Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-08 00:00:00

13.03.2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO] та стягнення з останнього аліментів на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 2500,00 гривень щомісячно до досягнення дочкою повноліття. Позивач [PERSON] до судового засідання надала заяву в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та розглядати справу за її відсутністю, не заперечує проти заочного розгляду справи Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Представник третьої особи Київської районної адміністрації Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи її відсутності. Зі згоди позивача суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України та відповідно до ст. ст. 224, 225 ЦПК України Київським районним судом постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Правовідносини між сторонами врегульовані Сімейним Кодексом України. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] з 30 грудня 2004 року перебувала у зареєстрованому відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України, шлюбі з [PERSON] ( а.с 9), який розірвано на підставі рішення Приморського районного суду м.Одеси від 16.06.2011 року ( а.с. 11). Від даного шлюбу у сторін народилась дочка [PERSON], [INFO], яка на даний час проживає разом з матір'ю та перебуває на її повному утриманні. Батько дитини тривалий час ухиляється від виконання батьківських обов'язків відносно фізичного, духовного та морального розвитку малолітньої, не проявляє до неї турботи та уваги, не цікавиться її справами та станом її здоров'я. Також з матеріалів справи вбачається, що відповідно до висновку Київської районної адміністрації Одеської міської ради №2053/01-0 від 08.12.2016 року є доцільним позбавлення [PERSON], [INFO] батьківських прав відносно неповнолітньої [PERSON], [INFO] ( а.с. 12-15). Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. В п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 р. N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначається, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України, особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Закон України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року у ст. 111 передбачає, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в судовому засіданні знайшли своє підтвердження факти ухилення батька від виконання своїх обов`язків по вихованню доньки, оскільки, як було встановлено [PERSON] не проявляє до дитини батьківської турботи, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, абсолютно не цікавився ані здоров'ям, ані подальшою долею дитини, більш того з позовом про встановлення способу та порядку спілкування з дитиною до суду не звертався, у зв'язку з чим позовні вимоги [PERSON] щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої [PERSON], 2005 року народження підлягають задоволенню. Позовні вимоги щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], 2005 року народження у твердій грошовій сумі у розмірі 2500,00 гривень щомісячно до досягнення дочко. Повноліття також підлягають задоволенню, оскільки згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України, особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Статтею 180 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утриманнядитини (аліменти) присуджуються у частцівід доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.184 Сімейного Кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, суд може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України (ч. 2 ст. 182 СК України). Відповідно до ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Закон України "Про охоронудитинства" від 26 квітня 2001 року у ст. 111 передбачає, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. На підставі чого з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрат у вигляді судового збору у розмірі 640,00 гривень, оскільки відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: approved