Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-18 00:00:00

В жовтні 2017 р.[PERSON]звернувся до суду з позовом,в якому зазначає,що він перебуває у трудових відносинах з КП «Титан»,де діє первинна профспілкова організація Всеукраїнської професійної спілки «Захист справедливості» працівників КП «Титан»(далі ППО ВПС «Захист справедливості» працівників КП «Титан»,головою якої обрано позивача. 03.07.2017 р.позивача ознайомлено з наказом № 306 від 30.06.2017 р.про накладення дисциплінарного стягнення у виді догани за невиконання наказу по підприємству № 164 від 10.04.2017 р.та обов*язків,визначених робочою інструкцією сторожа. Посилаючись на те,що наказ № 164 від 10.04.2017 р.,невиконання якого ставиться позивачу за провину,прийнятий роботодавцем на зміну суттєвих умов праці без погодження з профспілковою організацією,тому ,на думку позивача,є незаконним,відповідачем порушена процедура накладення дисциплінарного стягнення щодо позивача,без отримання погодження профспілкової організації,головою якої обрано позивача,чим йому завдана моральна шкода,позивач просить суд з підстав,передбачених ст.148,247,252 КЗпП України визнати наказ № 306 від 30.06.2017 р.КП «Титан» про притягнення [PERSON]до дисциплінарної відповідальності незаконним та зобов*язати відповідача скасувати наказ,стягнути з КП «Титан» на його користь відшкодування моральної шкоди у розмірі 1000 гр. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON]позов підтримав та просив задовольнити вимоги свого довірителя у повному обсязі.Пояснив,що [PERSON]був поновлений на роботі у КП «Титан» після незаконного звільнення рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 01.02.2017 р.,після чого роботодавець штучно створює підстави систематичності порушень позивачем трудової дисципліни з метою чергового незаконного звільнення.Саме цим пояснюється безпідставне оголошення догани позивачу за невиконання наказу № 164 від 10.04.2017 р.,фактично ставиться йому за провину відмова у користуванні під час виконання службових обов*язків мобільним телефоном,виданим роботодавцем,на який відсутній сертифікат якості,що може загрожувати позивачу внаслідок випромінювання розладом мозкової діяльності під час прикладання телефону до голови,розладом діяльності серця під час носіння телефону у кишені одягу,розладом діяльності печінки при носінні телефону на поясі.Оскаржуваний позивачем наказ № 306 від 30.06.2017 р.виданий відповідачем з порушенням встановленого ст.148 КЗпП України строку притягнення до дисциплінарної відповідальності,з порушенням вимог ч.2 ст.252 КЗпП України щодо погодження з профспілковою організацією,головою якої обрано позивача,чим йому завдана моральна шкода.Визначений позивачем розмір відшкодування 1000 гр.є мінімальним та спрямований на закликання відповідача до дотримання трудових прав та чинного законодавства. Представник відповідача у судовому засіданні [PERSON]проти позову заперечувала у повному обсязі.Пояснила,що позивач перебуває у трудових відносинах з підприємством з 06.03.2015 р.,в тому числі після поновлення на роботі з 26.03.2017 р.,де працює на посаді сторожа.Позивач закріплений за об*єктом благоустрою «Центральний пляж»,де відсутній стаціонарний телефонний зв*язок,з метою забезпечення збереження комунального майна та поліпшення умов праці сторожів роботодавцем був виданий наказ № 164 від 10.04.2017 р.»Про закріплення службового мобільного телефону»,з яким позивач ознайомлений під підпис 16.04.2017 р.Цим наказом адміністрація підприємства забезпечила сторожам можливість своєчасного реагування на випадки порушень на закріплений території,при виконання виробничих завдань на території,проте [PERSON]наказу не виконує,на вхідні дзвінки безпосереднього керівника служби сторожів та інших посадових осіб підприємства не відповідає,що може мати для підприємства шкідливі наслідки. За порушення вимог цього наказу та робочої інструкції позивач з дотриманням передбаченої законом процедури,в тому числі враховуючи його профспілкову діяльність,був притягнутий до дисциплінарної відповідальності у виді догани. Посилаючись на те,що дії відповідача є законними,трудових прав позивача не порушено,просить суд відмовити у позові в повному обсязі. Третя особа [PERSON]Г.в судовому засіданні підтримала заперечення проти позову представника відповідача.Пояснила,що наближення Запоріжжя до зони збройного конфлікту,з урахуванням рекомендацій СБУ України,зобов*язує її як керівника КП «Титан» забезпечити сторожів засобами зв*язку з метою як їх власної безпеки під час виконання службових обов*язків на відкритій території,зокрема,Центрального пляжу,площею понад 5 га,так і постійного зв*язку з безпосереднім керівником служби сторожів та іншими посадовими особами підприємства,про що був виданий наказ № 164 від 10.04.2017 р.[PERSON]цього наказу не виконує,як і інших розпоряджень адміністрації,поводить себе на роботі неприйнятно,що породжує скарги від інших працівників. Всебічно вивчивши обставини справи, заслухавши пояснення сторін та їх представників,дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку,що позов заявлений не обґрунтовано, задоволенню не підлягає ,на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин, виходячи з наступного. Судом встановлено та перевірено доказами,що [PERSON] з 06.03.2015 р.перебуває у трудових відносинах з КП «Титан»,наказом № 116 від 17.03.2017 р.позивач був поновлений на роботі на підставі рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 01.02.2017 р.,яке на час розгляду даної справи оскаржується відповідачем у касаційному порядку. Вказані обставини підтверджуються копіями наданих до матеріалів справи доказів,та не оспорювались сторонами при розгляді справи. 10.04.2017 р.директором КП «Титан» був виданий наказ № 164 »Про закріплення службового мобільного телефону»,з яким позивач ознайомлений під підпис 16.04.2017 р. Цим наказом,який є обов*язковим для виконання згідно п.4.4 Робочої інструкції сторожа № 3-р 2016 р.,з якою позивача під розпис ознайомлено 27.03.2017 р.,за службою сторожів КП «Титан» закріплено мобільний телефон та зарядний пристрій до нього та сим-карту з визначеним номером,п.3.2,3.4. наказу зобов*язано сторожів,в тому числі [PERSON],при виконанні виробничих завдань по охороні об*єкту службовий мобільний телефон постійно мати при собі,відповідати на всі вхідні дзвінки на службовий мобільний телефон. Згідно доповідної начальника дільниці [PERSON]на ім*я директора КП «Титан»,04.05.2017 р.при зміні сторожів він вимагав пояснень від [PERSON]причин невиконання останнім наказу № 164 відповідати на всі вхідні дзвінки на службовий мобільний телефон,на що [PERSON]В.у зневажливій формі повідомив,що відповідати не бажає. Згідно доповідних начальника служби сторожів [PERSON]на ім*я директора КП «Титан»,11.05.2017 р.,16.05.2017 р.22.05.2017 р.,[PERSON]під час виконання службових обов*язків не виконував наказ № 164 відповідати на всі вхідні дзвінки на службовий мобільний телефон,що є підставою для притягнення останнього до дисциплінарної відповідальності. В своїх поясненнях від 31.05.2017 р. на ім*я директора КП «Титан»,[PERSON]зазначив,що згідно наказу № 164 від 10.04.2017 р.виданий службовий телефон та зарядний пристрій він прийняв і утримує у належному стані в приміщенні сторожів,носити його при собі через електромагнітне випромінювання,що шкодить здоров*ю та може привести до злоякісних хвороб,відмовляється. Наказом № 306 від 30.06.2017 р.[PERSON]за невиконання вимог наказу № 164 від 10.04.2017 р.притягнуто до дисциплінарної відповідальності у виді догани. Незаконність оскаржуваного позивачем наказу № 306,на його думку,полягає у тому,що він виданий за невиконання позивачем вимог наказу № 164,який ,у свою чергу,теж є незаконним,так як цим наказом роботодавець без погодження з профспілковою організацією змінив суттєві умови праці сторожів. До суттєвих умов праці чинним законодавством віднесено системи та розміри оплати праці, пільги, режим роботи,тривалість робочого часу, суміщення професій, зміна розрядів і найменування посад тощо (частина третя ст.32 КЗпП України). Внаслідок видання роботодавцем наказу № 164 від 10.04.2017 р.,який на час розгляду даної справи є чинним,змін в організації умов праці сторожа КП «Титан» не відбулося. Згідно зі ст. 139 КЗпП працівники зобовязані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Трудовою дисципліною передбачено не тільки додержання правил внутрішнього трудового розпорядку, а й своєчасне і точне виконання розпоряджень власника або уповноваженого ним органу, додержання технологічної дисципліни тощо. За порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано захід дисциплінарного стягнення,зокрема,догана. Невиконання [PERSON]вимог наказу № 164 є порушенням трудової дисципліни,за що до нього на законних підставах застосовано дисциплінарне стягнення у виді догани. Перевіряючи доводи представника позивача у судовому засіданні щодо спливу строків для застосування до позивача дисциплінарного стягнення,суд виходить з наступного. Відповідно до ст.148 КЗпП України,дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку,але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Слід враховувати, що ст.148 КЗпП передбачає обчислення місячного строку для застосування стягнення з дня виявлення не факту (дії, бездіяльності),а саме проступку. Виявлення проступку означає не тільки виявлення факту (дії), але і встановлення працівника, який порушив трудові обов'язки, характеру порушення, шкідливих наслідків правопорушення, причинного зв'язку між правопорушенням та шкідливими наслідками, вини працівника. Порушення трудової дисципліни визначається як невиконання або неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов'язків. Вина як одна з ознак порушення трудової дис\-ципліни є цілковито необхідною для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності. В цьому контексті,місячний строк,протягом якого до працівника може застосовуватися стягнення,необхідно обчислювати з дня закінчення службового розслідування,перевірки,яка проводиться відносно порушника трудової дисципліни. Директору КП «Титан» згідно вказаних вище доповідних доводилось до відома про факти порушення [PERSON]трудової дисципліни 04.05.2017 р.,11.05.2017 р.,16.05.2017 р.,22.05.2017 р.,тобто про системний характер невиконання ним покладених обов*язків. 31.05.2017 р.від [PERSON]В.в порядку ст.149 КЗпП України було відібрано письмове пояснення,з яких директору КП «Титан» як органу,правомочному застосовувати дисциплінарні стягнення,стало відомо про невиконання [PERSON]В.з вини працівника покладених на нього трудових обов'язків,з цього часу починається обчислення місячного строку,протягом якого до працівника може застосовуватися стягнення. Наказ № 306 про застосування до [PERSON]дисциплінарного стягнення був виданий директором КП «Титан» 30.06.2017 р.у межах місячного строку,протягом якого до працівника може застосовуватися стягнення,тому доводи представника позивача про порушення відповідачем строків для застосування до позивача дисциплінарного стягнення є безпідставними та такими,що повністю спростовані матеріалами справи. Частина перша статті 252 КЗпП України формулює загальне положення, яке покладає на власника або уповноважений ним орган обов'язок створення для працівників підприємства, установи, організації обраних до складу виборної профспілкової організації, можливості для здійснення їхніх повноважень. Частиною другою статті 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» і частиною другою статті 252 КЗпП України передбачено, що однією з гарантій можливості здійснення такими особами своїх повноважень є заборона притягнення їх до дисциплінарної відповідальності без попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є. Згідно із частиною шостою статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору з працівником має бути обґрунтованим.У разі,якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у такій згоді, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки. Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те,що власник має право звільнити працівника без згоди профспілкового органу за відсутності обґрунтування профспілковим органом такої відмови, а не з мотивів її відмови. За аналогією правило частини шостої статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» слід застосувати й до передбачених частиною другою статті 252 КЗпП України, частиною другою статті 41 цього Закону випадків отримання згоди профспілкового органу на притягнення працівників - членів виборних профспілкових органів до дисциплінарної відповідальності. Правовий висновок Верховного Суду України у справі №6-163цс14 від 22.10.2014 р.в силу ч.3 ст.263 ЦПК України є обов*язковим для суду при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Як зазначає у позові [PERSON],він є головою ППО ВПС «Захист справедливості» працівників КП «Титан»,проте відповідачем оскаржуваний наказ виданий без попереднього узгодження з цією профспілковою організацією. Такі доводи позивача спростовані матеріалами справи,в яких містяться КП «Титан» як до ППО ВПС «Захист справедливості» працівників КП «Титан»,так і до вищестоящого органу цієї профспілки ВПС «Захист справедливості»,отримані ними 07.06.2017 р.на 06.06.2017р.відповідно. ВПС «Захист справедливості» відповіді у встановлений законом строк відповідачу не надав,що відповідно до ч.4 ст.39 Закону України «Про професійні спілки ,їх права та гарантії діяльності» було враховано відповідачем як згода на притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності. Відповідь ППО ВПС «Захист справедливості» працівників КП «Титан»,надана КП «Титан» на подання шляхом надіслання протоколу засідання профспілкового комітету цієї організації від 22.06.2017 р.,обґрунтовано розцінена відповідачем як така,що не містить обґрунтування,оскільки за змістом протоколу,на засіданні були присутні лише два члени цієї профспілки-позивач як голова ППО ВПС «Захист справедливості» працівників КП «Титан» та секретар засідання,доповідь по поданню зробив сам позивач,наголосивши ті самі мотиви незгоди з притягненням його до дисциплінарної відповідальності,які зазначив і у позові,та які судом визнані безпідставними,таку процедуру розгляду подання неможна вважати законною,а прийняте на її наслідками рішення-обгрунтованим. Аналізуючи наведене,суд дійшов до висновку,що виданий відповідачем наказ про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності прийнятий з дотриманням передбаченої законом процедури,тому є законним,підстав для його скасування не встановлено,у задоволенні позову в цій частині суд відмовляє. Вимоги про відшкодування моральної шкоди є похідними від вимог про визнання оскаржуваного наказу незаконним.Оскільки судом не встановлено з боку відповідача порушень прав позивача внаслідок видання оскаржуваного наказу,в цій частині позов також задоволенню не підлягає. На підставі ст.148,252 КЗпП України,ст.39,41 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності»,ст.12,13,76,81,141,258,259,265,353,355 ЦПК України,суд-

Outcome: dismissed