Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], в порядку ст. 16, 387 ЦК України в якому просив витребувати у відповідачів належний йому на праві власності автомобіль марки ВАЗ - 2121 1992 року випуску, двигун № [NUMBER], кузов № [NUMBER], тип ТЗ - легковий універсал В, реєстраційний номер [NUMBER] та стягнути на його користь з відповідачів судові витрати по справі у розмірі 250 грн. Позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, суду пояснив, що 17 листопада 2009 року він оформив нотаріально посвідчену довіреність, якою уповноважив [PERSON], [PERSON] та [PERSON] експлуатувати та розпоряджатися належним йому на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ [NUMBER], виданого Роздільнянським МРЕВ УДАІ Одеської області 24 квітня 1998 року, автомобілем марки ВАЗ - 2121 випуску 1992 року, двигун [NUMBER], кузов [NUMBER], тип ТЗ - легковий універсал - В, реєстраційний номер [NUMBER] строком на три роки. Позивач зазначав, що між ним та [PERSON] фактично була домовленість на купівлю-продаж вказаного автомобілю, але оскільки у [PERSON] на той час були відсутні гроші, тому на виконання вказаної домовленності він написав генеральну довіреність на відповідачів, домовилися вони і про ціну автомобілю у розмірі 2500дол США, а [PERSON] зобов`язався у свою чергу сплатити йому 2500доларів США, будь-яка розписка при цьому або інше письмове зобов`язання між ним і відповідачами не укладалося та документи не підписувалися. Автомобіль з документами він передав [PERSON] на виконання вказаної угоди, на той час вказане відповідало його волі. Оскільки грошей він взагалі не отримав, термін довіреності сплив, в липні 2014р. він написав листи відповідачам з вимогою повернути автомобіль, не отримавши від них будь-якої відповіді, вирішив звернувся до суду та вважає, що суд повинен витребувати вказаний автомобіль у відповідачів. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися. Про дату, час та місце розгляду справи сповіщені належним чином, про що в справі є відповідні докази, а саме поштове повідомлення з їх підписами (а.с. 81,82). До суду не прибули, причини неявки не повідомили, заперечень щодо позовної заяви не надали. Заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідач [PERSON], в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи сповіщений, про що в справі є відповідні докази, оскільки викликався по зареєстрованому місцю проживання, але до суду повертаються судові виклики з відміткою на конверті, що за даною адресою адресат не проживає (а.с. 79-80). Суд вважає, що відповідач [PERSON] належним чином сповіщеним про дату, час та місце розгляду справи, оскільки у відповідності до ст.74 ч.5 п.4 ЦПК України вважається, що у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за адресою реєстрації, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Суд заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, давши оцінку обґрунтованості заявлених вимог, прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову виходячи з наступного. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ст.387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно без відповідної правової підстави заволоділа ним. Судом встановлено на підставі наявних письмовиїх доказів, що згідно довіреності від 17.11.2009р. позивач [PERSON] видав генеральну довіреність, якою уповноважив [PERSON], [PERSON], [PERSON], експлуатувати (з правом тимчасового виїзду за кордон) та розпоряджатися (продавати, міняти, страхувати, надавати в оренду, позичку, проходити техогляд, знімати з обліку в ДАІ, тощо) належний йому на підставі Свідоцтва про реєстрацію ТЗ [NUMBER], виданого Роздільнянським МРЕВ УДАІ Одеської області 24 квітня 1998 року, автомобілем марки - ВАЗ 2121, випуску - 1992 року, двигун № [NUMBER], шасі(рама) № -, кузов(коляска) № [NUMBER], тип ТЗ легковий універсал - В, реєстраційний номер - [NUMBER], зареєстрований там же 24.04.1998 року.(а.с.4). Термін вказаної довіреності сплив 17.11.2012р. Видавши на ім'я відповідачів генеральну довіреність на вказаний транспортний засіб, автомобіль вибув із володіння власника за його волею, оскільки таким чином позивач свідомо передав права на це майно саме [PERSON] При цьому, як визнав у судовому засіданні позивач він дійсно мав намір продати свій автомобіль, а оскільки у [PERSON] грошей не було вони досягли домовленості оформлення вказаної угоди генеральною довіреностю з правом продажу, а не договір купівлі-продажу. Після підписання документів, він передав останньому автомобіль та документи на нього. В липні 2014р. позивач направив відповідачам листи з вимогою повернути автомобіль (а.с. 5-9), які біли отримані: [PERSON] -15.07.2014р. (а.с.83 ) та [PERSON] - 10.07.2014р. (а.с.83). В обгрунтування позову позивач інших доказів суду не надав та в позові їх не навів, при цьому будь-яких клопотань не заявляв, але неодноразово наголошував про те, що між ним та [PERSON] фактично був укладений договір купівлі-продажу вказаного автомобілю та на виконання домовленості позивач видав вказану довіреність та передав майно. Згідно зі ст. ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов"язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим кодексом. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Крім того, статтею 34 Закону України «Про дорожній рух» встановлено обов'язкову державну реєстрацію, перереєстрацію, та облік транспортних засобів та їх власників, що здійснюються відповідними підрозділами Державтоінспекції МВС України, що забезпечують безпеку дорожнього руху. Власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів. Відповідно до «Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 07.09.1998 року, у редакції чинної на момент укладення спірного правочину, передбачено порядок набуття права власності на транспортний засіб з обов'язковою реєстрацією (перереєстрацією) власником придбаного транспортного засобу на підставі документів, що підтверджують право власності. Вищезазначеним Порядком встановлюється єдина на території України процедура державної реєстрації (перереєстраціі), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до транспортних засобів та мопедів (далі - транспортні засоби), оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків. Порядок є обов'язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх. Представники власників транспортних засобів виконують обов'язки та реалізують права таких власників у межах наданих їм повноважень. Відповідно до п. 7 Порядку власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі - власники) зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини). Експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані) у підрозділах Державтоінспекції (крім транспортних засобів, зареєстрованих до набрання чинності цим Порядком) та без номерних знаків, що відповідають державним стандартам, а також ідентифікаційні номери складових частин яких відповідають записам у реєстраційних документах або знищені чи підроблені, забороняється. Пунктом 8 Порядку передбачено, що державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою: довідка-рахунок за формою згідно з додатком 1, видана суб'єктом господарювання, діяльність якого пов'язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери; договори та угоди, укладені на товарних біржах на зареєстрованих у Департаменті Державтоінспекції бланках, інші засвідчені в установленому порядку документи, що встановлюють право власності на транспортні засоби; копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин; довідка органу соціального захисту населення або управління виконавчої дирекції Фонду соціального рахування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, що виділили автомобіль або мотоколяску; акт приймання-передачі транспортних засобів за формою згідно з додатком 6, виданий підприємством-виробником або підприємством, яке переобладнало чи встановило на транспортний засіб спеціальний пристрій згідно із свідоцтвом про погодження конструкції транспортного засобу щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, із зазначенням ідентифікаційних номерів такого транспортного засобу та конкретного одержувача; митна декларація на бланку єдиного адміністративного документа на паперовому носії або електронна митна декларація, або видане митним органом посвідчення про реєстрацію в підрозділах Державтоінспекції транспортних засобів чи їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери; договір фінансового лізингу; акт про проведений аукціон або постанова та акт про передачу майна стягувану в рахунок погашення боргу, видані органом державної виконавчої служби. Для проведення перереєстрації транспортних засобів, зазначених в абзаці другому цього пункту, до підрозділів Державтоінспекції подаються засвідчені підписами сторін, що скріплені печатками, акти приймання - передачі транспортних засобів із зазначенням їх кольору, марки, моделі, року випуску, ідентифікаційних номерів складових частин (далі - реквізити), а для проведення перереєстрації транспортних засобів у разі їх відчуження документи, що встановлюють право власності на транспортні засоби, разом із зазначеними актами. Відповідно до положень ст. 238 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, системний аналіз вказаних вимоги закону та при обставинах, встановлених судом, відсутні підстави вважати, що відповідачами у невстановленому законом порядку набуто право власності на спірний автомобіль, оскільки жодного із передбачених законом документів на обгрунтування позиції позивача та підтвердження цього суду не надано. В той же час, позивачем суду не доведено факт незаконності вибуття з його власності спірного майна та не отримання коштів за нього. Таким чином, суд вважає, що спірний автомобіль вибув з володіння позивача за його волею, яка була спрямована саме на продаж вказаного автомобіля способом, що попередньо обумовлений між позивачем та відповідачами та який відповідав діючому законодавству. Приймаючи до уваги, що позивачем у судовому засіданні не доведено факт незаконного вибуття спірного майна з його володіння, а також те, що у відносинах між позивачем та відповідачами суд не виявив порушення прав позивача, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити. За змістом ч.1 ст.88 ЦПК України, зокрема стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, оскільки судом в задоволенні позову відмовлено, судові витрати не підлягають стягненню з відповідачів. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed