Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], Третя особа: [PERSON] про визначення порядку користування квартирою, визнання порядку користування квартирою, визнання права власності, вселення у житлове приміщення. В своєму позові просить суд припинити право спільної су пісної власності [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO] на житлову квартиру [ADDRESS] визнати за [PERSON], [INFO] право власності на 3/4 частин житлової квартири [ADDRESS]; визначити порядок користування житловою квартирою [ADDRESS] надавши у моє [PERSON] [INFO] відповідно до належних позивачці ? частини квартири, в користування житлову кімнату №7. площею 18.4 кв.м. житлову кімнату №8. площею 7.3 кв.м. житлову кімнату № 9. площею 11,9 кв.ммісця загального користування залишити у спільному користуванні співвласниками квартири; вселити [PERSON] [INFO] , до житлової квартири [ADDRESS] В обґрунтування свого позову вказав, що спірною є чотирьохкімнатна ізольована житлова квартира, загальною площею 69.1 кв.м. житловою площею 47,0 кв.м, розташована у багато квартирному будинку за адресою [ADDRESS] яка належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та колишньому чоловікові позивачки [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу від 18 серпня 1995 року зареєстрованому у AT Харківська універсальна біржа. Зазначена квартира складається з таких приміщень: коридору №1, площею 10.0 кв.м. житлової кімнати №6. площею 11.9кв.м. житлової кімнати №7. площею 18.4 кв.м. житлової кімнати №8. площею 7.3 кв.м. житлової кімнати ЛІ'9. площею 9.4 кв.м. кухні № 5. площею 6.4 кв.м. ванної кімнати №4. площею 2.лкв.м. туалету №3. площею 1.3 кв.м. вбудованої шафи №2. площею 1.0 кв.м. балкону площею 3,5 кв.м.. У квартирі постіймо зареєстровані: позивачка,[PERSON], їїколишній чоловік [PERSON] та їх син [PERSON]. Фактично у квартирі на теперішній час проживає [PERSON] зі своєю дружиною [PERSON] та малолітньою дитиною [PERSON]. Позивачка фактично мешкає за іншою адресою. Відповідач [PERSON] не проживає у квартирі з2005 року і має інше місце мешкання. Особистий рахунок відкритий па [PERSON]. Але усі комунальні платежі по квартирі фактично сплачуємо виключно я та мій син [PERSON]. На початку 2016 року до позивачки звернулись її знайомі з проханням надати їм можливість деякий час проживати у спірній квартирі. У зв'язку із тим, що син позивачки зродиною тимчасово мешкав за адресою батьків дружини, позивачка надала згоду на їх тимчасове вселення до квартири та право користуватись квартирою без права постійної реєстрації. 18 лютого 2016 року раптово без попереднього повідомлення в квартирі з'явився [PERSON], який разом з працівниками поліції він викинув на вулицю знайомих позивачки та повідомив їй та її синові про те, що ця квартира виключно належить йому та він має намір проживати в ній постійно. З цього часу відповідач мешкає у квартирі самостійно. Він змінив замки у вхідних дверях квартири. В квартиру відповідач нікого не допускає. Ключі від квартири нам з сином не надає. Позивачка разів намагалась у добровільному порядку вирішити виниклу конфліктну ситуацію, але відповідач жодним чином не бажає змінювати своєї поведінки, у зв'язку із чим вона була вимушена звернутись до правоохоронних органів з відповідною заявою, а згодом до суду. Просить суд виділити їй та її синові у користування житлову кімнату №7, площею 18,4 кв.м. житлову кімнату №8. площею 7.3 кв.м. житлову кімнату №9, площею 9,4 кв.м. Приміщення загального користування залишити у спільному користуванні всіх власників. [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до СвашенкоОлени Володимирівни, Третя особа: [PERSON] про визначення порядку користування квартирою, визнання права власності. У своєму зустрічному позові просить суд: визнати за [PERSON] право власності на ? частину квартири за адресою: [ADDRESS], яка складається з 4-х кімнат (загальною площею 69,1 кв.м., житловою площею 47,0 кв.м.); визначити наступний порядок користування квартирою за адресою: [ADDRESS]: в користування [PERSON] надати житлову кімнату №6 (площею 11,9 кв.м.); в користування [PERSON] надати житлові кімнати №8 (площею 7,3 кв.м.) та № 9 (площею 9,4 кв.м.) з балконом (площею 3,5 кв.м.); у спільному користуванні [PERSON] та [PERSON] залишити: житлову кімнату № 7 (площею 18,4 кв.м.), коридор (площею 10,0 кв.м.), вбудовану шафу (площею 1,0 кв.м.), вбиральню (площею 1,3 кв.м.), ванну кімнату (площею 2,3 кв.м.) та кухню (площею 6,4 кв.м.). В обґрунтування свого зустрічного позову [PERSON] посилався на ст. 69,70 СК України та ст. 358, 369, 372 ЦК України. В судовому засіданні представник [PERSON] свій позов підтримав, а зустрічний позов визнав частково, а представник [PERSON] зустрічний позов підтримав в повному обсязі, частково визнав первісний позов. Вислухавши сторони, дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню, а зустрічний позов [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Так, судом встановлено, що в період перебування [PERSON] та [PERSON] у шлюбі ними у спільну сумісну власність було набуто квартиру за адресою: [ADDRESS], яка складається з 4-х кімнат (загальною площею 69,1 кв.м., житловою площею 47,0 кв.м.) та зареєстрована за ними на підставі Договору купівлі-продажу № У-08-1189-Н від 18.08.1995 р. Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Кожна річ, набута за час шлюбу, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частка майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Згідно ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Отже, набуте під час перебування сторін у шлюбі майно є спільною сумісною власністю сторін, на яке сторони мають рівні права. Таким чином, обґрунтованим є висновок про те, що зазначений вище об'єкт нерухомості є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 70 СК України- при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. [PERSON] не надано доказів наявності підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя згідно ч. 2 ст. 70 СК України. Відповідно до Постанови Пленум Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року „Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності", роз'яснював, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартирі. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Проте, положеннями ст. 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за згодою. Кожен із співвласників, за правилами наведеної норми закону, має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. З огляду на зазначені норми, найбільш оптимальним та справедливим буде наступний порядок користування квартирою: 1.) в користування [PERSON] надати: - житлову кімнату № 6 (площею 11,9 кв.м.); 2.) в користування [PERSON] надати: *житлову кімнату № 8 (площею 7,3 кв.м.); *житлову кімнату № 9 (площею 9,4 кв.м.) з балконом (площею 3,5 кв.м.); 3.) у спільному користуванні [PERSON] та [PERSON] залишити: *житлову кімнату № 7 (площею 18,4 кв.м.), оскільки вона є прохідною; *коридор (площею 10,0 кв.м.); *вбудовану шафу (площею 1,0 кв.м.); *вбиральню (площею 1,3 кв.м.); *ванну кімнату (площею 2,3 кв.м.); *кухню (площею 6,4 кв.м.). Судові витрати розподілити між сторонами згідно положень ст. 88 ЦПК України. На підставі наведеного,

Outcome: partial