Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-30 00:00:00

14 квітня 2016 року [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS] та на земельну ділянку площею 4,50 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Грейгівської сільської ради, в порядку спадкування після смерті брата [PERSON], який помер [INFO]. В обґрунтування своїх вимог вказував, що після смерті його рідного брата [PERSON] залишилося спадкове майно, в тому числі у виді вищевказаної квартири та земельної ділянки. Посилаючись на неможливість оформлення своїх спадкових прав в нотаріальному порядку через порушення вимог ст. 1270 ЦК щодо строку подання заяви про прийняття спадщини, втрату оригіналу правовстановлюючого документу на ім'я спадкодавця на земельну ділянку, а також непроведенням реєстрації права власності спадкодавця у відповідному реєстрі щодо вищевказаної квартири, тобто наявності спору про право, позивач просить про захист своїх спадкових прав судом. Позивач [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив справу розглянути за його відсутності. Відповідач - Грейгівська сільська рада Жовтневого району Миколаївської області за підписом сільського голови звернулася до суду із заявою, в якій проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечувала та просила справу розглянути за відсутності їх представника. Дослідивши письмові докази в межах заявлених позовних вимог, судом встановлено, що за даними копії свідоцтва про смерть [NUMBER], [PERSON] помер [INFO], про що Грейгівською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області здійснено актовий запис про смерть за № 23 від 04.06.2018 року (а.с. 12). Родинні відносини між позивачем та спадкодавцем [PERSON] як рідних братів підтверджуються даними копій свідоцтв про їх народження, з яких слідує, що батьками позивача та спадкодавця є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10-11). Підстави звернення позивача до суду із цим позовом підтверджуються письмовим роз'ясненням нотаріуса Жовтневої державної нотаріальної контори Миколаївської області від 16.12.2015 року № 1353/01-16. Зі змісту вказаного роз'яснення, позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальних дій - видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з пропуском строку прийняття спадщини, не проведенням реєстрації права власності щодо квартири в органах Бюро технічної інвентаризації або відповідній Державній реєстраційній службі на ім'я спадкодавця, а щодо земельної ділянки - у зв'язку з ненаданням оригіналу правовстановлюючого документу (а.с. 20). За даними Грейгівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, на час смерті [PERSON] мешкав в [ADDRESS] та зареєстрований за вказаною адресою з 17.11.2005 року. На день відкриття спадщини за даною адресою, окрім спадкодавця ніхто зареєстрований не був (а.с. 15). Згідно відомостей Жовтневої державної нотаріальної контори Миколаївської області від 11.05.2016 року, спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась, тобто спадкові відносини не вичерпані. За положеннями ст. 1270 Цивільного Кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.3 ст.1272 Цивільного Кодексу України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може продовжити строк на подачу заяви про прийняття спадщини, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Згідно наданих позивачем медичних документів (а.с. 35), слідує про його хворобу та проходження лікування у термін, в який він мав можливість дотриматись вимог ст. 1270 ЦК України, що підтверджує його пояснення, зазначені у позовній заяві про пропуск строку прийняття спадщини через хворобу, що викликала погане самопочуття та обмежила його звичайні життєві можливості. Встановивши, що позивачем було пропущено строк звернення до нотаріальної контори за прийняттям спадщини після смерті брата у зв'язку з поважними обставинами, що спадкові правовідносини не вичерпано, та відповідно до ст.1262 ЦК України, позивач є спадкоємцем другої черги після смерті брата [PERSON], суд вважає, що спадкові права [PERSON] підлягають захисту. Щодо втрати оригіналу правовстановлюючого документу, то відповідно до п.4.15. Глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Як зазначає у позовній заяві позивач, оригінал правовстановлюючого документу щодо вищевказаної земельної ділянки втрачено, в той же час належність спадкодавцю вищевказаної земельної ділянки підтверджується даними копії Державного акту та даними відділу Держгеокадастру у Жовтневому районі Миколаївської області (а.с. 40). Щодо належності до спадкової маси також квартири [ADDRESS], то відповідно до договору купівлі-продажу від 14 жовтня 2003 року, попередній власник (а.с. 16) [PERSON] продала вказане майно [PERSON]. Договір посвідчено нотаріально, проте своє право власності покупець у відповідних органах Державної реєстрації не зареєстрував. В той же час, відповідно до положень ст.ст. 100, 101 ЦК України (1963 року), що діяв на час придбання вказаного майна, громадяни могли мати у власності житловий будинок (квартиру). При цьому глава десята цього кодексу також не пов'язувала наявність такого права з його обов'язковою державною реєстрацією. За такого суд дійшов висновку, що за життя [PERSON] набув права власності на це нерухоме майно, однак зі зміною законодавчих норм належно свої права на нього не зареєстрував. З часу придбання вказаного майна та до смерті, [PERSON] проживав у вказаній квартирі. Інші особи про свої права щодо вказаного майна не заявляли. Відповідно до роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ „Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування" від 27.09.2012 року N 10-1387/0/4-12, в яких зазначено, що відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Враховуючи наведене, а також з урахуванням загальних положень дії Закону у часі (ст. 58 Конституції України), право власності [PERSON] не це майно із зміною законодавчих норм не припинилося, проте відсутність реєстрації у відповідних державних органах перешкоджає оформленню спадкових прав його спадкоємцем. Згідно ч.5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі (п. 3.1) від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" наголосив, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує право власності. Враховуючи наведене, приписи ст. 1218 ЦК України, та встановивши, що вказане майно (квартира та земельна ділянка) входять до спадкової маси після смерті спадкодавця [PERSON], що відповідно до вимог ст.ст.1262 Цивільного кодексу, позивач є спадкоємцем другої черги, враховуючи поважність причин пропуску ним строку подання відповідної заяви про прийняття спадщини, що вичерпано можливість оформлення спадкових прав в нотаріальному порядку з підстав, про які зазначено вище, на підставі до ст.16 ЦК України, суд вважає що цивільне право позивача підлягає захисту судом, шляхом визнання за ним права власності на вказане спадкове майно.

Outcome: approved