Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив зобов`язати [PERSON] не чинити йому будь-які перешкоди у спілкуванні, та вихованні дитини [PERSON] , [INFO] .Встановити такий порядок участі [PERSON] у вихованні та особистому спілкуванні з його дитиною [PERSON] , [INFO] : кожну другу та четверту суботу і неділю місяця син залишається з батьком у період з 10:00 суботи до 20:00 неділі, а потім батько повертає дитину матері за місцем проживання останьої; батько має право забирати дитину зі школи кожний вівторок та четвер місяця і проводити з дитиною час до 18:00 і після цього повернути дитину за місцем проживання матері; батько разом з сином відпочиває у першій половині канікул (осінні, зимні, весняні, літні), які відбуваються у закладі освіти де навчається дитина; проводити спільно час на дні народження [PERSON] , [INFO] , у присутності мами сина або без неї; необмежене спілкування батька з сином особисто через телефонний зв`язок, поштовий, електронний та інший засіб зв`язку, що не передбачає безпосереднього фізичного спілкування між батьком та сином. Вказуючи на те, що 28.11.2009 року між ним та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано у відділі реєстрації актів цивільного стану Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 357. [INFO] у них народжується спільна дитина [PERSON] . З початку народження спільної дитини сторін позивач часто проводив час зі своїм сином. У період навчання дитини у дошкільному навчальному закладі він часто приводив дитину до закладу, забирав її, та цікавився її успішністю. 1 серпня 2017 року рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області шлюб між ними було розірвано. Після розірвання шлюбу у нього почали виникати незначні перешкоди у спілкуванні з дитиною. Зокрема відповідач не завжди надавала змогу бачитися з дитиною, і йому доводилося вмовляти відповідачку щоб провести спільно час з дитиною. Відповідачка не наводила об`єктивних причин чому так відбувається. Подібне тривало по травень 2018 року. 25.09.2018 року рішенням виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області було ухвалено рішення, яким було вирішено визначити години спілкування ним з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , кожної першої і третьої суботи на неділі місяця з 10.00 до 17.00 години. 14.02.2019 року Служба у справах дітей та сім`ї Васильківської міської ради Київської області на своєму засіданні згідно протоколу №2 розглянула заяву відповідачки. Остання просила внести зміни до рішення Виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області № 353 від 25.09.2018 року, зазначивши, що спілкування батька з сином повинно відбуватися за згоди малолітнього сина. Відповідачу відмовили у задоволені заяви, а також відповідач по справі відмовилася особисто привести дитину на спілкування у службу у справах дітей для індивідуального спілкування між дитиною та начальником служби. Починаючи з кінця вересня 2018 року по лютий 2019 року відповідачка ігнорує рішення виконавчого комітету і продовжує вчиняти перешкоди у спілкуванні з дитиною, а також забороняє спілкуватися і виховувати дитину позивачу. Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25.04.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання (а.с. 32-33). Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22.08.2019 року замінено у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Васильківської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування Васильківської міської ради на Виконавчий комітет Васильківської міської ради Служби у справах дітей та сім"ї (а.с.80-81). Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 02.10.2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду (а.с.117-118). Представник позивача та позивач у судовому засіданні просили позов задовольнити, оскільки відповідачка ні надає дитину у визначені часи рішенням виконавчого комітету у зв`язку з чим він вимушений був викликати працівників поліції. Де саме проживає позивач останній в судовому засіданні відмовився надати відомості на запит суду, як і представник позивача не зміг надати адресу місця проживання позивача. Також представник позивача зазначив, що не зважаючи на те, що дитина ображена на батька, позивач не може бачитися з дитиною. Відповідачка та її представник просили відмовити у задоволенні позову, оскільки відповідачка не чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною, сама дитина не бажає виходити до батька бо боїться батька. Коли позивач приходить або дзвонить то дитина сама відмовляється виходити до батька та спілкуватися з ним. Крім того, позивач не надає відомості свого місця проживання куди саме він буде забирати дитину. Також надіслали відзив на позовну заяву в якій зазначають, що за час спільного проживання вони в жовтні 2009 року придбали будинок в [ADDRESS] по Ѕ частині. Після розлучення позивач створив неможливі умови для спільного проживання в будинку і згодом взагалі, принижуючи та погрожуючи із застосуванням фізичної сили вигнав її з сином з будинку. З жовтня 2017 року і по жовтень 2018 року вона вимушена була разом із сином знімати квартиру, а в жовтні 2018 року позивач погодився продати їй свою Ѕ частину будинку, яку вона і придбала у нього. Разом з тим ще до кінця місяця відмовлявся звільнити будинок і не допускав її з сином до будинку, а коли в кінці місяця звільнів будинок то зняв та вивіз вікна, двері, а також поламав все на подвір`ї. На даний час вона разом із сином та завдяки матеріальної допомоги її родини зробили будинок придатним для життя. Крім того, позивач залишив їм сином великі борги по сплаті послуг за газове опалення будинку, що склали понад 29 000 грн., які вона вимушена самостійно погашати. Вона ніколи не заперечувала спілкуванню батька та сина, взагалі, ніколи не говорила сину жодного негативного слова про його батька. Разом з тим дитина сама бачить відношення батька до них, а також син неодноразово жалівся на відношення батька до нього, коли він перебував у нього. Він зазначав, що батько грубо з ним поводиться, що все спілкування зводиться до того, що він повинен беззаперечно догоджати батьку і у зв`язку з цим стало причиною того, що на даний час, син не хоче спілкуватися зі своїм батьком та бувати у нього (а.