Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання за ним права власності на 1/2 частини квартири [ADDRESS] та встановлення порядку користування даним житлом, згідно якого просив йому виділити кімнату 3 площею 8,1кв.м. та кімнату 8 площею 15,1 кв.м., а [PERSON] - кімнату 5 площею 18,7 кв.м., кімнату 6 площею 7 кв.м. та кладовку 7 площею 3,3 кв.м., коридор, кухню, санвузол - залишити у спільному користуванні. В обгрунтування позову вказав, що під час перебування у шлюбі з [PERSON] 20.06.2000р. за спільні кошти придбано квартиру [ADDRESS]. Вказана квартира згідно ст.60 СК України є спільною сумісною власністю. Після розірвання шлюбу 25.11.2012р. розподіл спільного сумісного майна не проведено, позивач проживає окремо. Спірну квартиру розділити в натурі на два окремі ізольовані житлові приміщення із самостійними виходами неможливо, а тому позивач просить встановити порядок користування квартирою. В судовому засіданні позивач позов підтримав з підстав зазначених в останньому. Вказав, що не заперечує, якщо йому буде виділено в користування інші житлові кімнати, ніж ті які вказано в позові. Відповідач та третя особа [PERSON] заперечили щодо позову в повному обсязі. Відповідач вказала, що квартира є її особистою приватною власністю, що підтверджується договором купівлі- продажу квартири від 20.06.2000р., а тому розподілу не підлягає. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та подані докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 19.03.1993р. по 23.04.2013р., про що видано відповідні свідоцтва (а.с.5, 6). Під час шлюбу [PERSON] купила квартиру [ADDRESS], що стверджується договором купівлі - продажу квартири, посвідченим приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу 20.06.2000р. (а.с. 8). Згідно з приписами ст. 5 ЦК України та п. 4 Прикінцевих та перехідних положень цього Кодексу, норм розділу VII Прикінцеві положення СК України, правовий статус майна щодо якого виник спір, визначається нормами матеріального права, яке діяло на час його придбання (утворення). Оскільки спірна квартира придбана під час перебування сторін у шлюбі 20.06.2000р., суд приходить до висновку, що правовідносини, які склалися між сторонами регулюються ст. 22, 28, Кодекс про шлюб та Сім'ю України (1969 року). Згідно ст.22 Кодексу про шлюб та сім'ю, у редакції що діяла на момент укладення договору купівлі - продажу квартири, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Враховуючи, що сторони на час укладання договору купівлі-продажу спірної квартири перебували в зареєстрованому шлюбі, суд приходить до висновку, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя. Приписами ст.28 Кодексу про шлюб та сім'ю встановлено, що в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. За вказаних обставин вимоги позивача про визнання за ним права власності на 1/2 частини квартири [ADDRESS] є законними та обгрунтованими. Статтею 358 ЦК України передбачено, що співвласники майна у спільній частковій власності володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, а при відсутності згоди спір вирішується судом, при цьому кожний співвласник має право отримати в користування ту частку спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Пленум Верховного Суду України в п. 20 Постанови №20 від 22 грудня 1995 року „Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" роз'яснив, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Отже, користування майном є однією із складових права власності (ст.ст. 317,319 ЦК України), яке гарантоване ст. 41 Конституції України. Згідно технічного паспорта на квартиру [ADDRESS] остання складається з чотирьох жилих кімнат, а саме: кімнати 6 площею 7,0 кв.м., кімнати 8 площею 15,1 кв.м., кімнати 3 площею 8,1 кв.м., які є ізольованими, та кімнати 5 площею 18,7 кв.м., яка є прохідною, а також підсобних приміщень: коридор, санвузол, кухня, кладова (а.с.9, 10). Матеріалами справи та поясненнями сторін встановлено, що у квартирі [ADDRESS] зареєстровані та фактично проживають: відповідач [PERSON], третя особа [PERSON] та малолітня донька відповідача - [PERSON] (а.с.25). З пояснень сторін вбачається, що відповідач [PERSON] та її малолітня донька -[PERSON] фактично займають кімнату 8 площею 15,1кв.м., третя особа [PERSON] користується кімнатою 3 площею 8,1 кв.м. Позивач у спірній квартирі не проживає. Право на користування житлом мають усі зареєстровані в ньому особи. Тобто, встановлюючи порядок користування спірним житлом слід враховувати інтереси як обох співвласників, так і третьої особи [PERSON] та малолітньої доньки відповідача -[PERSON], які зареєстровані за даною адресою. Виходячи з наведеного, зважаючи на те, що склався відповідний порядок користування житлом, суд приходить до висновку, що інтересам зареєстрованих у спірній квартирі осіб та позивача буде відповідати наступний порядок користування жилими приміщенням квартири: у користування [PERSON] визначити кімнату 6 площею 7,0 кв.м., а [PERSON] - кімнату 8 площею 15,1 кв.м. та кімнату 3 площею 8,1 кв.м. Оскільки кімната 5 площею 18,7 кв.м. не є ізольованим приміщенням, виділення її в користування позивачу або відповідачу порушить житлові права останніх, а тому суд залишає її в спільному користуванні сторін. Також в спільному користуванні сторін слід залишити коридор, санвузол, кухню, кладову. Враховуючи вищезазначене,

Outcome: partial