Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав щодо їх малолітнього [PERSON]. Свої вимоги мотивує тим, що між нею та відповідачем був укладений шлюб. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO], який проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні. Відповідач з моменту фактичного припинення проживання з позивачкою, а саме з 2006 року ухиляється від здійснення батьківського обов'язку по його вихованню, життям дитини не цікавиться, не турбується про його стан здоров"я, з дитиною не спілкується, У судовому засіданні позивач позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Пояснила, що на даний час вихованням дитини займається тільки позивачка, відповідач дитиною взагалі не цікавиться, ніяких перешкод відповідачу в спілкуванні з дитиною позивач не чинила. Додала, що аліменти з відповідача на утримання дитини вже стягнуті рішенням від 28.01.2014 р. Відповідач своє право на участь у судовому засіданні не використав, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Повідомлення про причини неявки до суду не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник органу опіки та піклування підтримала позовні вимоги, вказавши, що питання про позбавлення батьківських прав вже підіймалось в Службі у справах дітей ще з 2014 р. При перевірці всіх обставин, Службою було встановлено, що батько самоусунувся від виховання та утримання дитини. Заочний розгляд справи відбувається за відсутності відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, на підставі ухвали про заочний розгляд справи. Суд, вислухавши пояснення позивачки, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 05 червня 2004 року між сторонами було укладено шлюб, про що свідчить свідоцтво про одруження від 05 червня 2004 року актовий запис № 326 (а.с. 16). Від шлюбу сторони мають сина: [PERSON], [INFO], народження якого зареєстровано відділом РАЦС Подільського РУЮ в м.Києві актовим записом № 1707 від 29.10.2004 р. (а.с. 17). Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 23 травня 2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Дитина проживає з матір'ю [PERSON] в квартирі [ADDRESS]. (а.с.21) Відповідно до Акту обстеження житлово-побутових умов від 14.06.2017 року, затвердженого Головю Правління ЖБК Київ-9, дитина забезпечена усім необхідним для навчання і відпочинку (а.с. 21). Як вбачається з довідки Школи-дитячий садок І ступеня «Паросток», [PERSON] навчався з 01.09.2010 року по 30.05.2014 року. У довідці зазначено, що мати за період навчання постійно відвідувала школу, цікавилася успіхами сина та приймала активну участь у житті класу. Батько не відвідував школи, не цікавився успіхами своєї дитини, не приймав участі в батьківських зборах. (а.с. 19) Позивачка у судовому засіданні зазначила, що участі у вихованні та утриманні дитини батько взагалі не приймає, що стало підставою для звернення з даним позовом. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно зі ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Невиконання та ухилення від покладених на батьків обов'язків щодо виховання дитини є підставою для позбавлення батьків батьківських прав як це передбачено ст. 164 СК України. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України у п. 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно висновку від 26 жовтня 2017 року орган опіки та піклування в особі Подільської районної в м. Києві державної адміністрації вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON] У висновку психологічного обстеження Міського центру дитини від 02.10.2017 № 127 зазначено, що у хлопчика щодо батька визначена відстороненість та дистанція. Тому позбавлення батьківських прав [PERSON] не матиме травматичного впливу на психічних розвиток дитини. Суд бере до уваги також ту обставину, що [PERSON] писав вже заяву про згоду на позбавлення його батьківських прав у 2015 році, та дана заява не була розглянута через неналежне оформлення документів. Допитана в судовому засіданні як свідок [PERSON] підтвердила в судовому засіданні, що з 2007 р. відповідач не приймає участі у вихованні та утриманні дитини, не цікавиться життям та здоров'ям сина. У суду не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідком. Даних про його заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, його показання об'єктивно підтверджуються і не суперечать іншим представленим доказам. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до вимог ст. 164 СК України, позбавлення батьківських прав є способом захисту прав і інтересів дитини. Враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що відповідач не приймає участі у вихованні та утриманні дитини, свої батьківські обов'язки відносно сина не виконує. Враховуючи, що [PERSON] свідомо ухиляється від виконання батьківських обов'язків, не намагається забезпечити достатній життєвий рівень дитини, не турбується про її стан здоров'я, суд приходить до висновку про необхідність позбавлення його батьківських прав щодо сина [PERSON], а відтак і про задоволення позову. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, приймаючи до уваги, що судом достовірно встановлені обставини, що свідчать про ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків, передбачених ст. 150 СК України, по вихованню малолітньої дитини, що згідно до ст.164 ч.1 п.2 СК України є підставою для позбавлення батьківських прав, тому позовні вимоги є обґрунтованими, заснованими на законі та знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду і в інтересах дитини підлягають задоволенню. У відповідності до ст.166 СК України для відповідача настають правові наслідки позбавлення його батьківських прав. Згідно ст.164 ч.5 СК України копія рішення після набрання ним законної сили підлягає направленню до Подільського районного у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві для внесення відмітки до актового запису № 1708 від 29.10.2004 р. про народження дитини [PERSON]. Позбавлення батьківських прав не припиняє обов'язку відповідача по утриманню свого сина. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо обов'язку осіб, позбавлених батьківських прав, утримувати дитину» за № 1370-VIIІ від 17.05.2016 року, який набрав чинності 08.06.2016 року, стаття 166 СК України доповнена частиною третьою, якою встановлено, що суд, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав, одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Судом встановлено, що аліменти на утримання дитини були стягнуті позивачем за рішенням Подільського районного суду м.Києва рішенням від 28.01.2014 р., а відтак позбавлення батьківських прав відбувається без стягнення аліментів. На підставі викладеного, ст.51 Конституції України, ст.ст.3, 150, 155, 157, 164, 166, СК України, ст.ст.11, 12 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved