимог про стягнення витрат на правничу допомогу. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що у провадженні Рівненського міського суду знаходиться цивільна справа №569/10746/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. 01.10.2018, за клопотанням Позивача у справі ( [PERSON] ), без повідомлення учасників справи, суддею винесено ухвалу про забезпечення позову у даній справі, згідно якої серед іншого, було накладено арешт на: - легковий автомобіль універсал В Маzda СХ-5, 2013 року випуску, колір білий, номер шасі (кузова), [NUMBER] , державний номер [NUMBER] , який належить позивачу та зареєстрований за [PERSON] на праві приватної власності. Цією ж ухвалою суду було передбачено тимчасово, до отримання результатів авто-товарознавчої експертизи, вилучити в [PERSON] , [INFO] , автомобіль марки Універсал-В Маzda СХ-5, 2013 року випуску, колір білий, номер шасі (кузова) [NUMBER] , державний номер [NUMBER] , ключі від даного транспортного засобу і правовстановлюючі документи на нього та передати на відповідальне зберігання Рівненській філії Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Інформ-Ресурси». На підставі вказаної ухвали суду, та на підставі заяви [PERSON] , державним виконавцем Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Рівненській області Павлюк О.Ю. було вчинено наступні дії: 02.10.2018 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження; 02.10.2018 року винесено постанову про розшук майна боржника; 04.10.2018 року винесено постанову про арешт майна боржника; 05.10.2018 року у позивача було вилучено вказаний автомобіль та передано на відповідальне зберігання до Рівненської філії Державного підприємства „Інформ - ресурс". У подальшому, не погоджуючись із вищевказаного ухвалою суду, [PERSON] оскаржив її до Рівненського апеляційного суду, за результатами розгляду якої 20.11.2018 року апеляційну скаргу задоволено. В задоволенні заяви [PERSON] про накладення арешту на легковий автомобіль марки «Маzda СХ-5», який належить позивачу та зареєстрований за ним на праві власності, тимчасове його вилучення у нього, а також ключів від нього і правовстановлюючих документів на нього та передачу їх на відповідальне зберігання Рівненській філії Державного підприємства міністерства внутрішніх справ України «Інформ-Ресурси» - відмовлено. Підставою для скасування даної ухвали суду було те, що відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 Р0КУ5 кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У відповідності до ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У подальшому, враховуючи постанову Рівненського апеляційного суду від 20.11.2018 року, 23.11.2018 року державним виконавцем Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Рівненській області Павлюк О.Ю. винесено постанову про зняття арешту з автомобіля марки «Маzdа СХ-5». [PERSON] забрав вказаний автомобіль, який знаходився на відповідальному зберіганні в Рівненській філії Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Інформ-Ресурси». За зберігання вказаного автомобіля [PERSON] заплатив кошти в сумі 2040,00 грн., комісійні доходи банку в сумі 15,30 грн, що підтверджується відповідними документами, долученими до позову, а саме оригіналом квитанції №18 від 23.11.2019 року. Також, 08.10.2018року [PERSON] було сплачено кошти в сумі 100,00 грн. за послуги Рівненського міського відділу ДВС ГТУЮ в Рівненській області та комісійні доходи банку в сумі 10,00 грн. Тобто, позивач поніс витрати в сумі 2165,30 грн. за дії які вчинила відповідач по справі у зв`язку з поданням заяви про забезпечення позову. Відповідно до ст.1166 Цивільного Кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Крім того, відповідно до ч.1 ст..159 ЦПК України у випадку закриття провадження або залишення позовної заяви без розгляду з інших, ніж зазначені у частині першій статті 155 цього Кодексу підстав або у випадку ухвалення рішення суду (третейського суду, міжнародного комерційного арбітражу) щодо повної або часткової відмови у задоволенні позову відповідач або інша особа, чиї права або охоронювані законом інтереси порушені внаслідок вжиття заходів забезпечення позову, має право на відшкодування збитків, заподіяних забезпеченням позову, за рахунок особи, за заявою якої такі заходи забезпечення позову вживалися. Відповідно до ч.2 ст.159 ЦПК України у разі подання відповідного позову про відшкодування збитків, заподіяних забезпеченням позову, протягом двадцяти днів з моменту набрання законної сили судовим рішенням, зазначеним у частині першій цієї статті, відшкодування збитків, заподіяних вжиттям заходів забезпечення позову, здійснюється в першу чергу за рахунок коштів зустрічного забезпечення. На підставі викладено, та враховуючи, що згідно протоколу судового засідання від 25.02.2019 року відкликано клопотання позивача про збільшення позовних вимог та залучення співвідповідача, його судом протокольно задоволено, а у зв`язку з заявою про забезпечення [PERSON] поніс витрати, тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в цій частині повністю. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, то суд зазначає наступне. Відповідно достатті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом статей 23,1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 року № 4 роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. За таких обставин, з урахуванням наявності вини відповідача, характеру та обсягу моральних страждань, яких зазнав позивач та вказує у позовній заяві,виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що на користь позивачка слід з відповідача стягнути моральну шкоду в сумі 500 грн. Зазначений розмір відшкодування є не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб позивача і не призводить до його збагачення. Щодо питання про відшкодування судових витрат, понесених позивачем у зв`язку з розглядом справи, то суд зазначає наступне. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 3 частини першої статті 133 ЦПК України). Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Частинами першою та другою статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Стаття 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3ст. 137ЦПК України). Проаналізувавши матеріали справи, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу при розгляді справи в суді, суд приймає до уваги обставини справи, а саме, кількість судових засідань на яких був представник позивача та їх тривалість, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи; час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт та вважає, що стягнення витрат за надання професійної допомоги адвоката, які відповідач поніс підлягають до часткового задоволення. Крім того, суд звертає увагу на ту обставину, що частина судових витрат які просить стягнути представник позивача були витрачені на сплату судового збору за подання заяви про забезпечення позову, однак в задоволенні заяви про забезпечення було відмовлено, тому і сплачений судовий збір в розмірі 384,20 грн. поверненню не підлягає. А тому відповідно до ст.141 ЦПК України в відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1536,80 грн. та 2000.00 грн. витрат на правову допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: approved