Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-14 00:00:00

28 грудня 2015 року до суду звернулась позивач з вищевказаною позовною заяву. В обґрунтування позову зазначає, що [INFO] під час роботи у роботодавця фізичної-особи підприємця [PERSON] на земельній ділянці для ведення сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Софіївської селищної ради Софіївського району Дніпропетровської області, внаслідок нещасного випадку загинув [PERSON] [INFO], з яким позивач з вересня 2007 року проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, були пов'язані спільним побутом та від спільного проживання мають двох малолітніх доньок - [PERSON] 2008 року народження та [PERSON] 2014 року народження . Батьком дітей записаний [PERSON]. Позивач за свої кошти здійснила його поховання. 16 жовтня 2015 року позивач звернулася до Відповідача із заявою про призначення їй одноразової допомоги на сім'ю у розмірі 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 121800 гривень, та отримала відповідь № 04/6215 від 23.10.2015 року про відмову в її призначенні у зв'язку з тим, що до заяви не було додано копії свідоцтва про шлюб. У відповіді також зазначено, що у разі відсутності свідоцтва про шлюб факт проживання однією сім'єю встановлюється в судовому порядку. Жоден інший документ, як то підтвердження депутата чи акт опитування сусідів, не замінює собою відповідне рішення суду. У липні 2015 року позивач звернулася до Софіївського районного суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім'єю без укладення шлюбу з [PERSON] у порядку окремого провадження. Рішенням Софіївського районного суду від 10 липня 2015 року мою заяву по справі ЄУН 193/919/15-ц провадження № 2-о/193/68/15 було задоволено. Проте за апеляційною скаргою Відповідача на підставі того, що під час розгляду справи у порядку окремого провадження, виник спір про її право на страхові виплати, Апеляційний суд Дніпропетровської області ухвалою від 16 вересня 2015 року скасував рішення Софіївського районного суду від 10.07.2015 року та її заяву про встановлення факту проживання однією сім'єю без шлюбу залишив без розгляду, роз'яснивши їй право подати позов на загальних підставах. Тому позивач звертається до суду із позовною заявою про встановлення факту спільного проживання однією сім'єю та визнання права на отримання страхових виплат у зв'язку зі смертю потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві. Позивач вказує, що з [PERSON] разом проживали без укладення шлюбу з липня 2007 року в селі Петрове Софіївського району Дніпропетровської області у домі її матері по [ADDRESS], вели спільне господарство, були пов'язані спільним побутом. Від спільного проживання у них народилося двоє дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. Батьком дітей записаний [PERSON]. Народження спільних дітей породило між ними спільні права та обов'язки по утриманню дітей відповідно до розділу ІІІ Сімейного Кодексу України. Отже, проживання разом за однією адресою однією сім`єю, яка створена матір`ю, батьком та малолітніми дітьми на підставі кровного споріднення, законом не заборонено і не суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.6 ст. 42 Закону України « Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві виплачується одноразова допомога його сім'ї у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату . За змістом зазначених норм законодавства право на отримання після смерті потерпілого вищезгаданої виплати виникає за наявності належності до складу сім'ї померлого [PERSON]. Отже, позивач як член сім'ї потерпілого від нещасного випадку на виробництві , має право на отримання після його смерті одноразової допомоги у розмірі 100- прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату . Позивач належним чином повідомлена у судове засідання не з»явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує у повному обсязі. Представник відповідача належним чином повідомлена, у судове засідання не з»явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Проти позову заперечує, про що надала заперечення, обгрнутовуючи його тим, що позивач немає права повторно звертатись до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет, із тих самих підстав, так як 02.07. 2015 року винесена ухвала про закриття провадження по цивільній справі за заявою [PERSON], заінтересована особа Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, тому просить закрити провадження по справі. Суд розглядає справу, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази, всебічно й повно з»ясувавши обставини, суд встановив наступне. Судом встановлено, що Для одноразової страхової виплати у зв'язку з загибеллю її чоловіка [PERSON] їй необхідно встановити факт сумісного проживання з ним. « Відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров'я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку. Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, Закону від 23 вересня 1999 року №1105 - XIV «Про загальнообов'язкове соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», Закону від 14 жовтня 1992 року № 2694-ХІІ «Про охорону праці» ( в редакціїЗакону від 21 листопада 2002 року №229-ІV), Кодексу законів про працю України, а також законодавчих та інших нормативно - правових актів у тій їх частині, що не суперечить Закону №1105 - XIV «Про загальнообов'язкове соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Відповідно до ч.1 ст.15 Закону України від 23 вересня 1999 року №1105 - XIV - некомерційна самоврядна організація , що діє на підставі статуту, який затверджується її правлінням. Частиною 2 ст.16 Закону України від 23 вересня 1999 року №1105 - XIV передбачено, що безпосереднє управління Фондом соціального страхування від нещасних випадків здійснюють його правління та виконавча дирекція. Згідно ст.17 Закону України від 23 вересня 1999 року №1105 - XIV правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків, зокрема, спрямовує і контролює діяльність виконавчої дирекції Фонду та її робочих органів; затверджує інструкцію про порядок перерахування, обліку та витрачання страхових коштів, погоджену з Національним банком України і спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, інші нормативні документи, що регламентують внутрішню діяльність Фонду. Рішення правління Фонду, прийняте в межах його компетенції, є обов'язковим для виконання всіма страхувальниками та застрахованими. Відповідно до ст.13 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві й професійному захворюванні» - «Підставою для оплати потерпілому витрат на медичну допомогу, проведення медичної, професійної та соціальної реабілітації, а також страхових виплат є акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання (отруєння) за встановленими формами». Стаття 14 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві й професійному захворюванні» визначає що: «Нещасний випадок - це обмежена в часі подія на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися в процесі виконання ним трудових обов'язків, в наслідок яких заподіяно шкоду здоров'ю або настала смерть. [INFO] стався нещасний випадок в наслідок чого [PERSON] помер, під час виконання трудових обов»язків. За наслідками нещасного випадку складено Акт Н-1 №1 від 18 травня 2015 року . Акт набирає чинності з моменту складання. Відповідно до п.47 Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого Постановою КМ України №1232 від 30 листопада 2011 року, - «У разі незгоди роботодавця, потерпілого або члена його сім'ї чи особи, яка представляє його інтереси, із змістом затвердженого акта форми Н-5, форми Н-1 (або форми НПВ) рішення спеціальної комісії може бути оскаржено у судовому порядку». Акт не був оскаржений в суді. Відповідно до статті 28 Закону України від 23 вересня 1999 року «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», страховими виплатами є грошові суми, які згідно із ст.21 цього Закону Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України виплачує застрахованому чи особам ,які мають на це право , у разі настання страхового випадку. До складу таких грошових сум, зокрема, входить страхова виплата в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сім'ї та особам, які перебували на утриманні потерпілого), страхової виплати пенсії у зв'язку з втратою годувальника. Відповідно до ч.6 ст. 42 Закону України « Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві виплачується одноразова допомога його сім'ї у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, та одноразова допомога кожній особі, яка перебувала на його утриманні, а також на його дитину, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого, у сумі, що дорівнює 20 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату. Однак при зверненні [PERSON] з заявою до відповідача про виплату зазначених виплат їй було відмовлено, у зв'язку з тим, що немає підтверджень що вона є дружиною загиблого. Пунктом 7 ст.34 Закону України «Про соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання»передбачено, що - «У разі смерті потерпілого в наслідок нещасного випадку або професійного захворювання розмір одноразової допомоги його сім"ї повинен бути не меншим за п'ятирічну заробітну плату потерпілого, крім того, не меншим за однорічний заробіток потерпілого на кожну особу, яка перебувала на його утриманні, а також на його дитину, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого». Допитані в ході судового розгляду свідки [PERSON] та [PERSON], надали пояснення по суті справи, підтвердили обставини викладені позивачем в її позовній заяві, пояснили, що дійсно [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім'єю як чоловік та жінка, вели спільне господарство та спільний побут. Також пояснили, що подружжя має двох дочок. Судом встановлено, що факт проживання [PERSON] разом однією сім'єю із [PERSON] підтверджується також довідкою № 8914 від 24.09.2015 року Софіївської селищної ради про склад сім'ї, витягом з погосподарської книги на 2011-2015 роки по с. Петрове Софіївського району Дніпропетровської області, підтвердженням депутата Софіївської селищної ради [PERSON] та сусідами [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Факт смерті [PERSON] підтверджується свідоцтва про смерть від 20 травня 2015 року, [NUMBER], виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Софіївського РУЮ в Дніпропетровській області . Згідно акту №1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом від 18 травня 2015 року вбачається що [PERSON] отримав ушкодження не сумісні з життям, які призвели до розтрощення голови, тулуба та кінцівок внаслідок вибухової дії. Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності та підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до ч.2, 4 ст.3 Сімейного кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. В розумінні ст.3 СК України, сім`я - це союз двох або кількох осіб, котрі є членами сім`ї. Одинока особа не є сім`єю, а лише має права члена сім`ї (ч.3 ст. 3 СК України). Члени сім`ї пов`язані спільним побутом, що стосується лише тих випадків, коли члени сім`ї проживають разом. Положення закону стосовно наявності взаємних прав і обов`язків членів сім`ї містять вказівку не на ознаку сім`ї, а на наслідки визнання спільних осіб сім`єю: якщо конкретні особи визнаються членами однієї сім`ї, то між ними існують сімейні відносини і у них виникають взаємні права і обов`язки. Відповідно до ст.28 Закону України від 23 вересня 1999 року «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», страхові виплати, які Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку складаються із: 1) страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (щомісячна страхова виплата); 2) страхової виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сім'ї та особам, які перебували на утриманні померлого); 3) страхової виплати пенсії по інвалідності потерпілому; 4) страхової виплати пенсії у зв'язку з втратою годувальника; 5) страхової виплати дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності; 6) страхових витрат на медичну та соціальну допомогу. Згідно із ч.7 ст.34 Закону України від 23 вересня 1999 року «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку або професійного захворювання розмір одноразової допомоги його сім'ї повинен бути не меншим за п'ятирічну заробітну плату потерпілого і, крім того, не меншим за однорічний заробіток потерпілого на кожну особу, яка перебувала на його утриманні, а також на його дитину, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого. Відповідно до ст.33 Закону України від 23 вересня 1999 року «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат (пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання) мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті. Такими непрацездатними особами є: 1) діти, які не досягли 16 років; діти з 16 до 18 років, які не працюють, або старші за цей вік, але через вади фізичного або розумового розвитку самі не спроможні заробляти; діти, які є учнями, студентами (курсантами, слухачами, стажистами) денної форми навчання, - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ними 23 років; 2) жінки, які досягли 55 років, і чоловіки, які досягли 60 років, якщо вони не працюють; 3) інваліди - члени сім'ї потерпілого на час інвалідності; 4) неповнолітні діти, на утримання яких померлий виплачував або був зобов'язаний виплачувати аліменти; 5) непрацездатні особи, які не перебували на утриманні померлого, але мають на це право. Право на одержання страхових виплат у разі смерті потерпілого мають також дружина (чоловік) або один з батьків померлого чи інший член сім'ї, якщо він не працює та доглядає дітей, братів, сестер або онуків потерпілого, які не досягли 8-річного віку. Згідно з п.п.1.2, 6.1.4, 6.1.8 Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат, затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 27 квітня 2007 року, у разі настання страхового випадку управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, відділення виконавчої дирекції Фонду в районах та містах обласного значення зобов'язані своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які мають на це право: 1) допомогу у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю до відновлення працездатності або встановлення інвалідності; 2) одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності або смерті потерпілого; 3) щомісячну страхову виплату в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого (щомісячна страхова виплата); 4) страхову виплату потерпілому у розмірі його середньомісячного заробітку при тимчасовому переведенні його на легшу нижчеоплачувану роботу; 5) страхову виплату потерпілому під час його професійної реабілітації; 6) щомісячну страхову виплату особам, які мають на неї право в разі смерті потерпілого; 7) відшкодування вартості ритуальних послуг, пов'язаних з похованням померлого. За наведених вище обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved