Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з уточненою позовною заявою до реєстраційної служби Генічеського районного управління юстиції у Херсонській області (далі - відповідач, або реєстраційна служба Генічеського РУЮ у Херсонській області), в якій просила визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,250га, на якій розташований житловий будинок [ADDRESS], кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER]; зобов'язати відповідача здійснити державну реєстрацію права власності вищевказаної земельної ділянки. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07 жовтня 1999р. між позивачем та [PERSON] було укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS]. Позивач вважає, що оскільки вона набула права власності на житловий будинок, тому у відповідності до ст. 120 Земельного кодексу України вона набула набула права власності на земельну ділянку площею 0,250га, на якій він розташований. У зв'язку з цим, позивач звернулась до Реєстраційної служби Генічеського РУЮ у Херсонській області із заявою про реєстрацію за нею права власності на земельну ділянку. Проте, державний реєстратор своїм рішенням від 16 грудня 2013р. відмовив їй у проведенні реєстраційної дії, оскільки не було надано документу, що підтверджує виникнення, перехід, припинення права власності на земельну ділянку, та витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Вважає, що відповідач не визнає її права власності на земельну ділянку, у зв'язку з чим змушена була звернутись до суду. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві, просив їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надав суду письмове клопотання з проханням розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги не визнав. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані сторонами докази, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, 07 жовтня 1999р. між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу, який було посвідчено приватним нотаріусом Генічеського районного округу Херсонської області Стребковою Н.В., про що зроблено запис в реєстрі правочинів за №2702. Згідно умов вказаного договору, [PERSON] продав, а [PERSON] купила житловий будинок з господарчими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] на земельній ділянці розміром 0,276га. Дана земельна ділянка належала продавцю на праві власності на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ХС, виданого Щасливцевською сільською радою Генічеського району 22 липня 1997р., виданого на підставі рішення Щасливцевської сільської ради від 19 березня 1993р. У зв'язку з втратою вищевказаного державного акту на земельну ділянку, [PERSON] були отримані державні акти на земельні ділянки серії [NUMBER] для ведення особистого селянського господарства, зареєстрований 30 листопада 2012р. за №652210001002056, та серії [NUMBER] - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, зареєстрований 30 листопада 2012р. за №652210001002057, які розташовані за адресою: [ADDRESS]. Реєстраційна служба Генічеського РУЮ Херсонської області не може бути відповідачем у справі про визнання права власності на нерухоме майно, так як відповідно до ст. 8 ЗУ „ Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 року, зі змінами, Орган державної реєстрації прав: 1) проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації; 2) забезпечує ведення Державного реєстру прав; 3) надає інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку , встановленому цим Законом; 4) забезпечує облік безхазяйного нерухомого майна; 5) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами України; Процесуальні дії, які має право здійснювати державний реєстратор, визначені в ст. 9 зазначеного Закону. Згідно ч. 2 ст. 30 ЗУ „ Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" зазначає, що „дії або бездіяльність державного реєстратора, державного кадастрового реєстратора, нотаріуса, державного виконавця можуть бути оскаржені до суду". В судовому засіданні представник позивача зазначив, що дії або бездіяльність працівників Реєстраційної служби Генічеського РУЮ Херсонської області позивач не оскаржував. Реєстраційна служба Генічеської РУЮ Херсонської області в розумінні п. 7 ст. 3 КАС України є суб'єктом владних повноважень, і її дії та бездіяльність можуть бути оскаржені до суду в порядку адміністративної юрисдикції. Відмова в реєстрації права власності є підставою для звернення до суду із заявою про визнання недійсним акта державного органу у відмові в реєстрації , а не про визнання права власності на нерухоме майно. Про зазначені обставини зазначив Верховний суд в аналізі деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ. Крім того, згідно із ст. 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі в справі іншу особу, як співвідповідача". Відповідно до закріпленого в ст. 11 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства та за змістом ч. 1 ст. 33 ЦПК України залучення судом до участі у справі особи , як співвідповідача, можливе лише як результат вирішення судом клопотання позивача про заміну первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом".В судовому засіданні представник позивача такого клопотання не заявляв. Верховний Суд України в правовій позиції зазначив, що встановивши, що позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, суд за відсутності клопотання позивача про заміну первісного відповідача належним відповідачем, має ухвалити рішення про відмову у позові до неналежного відповідача, що не позбавляє позивача права на звернення до суду із самостійним позовом до особи, яка має відповідати за цим позовом. А тому, суд вважає, що в задоволенні позову позивачу слід відмовити, так як він пред'явлений не до тієї особи, яка має відповідати за позовом.

Outcome: dismissed