Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-01 00:00:00

19.12.2019 року до суду звернувся позивач [PERSON] , з позовом про визнання права власності на земельну ділянку до відповідача Мишуринрізької сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 20.12.2019 року позовна заява залишена без руху в зв`язку з виявленими судом недоліками. 23.12.2019 року позивачем усунені встановлені судом недоліки. 28.12.2019 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального провадження в підготовчому судовому засіданні на 19.02.2020 року. 19.02.2020 року проведене підготовче судове засідання. справу призначено до розгляду на 19.02.2020 року. 19.02.2020 року в судовому засіданні оголошена на перерва до 02.03.2020 року Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки відповідно до 43, 44, 49 ЦПК України. 02.03.2020 року в судовому засіданні оголошена вступна та резолютивна частина рішення. Згідно заявлених вимог позивача просить встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивача та [PERSON] н менше 5-ти років до відкриття спадщини. Визнати за ним право власності на земельну ділянку (пай), кадастровий номер 1221087000:01:054:0446 площею 5.630 га,. розташованої на території Мишуринрізької сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області після померлої [INFO] [PERSON] . В обґрунтування заявлених вимог позивача посилається на наступне: Його батько [PERSON] , [INFO] в період з 1985 року по день своєї смерті [INFO] на протязі 24 років проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу із [PERSON] [INFO] , яка померла [INFO] . Його батько і [PERSON] , проживали однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] . Вони мали спільний бюджет, вели спільне господарство, були пов`язанні виконанням взаємними права і обов`язками та спільним побутом, тобто між ними склались відносини, що притаманні подружжю та фактично виконували права та обов`язки подружжя. Його батько, [PERSON] , помер [INFO] , він здійснив його поховання за власний рахунок. На випадок своєї смерті його батько склав заповіт, яким він надав право своїй дружині , [PERSON] ,, проживати в його будинку за адресою: [ADDRESS] . Після смерті свого батька він доглядав за його дружиною [PERSON] під час її хвороби і здійснив її поховання за власний рахунок. На день смерті [PERSON] , відкрилась спадщина, яка складається із земельної ділянки площею 5.63 га., що розташована на території Мишуринрізької сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. 18 грудня 2019 року його представник звернувся до приватного нотаріуса Верхньодніпровського районного нотаріального округу Малашової Г.В., із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Постановою приватного нотаріуса Верхньодніпровського районного нотаріального округу Малашової Г.В., від 18.12..2019 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , з тих підстав, що ним не надані документи, які підтверджують факт його проживання із [PERSON] , однією сім`єю більше п`яти років, що й стало підставою звернення до суду . В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав за підставами, викладеними в позовній заяві. Також пояснив, що його мати померла. Через певний час після смерті матері його батько почав жити однією сім`єю без реєстрації шлюбу із [PERSON] . Остання була доброю жінкою і замінила йому матір. Його батьки вели спільне господарство. Коли його батько захворів, а [PERSON] ,. вже також була літньою жінкою, він став проживати разом з ними допомагав по господарству. Обробляв город, косив траву. Спочатку помер його батько. Він за власні кошти його поховав. [PERSON] , також хворіла, тому він продовжив проживати разом з нею та доглядати її під час хвороби. А коли остання померла, поховав її. . Відповідач, представник Мишуринрізької сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Будь-яких заперечень з приводу заявлених позовних вимог вимог не надав. Відзиву на позовну заяву не подала. Третя особа. що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, приватний нотаріус Верхньодніпровського районного нотаріального округу Малашова Г.В., в судове засідання не з`явилась, подавши заяву про розгляд справи у її відсутність. Письмових пояснень суду не надала. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову (заяви) є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом (заяви), права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених чи невизнаних прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, заслухавши осіб, що приймали участь у розгляді справи, свідків, з`ясувавши зміст позовної заяви, вивчивши матеріали справи та оцінивши надані суду докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.1 ст.315 ЦПК України визначений перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частиною 2 ст. 