Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] в якому просить стягнути з [PERSON] (номер фізичної особи- платника податків [NUMBER] ) на користь [PERSON] (номер фізичної особи-платника податків [NUMBER] ) проценти за користування сумою в 242 000,00 доларами США протягом 1659 днів (з 15.04.2016 року до 29.10.2020 року) у розмірі 3 081 432,10 гривень; інфляційні збитки за період з 19.10.2016 року по 29.10.2020 року у розмірі 3 130 243,41 гривень; 3% річних від простроченої суми за період з 19.10.2016 року по 29.10.2020 року у розмірі 1 125 339.16 грн.; а всього 7337014,67 гривен (сім мільйонів триста тридцять сім тисяч чотирнадцять); вирішити питання розподілу судових витрат. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 10 лютого 2011 року між Позивачем та Відповідачем був укладений усний договір позики, згідно з яким останній отримав у борг від Позивача 242 000,00 доларів США на строк до 01 червня 2014 року. Цього ж дня Відповідач отримав від Позивача у борг 109 000,00 доларів США на строк до 31 жовтня 2011 року. У зв`язку з невиконанням умов вказаних договорів, позивач був змушений звернутися до суду та 11 серпня 2016 року рішенням Приморського районного суду м. Одеси по справі №522/16868/14-ц, за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, було вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за договором позики в розмірі, що складає 9 307 890,91 (дев`ять мільйонів триста сім тисяч вісімсот дев`яносто) гривень 91 копійку, і яка складається з : 375067,28 доларів США, що за офіційним курсом НБУ, станом на день винесення цього рішення суду складає 9307890,91 гривень та включає в себе розмір: основної суми заборгованості за договором позики у розмірі 242000,00 (двісті сорок дві тисячі) доларів США; процентів за користування сумою в 242000,00 доларами США протягом 1889 днів (з 11.02.2011 року до 14.04.2016 року) у розмірі 125243,28 доларів США; процентів за користування 109000,00 доларів США протягом 262 днів (з 10.02.2011 року до 31.10.2011 року), що дорівнює 7824 доларів США. Постановою Апеляційного суду Одеської Області від 05.04.2018 року та постановою Верховного суду від 03.07.2019 року, рішення першої інстанції було залишено без змін. Станом на 29.10.2020 року сума боргу Відповідачем сплачена не була. Згідно Акту №60288472 та постанови від 22.10.2020 року, виконавцем було передано [PERSON] майно стягувача в рахунок погашення боргу, а саме, квартиру за адресою: [ADDRESS] . Вартість квартири, на електронних торгах, становила 6 857 473,00 грн. Згідно Свідоцтва від 29.10.2020 року, Позивачу у власність було передано вищезазначену квартиру. Згідно Витягу від 29.10.2020 року, за Позивачем було зареєстровано право власності на квартиру. Позивач зазначає, що рішенням суду від 11.08.2016 року були стягнути відсотки (10%) за користування грошовими коштами за період з 11.02.2011 року по 14.04.2016 року, але, на думку позивача, починаючи з 15.04.2026 року Відповідач продовжує користуватись його коштами. У зв`язку із тим, що Відповідач вчасно не повертає кошти Позивачу, продовжує користуватись його грошовими [PERSON] вимушений звернутися до суду із позовом про стягнення відсотків за користування коштами (з 15.04.2016 року по 29.10.2020 року (дату набуття права власності Позивачем права власності на квартиру), а також стягнути 3% річних за невиконання грошового зобов`язання та інфляційні збитки. Ухвалою суду від 30.12.2020 року по справі відкрито загальне позовне провадження і призначено підготовче засідання на 04.03.2021 року. 04.03.2021 року за клопотанням представника позивача, підготовче засідання відкладено на 28.04.2021 року. 28.04.2021 року судом закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 10.06.20121 року. 10.06.2021 року у зв`язку з неявкою відповідача судове засідання відкладене на 15.07.2021 року. \~ \~ \~ \~У судове засідання 15.07.2021 року сторони не з`явилися, про час, дату і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримані. Згідно до п.п.6, 7 ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Ухвала суду про відкриття провадження у даній справі розмішена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Приморського районного суду м. Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення та загальновідомою. Відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, у зв`язку з повторною неявкою відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, відсутністю заперечень з боку позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів у заочному порядку. