Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-07 00:00:00

25.10.2017 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором на суму 32898,74 грн. Заочним рішенням від 23.05.2018 року позовні вимоги задоволені у повному обсязі. Ухвалою суду від 23.10.2018 року вищезазначене заочне рішення скасоване, призначено справу до судового розгляду. Позовні вимоги обґрунтовуванні тим, що 10.02.2012 року між [PERSON] та ПАТ ,,Альфа-Банк" був укладений кредитний договір № 500254694 згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 16620 грн. 30.09.2014 року між ПАТ «Альфа - Банк» та ТОВ «Дата [PERSON]» було укладено Договір факторингу, відповідно до якого до ТОВ «Дата [PERSON]» перейшло право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. 10.10.2016 року між ТОВ «Дата [PERSON]» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»» укладено договір факторингу № 2016 - 1 ДМГ /ЄАПБ, згідно якого ТОВ «Дата [PERSON]» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»» належне йому право вимоги до відповідача коштів, що включають в себе суму заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями та всіма іншими платежами за основними договорами, право на одержання яких належить ТОВ «Дата [PERSON]», а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»» набуло право вимоги грошових коштів від відповідача . Відповідно до Додатку № 1 - 1 до Договору факторингу № 2016-1 ДМГ/ЄАПБ від 10.10.2016 року, характеристики права вимоги, переданих фактору клієнтом за договором та боржників за основними договорами ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 32898,74 коп., з яких 11443,18 грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 9055,56 грн. - заборгованість за процентами та комісією, 12400грн. - пеня, штраф, неустойка. Згідно умов кредитного договору, позичальник зобов'язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов'язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором. Однак, відповідач не виконав свого обов'язку та припинив повертати наданий йому кредит в строки, передбачені кредитним договором. За наведених обставин позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 500254694 від 10.02.2012 року в сумі\~\~32898,74 грн., а також понесені ним судові витрати. До судового засідання представник позивача не зявився, у відповіді на відзив просив розгляд справи здійснювати за відсутності представника позивача, первинні позовни вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач до судового засідання не зявилася, надала до суду заяву, у якій просила розглядати справу за її відсутністю та відсутності її представника, усі надані заперечення проти позову підтримала в повному обсязі та клопотання про застосування позовної давності, просила відмовити в задоволенні позову. 19.11.2018 року відповідач надала до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначила, що 10.02.2012 року між нею та ПАТ «Альфа Банк» був укладений кредитний договір №500254694 термін дії кредиту до 13.02.2015 року згідно з умовами якого банк надав позивачу кредит у сумі 16620 грн. Позивач користувалась наданими коштами та виконувала зобовязання перед банком. Через скрутний матеріальний стан не мала змоги надалі виконувати зобовязання перед банком. Позовні вимоги відповідач не визнає, оскільки на момент вчинення правочину позивачем по суті він був юридичною особою без ліцензії на заняття фінансовими послугами, за такого не мав належної правосубєктності для набуття права вимоги, а тому вимоги є безпідставними. Також зазначила, що останні платіж позивачем був здійснений у лютому 2013 року, тому термін позовної давності відраховується від цієї дати відколи право банку було порушено, відповідно термін позовної давності закінчився у лютому 2016 року. Домовленості щодо збільшення строку позовної давності між позивачем та банком, або іншими правонаступниками досягнуто не було. Тому позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості знаходяться поза межами позовної давності, що є підставою для відмови в задоволенні позову. Також вимоги позивача щодо стягнення штрафів, пені, знаходяться поза межами спеціальної позовної давності. Зважаючи на те, що позовні вимоги є безпідставними, оскільки спростовуються документами, що знаходяться в матеріалах справи, просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Представник позивача надав до суду відповідь на відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що згідно зі свідоцтвом серії ФК №183 від 27.12.2007 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» є фінансової установою. У відповідності до додатку до свідоцтва про реєстрацію фінансової установи ТОВ «ФК «ЄАПБ» має право здійснювати без отримання ліцензії та/або дозволів відповідно до законодавства: факторинг. Таким чином, на момент укладання договору факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ, а саме 10.10.2016 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» мало усі необхідні документи, а відтак, і право здійснювати факторингові операції. Також зазначив, що у разі неналежного виконання позичальником зобовязання за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного червоного платежу. Початок позовної давності для стягнення періодичних платежів необхідно обчислювати з дня невиконання позичальником кожного із зобовязань за місячними платежами по кредиту. Таким чином, позивач вважає, що надані ТОВ «ФК «ЄАПБ» докази є належними і обґрунтованими, оскільки містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, а доводи відповідача, що викладені у відзиві на позовну заяву ґрунтуються на припущеннях, оскільки відповідачем не надано суду ніяких доказів, що свідчили б про відсутність заборгованості у відповідача перед позивачем. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст.\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що між ПАТ «Альфа - Банк» та відповідачем було укладено кредитний договір № 500254694 від 10.02.2012 року на суму 16620 грн. Згідно п.2.2, п.2.3. договору процентна ставка за користування кредитом 25 % річних, дата остаточного повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків та нарахування комісії за послуги «Альфа - Сервіс» 13.02.2015 року. 30.09.2014 року між ПАТ «Альфа - Банк» та ТОВ «Дата [PERSON]» було укладено Договір факторингу, відповідно до якого до ТОВ «Дата [PERSON]» перейшло право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. 10.10.2016 року між ТОВ «Дата [PERSON]» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 2016 - 1 ДМГ /ЄАПБ, згідно якого ТОВ «Дата [PERSON]» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» належне йому право вимоги до відповідача коштів, що включають в себе суму заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями та всіма іншими платежами за основними договорами, право на одержання яких належить ТОВ «Дата [PERSON]», а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги грошових коштів від відповідача. Відповідно до Додатку № 1 - 1 до Договору факторингу № 2016-1 ДМГ/ЄАПБ від 10.10.2016 року, характеристики права вимоги, переданих фактору клієнтом за договором та боржників за основними договорами ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач згідно наданого позивачем розрахунку, має заборгованість в сумі 32898,74 грн. з яких 11443,18 грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 9055,56 грн. - заборгованість за процентами та комісією, 12400грн. - пеня, штраф, неустойка. Відповідно до ч.1\~ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору.\~\~ Тобто, зобов'язання з надання кредиту, його повернення та сплати процентів є основним, а зобов'язання зі сплати штрафу та пені є додатковим до основного. Згідно ч.1\~ст. 1048 ЦК України\~кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання відсотків встановлюється договором.\~\~ Відповідно до ч.1 ст.\~1049\~і ст.\~1050 ЦК України\~позичальник зобов'язаний повернути кредитодавцю кредит у строк та у порядку, що встановлені договором.\~\~ В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов'язку виконання зобов'язання, при цьому кредитодавець має право вимагати від позичальника достроково повернути всю суму кредиту та внести інші платежі, передбачені договором.\~\~ Згідно із положеннями статей\~526,\~530 ЦК України\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства, з дотриманням строку (терміну) його виконання, якщо такий встановлено зобов'язанням. Позивач обов'язки за умовами договору виконав, надавши кредитні кошти відповідачеві. Згідно умов кредитного договору позичальник зобов'язувалась здійснювати повернення кредиту, сплачувати проценти за користування кредитними коштами та інші обов'язкові платежі згідно графіків платежів та розрахунків сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості усіх супутніх послуг (далі - Графік). Як вбачається з Графіку до кредитного договору № 500254694 від 10 лютого 2012 р., відповідач мала здійснювати повернення кредиту, сплату процентів та інших платежів за договором з 13 березня 2012 р. по 13 лютого 2015 р. частинами до 13, 14 або 15 числа (включно) кожного місяця. Таким чином, поряд з установленням строку дії договорів сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язань, що виникли на основі кредитних договорів. У відповідності зі\~статтею 610 ЦК України\~порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою\~статті 612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобов'язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов'язання є його порушенням. Відповідно до\~статті 599 ЦК України\~зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Отже, після настання терміну внесення чергового платежу за договором і після спливу строку кредитування зобов'язання простроченого боржника за договором не припиняється. Так, зобов'язання може бути належно виконане простроченим боржником і після спливу позовної давності. Згідно з частиною першою статті 267 ЦК України\~особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. У випадку спливу позовної давності заява про захист цивільного права або інтересу приймається судом до розгляду, проте сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини друга та четверта\~статті 267 ЦК України). Відповідно до наданих позивачем розрахунків, заборгованість відповідача за кредитним договором складає 32898,74 грн. з яких 11443,18 грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 9055,56 грн. - заборгованість за процентами та комісією, 12400грн. - пеня, штраф, неустойка. За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за наданими кредитами на суму залишку заборгованості за кредитом, які надані, відповідно до 13 березня 2015 року включно. Відтак, у межах строків кредитування (13 березня 2015 р.) відповідач мала, зокрема, повертати позивачеві кредитні кошти і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами. Починаючи з 13 березня 2015 р., відповідач мала обов'язок незалежно від пред'явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договорами, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування. Отже, припис абзацу 2 частини першої\~статті 1048 ЦК України\~про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, [PERSON] Верховного Суду в постанові від 28 березня 2018 р. у постанові № 444/9519/12 висловила позицію, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. За такого позовні вимоги про стягнення процентів за кредитними договорами, які нараховані після спливу визначених договорами строків кредитування, не підлягають задоволенню. Відповідач звернулась до суду із заявою про застосування строку позовної давності. З матеріалів справи (а.с.10) вбачається, що відповідач востаннє здійснювала погашення заборгованості за вищевказаним кредитним договорам 15 липня 2013 р. Позивач звернувся із даним позовом 25 жовтня 2017 р. Відповідно до\~ст. 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4\~ст. 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч.2\~ст. 258 ЦК України\~передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до\~ст. 253 ЦК України\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1\~ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. В силу вимог\~ст. 264 ЦК України\~\~перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (ч.1); позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (ч.2); після переривання перебіг позовної давності починається заново. Відповідно до\~статті 253 ЦК України\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається\~статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша\~статті 261 ЦК України). А за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята цієї статті). Оскільки договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої\~статті 1050 ЦК України\~кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі\~статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України у постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13. Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16. Отже, оскільки за умовами договорів відповідач мала виконувати зобов'язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів кожного місяця у числа, визначені Графіками до кожного договору, впродовж строків кредитування, перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. А тому встановлення строку кредитування у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Суд, не звернув уваги на вказані положення закону та обставини справи та помилково пов'язав початок перебігу строку позовної давності із останніми платежами за договором, які здійснила відповідач, та дійшов помилкового висновку про пропуск позивачем строку звернення до суду за стягненням всієї заборгованості. З таких же підстав помилковими є й аргументи відзиву еа апеляційну скаргу.\~\~ Так, звернувшись з позовом 25 жовтня 2017 року, позивач має право на стягнення заборгованості за щомісячними платежами в межах строків кредитування відповідно до договорів та в межах строків давності: заборгованості за кредитом, процентами та комісією в межах трьох років 24 жовтня 2014 р. по 13 лютого 2015 р. заборгованості зі штрафу в межах року та в межах заявлених позовних вимог з 24 жовтня 2014 р. по 13 лютого 2015 р. За такого на користь позивача з відповідача слід стягнути заборгованість в розмірі -2358,53 грн., яка складається з 516,53 грн. заборгованості за процентами, 792,00 грн. заборгованості за комісією та 1050 грн. штрафів. Враховуючи викладене, оскільки суд першої інстанції помилково застосував норми матеріального права, в силу положень п. 4 ч. 1\~ст. 376 ЦПК України\~рішення підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову. Частиною 13\~ст. 141 ЦПК України\~передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Оскільки рішення суду скасовано та ухвалено нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог, необхідно відповідно провести розподіл судових витрат. Також необхідно провести розподіл судових витрат, понесених в апеляційній інстанції - сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги. В силу ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням часткового задоволення позовних вимог позивачеві також слід повернути пропорційно задоволених вимог судові витрати - судовий збір, сплачений за подання позовної заяви та апеляційної скарги. Відповідно до\~ст.\~141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений при подачі позову, пропорційно до задоволених позовних вимог, що становить 113,60 грн. (2358,53 грн.-сума задоволених вимог:32898,74 грн.х100%=0,127 х 1600,00 грн.). На підставі викладеного,

Outcome: partial