Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], за участю третьої особи: Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради Донецької області про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів та встановлення опіки, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона, є прабабою малолітнього [PERSON], [INFO]. Матір'ю дитини є її рідна онука [PERSON], [INFO]. Відомості про батька дитини записані зі слів матері відповідно до ст.135 Сімейного кодексу України. З моменту народження дитина мешкає з позивачем та знаходиться на її утриманні, зареєстрована та мешкає у житловому будинку, що належить [PERSON] на праві власності. Відповідач добровільно усунулася від виконання своїх батьківських обов'язків, не спілкується із дитиною, не цікавиться її розвитком, станом здоров'я, не надає будь-якої допомоги на утримання дитини у грошовому або натуральному вигляді. У розмовах, відповідач неодноразово зазначала, що дитина їй не потрібна та вона на заперечує проти того щоб її позбавили батьківських прав. Відповідач веде аморальний образ життя, не працює, зловживає наркотичними засобами. У зв'язку із цим спільне проживання дитини із відповідачем суперечить її (дитини) інтересам, несе загрозу психічному та фізичному розвитку дитини. Вказала, що вона забезпечила [PERSON] гідні умови проживання та гармонічну атмосферу оточення. Між [PERSON] та дитиною склалися доброзичливі стосунки, які сприяють належному розвитку та вихованню, повноцінному сприйняттю життя та оточення. Дитина знаходиться на обліку в КЗ «ЦПМСД м. Слов'янська», дитині своєчасно проводяться щеплення, амбулаторні огляди, стан здоров'я онука задовільний. Супровід дитини при відвідуванні медичних закладів здійснює виключно вона. На її думку, вона створила належні житлово-побутові умови для дитини, вихованням та утриманням займається без будь-якої мінімальної участі відповідача. Перепон відповідачу у спілкуванні із дитиною вона не створює та не створювала. Відповідно до п.2,4 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавленні батьківських прав, якщо вони ухиляються від своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ст.165 СК право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають ... особа в сім'ї якої проживає дитина. Відповідно до п.16 Постанови Пленуму ВСУ від 30.03.2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків,свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ст.243 СК України опіка встановлюється над дітьми, позбавленими батьківського піклування; опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла 14 років; опіка над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Відповідно до ч.3 ст.60 СК України суд встановлює опіку на малолітні сю особою якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, та призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до ст.244 СК України опікуном дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа; при призначенні дитині опікуна органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини. Враховуючи вищевикладені обставини, її ставлення до дитини та відсутність інших родичів у дитини, вважає, що суд може призначити її опікуном за поданням Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради. У зв'язку із тим, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання сина, вона вимушена ставити питання про стягнення аліментів. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Просить суд позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно її сина [PERSON], [INFO]. Призначити [PERSON] опікуном неповнолітнього [PERSON], [INFO]. Стягнути з [PERSON], [INFO], на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO] до досягнення дитиною повноліття у розмірі 1/4 частини усіх видів доходу, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму встановленого державною для дитини відповідного віку. Позивач [PERSON] до судового засідання не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи (а.с.17). 22 серпня 2017 року від позивача надійшла Заява, в якій вона просить суд розглянути справу без її участі ( а.с.18). В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. На адресу суду надійшла Заява [PERSON] від 21 липня 2017 року, в якій вона вказала, що добровільно відмовляється від батьківства щодо її малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Також засвідчила, що вона згодна з позовними вимогами про позбавлення її батьківства щодо згаданої дитини та просить розглянути судову справу у її відсутність, винести кінцеве рішення за справою у відповідності із законодавством на розсуд суду ( а.с. 9). Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради Донецької області Шевченко М.В., який діє на підставі Довіреності № 29/01-1446 від 07 серпня 2017 року (а.с. ) до судового засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи (а.с.14). 22 серпня 2017 року від представника третьої особи надійшла Заява, в якій він просить суд розглянути справу без участі представника Органу опіки та піклування Слов»янської міської ради Донецької області (а.с. 20) Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], за участю третьої особи: Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради Донецької області про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів та встановлення опіки підлягають задоволення з огляду на їх законність та обґрунтованість. У відповідності до ст. 165 Сімейного Кодексу України « Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина…» та п. 18 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідач по справі є матір'ю малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого повторно 13 листопада 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Слов'янську реєстраційної служби Слов'янського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 70 (а.с.4). Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України № витягу 00013591545 від 13 березня 2014 року, батько дитини [PERSON], [INFO], записаний відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (а.с.3). Дитина [PERSON], [INFO], зареєстрований та проживає разом з прабабкою [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS] (а.с.7). За таких обставин, суд вважає, що позивач [PERSON] вправі звернутися до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення її батьківських прав відносно її малолітньої дитини - [PERSON], [INFO]. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30 березня 2007 року „ Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" „Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного Кодексу України." [PERSON], [INFO] є малолітнім, оскільки не досяг 18 річного віку (а.с.4). Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці». Аналогічні положення викладені і в ст. 150 Сімейного Кодексу України. Статтею 150 Сімейного Кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров"я дитини, забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, що принижують людську гідність дитини. Відповідно до ст. 10 Закону України „ Про охорону дитинства", кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканість та захист гідності. Дисципліна і порядок сім"ї мають забезпечуватися на принципах,що ґрунтуються на взаємоповазі, справедливості і виключають приниження честі та гідності дитини. Держава здійснює захист дитини від: усіх форм фізичного і психічного насильства, образи, недбалого і жорстокого поводження з нею, у тому числі з боку батьків або осіб, які їх замінюють. Згідно з ст. 164 Сімейного Кодексу України „ Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: - ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; Верховний Суд України в ч. 2 п. 16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року розтлумачив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХП від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до статті 9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов'язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм насильства, образи чи зловживань, відсутності належного піклування чи недбалого І брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи. В п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, а крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. З Повідомлення керівника комітету мікрорайону «Словважмаш» № 1277 від 25 липня 2017 року вбачається, що [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Не проживає за вказаною адресою з 2015 року та по теперішній час, дати на неї характеристику не має можливості. За вказаною вище адресою зареєстровані та мешкають діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Також, проживає [PERSON], [INFO], його матір - [PERSON] не допомагає ні морально, ні матеріально. З народження дитиною не займається (а.с.8). З Відповіді № 01-27/107 від 31 липня 2007 року Головного лікаря Комунального закладу «Центр первинної медико - санітарної допомоги м. Слов'янська» [PERSON], вбачається, що дитина [PERSON], [INFO], проживає за адресою: [ADDRESS]. Стан дитини задовільний, на диспансерному обліку у сімейного лікаря не перебуває, дитина здорова. При відвідуванні на дому сімейним лікарем, при відвідуванні амбулаторія, догляд, супровід за дитиною здійснює бабуся [PERSON] (а.с.10). У суду не має підстав ставити під сумнів Повідомлення керівника комітету мікрорайону «Словважмаш» № 1277 від 25 липня 2017 року та Відповідь № 01-27/107 від 31 липня 2007 року Головного лікаря Комунального закладу «Центр первинної медико - санітарної допомоги м. Слов'янська» [PERSON], оскільки були складені особами, які незацікавлені в результатах розгляду справи і факти, викладені в Повідомленнях належним чином не спростовані. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року за № 789-Х11, дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість вимагає спеціального захисту, турботи, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Як встановлено у судовому засіданні, відповідач по справі - мати [PERSON], проживає окремо від своєї малолітньої дитини. Матеріальну допомогу дитині не надає, не спілкується з нею, морально не підтримує, участі у її вихованні не приймає, не цікавиться його схильностями та здібностями. Відповідач не виявляє щодо [PERSON], [INFO], батьківського піклування, фактично самоусунувшись від виконання своїх батьківських обов'язків. Статтею ст. 150 Сімейного кодексу України від 10 січня 2002 року визначені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: - батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; - батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; - батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Жодної участі у вихованні сина, відповідач не бере. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача, що підтверджено в судовому засіданні об'єктивними доказами. Тобто, суд приходить до висновку, що [PERSON] не бере жодної участі у вихованні дитини, жодним чином не цікавиться її життям, не бере ніякої участі в її розвитку та вихованні, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення та взагалі не цікавиться життям дитини. Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Проте, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Жодного батьківського обов'язку щодо виховання дитини, спілкування з ним та утримання відповідач не виконує. Так, ст. 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: - ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п.п. 7,15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини,тощо, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками». Із Висновку № 29/01-1466 від 11 серпня 2017 року Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради Донецької області про позбавлення батьківських прав вбачається, що Орган опіки та піклування, враховуючи Рішення комісії з питань захисту прав дитини від 09 серпня 2017 року, вважає, що [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав відносно її малолітньої дитини [PERSON], [INFO] ( а.с. 21). Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. З матеріалів справи не встановлено, що позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав сприятиме інтересам дитини - [PERSON], [INFO]. Згідно з частиною шостою ст. 19 СК України, суд може не погодитися з Висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Із наданого суду висновку вбачається, що Орган опіки та піклування вважав доцільним позбавити батьківських прав [PERSON], на підставі вивчення наданих документів, а також ставлення матері [PERSON] до виконання батьківських обов'язків з виховання і утримання дитини - [PERSON], [INFO]. З урахуванням цих обставин та встановлених фактів, суд погоджується з Висновком Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради Донецької області № 29/01-1466 від 11 серпня 2017 року. Положенням ч. 1 ст. з Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України передбачено, що при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, при цьому, малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своїми батьками. Суд вважає, що матеріали справи містять достовірні відомості, які свідчать про навмисне та злісне невиконання відповідачем своїх обов'язків по вихованню своєї дитини, оскільки протягом тривалого часу відповідач не проявляє відносно неї належної турботи та уваги, не приймає участі у її вихованні та утриманні, не піклується про стан її здоров'я та розвитку, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, хоча зобов'язана це робити та має таку можливість. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року Держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. З огляду на ці обставини та на підставі відомостей, які характеризують особу відповідача, її ставлення до дитини, суд вважає доцільним позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], оскільки це сприятиме інтересам дитини. На підставі наданих сторонами доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], за участю третьої особи: Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради Донецької області про позбавлення батьківських прав підлягають задоволенню, відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, та виходячи з інтересів дитини та конкретних обставин справи, суд вважає можливим позбавити батьківських прав відповідача [PERSON] відносно її малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Згідно з ст. 243 СК України опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених ЦК України. Відповідно до ст. 58 ЦК опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування тощо. Згідно з правилами ч.ч. 3, 4 ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над малолітньою особою (піклування над неповнолітньою особою), якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна (піклувальника) за поданням органу опіки та піклування. У відповідності до ст.62 ЦК України «Опіка або піклування встановлюється за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування, або за місцем проживання опікуна чи піклувальника». У відповідності до ст. 63 ЦК України: Опікуном чи піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов»язки опікуна чи піклувальника. При призначенні опікуна для малолітньої особи та при призначенні піклувальника для неповнолітньої особи враховується бажання підопічного. Відповідач [PERSON] не заперечує щодо призначення [PERSON], [INFO], опікуном над малолітньою дитиною [PERSON], [INFO], що підтверджується її Заявою від 21 липня 2017 року, яка нотаріально посвідчена та міститься у матеріалах справи (а.с.9). Згідно з Поданням Органу опіки та піклування Слов»янської міської ради Донецької області № 29/01-1465 від 11 серпня 2017 року, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини від 09 серпня 2017 року, вважають, що [PERSON], [INFO] доцільно призначити опікуном над малолітнім правнуком [PERSON], [INFO] ( а.с. 22). Приймаючи до уваги ті обставини, що [PERSON] має повну цивільну дієздатність, звернулася до суду з позовною заявою про призначення її опікуном над малолітнім [PERSON], [INFO], перебуває у родинних відносинах з малолітнім - є його прабабусею (а.с.6), і цей факт не оспорюється сторонами по справі, малолітній [PERSON] зареєстрований та мешкає з [PERSON], знаходиться на її утриманні, позивач займається його вихованням, піклується про стан здоров'я ( а.с.23-41), суд приходить до висновку про наявністю підстав для призначення [PERSON] опікуном малолітнього [PERSON], [INFO]. Відповідно до частин 2,3 статті 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1997 року, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 XII 78912 та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки, або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно частин 8, 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно із ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 2, З ст. 181 СК України). Відповідно до роз'яснень п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього кодексу), або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачується щомісячно. Згідно вимог ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд приймає до уваги обставини, що мають значення, а саме: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу, оскільки інших стягнень вона не має, стан здоров'я та матеріальне становище дозволяє здійснювати виплати на утримання дитини. Також з урахуванням вимог ч.2 ст. 182 СК України, необхідно зазначити, що розмір аліментів повинен бути не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень ст.ст. 183, 184 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, а якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення - у твердій грошовій сумі. На підставі ст. 191 СК України, аліменти з відповідача підлягають стягненню з моменту пред'явлення позову до суду, тобто з 01 серпня 2017 року до досягнення дитиною повноліття. На підставі ч.1 ст. 79 СК України аліменти одному з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви, тобто аліменти на утримання дитини підлягають стягненню з 01 серпня 2017 року. Рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини за один місяць згідно із положеннями статті 367 ЦПК України підлягає негайному виконанню. У відповідності до п. 35 Постанови №10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року « Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах»: «вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК та керуватися тим, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог (частина друга ст. 88 ЦПК)». Відповідно до п.10 вказаної Постанови, подані до суду позовні заяви чи заяви, а також зустрічні позовні заяви можуть містити кілька самостійних позовних вимог, кожна з яких є об'єктом справляння судового збору. Згідно з положеннями ст.4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру юридичною особою складає 1 розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня календарного року. Відповідно до ст. 5 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до п/п 1 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» (з відповідними змінами) з позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» від 21 грудня 2016 року № 1801-VІІІ прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2017 року складала 1600,00 грн. Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] дитини, а тому з [PERSON] підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 1280,00 грн. (640,00 грн. за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки та 640,00 грн. за позовну вимогу про стягнення аліментів) На підставі викладеного,

Outcome: approved