Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-05 00:00:00

14 квітня 2016 року до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області звернувся з позовом [PERSON] до ПАТ «Шахтоуправління «Покровське», третя особа: третя особа: ФССНВВ та ПЗУ у м. Красноармійську про відшкодування моральної шкоди, у звязку із втратою працездатності на виробництві. Свої вимоги позивач мотивує тим, що він з 13 березня 1990 року до 15 березня 1993 року, з 02 серпня 2004 року до 17 грудня 2010 року, з 11 грудня 2010 року до 11 червня 2014 року перебував з відповідачем у трудових відносинах. Позивач зазначає, що 11 червня 2014 року він був звільнений за п. 2 ст. 40 КЗпП України за станом здоровя. Перебуваючи із відповідачем у трудових відносинах, він працював з повним робочим днем у шахті. Позивач вказує, що під час роботи в шахті він отримав професійне захворювання, що підтверджується Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання по формі П-4 від 11 серпня 2015 року, в пунктах 16, 17 якого вказано, що професійне захворювання виникло у зв'язку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах, обумовленим впливом промислового фактора - важкість праці, пил, і що причиною професійного захворювання є запиленість повітря робочої зони, яка складала 196,8 мг/м.куб. при ПДР 2 мг/м.куб. в продовж 84,0% часу робочої зміни; потужність зовнішньої праці при роботі за участю м,язів нижніх кінцівок і тулуба 194,4 Вт (ПДР- ЗОВт), теж саме, при роботі з переважною участю м,язів плечового поясу 89,0 Вт (ПДР 45Вт). Йому було встановлено діагноз: «Хронічна радикулопатія L5S1 в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями та стійким больовим синдромом. Захворювання професійне, встановлено вперше. М-54.1.7. Хронічний бронхіт 11 ст. фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛН 1-11 ст. (першого-другого ст.) - захворювання професійне, встановлено вперше J141.8» та медичний супутний діагноз: «ІХС (дифузний кардіосклероз). Гіпертонічна хвороба 1 ст., ризик 2 СН 0 ст.». Також позивач зазначає, що 09 лютого 2016 року, згідно висновку Обласної профпатологічної медико-соціальної експертної комісії йому було встановлено 65% втрати професійної працездатності по професійним захворюванням та трудовому каліцтву, потребу в медикаментозному лікуванні та 3 групу інвалідності з 07 жовтня 2015 року, безстроково. Позивач вважає, що у зв'язку із шкідливими умовами праці він отримав професійне захворювання на підприємстві і тому відповідач повинен відшкодувати йому моральну шкоду. Спричинена моральна шкода полягає у тому, що у зв'язку з професійним захворюванням він постійно змушений лікуватися, почуває себе погано, не має можливості працювати як раніше на шахті та вести нормальний спосіб життя, що у свою чергу призвело до втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Після втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що потягли за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму. Періодичні дуже сильні напади кашлю, задуха, почуття нехватки повітря, болі в грудній клітці, в попереку, ногах та руках, не дають йому можливості почувати себе повноцінною людиною, заважають спілкуванню з родиною. Тривале лікування позначилося на його загальному стані, він постійно пригнічений через те, що можливості лікування і відновлення здоров'я практично не має, відносини його погіршилися, він позбавлений можливості повноцінно виконувати свої сімейні обовязки по дому, усі турботи по будинку лягли на його близьких. Все це разом має вплив на його життя та стосунки із близькими, в нього з'явилося почуття відчаю тривоги перед майбутнім. В даний час чималі кошти його родини спрямовані на відновлення його здоров'я. Заподіяну моральну шкоду позивач оцінює в 50 000\~\~гривень,\~\~яку\~\~просить стягнути з відповідача у справі. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, надав суду заяву про слухання справи у його відсутність, на позовних вимогах наполягає. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не зявився, надав суду заяву про слухання справи у його відсутність, на позовних вимогах наполягає. Представник відповідача [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, проти позову заперечив у повному обсязі надавши письмове заперечення, що міститься в матеріалах справи. Представник заінтересованої особи Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань України в м. Красноармійську у судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав суду заяву, в якій просить позов розглянути у його відсутність, щодо ухвалення рішення поклався на розсуд суду. Відповідно до ст. 169 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних доказів за відсутності осіб, які беруть участь у справі та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. З'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих доказів, суд приходить до переконання, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно записів у трудовій книжці, позивач [PERSON] з 02 січня 1991 року до 15 березня 1993 року, з 02 серпня 2004 року до 17 грудня 2010 року, з 11 грудня 2010 року до 11 червня 2014 року перебував у трудових відносинах з відповідачем, та був звільнений за п. 2 ст. 40 КЗпП України, у звязку із невідповідністю працівника виконуваній роботі за станом здоровя. (а.с. 10,12,13). Перебуваючи з відповідачем у трудових відносинах, позивач працював з повним підземним робочим днем у шахті. Під час роботи в шахті [PERSON] отримав професійне захворювання, що підтверджується Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання по формі П-4 від 11 серпня 2015 року, в пунктах 16, 17 якого вказано, що професійне захворювання виникло у зв'язку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах, обумовленим впливом промислового фактора - важкість праці, пил, Через вказані пошкодження здоровя позивачу встановлено діагноз: Хронічна радикулопатія L5.S1 в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями та стійким больовим синдромом. Захворювання професійне, встановлено вперше. М-54.1.7. Хронічний бронхіт 11 ст. фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛН 1-11 ст. (І-ІІ ст.) - захворювання професійне, встановлено вперше J141.8» та медичний супутній діагноз:«ІХС (дифузний кардіосклероз). Гіпертонічна хвороба 1 ст., ризик 2 СН 0 ст.» . Згідно довідки МСЕК від 09 лютого 2016 року позивачу було встановлено втрату професійної працездатності 65% по професійним захворюванням, потребу в медикаментозному лікуванні та 3 групу інвалідності з 09 лютого 2016 року безстроково (а.