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 10 лютого 2011 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений усний договір позики, згідно з яким останній отримав у борг від Позивача 242 000,00 доларів США на строк до 01 червня 2014 року. Цього ж дня Відповідач отримав від Позивача у борг 109 000,00 доларів США на строк до 31 жовтня 2011 року. У зв`язку з невиконанням умов вказаних договорів 11 серпня 2016 року рішенням Приморського районного суду м. Одеси по справі №522/16868/14-ц, за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, було вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за договором позики в розмірі, що складає 9 307 890,91 (дев`ять мільйонів триста сім тисяч вісімсот дев`яносто) гривень 91 копійку, і яка складається з : 375067,28 доларів США, що за офіційним курсом НБУ, станом на день винесення цього рішення суду складає 9307890,91 гривень та включає в себе розмір: основної суми заборгованості за договором позики у розмірі 242000,00 (двісті сорок дві тисячі) доларів США; процентів за користування сумою в 242000,00 доларами США протягом 1889 днів (з 11.02.2011 року до 14.04.2016 року) у розмірі 125243,28 доларів США; процентів за користування 109000,00 доларів США протягом 262 днів (з 10.02.2011 року до 31.10.2011 року), що дорівнює 7824 доларів США. Постановою Апеляційного суду Одеської Області від 05.04.2018 року та постановою Верховного суду від 03.07.2019 року, рішення першої інстанції було залишено без змін. Станом на 29.10.2020 року сума боргу Відповідачем сплачена не була. Згідно Акту №60288472 та постанови від 22.10.2020 року, виконавцем було передано [PERSON] майно стягувача в рахунок погашення боргу, а саме, квартиру за адресою: [ADDRESS] . Вартість квартири, на електронних торгах, становила 6 857 473,00 грн. Згідно Свідоцтва від 29.10.2020 року, Позивачу у власність було передано вищезазначену квартиру. Згідно Витягу від 29.10.2020 року, за Позивачем було зареєстровано право власності на квартиру. Позивач зазначає, що рішенням суду від 11.08.2016 року були стягнути відсотки (10%) за користування грошовими коштами за період з 11.02.2011 року по 14.04.2016 року, але у зв`язку з тим, що з 15.04.2026 року Відповідач продовжує користуватись його коштами, [PERSON] вимушений звернутися до суду із позовом про стягнення відсотків за користування коштами (з 15.04.2016 року по 29.10.2020 року (дату набуття права власності Позивачем права власності на квартиру), а також просити стягнути 3% річних за невиконання грошового зобов`язання та інфляційні збитки, на підтвердження суми яких надає розрахунок заборгованості, який не спростований відповідачем. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч. 1, ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 2, ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.2 Листа Вищого господарського суду, від 15.03.2011, № 01-06/249 "Про постанови Верховного Суду України, прийняті за результатами перегляду судових рішень господарських судів, чинне законодавство не заперечує звернення кредитора до господарського суду з вимогою щодо стягнення з боржника суми, на яку заборгованість за грошовим зобов`язанням підвищена в порядку індексації, а також процентів річних від простроченої суми за період після прийняття судом рішення про стягнення відповідної заборгованості. Такий висновок мотивовано тим, що право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. При цьому суд послався на приписи статей 519, 612 та 625 ЦК України. Постановою ВСУ «Про практику застосування у вирішенні спорів деяких норм чинного законодавства (за матеріалами справ, розглянутих Верховним Судом України)» від 30.09.2008 N 1/384-07 Верховний Суд України визнав правильними висновки господарських судів стосовно стягнення інфляційних нарахувань та процентів річних на існуючу заборгованість за невиконаним зобов`язанням, виходячи з такого. Згідно зі статтями 598 - 609 ЦК України рішення суду про стягнення боргу не є підставою для припинення грошового зобов`язання. Водночас, приписи статті 625 ЦК України не заперечують звернення кредитора з вимогою про стягнення з боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, суми, на яку заборгованість за грошовим зобов`язанням підвищена в порядку індексації, а також процентів річних від простроченої суми за невиконання грошового зобов`язання, зокрема, за період після прийняття судом відповідного рішення. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення 3 % річних та індексу інфляції від заборгованості за грошовим зобов`язанням за період після прийняття судом відповідного рішення, є правомірними та підлягають задоволенню. Щодо стягнення суми відсотків за період з 15.04.2016 року по 29.10.2020 року, то суд враховує правовий висновок зроблений Верховним Судом в постанові від 06 лютого 2019 року по справі №175/4753/15-ц, за яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч.2 ст.1050 ЦК. Тобто, прийняття судом 11 серпня 2016 року рішенням по справі №522/16868/14-ц, за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, яким позов задоволено, призвело до припинення права [PERSON] нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, а отже в цій частині позову належить відмовити. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених ЦПК України випадках. Відповідно до\~ч.1\~та п.1\~ч.3\~ст.133\~ЦПК України,\~судові витрати\~складаються з\~судового збору\~та витрат,\~пов`язаних\~з розглядом\~справи.\~До витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи,\~належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до\~змісту ч.1,\~2\~ст.141\~ЦПК України\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог.\~Інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Судом встановлено, що за подання даного позову Позивач поніс додаткові витрати по сплаті судового збору в розмірі 10510,00. Враховуючи те, що позовні вимоги задоволенні частково, суд стягує сплачений судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам на повну суму 6095,96 грн.

Outcome: partial