Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-05 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до АК «Харківобленерго» про стягнення збитків, в якому просить стягнути з АК «ХАРКІВОБЛЕНЕРГО» на її користь 390200 (триста дев`яносто тисяч двісті) гривень, з яких 145 100грн. (сто сорок п`ять тисяч сто гривень) - заподіяні збитки (упущена вигода), 145 100грн. (сто сорок п`ять тисяч сто гривень) -безпідставно збережені кошти в розмірі орендної плати, 85 000 (вісімдесят п`ять тисяч) гривень, збитки заподіяні майну та 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень моральна шкода. В обґрунтування позовних вимог вказує, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок розташований по [ADDRESS] та земельна ділянка загальною площею 0,25 га. кадастровий номер [NUMBER] на які розташований зазначений житловий будинок. Зазначений житловий будинок із земельною ділянкою позивачем придбано 02.07.2008 року, однак в подальшому життєва ситуація змінилась та було прийнято рішення про продаж об`єкту нерухомості. Підчас показу об`єкту, потенційному покупцю, нею виявлено факт, незаконного часткового зайняття земельної ділянки, пошкодження її майна та розміщення лінії електропередачі на земельній ділянці без її дозволу. На час виникнення у неї права власності лінія електропередачі проходила повз її земельну ділянку, що на даний час, видно із розташування старих опорів. З метою припинення порушення і відновлення її прав позивачка звернулась в органи національної поліції та написала листа Відповідачу - АК «Харківобленерго» з вимогою усунуту порушення розмістивши лінію електропередачі згідно норм чинного законодавства на її попередньому місці. На що отримала формальну відповідь з якої вбачається, що АК Харківобленерго» дійсно розмістило лінію електропередачі із дозволу власника, проте вона такого дозволу не надавала. Вказує, що зазначеними діями АК «Харківобленерго» вчинило одразу кілька порушень її прав, а саме: - незаконно зайняло частину належної їй земельної ділянки; - здійснює використання земельної ділянки з порушенням цільового призначення; - перешкоджає позивачу реалізувати земельну ділянку (упущена вигода); - перешкоджає використовувати земельну ділянку за її цільовим призначенням; - заподіяло збитків пошкодженням належного їй майна; - заподіяло моральну шкоду, у зв`язку з чим позивачка була вимушена звернутись до суду з відповідним позовом. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 02.07.2018 року зазначену позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами позовного спрощеного провадження. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Крім того у встановленому законом порядку та строки надав відзив на позовну заяву, в якому вказує, що повітряна лінія (ПЛ) - 0.4 кВ від ТИ №109 с. Комсомольське (нині ПЛ - 0.4 кВ від ТИ №0547 с. Просяне Ф-3) була побудована та введена в експлуатацію ще у 1971 році, а у 2004-2005 роках була проведена її реконструкція, що підтверджується актом приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта. Відповідно до п. 1.2 ДБН В.2.5-16-99 "Інженерне обладнання споруд, зовнішніх мереж. Визначення розмірів земельних ділянок для об`єктів електричних мереж" не підлягають відведенню у постійне користування земельні ділянки для розміщення опор повітряних ліній електропередачі напругою 0.4 к В та кабельних ліній електропередачі, якщо останні знаходяться на глибині нижче 0.5 м від поверхні ґрунту. Разом з цим. за даними Позивача житловий будинок із земельною ділянкою загальною площею 0.25 га вона придбала 02.07.2008 на підставі договору купівлі- продажу. Таким чином, на час набуття права власності земельної ділянки і житлового будинку лінія електропередачі проходила через цю земельну ділянку, і погоджуючись придбати вказане нерухоме майно. Позивач була обізнана про існування опори лінії електропередачі на цій земельній ділянці та про обмеження в її користуванні. Відтак, вказує, що права Позивача Відповідачем не порушені, що виключає наявність підстав для задоволення позову. Вказує, що що наданий Позивачем висновок про вартість матеріального збитку (упущеної вигоди) не є належним розрахунком вартості збитку (упущеної вигоди) та не породжує реальних юридичних наслідків для сторін. Зазначає, що позивачем не надано доказів того, що відповідачем було пошкоджено майно позивача та завдано моральну шкоду. Суд, дослідивши матеріали справи приходить до наступного. [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок розташований по [ADDRESS] та земельна ділянка загальною площею 0,25 га. кадастровий номер [NUMBER] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 02.07.2008 року за реєстровим номером 1121. Відповідно до звіту про оцінку майна (визначення вартості матеріального збитку (упущеної вигоди) від 17.01.2018, складений оцінювачем з експертної грошової оцінки земельних ділянок [PERSON] розмір вартості суб`єкта оцінки, а саме збиток (упущена вигода, що нанесено від проходження повітряної лінії електропередач крізь земельну ділянку площею 0,2500 га , що належить [PERSON] , складає 145 100,00 грн. Відповідно до статті 22 ЦК особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). За змістом цієї статті, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання. Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, необхідна наявність усіх елементів цивільного правопорушення, а саме: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між поведінкою боржника та збитками, вина. За відсутності хоча б одного із визначених елементів цивільна відповідальність не настає. Пред`явлення вимоги про відшкодування збитків (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов`язків. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті доходи, які могли б бути реально отримані при належному виконанні боржником своїх зобов`язань, (постанови ВСУ 13.06.2012 № 10/27, ВСУ від 12.09.2014 № 3-188гс14). При визначенні розміру повинні враховуватися тільки точні дані, які безспірно і достовірно підтверджують існування реальної можливості отримання грошових сум. Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати такий дохід. Відповідно до ч. 4 ст. 623 ЦК України при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Так. Позивачем не надано будь-яких доказів, що земельна ділянка взагалі продається, зокрема відсутній договір з ріелтором (агентством нерухомості), який би підтверджував реальність намірів продати вказану земельну ділянку та отримати прибуток. Крім того. Позивачем не доведено, що земельна ділянка та житловий будинок не можуть бути ним продані саме з причини розташування на земельній ділянці опори електропередачі, а не з інших об`єктивних причин. За таких обставин, суд приходить до висновку, , що Позивачем не доведено реальність намірів та можливість реального отримання заявленої в позові суми як прибутку, наведений Позивачем розрахунок упущеної вигоди (звіт про оцінку) є теоретичним, побудованим на можливих очікуваннях певного доходу та не підтверджений ніяким доказами, що свідчили б про конкретний розмір прибутку, який міг би і повинен був отримати Позивач в майбутньому. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про землі енергетики та правовий режим їх використання" землі енергетики - земельні ділянки, надані в установленому порядку для розміщення, будівництва та експлуатації енергогенеруючих підприємств, об`єктів альтернативної енергетики, об`єктів передачі електричної та теплової енергії, виробничих об`єктів, необхідних для експлуатації об`єктів енергетики, в тому числі баз та пунктів. Повітряна лінія (ПЛ) - 0.4 кВ від ТИ №109 с. Комсомольське (нині ПЛ - 0.4 кВ від ТИ №0547 с. Просяне Ф-3) була побудована та введена в експлуатацію ще у 1971 році, а у 2004-2005 роках була проведена її реконструкція, значно раніше ніж Позивач придбала вказану земельну ділянку. Відтак, підстави для стягнення безпідставно набутого майна в розмірі орендної плати відсутні. Відповідно до положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивач зазначає, що АК "ХарківобленергсГ під час встановлення лінії електропередачі пошкодила належне їй майно, а саме: огорожу, житлову га господарську будівлі та 2 особливо цінних горіхових дерева, проте, будь-яких доказів спричинення вказаних збитків саме Відповідачем не надає. Крім того. Позивачем не доведено, що вищевказане майно було пошкоджено через протиправні дії Відповідача, про що також зазначено у висновку Нововодолазького відділу поліції про результати розгляду повідомлення [PERSON] щодо пошкодження майна. Стосовно вимоги позивача про стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне. Одним із способів такого захисту, відповідно до ч.2 ст. 16 ЦК України, є відшкодування моральної (немайнової) шкоди, що гарантується в першу чергу Конституцією України, а також Цивільним Кодексом і відповідними законами України. Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди» зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Позивач повинен був зазначити не тільки розмір суми, яку він просить суд стягнути в рахунок відшкодування спричиненої йому незаконними діями відповідача моральної шкоди, але й довести факт заподіяння моральної шкоди у зв`язку з протиправними діями відповідача. [PERSON] не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заподіяння їй моральної шкоди. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України у разі відмови у задоволені позові судові витрати не відшкодовуються. Приймаючи до уваги вищенаведене та

Outcome: dismissed