с. 17). Оскільки Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві на час виникнення спірних відносин, в звязку із зміною спеціального закону, не відповідає за завдану моральну шкоду, то у разі отримання працівником виробничої травми чи професійного захворювання в цей період від набуває права на відшкодування моральної шкоди на загальних підставах, встановлених законом. Згідно ст.13 Закону України «Про охорону праці" роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Відповідно до вимог ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган, ст.237-1 - відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, тобто передбачає відшкодування моральної шкоди, яка спричинена з вини роботодавця. Згідно акта розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання позивач виконував важку фізичну роботу в небезпечних та шкідливих умовах, що привело до отримання професійних захворювань. Причиною захворювань, згідно акту про його розслідування, встановлено запиленість повітря робочої зони, яка складала 196,8 мг/м.куб. при ПДР 2 мг/м.куб. в продовж 84,0% часу робочої зміни; потужність зовнішньої праці при роботі за участю м,язів нижніх кінцівок і тулуба 194,4 Вт (ПДР- ЗОВт), теж саме, при роботі з переважною участю мязів плечового поясу 89,0 Вт (ПДР 45Вт) (а.с. 14-16). З повідомлення про професійне захворювання № 275 від 02 липня 2015 року виходить, що професійні захворювання у [PERSON] спричинили такі фактори виробничого середовища та трудового процесу: фізичне навантаження, вимушена робоча поза, пил (а.с.22). Отже, моральну шкоду повинен відшкодовувати роботодавець, оскільки шкода здоровю завдана при виконанні позивачем трудових обовязків, про свідчить акт розслідування хронічного професійного захворювання, висновок МСЕК та інші медичні документи, які є в справі. Що стосується доводів відповідача про відсутність доказів спричинення позивачу моральної шкоди, то суд не приймає такі до уваги, оскільки відповідно до чинного законодавства втрата працездатності, яка встановлена висновком МСЕК, вже сама по собі свідчить про спричинення моральної шкоди, так як стан здоровя потерпілого погіршено. Обовязкове призначення МСЕК з приводу встановлення факту спричинення моральної шкоди передбачається у випадку відсутності вищевказаних доказів. Частина 2 ст.237-1 КЗпП України містить посилання на те, що порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. В той же час є загальна норма ст..23 ЦК України, якою передбачено певний порядок та визначення розміру моральної шкоди. Крім того, відповідно до ч.8 ст.8 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого виходить із загальних засад законодавства (аналогія права), ч.9 забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини. Так, відповідно до вимог статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, до юридичних фактів, які має довести позивач, зокрема, належить доведення факту завдання моральної шкоди та розміру шкоди. Доведення цих обставин із боку позивача можливе на підставі доказів, перелічених у статті 57 ЦПК України. До таких доказів належить і висновок експертизи, проте він не є як єдиним можливим і достатнім доказом спричинення шкоди, так і підставою визначення її розміру, оскільки згідно з частиною другою статті 212 ЦПК України жоден доказ не має для суду заздалегідь встановленого значення. Відтак, якщо позивач надав докази завдання йому шкоди, довів цими доказами певний її розмір і не просив суд про призначення медико-соціальної експертизи, то суд не має підстав для відмови в позові чи призначення експертизи з власної ініціативи, оскільки це не передбачено положеннями ЦПК України (ст.ст. 10, 143 - 145), які мають суто змагальний характер доказування. У разі якщо відповідач не погоджується з доводами позивача про наявність моральної шкоди та її розміром, визначеним позивачем, відповідно до вимог статей 10, 60 ЦПК України відповідач не позбавлений можливості заявити клопотання про призначення такої експертизи. Відповідач у даній справі клопотання про проведення експертного дослідження не заявляв. Відповідно до розяснень № 4 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються лише у випадках, передбачених законодавством. Судом встановлено, що в звязку з професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він, був здоровою працездатною людиною, втратив 65% працездатності в звязку з роботою на виробництві, визнаний інвалідом третьої групи. Після втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму, переживання з приводу погіршення відносин з оточуючими. Спостерігається критичне відношення до себе, як до неповноцінного, в трудовому відношенні, громадянина. Вищезазначене законодавство, а також розяснення Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року (із змінами від 25 травня 2001 року) «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», повязують факт заподіяння моральної шкоди не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих звязків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Судом встановлено факт заподіяння моральної шкоди позивачу і він має право на відшкодування цієї шкоди з відповідача, однак з урахуванням того, часу який позивач пропрацював у відповідача, та з урахуванням робочого часу на інших підприємствах, яких позивач не забажав залучити до участі у справі в якості співвідповідачів, його позов підлягає частковому задоволенню. Ураховуючи вищенаведене, ступінь втрати працездатності, характер, обсяг і тривалість страждань позивача, погіршення стану здоровя позивача, а також те, що професійна працездатність позивача в звязку з професійним захворюванням втрачена на 65%, інвалідність встановлена безстроково, суд вважає за можливе стягнути на його користь суму 32 500 грн., яка буде справедливою сатисфакцією за заподіяну моральну шкоду. Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI, позивач за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, а також смертю фізичної особи звільняються від сплати судового збору. Частиною 3 ст.88 ЦПК України, встановлено, що якщо позивач, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою встановлена ставка судового збору - 0,4 розміру мінімальної заробітної плати. Згідно ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду,- у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Відповідно до ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» №928- VIІІ від 25 грудня 2015 року з 01 січня 2016 року мінімальна заробітна плата складає 1378 грн. Отже, з відповідача в дохід держави слід стягнутисудовий збір у сумі 551,20 грн. \~

Outcome: partial