с.41-54). Представником позивача було надано відповідь на відзив відповідача в якому вважає, що відповідачем було пропущено строк для надання відзиву на позовну заяву, а також що відповідач різним чином у своєму відзиві намагається висвітлити батька дитини таким, що він є негативною особою і тому подібне ні надаючи докази при цьому (а.с.93-97). Представник третьої особи в судовому засіданні, зазначив, що при визначені часів у спілкуванні з дитиною вони виходили із того, що на той час дитина була маленька, а тому не могли визначити часи із тим щоб дитину батько міг забирати без матері на ніч, вони своїм рішенням виходили тільки із інтересів дитини, щоб її не травмувати. На кожне повідомлення батька, що мати ні надає дитину у визначені часи вони проводили бесіди із відповідачкою. Крім того, зазначили, що з врахуванням думки дитини батько повинен спілкуватися з дитиною разом із мамою щоб заслужити довіру дитини щоб в подальшому вона самостійно могла спілкуватися з батьком. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомив, що він є товаришем позивача. Позивач прагне спілкуватися з сином, а відповідачка чинить цьому перешкоди. Були випадки коли позивач приходив з ним до школи, але йому дитину вчителі відмовлялися давати забирати зі школи, а приходив новий чоловік відповідачки йому вчителі віддавали дитину, а рідному батьку ні. Вчителі казали, що мати заборонила віддавати дитину батьку. Він три рази був свідком коли позивачу перешкоджали забирати дитину. В 2020 році вони приїжджали до відповідачки до дому щоб забрати дитину у визначений час, але відповідачка виходила та говорила, що дитина не хоче виходити до батька. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, враховуючи заперечення відповідача, пояснення позивача, допитаного свідка, враховуючи думку дитини на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 28.11.2009 року, який на підставі рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01.08.2017 року було розірвано (а.с.24) Від вказаного шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що не заперечувалося сторонами та підтверджується матеріалами справ. Рішенням виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області від 25.09.2018 року № 353 було визначено години спілкування [PERSON] з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , кожної першої і третьої суботи на неділі місяця з 10.00 до 17.00 години (а.с.21). Згідно до витягу протоколу №2 засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Васильківської міської ради Служба у справах дітей та сім`ї Васильківської міської ради Київської області [PERSON] відмовили у задоволені заяви в якій вона просила внести зміни до рішення Виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області № 353 від 25.09.2018 року, зазначивши, що спілкування батька з сином повинно відбуватися за згоди малолітнього сина (а.с.9). Відповідно до відповіді Васильківського відділу поліції ГУНП в Київській області від 04.02.2019 року №1426 повідомляють [PERSON] , що його заяву зареєстровано до журналу єдиного обліку заяв та повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події та згідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про звернення громадян» та ч. 5, 6 ст. 184 КУпАП щодо визначення способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від дитини, матеріали були по його зверненням направлено до виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області для прийняття рішення згідно чинного законодавства (а.с.8). Згідно до відповідей Васильківського відділу поліції ГУНП в Київській області від 27.02.2019 року №2602, від 18.03.2019 року №3437, від 09.01.2019 року №245 [PERSON] повідомляють, що його заяви зареєстровано до журналу єдиного обліку заяв та повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події та згідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про звернення громадян» та ч. 5, 6 ст. 184 КУпАП щодо визначення способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від дитини, матеріали були по його зверненням направлено до виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області для прийняття рішення згідно чинного законодавства (а.с.10, 11, 22). Як вбачається із Довідки Васильківського Академічного ліцею «УСПІХ» від 15.03.2019 року №72, виданої [PERSON] про те, що він цікавиться навчанням сина, учня 3-Г класу [PERSON] (а.с.19). Відповідно до відповіді Васильківського відділу поліції ГУНП в Київській області від 30.05.2018 року №7553 [PERSON] , повідомляють що його заяву зареєстровано до журналу єдиного обліку заяв та повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події та розглянуто відповідно до Закону України «Про звернення громадян» (а.с.20). Як вбачається із висновку перевірки Васильківського відділу поліції ГУНП в Київській області від 04.07.2017 року, що 01.07.2017 року до чергової частини Васильківського відділу поліції надійшла заяв від гр.-ки [PERSON] про те, що 16.06.2017 року о 19.55 год. за місцем проживання [ADDRESS] її чоловік [PERSON] вчинив сварку. Під час проведення перевірки було опитано [PERSON] , і було винесено офіційне застереження, щодо недопущення протиправної поведінки відносно [PERSON] (а.с.110). Як вбачається із висновку перевірки Васильківського відділу поліції ГУНП в Київській області від 30.05.2018 року, що 27.05.2018 року до ЧЧ Васильківського відділу поліції надійшла письмова заява від [PERSON] , про те, що 27.05.2018 року її колишній чоловік [PERSON] , вчинив конфлікт з приводу того, що хотів забрати спільну дитину. 27.05.2018 року до ЧЧ Васильківського відділу поліції надійшла письмова заява від [PERSON] про те, що 27.05.2018 року його колишня дружина [PERSON] , не дозволяє йому бачитись з їхньою спільною дитиною. У цих висновках зазначено, що розгляд згаданих повідомлень припинено, оскільки відсутні ознаки кримінального правопорушення за обставинами, викладеними заявниками, а інформація, повідомлена ним, введенню в ЄРДР не підлягає (а.с.112). Під час оцінки доводів сторін суд керується положеннями Конвенції про права дитини, Сімейного кодексу України, Законом України «Про охорону дитинства», а також іншими правовими актами. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою, десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі статями 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За статтею 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до частин першої-третьої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно зі статтею 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Частинами першою та другою статті 159 СК України передбачено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівномірне виховання батьками. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78). Отже, визначаючи спосіб участі батька у вихованні дитини, спілкуванні з нею, суди мають враховувати принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принцип забезпечення найважливіших інтересів дитини. Згідно з частинами четвертою та п`ятою статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд враховує, що орган опіки та піклування висловлював свою позицію з приводу дотримання прав та забезпечення інтересів дитини під час розгляду цієї справи. З приводу спірних правовідносин виконавчим комітетом Васильківської міської ради Київської області ухвалювалися рішення від 25.09.2018 року № 353 «Про участь батька у вихованні дитини». Зважаючи на наведене, органом опіки та піклування виконано вимоги частин четвертої та п`ятої статті 19 СК України щодо участі у вирішенні спору про участь батьків у вихованні дитини. Суд зауважує, що погоджуючись з висновком органу опіки та піклування, залишаючи спосіб участі у спілкуванні та вихованні малолітньої дитини, суд виходить із того, що підстав для зміни визначених рішенням виконавчого комітету часів не вбачає за можливе, оскільки позивач відмовився повідомити суду, своє місце проживання, яке не було також досліджено службою у справах дітей, що позбавляє суд з`ясувати де само буде перебувати малолітня дитина. Дитина є найбільш вразливою стороною під час будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Дитина є суб`єктом права і незважаючи на вікову категорію, неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав. Одними з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя. Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою під час будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватися, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. В судовому засіданні малолітній [PERSON] , [INFO] суду пояснив, що він проживає разом із мамою, він рідко спілкується із батьком та не бажає спілкуватися із ним, оскільки коли їх в 2019 році покликали на шашлики батько взяв його за шкірки і тягнув, це було на вулиці і його дуже це образило. Мама нічого не каже з приводу тата, лише питала одного разу чи хоче він погуляти з батьком, а він відповів ні. Коли батьком раніше його забирав додому він залишався в будинку сам та грався на телефоні. По телефону він також не хоче розмовляти з тато. Батько пробачення в нього не просив, навіть якби батько попросив вибачення він б не змінив відношення. Він би бачився з батьком якщо той питав в нього, і поряд була мати бо йому з нею комфортніше. Суд має враховувати висловлену думку системно, з`ясовуючи фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у сукупності, що в результаті сприятиме правильному вирішенню питання щодо дитини. Тільки так будуть забезпечені найкращі інтереси дитини, а не інтереси та бажання батьків, які вони не можуть чи не бажають вирішувати в позасудовий спосіб. При цьому суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (частина третя статті 171 СК України). Суд, враховуючи думку дитини, що, визначаючи способи участі батька у спілкуванні та вихованні дитини, необхідно надавати системну оцінку фактам та обставинам, які впливають на ухвалення певного рішення, зокрема, суд має враховувати, у першу чергу, інтереси дитини, які не завжди можуть відповідати її бажанням, з урахуванням віку, стану здоров`я, психоемоційного стану. Відповідачем у справі не надано суду доказів на підтвердження висновку про те, що участь батька у спілкуванні та вихованні дитини можлива лише за бажанням дитини, а так само що між батьком та дитиною існують стійкі психоемоційні перешкоди у спілкуванні. Враховуючи викладене, судом встановлено, що між сторонами існує спір щодо участі батька у спілкуванні та вихованні дитини, вимоги позивача про те, що він бажає спілкуватися з дитиною, брати участь у вихованні сина, є достатньо зваженими, а також враховуючи думку дитини, суд приходить до висновку, що постійне проживання дитини разом із матір`ю, тісний психоемоційний зв`язок саме з нею, обумовлення побачень батька з дитиною виключно бажанням дитини призведе до унеможливлення реалізації батьком своїх прав на участь у вихованні та побаченні з дитиною. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині усунення перешкод у спілкуванні з дитиною підлягають задоволенню, а відповідача слід зобов`язати не чинити перешкод позивачу у спілкуванні з дитиною. Відповідно до вимог ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial