Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-22 00:00:00

\~ \~ \~ \~Відповідачі за первинним позовом [PERSON], [PERSON] позовні вимоги визнали частково, право на спадкування [PERSON] (як спадкоємиці майна [PERSON] та [PERSON] на момент розгляду справи в суді), [PERSON], [PERSON] після смерті [PERSON] по суті не оспорюють, але не згодні із частками у спадковому майні, визначеними у позові. \~ \~ \~ \~Відповідачі за\~зустрічним позовом\~ [PERSON]\~ [PERSON],\~[PERSON],\~[PERSON]\~ позовні\~вимоги визнали\~частково,\~право на\~спадкування [PERSON]\~після смерті\~його батька\~визнають,\~але оспорюють\~частину спадкового\~майна,\~що належить\~до виділення\~з квартири, що належала [PERSON], померлому 22.08.2008 року, не погоджуються із визнанням права власності [PERSON] на 1/6 частину спадкової квартири. [PERSON] вважає, що вона має право на ? частину спірної спадкової квартири, яке виникло у неї з підстав спільної сумісної власності подружжя, стверджує, що це право її, як дружини (нині вдови померлого), є непорушним, будь-які інші спадкоємці до ? частини квартири, що належить їй, як одному з подружжя, не мають відношення і не можуть претендувати на неї. Виходячи з вищенаведеного, відповідачі вважають, що питання про встановлення спадкової частки [PERSON] повинно вирішуватися відносно іншої ? частини квартири, що належала [PERSON] Відповідачі за зустрічним позовом [PERSON] (який було уточнено щодо спадкових часток) [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] позовні вимоги визнали частково, спадкове право батьків померлого, а потім і [PERSON] ( як спадкоємиці померлих [PERSON] та [PERSON]І.) визнають, однак не згодні із частками спадкового майна щодо яких [PERSON] просила визнати за нею право власності, вважаючи, що ? частина спірної квартири належить [PERSON] з підстав спільної сумісної власності і не може бути предметом спадкового поділу між спадкоємцями. Треті особи - комунальне підприємство «Ренійське бюро технічної\~ інвентаризації»,\~ Четверта Одеська державна нотаріальна контора будь-яких заперечень, додаткових заяв щодо позовів у справі не надали, за ухвалою суду ними були надані всі належні докази, необхідні для вирішення справи по суті. Представник третіх осіб у судове засідання не явились, просили про розгляд справи без їхньої участі. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про смерть [PERSON] помер 22.08.2008р.; копія свідоцтва про шлюб [PERSON] із [PERSON]; копія свідоцтва про народження [PERSON]; копія свідоцтва про одруження [PERSON] із [PERSON]; копія свідоцтва про народження [PERSON]; копія довідки КП «Ренійське БТІ» від 26.02.2009р. про право власності на квартиру [ADDRESS], оформленої на імя [PERSON]; копія договору купівлі-продажу квартири від 17.07.2001р.; копія витягу з Державного реєстру правочинів від 04.03.2009р.; копія технічного паспорту на квартиру [ADDRESS], оформленого на імя [PERSON]; копія відмови нотаріуса про видачу [PERSON] свідоцтва про право на спадщину; копія рішення Ренійського районного суду Одеської області від 28.09.2009р.; копія свідоцтва про народження [PERSON]; копія свідоцтва про народження [PERSON]; копія довідки КП «Ренійське БТІ» від 19.03.2009р.; копія ухвали Апеляційного суду Одеської області від 07.12.2009р.; копія списку працівників прокуратури та правоохоронних органів області, яким надається допомога у придбанні житла; копія розпорядження про надання допомоги працівникам прокуратури та правоохоронних органів від 15.03.2001р.; копія розпорядження Ренійської РДА від 17.07.2001р. про використання коштів на придбання житла [PERSON]; копії листів прокурора Одеської області від 21.12.2000р., від 06.03.2001р.; лист ГФУ від 15.01.2002р; копія листа прокурора Одеської області від 02.03.2001р.; лист-відповідь Прокуратури Одеської області від 22.11.2010р.; лист-відповідь Ренійського міського голови від 16.11.2010р.; копія заяви [PERSON] від 27.03.2008р.; довідка Суворовської районної адміністрації; копія акту обстеження житлових умов [PERSON]; копія витягу із розпорядження Суворовської райадміністраціїї від 25.05.2007р.; копія заяви [PERSON] від 26.04.2007р.; копія витягу із розпорядження Суворовської райадміністрації від 25.05.2007р.; копія довідки-витягу з домової книги про склад сімї [PERSON]; копія свідоцтва про смерть [PERSON] помер 16.04.2011р.; копія заповіту [PERSON] від 01.09.2008р., оформленого на імя [PERSON]; копія заяви [PERSON] від 26.09.2011р. про прийняття спадщини після смерті [PERSON]; копія витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі (дата заведення 26.09.2011р.); копія нотаріального повідомлення [PERSON] від 08.05.2018р.; копія свідоцтва про смерть [PERSON] померла 08.04.2013 року; копія свідоцтва про народження [PERSON]; копія заяви [PERSON] від 09.09.2013р. про прийняття спадщини після смерті [PERSON]; копія витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі (дата заведення 09.09.2013р.); копія нотаріального повідомлення [PERSON] від 08.05.2018р.; копія свідоцтва від 12.05.2009р. про право власності [PERSON] на грошові вклади; копія свідоцтва від 12.05.2009р. про право на спадщину за законом [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на ? частину грошових вкладів; копія спадкової справи за № 338/2009 щодо майна померлого [PERSON]; копія спадкової справи за № 183/2013 щодо майна померлої [PERSON]; копія спадкової справи за №377/2011 щодо майна померлого [PERSON] Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що [PERSON] є вдовою [PERSON], померлого 22.08.2008р., [PERSON], [PERSON] та [PERSON] являються його дітьми, [PERSON] та [PERSON] батьками [PERSON], а [PERSON] рідною сестрою померлого. За життя [PERSON] (окрім іншого майна, спір щодо якого в даній справі не ведеться) на підставі договору купівлі-продажу квартири від 17.07.2001р. за №11235 на праві власності належала квартира [ADDRESS]. На випадок смерті [PERSON] не розпорядився належним йому майном, заповіту не залишив, 22.08.2008р. помер. Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно, у тому числі і на квартиру [ADDRESS]. Відповідно до ст. 1261 ЦК України спадкоємцями першої черги за законом є дружина, діти та батьки померлого, якими являються [PERSON], діти [PERSON], [PERSON], [PERSON], та батьки [PERSON] і [PERSON] відповідно. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини із заявами про прийняття спадщини до нотаріуса звернулися наступні спадкоємці: дружина [PERSON] (29.09.2008р.); донька [PERSON] (29.09.2008р.); син [PERSON]; батько [PERSON] (01.09.2008р.); мати [PERSON] (01.09.2008р.). Син [PERSON] (який є дитиною [PERSON] від іншої жінки) прийняв спадщину в порядку ч. 4 ст. 1268 ЦК України. Після закінчення строку для прийняття спадщини вищевказаним спадкоємцям були видані свідоцтва про прийняття спадщини за законом на численні грошові вклади у банківських установах на кожного з них у відповідних частках. Свідоцтва про право власності на нерухомість - квартиру [ADDRESS] спадкоємцям не видавалися, оскільки жодним із них не було надано до нотаріальної контори Витяг з реєстру прав власності на вищевказане нерухоме майно, а згідно п. 216 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 03.03.2004р. видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання право встановлювальних документів про належність цього майна спадкодавцю та Витягу. За вирішенням цього питання нотаріусом було рекомендовано звернутися до суду. З вищенаведеного виходить, що після смерті [PERSON] вирішити питання про отримання необхідного правовстановлюючого документу у позасудовому порядку неможливо, за визнанням права власності на квартиру, як на обєкт спадщини, можуть звернутися тільки спадкоємці в судовому порядку. Незважаючи на перешкоди, сторони у справі прийняли спадщину за законом в порядку ч. 4 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269 ЦК України, що залишилася після померлого [PERSON] ( в певній частині обсягу спадкового майна вже оформили своє спадкове право та отримали свідоцтва про визнання права на спадщину за законом) і вважають, що мають всі законні підстави для визнання за ними права власності на відповідні частки нерухомого майна - квартири [ADDRESS], оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, даний спадковий обєкт є предметом спору між спадкоємцями в суді. Вивчивши матеріали справи та надані документи, додатково отримані докази, суд приходить до висновку, що первинні позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, що стосується зустрічних позовних вимог вони підлягають задоволенню частково. Як було встановлено судом, на праві власності у [PERSON] перебувала квартира [ADDRESS] та інше майно. 22.08.2008р. [PERSON] помер, після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно. Відповідно до вимог законодавства спадкоємці [PERSON] - [PERSON] (його дружина), [PERSON], [PERSON], [PERSON] (його діти) та [PERSON] і [PERSON] (його батьки) прийняли спадщину за законом, отримали свідоцтва про право власності на спадщину за законом на грошові вклади у банківських установах кожний з них в належній частці. Так, згідно матеріалів цивільної справи (т. 2 арк. 77-81) нотаріусом Четвертої одеської державної нотаріальної контори було посвідчено, що [PERSON] , яка була дружиною [PERSON], належить на праві власності ? частка в спільному сумісному майні, придбаному подружжям за час шлюбу, відповідно до свідоцтва про право власності від 12.05.2009р. №4-95 спільне сумісне майно, право власності на яке в вищезазначеній частці посвідчується цим свідоцтвом за [PERSON] складається з права на вклади у відділенні Південного ГРУ ПриватБанку та у філії АКБ «Імексбанк» у м.Одесі. Отже право на майно (в даному випадку, на банківські вкладі) було вже посвідчено нотаріусом за [PERSON], як за одним з подружжя на праві спільної сумісної власності. Також були видані і свідоцтва (їх декілька і вони стосуються грошових вкладів у різних банківських установах) про право на спадщину за законом на імя [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], якими визнавалося право вищевказаних осіб на банківські вклади за кожним з них в розмірі 1/6 частки з ? частини вкладів, що є іншою частиною, яка залишилася після видачі [PERSON] свідоцтва про право власності на ? частину вкладів на праві спільної сумісної власності подружжя. Отже, нотаріусом, при видачі свідоцтв про право на спадщину за законом, було поділено між спадкоємцями саме ? частину майна (в даному випадку, грошових вкладів), що належали [PERSON], і ? частина цього майна, що стала належати [PERSON] на праві спільної сумісної власності подружжя при цьому нотаріусом не враховувалась. Таким чином, з питання про право на спадщину, черговості прийняття спадщини, процедури прийняття спадщини між сторонами первинного та зустрічних позовів спорів немає, згідно доводів позовів та пояснень сторін та їхніх представників вони визнають право на спадщину після смерті [PERSON] за кожним з них. Спір між спадкоємцями виник з приводу часток у спадщині стосовно квартири [ADDRESS]. Вирішуючи питання про частки спадкоємців у спадковому майні квартирі [ADDRESS], суд зазначає наступне. Згідно свідоцтва про шлюб [PERSON] та [PERSON] у 1973р. уклали шлюб між собою. Після реєстрації шлюбу [PERSON] прийняла прізвище «Пашкевич». На момент смерті [PERSON], померлого 22.08.2008р., він перебував у шлюбі із [PERSON] Відповідно до ч. 1ст.\~60\~СК України та ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1ст. 69 СК України, дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 71 СК України, спір про порядок поділу спільного сумісного майна подружжя може бути вирішений судом. Неподільне майно присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначене домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема, на квартиру, допускається лише за його згодою. \~ \~ \~ \~Згідно п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007р., поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Відповідно до п. 23 Постанови вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до п. 30 Постанови рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України. З матеріалів\~справи вбачається,\~що квартира\~[ADDRESS]\~належить на\~підставі договору\~купівлі-продажу\~від 17.07.2001р.\~[PERSON]\~Оскільки [PERSON],\~призначений на\~роботу в\~іншу місцевість,\~ у\~той час\~працював прокурором\~Ренійського району\~і не\~був забезпечений\~житлом в\~порядку ст.\~49\~ЗУ «Про\~прокуратуру»,\~фінансовим органом\~Одеської обласної\~адміністрації було\~виділено кошти\~ на\~придбання житла\~для [PERSON]\~Отже,\~спірна квартира\~була набута\~[PERSON]\~для забезпечення\~його потреб,\~як працівника\~прокуратури,\~та потреб\~його родини\~під час\~виконання ним\~роботи у\~державному органі.\~ Набута нерухомість входить до обсягу майна подружжя на праві спільної сумісної власності. Як виходить зі змісту нормативних положень глав 7 та 8 СК України, власність у сім'ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном. Відповідно до ч. 1ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 3ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 2ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Таким чином, частка в спільній сумісній власності того з подружжя, хто пережив спадкодавця, не входить до складу спадщини і не включається до спадкового майна після смерті іншого з подружжя. Позивачкою надано докази того, що квартира є об'єктом права спільної сумісної власності сторін, вона набувалася [PERSON] під час перебування його у шлюбі, тому є законні підстави для визнання за позивачкою [PERSON] права власності на 1/2 частину даного об'єкту як на частку у спільній сумісній власності подружжя. З урахуванням вищенаведеного, суд прийшов до висновку, що за [PERSON] в порядку спільної сумісної власності подружжя треба визнати право власності на ? частину квартири [ADDRESS], що належала [PERSON], померлому 22.08.2008 року, виділивши цю частку як частку у спільній сумісній власності подружжя. Вирішуючи спір по суті далі, суд зазначає, що оскільки ? частина квартири [ADDRESS] є спільною сумісною власністю [PERSON], питання про спадкування майна після смерті [PERSON] наявними спадкоємцями повинно бути розглянуто тільки в межах іншої ? частини квартири [ADDRESS], що належала [PERSON], померлому 22.08.2008 року. Судом було встановлено, що спадкоємців після смерті [PERSON] було 6 чоловік, усі вони спадкоємці першої черги за законом, прийняли спадщину відповідно до вимог ЦК України. Отже, ? частина квартири [ADDRESS], що належала [PERSON], померлому 22.08.2008 року, має бути поділена між шістьма спадкоємцями порівну, в рівних частках, що дорівнює по 1/12 частці кожному з них. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї (ч. 3 ст. 1268 ЦК України). Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємці, які бажають прийняти спадщину, але не проживали постійно із спадкодавцем, зобовязані подати нотаріусу за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Субєкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. \~ \~ \~ \~Як було встановлено судом, [PERSON], [PERSON], [PERSON] у передбачений законом строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулися до нотаріальної контори із відповідними заявами. [PERSON] прийняв спадщину в порядку ч. 4 ст. 1268 ЦК України. Що стосується спадкоємців батьків померлого [PERSON] та [PERSON] вони також заявили про себе як спадкоємці майна [PERSON], прийняли її, однак 16.04.2011р. та 08.04.2013р. відповідно самі померли, не встигли оформили спадщину належним чином. Згідно матеріалів справи [PERSON] (донька померлих [PERSON] та [PERSON]І.) прийняла спадщину за заповітами після смерті батьків, подала своєчасно відповідну заяву до нотаріуса, отже вона являється спадкоємицею і того майна, яке є предметом спору при розгляді даної справи. Як зазначили спадкоємці після смерті чоловіка та батька у них були відсутні правовстановлюючі документи на спадкову квартиру, оскільки за життя [PERSON] не зареєстрував її належним чином у державному реєстрі прав на нерухомість. В даний час оформити своє право на спадщину та отримати відповідні свідоцтва спадкоємці [PERSON] не мають можливості. Беручи до уваги вищенаведене, а також те, що між спадкоємцями існує спір про частки кожного з них у спадковому майні, вони звернулися до суду із позовами з цього питання. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку всі спадкоємці прийняли спадщину юридично, оскільки вони у передбачений законом строк подали до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, а [PERSON] (син померлого від фактичних шлюбних відносин) прийняв спадщину в порядку ч. 4 ст. 1268 ЦК України. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] являються субєктами набуття права власності на відповідні частки квартири з ? її частини, що належала [PERSON], померлому 22.08.2008р., а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на 1/12 її частки кожний з них; [PERSON] на 2/12 частки квартири (як спадкоємиця після обох померлих батьків, якім належало по 1/12 частки квартири кожному). З урахуванням викладених позивачами (як за первинним так і за зустрічними позовами) та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити первинні позовні вимоги [PERSON],\~[PERSON],\~[PERSON] повністю, зустрічні позовні вимоги частково.

Outcome: partial