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як передбачено п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" від 31 березня 1995 року № 5 з наступними змінами. В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно із законом факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не встановлено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений документ який посвідчує факт, що має юридичне значення. - встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право За доводами заявника судом встановлено, що його батько [PERSON] , [INFO] в період з 1985 року по день своєї смерті [INFO] на протязі 24 років проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу із [PERSON] [INFO] , яка померла [INFO] . Батько заявника і [PERSON] проживали однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] . Вони мали спільний бюджет, вели спільне господарство, були пов`язанні виконанням взаємними права і обов`язками та спільним побутом, тобто між ними склались відносини, що притаманні подружжю та фактично виконували права та обов`язки подружжя. Батько заяника , [PERSON] ,. помер [INFO] ,що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Позивач здійснив його поховання за власний рахунок. На випадок своєї смерті батько заявника склав заповіт, яким надав право своїй дружині , [PERSON] ,, проживати в його будинку за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією заповіту. Після смерті батька позивач доглядав за його дружино [PERSON] , під час її хвороби і здійснив її поховання за власний рахунок. На день смерті [PERSON] , відкрилась спадщина, яка складається із земельної ділянки площею 5.63 га., Що розташована на території Мишуринрізької сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. 18 грудня 2019 року представник позивача звернувся до приватного нотаріуса Верхньодніпровського районного нотаріального округу Малашової Г.В., із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Постановою приватного нотаріуса Верхньодніпровського районного нотаріального округу Малашової Г.В., від 18.12..2019 року було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , з тих підстав, що позивачем не надані документи, які підтверджують факт його проживання із [PERSON] , однією сім`єю більше п`яти років Позивач в судовому засіданні пояснив, що померлу [PERSON] , він вважав за матір та не робив будь-яких відмінностей між батьком та [PERSON] . Він завжди часто відвідував своїх батьків та допомагав їм по господарству. А коли захворів його батько, він став проживати з батьком та [PERSON] , обробляв город, косив траву, доглядав за хворими батьками. Після смерті батька він продовжив проживати із [PERSON] , та доглядав її до її смерті. Факт проживання позивача однією сім`єю із [PERSON] , підтверджується показаннями свідків [PERSON] ,. і [PERSON] ,. які в судовому засіданні пояснили, що проживали по сусідству із батьком заявник та [PERSON] .. Батько заявника проживав однією сім`єю із [PERSON] , більше 20 років. Приблизно за 5-ть років до смерті батька [PERSON] , останній став проживати разом з ними однією сім`єю, оскільки батько позивача та [PERSON] , хворіли, та потребували сторонньої допомоги . [PERSON] , порався по господарству, садив город, косив траву та поховав батька і [PERSON] . Також факт проживання позивача із [PERSON] , підтверджується актом депутата Мишуринрізької сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області від 02.01.2018 року відповідно до якого зазначено, що [PERSON] здійснював догляд під час хвороби і до смерті [PERSON] , та поховав останню за власний рахунок. Згідно матеріалів спадкової справи встановлено, що крім позивача інші спадкоємці із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , не звертались. Виходячи з вищевикладеного, суд у відповідності з обраним позивачем способом захисту порушених прав, вважає за можливе задовольнити вимоги в частині встановлення факту проживання однією сім`єю позивача та [PERSON] , не менше 5-ти років до відкриття спадщини. Встановлення факту спільного проживання потрібно позивачеві для отримання спадщини, тобто має наслідком виникнення правовідносин, пов`язаних із спадкуванням. В іншому порядку встановити даний факт позивач не має можливості. Щодо задоволення позовних вимог про визнання за позивачем права власності на земельну ділянку(пай), кадастровий номер 1221087000:01:054:0446 площею 5.630 га,. розташованої на території Мишуринрізької сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області після померлої [INFO] [PERSON] , суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 1216 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1268, 1269 ЦК України спадкоємці за законом чи за заповітом мають право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України - Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Таким чином оформлення спадщини здійснюється шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріусом. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України Про судову практику у справах про спадкування від 30.05.2008 року № 7 - Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як вбачається із постанови нотаріуса позивачеві відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за підставами відсутності підтвердження проживання із спадкодавцем однією сім`єю більше п`яти років до відкриття спадщини. Судом ухвалюється рішення про задоволення заявлених вимог в цій частині. З інших підстав нотаріус не відмовляла позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину. Тому вимоги позивача в частині визнання за ним права власності на спадкове майно [PERSON] , є передчасними та задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 141, 294 ЦПК України понесені позивачем судові витрати в загальній сумі 1368 грн., 61 коп.., покладаються на позивача, оскільки у задоволенні вимог про визнання права власності на спадкове майно, позивачеві відмовлено, а судові витрати за вимогами про встановлення факту, що має юридичне значення не відшкодовуються позивачеві і покладаються на позивача.

Outcome: partial