Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-26 00:00:00

В вересні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ВАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», треті особи - [PERSON], ФОП [PERSON] про стягнення страхового відшкодування, пені та витрат на правову допомогу, посилаючись на те, що 08.01.2013 року біля 09 год. 50 хв. [PERSON] в м. Ізмаїлі Одеської області по вул. Ватутіна навпроти будинку №45, керуючи автомобілем «МАN 14-272, реєстраційний номер [NUMBER], що належить [PERSON], не врахував дорожньої обстановки, погодних умов, не вибрав безпечну швидкість руху, не впорався з керуванням, виїхав на зустрічну смугу та скоїв зіткнення з автомобілем HONDA CIVIC, реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON], який рухався у зустрічному напрямку. В результаті ДТП автомобіль HONDA CIVIC, реєстраційний номер [NUMBER] отримав механічні пошкодження. Постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 11.01.2013 року [PERSON] визнано винним у вчинені правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та призначено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. Постанова суду набрала законної сили. Як вказує позивач, 08.01.2013 року ним були надані страховій компанії заява про страхове відшкодування та всі необхідні документи для виплати страхового відшкодування. За даною заявою ВАТ НАСК «Оранта» по матеріалам справи №575 та на підставі страхового акту №ОЦВ-13-575/1 було прийняте рішення про виплату страхового відшкодування в сумі 10290,87 грн., але виплата не проведена до теперішнього часу. У зв'язку з зазначеним, позивач просить стягнути з ВАТ «НАСК «Оранта» на його користь страхове відшкодування у сумі 10290,87 грн. та пені за прострочення виплати страхового відшкодування - 2187,3 грн. -. Крім того, стягнути з ВАТ «НАСК «Оранта» витрати на правову допомогу у сумі 1 000 грн. та витрати на сплату судового збору в сумі 243,60 грн. В судовому засіданні позивач та представник позивача - [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Представник відповідача ВАТ «НАСК «Оранта» в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином, про причину неявки суд не повідомив, тому суд відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у зв'язку з відсутністю заперечень проти такого вирішення справи представника позивача. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Третя особа - ФОП [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Згідно ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Частина 2 цієї статті визначає, що під збитками розуміється, зокрема втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ст. 1166 ЦК України шкода заподіяна майну фізичної особи неправомірними діями відшкодовується в повному обсязі особою, яка її заподіяла. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується винною особою. Відповідно до роз'яснень наданих в п. п. 2, 3, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.92 р. з наступними змінами «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Згідно ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст.20 Закону України «Про страхування», серед обов'язків страховика визначено, що при настанні страхового випадку він має здійснити страхову виплату або страхове відшкодування у передбачений договором строк. Судом встановлено, що 08.01.2013 року біля 09 год. 50 хв. [PERSON] в м. Ізмаїлі Одеської області по вул. Ватутіна навпроти будинку №45, керуючи автомобілем «МАN 14-272, реєстраційний номер [NUMBER], що належить [PERSON], не врахував дорожньої обстановки, погодні умови (сніг, ожеледиця), не вибрав безпечну швидкість руху, не впорався з керуванням, виїхав на зустрічну смугу та скоїв зіткнення з автомобілем HONDA CIVIC, реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON], який рухався у зустрічному напрямку, здійснивши при цьому наїзд на опорний стовп лінії електропередач, в результаті ДТП автомобілі та опорний стовп лінії електропередач отримали механічні пошкодження. Постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 11.01.2013 року [PERSON] визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. (а.с.154) Відомості про те, що дана постанова суду оскаржувалась суду надано сторонами не було. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як вбачається з копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 08.11.2000 року (а.с. 28) автомобіль HONDA CIVIC, реєстраційний номер [NUMBER] належить [PERSON] Відповідно до довіреності від 04.10.2011 року, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, за реєстрованої в реєстрі №2633 (а.с. 29), [PERSON] уповноважив [PERSON] розпоряджатися належним йому на праві приватної власності автомобілем HONDA CIVIC, реєстраційний номер [NUMBER], для чого надано право керувати, укладати та підписувати договори цивільно-правового характеру, у тому числі угоди про відшкодування заподіяної шкоди внаслідок ДТП, одержувати та сплачувати за такими угодами гроші, отримувати страхове відшкодування, заподіяної шкоди транспортному засобу та інше. Отже, судом встановлено, що з вини [PERSON] сталася ДТП та в результаті якої транспортний засіб під керуванням [PERSON] на підставі довіреності, отримав механічні пошкодження. Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Як вбачається зі ст. 317 ЦК України за змістом права власності власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. Пунктом 1 ч. 1 ст. 395 ЦК України передбачено, що речовим правом на чуже майно є право володіння. За ст. 398 ЦК України право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом. Таким чином, особа, а саме [PERSON], який хоч і не є власником, але має законне право володіння майном, тому має право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. Відповідно ст. 22.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. 15.01.2012 року між ПП «[PERSON]» та Ізмаїльським міським відділенням ВАТ «НАСК «Оранта» було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страховий поліс №АВ/2202250) а.с. 17. Сума матеріальної шкоди завданої внаслідок аварійного пошкодження автомобіля позивача відповідно до розрахунку страхового відшкодування ВАТ «АСК «Оранта» від 20.03.2013 року становить 10 290,87 грн. (а.с.14). Відповідно до ст.8 Закону України «Про страхування», страхова компанія при настанні страхового випадку сплачує страхувальнику страхове відшкодування. Відповідно ст. 22.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. За таких обставин, суд приходить до висновку, що до даних правовідносин необхідно застосовувати положення Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки він є спеціальним законом, а тому суд вважає, що обов'язок сплати майнової шкоди покладається на страхову компанію. Згідно ст.29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. При цьому, як встановлено п.2.4 та Розділом VIII Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 04.11.2003 року № 142/5/2092, із відповідними змінами, вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісних транспортних засобів (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ складається з суми вартості ремонтно-відновлювальних робіт, вартості необхідних для ремонту матеріалів, вартості нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, величини втрати товарної вартості. Частина 2 ст. 1192 ЦК України передбачає, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За таких обставин, суд приходить до висновку, що з ВАТ НАСК «Оранта» підлягає стягненню на користь [PERSON] матеріальна шкода в сумі 10 290,87 грн. До даного висновку суд прийшов виходячи також з того, що відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено відшкодування шкоди, заподіяної третій особі, а саме: при настанні страхового випадку страховик („Оранта") відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи, а оскільки дана сума не виходить за межі ліміту вона підлягає стягненню саме з ВАТ НАСК «Оранта». Що стосується вимог позивача щодо стягнення з ВАТ НАСК «Оранта» на його користь суми пені в розмірі 2187,30 грн., суд приходить до висновку, що вони також підлягають задоволенню виходячи з наступного. Згідно п.п. 36.2, 36.5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. За кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Отже, виходячи з того, що всі необхідні документи для виплати страхового відшкодування були надані до страхової компанії 08.01.2013 року, суд приходить до висновку, що страхове відшкодування повинно було бути виплачене не пізніш як 07.04.2013 року, тому з 07.04.2013 року по 23.08.2014 року є правомірним стягнення пені у зв'язку з невиплатою страхового відшкодування. За таких обставин, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума пені в розмірі 2187,30 грн., погоджуючись при цьому з розрахунком наданим позивачем, виходячи з суми матеріального збитку в розмірі 10 290,87 грн., який підлягає стягненню з ВАТ НАСК «Оранта». Вирішуючи вимоги в частині стягнення витрат на правову допомогу, пов'язаних з розглядом справи, суд враховує положення п.2 ч.2 ст.79, ст.ст.82, 88 ЦПК України, відповідно до яких, до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог тощо. Стаття 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» за №4191-VІ від 20.12.2011 року передбачає, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не можуть перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Отже, аналіз наведених вище норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що з відповідача на корить позивача могли бути стягнені витрати на правову допомогу, яка надавалася лише у судовому засіданні і за наявності належних та допустимих доказів - під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням. Згідно ст.13 Закону України «Про державний бюджет на 2014 рік» розмір мінімальної заробітної плати з 01.01.2014 року - 1218 гривень, 40% від зазначеної суми - 487,20 гривень. Вивченням матеріалів справи судом встановлено, що представник позивача приймав участь у судових засіданнях 06.10.2014 року (тривалість судового засідання 2 хв.), 27.10.2014 року (тривалість судового засідання 17 хв.), Таким чином, витрати на правову допомогу = х (40 % від заробітної плати) * у (час судового засідання) / 60 хв. Тобто, витрати на правову допомогу за участь у судовому засіданні 06.10.2014 року = 487,20 гривні * 2 хв. / 60 хв. = 16,24 гривень. Аналогічно розраховані витрати на правову допомогу за участь у судовому засіданні 27.10.2014 року = 487,20 гривні * 17 хв. / 60 хв. = 138,04 гривень. Отже, загальна сума судових витрат за участь у судових засіданнях 06.10.2014 року, 27.10.2014 року становить 154,28 грн. (16,24 грн. + 138,04 грн.) Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 129 Конституції України, ст. ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial