Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до Врадіївського районного суду з позовом до [PERSON] в якому, за розпискою від 12.11.2009 року, просить стягнути з відповідачки борг в сумі 49 124 грн. 24 коп. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує на те, що він надав відповідачці в позику грошові кошти в сумі 4 200 дол. США, що в свою чергу, підтверджується складеною та підписаною власноручно відповідачкою розпискою від 12.11.2009 року. Згідно розписки відповідачка отримала в борг 4 200 дол. США, які зобов'язалась повернути без затримки. Як гарантію повернення позики, відповідачка залишила позивачеві документи на будинок за адресою: [ADDRESS]. Крім того, позивач зазначає, що 07.07.2014 року після звільнення з місць позбавлення волі, звернувся до відповідачки за поверненням своїх коштів, проте остання відмовила їх повертати. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив задовольнити їх в повному обсязі. Крім того, позивач зазначив, що договір позики був укладений за участю відповідачки коли та разом зі своїм онуком [PERSON] на автомобілі приїздили до нього додому в м. Миколаїв. За умовами договору позики відповідачка написала йому розписку, а точніше верхню частину розписки відповідачці допомагав написати її онук, з яким та разом приїздила, яку потім зі своїм підписом відповідачка передала йому і як гарантію виконання умов договору позики передала йому додатково пакет документів на свій будинок в [ADDRESS], а він відповідачці по умовам договору передав кошти в сумі 4 200 дол. США. 07.07.2014 року при його зверненні з проханням до відповідачки повернути йому борг в сумі 4200 дол.США, остання відмовилася від виконання умов договору позики та повернення йому боргу в сумі 4200 дол. США. Посилаючись на зазначене позивач просив задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала зазначивши, що вона вперше позивача побачила в суді, ніяких з ним угод не укладала, гроші, а саме долари у нього не брала, разом зі своїм онуком [PERSON] до позивача в м. Миколаїв не їздила. Враховуючи зазначене, просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник відповідачки - [PERSON] заперечував проти задоволення позовних вимог зазначивши, що позивач не наддав будь - яких доказів на підтвердження заявлених ним позовних вимог, що між ним та відповідачкою був укладений договір позики відповідно до умов якого відповідачка отримала від нього кошти в сумі 4 200 дол. США. Наявність у позивача правовстановлюючих документів на житловий будинок, який належить відповідачці в [ADDRESS], пояснюється тим, що онук відповідачки [PERSON], який взявся доглядати за відповідачкою, яка є особою похилого віку, мав намір переоформляти право власності на будинок з відповідачки на себе і можливо при певних обставинах міг передати без дозволу відповідачки правовстановлюючі документи на будинок позивачеві. Безпосередньо відповідачці не відомі обставини, яким чином правовстановлюючі документи на її будинок потрапили до позивача, та які відносини були між позивачем та її онуком. Протягом останніх 3 років онук відповідачки - [PERSON] за місцем свого проживання відсутній і місце його перебування відповідачці не відоме. По факту зникнення правовстановлюючих документів на будинок відповідачка в січні 2012 року була змушена звертатися в міліцію. Однак, незважаючи на прийняті нею заходи їй так правовстановлюючі документи на будинок і не були знайденні в зв'язку з чим відповідачка була змушена виготовляти нові правовстановлюючі документи на будинок. Що стосується самої розписки наданої позивачем, на підставі якої зі слів позивача він надав позику відповідачці в сумі 4 200 дол. США, то дана розписка не може бути доказом по справі. Оскільки в розписці не зазначено повне прізвище, ім'я по - батькові позикодавця, а зазначено лише прізвище та ім'я позикодавця без зазначення по - батькові його особи, не зазначено також дату, місяць рік нарордження позикодавця та позичальника, не має паспортних даних відносно цих осіб, відсутність даних відносно яких позбавляє можливість ідентифікувати позивача і відповідача з особами позикодавця та позичальника, які зазначені в розписці. Також в розписці відсутні відомості щодо свідків, які б могли засвідчити факт укладення договору позики між сторонами. В розписці також не зазначено які передані документи на будинок та адреса розташування данного будинку, крім цього не встановлений строк повернення позики. Тому на думку представника відповідача зазначена розписка є неналеженим доказом та не може братися судом до уваги. Крім зазначеного, як доказ того, що відповідачка не уклада договір позики з позивачем 12.11.2009 року, дата яка зазначена в розписці є виписки із амбулаторної картки відповідачки від 13.10.2014р., в якій зазначено, що остання в період з 01.11.2009 року по 20.11.2009 року перебувала на амбулаторному лікуванні у Врадіївській центральній районній лікарні, а відтак не могла, як стверджує позивач, власноручно скласти та підписати 12.11.2009 року в м. Миколаїв розписку про отримання від нього коштів в сумі 4 200 дол. США. З врахуванням зазначених обставин представник відповідачки вважає, що заявлені позовні вимоги є безпідставними. Ухвалою суду від 14.11.2014 року до участі у справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - [PERSON]. Третя особа [PERSON] посилаючись на те, що позивачем в суді не було надано належних доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, а тому з врахуванням цих обставин на його думку не має підстав для задоволення позовних вимог. Ухвалою суду від 14.11.2014 року за клопотанням представника відповідача - [PERSON], строк розгляду справи в порядку ст. 157 ЦПК України продовжено на 15 днів. Аналізуючи докази надані сторонами та їх пояснення, суд визнав доведеними такі факти: - 11.08.2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу у сумі 49 124.24 грн., як підставу для стягнення боргу додав розписку з рукописним текстом наступного змісту: " Я, [PERSON] беру в долг у гражданина [PERSON] 4 200 (четыре тысячи двести долларов США) в залог оставляю документы от своего дома. Обязуюсь вернуть в договоренный строк без задержек. С моих слов написано правильно, мною проверенно. Нахожусь в здравом уме даю эту расписку. 12.11.2009 г. [PERSON], подпись [PERSON]». - Згідно довідки Сбір банку Росії від 15.07.2014 року за вихідним № 56/4-1, офіційний курс долара США по відношенню до гривні України станом на 15.07.2014 року складає: 100 доларів США - 1169,6248 грн. - Згідно виписки із амбулаторної карти на ім'я [PERSON], 1930 року народження, вулиця Котовського,110, остання знаходилася на амбулаторному лікуванні в Врадіївської ЦРЛ в період часу з 01.11.2009 року по 20.11.2009 року з діагнозом хронічний дифузний бронхіт. - Згідно пояснень свідка [PERSON], вона ніяких з [PERSON] угод не укладала, гроші, а саме долари у нього не брала, разом зі своїм онуком [PERSON] до [PERSON] в м. Миколаїв ніколи не їздила. На протязі останніх трьох років її онук [PERSON] за місцем свого проживання відсутній і ніхто з родичів не знає про місце перебування та подальшу долю її онука [PERSON] - 12.01.2012 року дільничним інспектором міліції Врадіївського РВ УМВС України в Миколаївській області Ковальчуком В.М. була винесена постанова про відмову в порушенні кримінальної справи за заявою [PERSON] з приводу пропажі у неї документів на будинок (заповіту на будинок та домової книги), 2 державних актів на землю. - Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 25.06.2005 року № 7612557 за [PERSON] зареєстрований на праві власності житловий будинок в [ADDRESS]. - Згідно повідомлення Національного банку України від 04.08.201 року офіційний курс гривні до долара США станом на 04.08.2014 року складає: 100 грн. - 1218.3059 доларів США. Суд вважає, що предметом даного спору є правовідносини щодо договору позики, які врегульовані параграфом 1 глави 71 ЦК України. Так, ст. 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 1 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Водночас ч. 2 ст. 1047 ЦК України визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. З сукупного аналізу вищезазначених статей ЦК України вбачається, що договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Позивач вказує, що позивачка 12.11.2009р. в м. Миколаїв власноручно склала та підписала розписку, згідно якої отримала від нього кошти в сумі 4 200 дол. США. Проте, як встановлено судом, згідно виписки із амбулаторної картки відповідачки від 13.10.2014 року, остання з 01.11.2009 року по 20.11.2009 року перебувала на амбулаторному лікуванні у Врадіївській центральній районній лікарні, а відтак не могла, як стверджує позивач, власноручно скласти та підписати 12.11.2009р. в м. Миколаїв розписку про отримання від нього коштів в сумі 4 200 дол. США. Вказана обставина, у відповідності до положень ч. 2 ст. 1046 ЦК України, свідчить про не укладення між позивачем та відповідачем договору позики 12.11.2009 року. Щодо самої розписки суд відмічає, що хоча положеннями ст. 1047 ЦК України не визначено вимоги до розписки, як документа, що підтверджує факти укладення договору позики та отримання коштів, однак ч. 1 ст. 1046 ЦК України визначає сторони договору позики, а саме: позикодавця та позичальника, а отже і необхідність їх ідентифікації як сторін договору позики (зазначення прізвища, ім'я, по-батькові, паспортних даних, тощо). Згідно паспортних даних позивача його прізвище, ім'я та по-батькові [PERSON], проте з тексту розписки вбачається, що позикодавцем виступає [PERSON] (без зазначення по-батькові), інших даних щодо позикодавця, які б дали можливість його ідентифікувати із особою позивача в розписці не зазначено. Також в розписці відсутні відомості щодо свідків, які б могли засвідчити факт укладення між сторонами договору позики. Крім того, згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. В розписці не вказано строк повернення позики, а отже, за приписами ч. 1 ст. 1049 ЦК України, вона має бути повернута позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги. Позивач зазначає, що 07.07.2014 року, після звільнення з місць позбавлення волі, звернувся до відповідачки за поверненням своїх коштів, проте остання відмовила їх повертати. Однак в матеріалах справи відсутні будь які належні та допустимі докази на підтвердження факту звернення позивача до відповідачки з письмовою чи усною вимогою щодо повернення позики, а відтак позивачем не доведено настання строку повернення позики визначеного ч. 1 ст. 1049 України. Згідно ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. У відповідності до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 11 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. На підставі вищевикладеного в сукупності, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] є безпідставними та необґрунтованими, а відтак не підлягають задоволенню. На підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України витрати по сплаті судового збору в сумі 491 грн. 24 коп. залишаються за позивачем, крім того з позивача підлягає стягненню в дохід спеціального фонду Державного бюджету України недоплачений судовий збір в сумі 20 грн. 32 коп. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 80 ЦПК України, у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається - сумою, яка стягується. У відповідності до п. 11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", порядок сплати судового збору за подання позовів, ціна яких визначається в іноземній валюті, у випадках та на умовах, встановлених законом (частина третя статті 533 ЦК), передбачено в абзаці 2 частини першої статті 6 Закону № 3674-VI. У цьому випадку ціна позову визначається як в іноземній валюті, так і в національній валюті України відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день подання позову. Виходячи саме з такої ціни позову (в національній валюті), визначається розмір судового збору, що підлягає сплаті. Однак якщо день подання позову не співпадає з днем сплати судового збору (збір сплачено раніше), то останній визначається з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України саме на день сплати, а не на день подання позову. Частиною 1 ст. 6 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що судовий збір перераховується у безготівковій або готівковій формі виключно через установи банків чи відділення зв'язку. За подання позовів, ціна яких визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується у гривнях з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати. Позивач визначив ціну позову тільки в національній валюті України відповідно до офіційного курсу гривні до долара США, встановленого Національним банком України, станом на 17.07.2014р., а не на день подання позову - 05.08.2014 року (згідно штемпелю відділення пошти на конверті, в якому надійшла позовна заява до суду). Позивач сплатив судовий збір 04.08.2014р., з урахуванням офіційного курсу гривні до долара США, встановленого Національним банком України, станом на 17.07.2014р. в сумі 491 грн. 24 коп., що підтверджується квитанцією № ПН43488. Отже, позивач мав сплатити судовий збір з урахуванням офіційного курсу гривні до долара США, встановленого Національним банком України, станом на 04.08.2014р. - день сплати судового збору. Згідно повідомлення Національного банку України від 04.08.2014р. офіційний курс гривні до долара США на 04.08.2014р. становив 12 грн.18 коп., а відтак позивач мав сплатити судовий збір в розмірі 511 грн. 56 коп., сума недоплаченого судового збору становить 20 грн. 32 коп..

Outcome: approved