Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-12 00:00:00

В грудні 2014 р. позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, посилаючись на те, що 08 липня 2014 р. між сторонами було укладено договір позики, відповідно до якого відповідач взяла у позивача грошові кошти у розмірі 290 000 грн., які зобов'язалася повернути до 30 листопада 2014 р.. На сьогоднішній день відповідач борг не повернула та повертати відмовляється. Просив стягнути з відповідача на його користь суму боргу у розмірі 290 000 грн. та судові витрати. В судове засідання представник позивача не з»явився. Звернувсь до суду із заявою про слухання справи у його відсутність. Позов підтримав, просив суд задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання, не з"явилася, про день слухання справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, позов задовольняє з наступних підстав. Судом встановлено, що 08 липня 2014 р. між сторонами було укладено договір позики, відповідно до якого відповідач взяла у позивача грошові кошти у розмірі 290 000 грн., які зобов'язалася повернути до 30 листопада 2014 р., що підтверджується нотаріально посвідченим договором позики, наявним в матеріалах справи. На сьогоднішній день відповідач борг не повернула та повертати відмовляється. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. У відповідності до вимог статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Строк повернення у розписці - визначений. У разі порушення зобов'язання згідно вимог статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позивача, оскільки вони відповідають вимогам ст.57-59 ЦПК України. Згідно ст. 88 ЦПК України суд судові витрати покладає на відповідача. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved