Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-16 00:00:00

06.08.2015р. до Слов"янського міськрайонного суду звернулась [PERSON] з заявою про встановлення факту народження дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що 30 квітня 2015р. вона народила хлопчика, в офіційному шлюбі не перебуває, мешкає одна. Відповідно до чого є медичний висновок про народження №219/157 від 30 квітня 2015р., наданий медичним закладом міста Донецька, а саме Донецьке клінічне територіальне медичне об»єднання міста Донецьк. На час реєстрації сина місто Донецьк є тимчасово окупованою територією і на території міста не було жодного державного органу влади України. Тому вона вимушена була звернутися до відділу державної реєстрації актів цивільного стану по місту Слов»янськ. Відповідно до відповіді за №2157/03.2-45, наданої відділом РАЦС по місту Слов»янськ Донецької області, місто Донецьк визнано тимчасово окупованою територією відповідно до п. 1 Постанови Верховної Ради України від 17.03.2015р. №254-УІІІ «про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями». У зв»язку з чим, так звана «Донецька народна республіка» є незаконним державним утворенням, тому будь-який акт (рішення, документ), виданий цим органом та/або особами є недійсним і не створює правових наслідків. Виходячи з вищевикладеного, медична довідка про народження №219/157 від 30.04.2015р., засвідчена печаткою лікаря [PERSON], пологи приймав лікар [PERSON], видана Донецьким клінічним територіальним медичним об»єднанням Міністерства охорони здоров»я Донецької Народної Республіки та яка відповідає формі №103/0, форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров»я України від 08.08.2006р. №545, є незаконним документом, а тому не може бути підставою для проведення державної реєстрації народження дитини, та рекомендовано було звернутися до суду про встановлення факту народження, відповідно до ч.4 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01.07 2010 року за №2398-УІ. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них. Державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження, а у разі народження дитини мертвою не пізніше трьох днів. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров»я документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров»я, документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров»я, який проводив огляд матері і дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному КМУ. За відсутністю закладу документа охорони здоров»я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Відповідно до ч. 1 ст. 144 Сімейного кодексу України, батьки зобов»язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про громадянство України», особи, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження. Відповідно до Конвенції про права дитини від 20.11.1989р., ратифікованої постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.09.1991р., дитина має бути зареєстрована зразу після народження і з моменту народження має право на ім»я і набуття громадянства, а також наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Просить суд задовольнити її заяву та встановити факт народження 30 квітня 2015 року у місті Слов»янськ Донецької області у громадянки України [PERSON], [INFO], зареєстрованої за адресою: [INFO]»янськ Донецької області, дитини чоловічого полу [PERSON], [INFO]. Записати в свідоцтві про народження дитини: мати: [PERSON], [INFO], уродженка міста Баку, Азербайджан, громадянка України, зареєстрована: [INFO]»янськ Донецької області; батько: відповідно до ст. 135 Сімейного кодексу України. У судовому засіданні представники [PERSON] [PERSON] та [PERSON], вимоги [PERSON] підтримали у повному обсязі та до викладеного у заяві, [PERSON] додав, що у [PERSON] не має об»єктивної можливості приїхати до м. Слов»янськ, так як вона не має дозволу на виїзд з м. Донецька. Батько заявниці [PERSON], звертався до відділу РАЦС, однак останній не визнає довідку про народження дитини та не видав представнику [PERSON] [PERSON], свідоцтва про народження сина у його доньки. Крім довідки, факт народження дитини ще підтверджується фотознімками, а також поясненнями свідка брата [PERSON], який одразу, після народження дитини, прийняв його на руки, фотографувався разом з племінником. Представник зацікавленої особи - Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по м. Слов»янську реєстраційної служби Слов»янського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області [PERSON], вимоги [PERSON] не визнала та пояснила, що відповідно до ст. 16 ЦПК України, не допускається об»єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 258 ЦПК України, у заяві повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою, причини неможливості відновлення або одержання документів, що посвідчують цей факт, докази, що підтверджують цей факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», від 01.07.2010р. державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвище, власного імені та по-батькові. Походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України. Державна реєстрація народження дитини проводиться за письмовою або усною заявою батьків чи одного з них за місцем її народження або за місцем проживання батьків. Якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них. У разу смерті батьків або в разі якщо вони з інших причин не можуть зареєструвати народження дитини, державна реєстрація проводиться за заявою родичів, інших осіб, уповноваженого представника закладу охорони здоров»я, в якому народилася дитина чи в якому вона перебуває. Державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження, а у разі народження дитини мертвою не пізніше трьох днів. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров»я документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров»я, документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров»я, який проводив огляд матері і дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Порядок утворення медичної консультаційної комісії та положення про неї, затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері охорони здоров»я. Медична консультаційна комісія видає документ про народження у разі встановлення факту народження жінкою дитини. За відсутністю документа закладу охорони здоров»я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. В заяві громадянки [PERSON] заявлено, що встановлення факту народження 30 квітня 2015 року у місті Слов»янську Донецької області України у громадянки України [PERSON], [INFO], зареєстрованою за адресою: зареєстрованої за адресою: [INFO]»янськ Донецької області, дитини чоловічого полу [PERSON], [INFO]. Записати в свідоцтві про народження дитини: мати: [PERSON], [INFO], уродженка міста Баку, Азербайджан, громадянка України, зареєстрована: [INFO]»янськ Донецької області; батько: відповідно до ст. 135 Сімейного кодексу України, що суперечить діючому законодавству. Тоді, коли в свою чергу в заяві повинно бути заявлено про встановлення факту народження громадянкою [PERSON], громадянкою України, [INFO], уродженкою [INFO], дитини чоловічої статі, народженої 30 квітня 2015 року. Як до заяви так і у суді не надано жодних доказів, які б підтверджували факт народження громадянкою [PERSON] дитини чоловічої статі. Доказами повинні бути висновки судово-медичних експертиз, можливо відеозаписи під час вагітності жінки, свідки, які були присутніми при пологах та в обов»язковому порядку медична довідка про перебування дитини під наглядом лікувального закладу форми №103-1/о, затверджена наказом Міністерства охорони здоров»я України від 08.08.2006р. №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006р. під №1150/13024, видана закладом охорони здоров»я України, в якому дитина знаходиться під наглядом. За клопотанням представників [PERSON] було допитано свідка [PERSON], який вказав, що [PERSON] народила дитину чоловічої статі 28 квітня 2015 року, що у свою чергу суперечить викладеному у заяві. Такі пояснення свідки не повинні братись до уваги судом. Враховуючи вище викладене, просимо у задоволенні вимог [PERSON], викладених у заяві від 06.08.2015р., відмовити. Заслухавши пояснення представників заявника та зацікавленої особи, дослідивши додані документи, всебічно і повно з»ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких грунтується заява, об»єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду заяви по суті, суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з положеннями ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Так у судовому засіданні з вірогідністю було встановлено, що: - [PERSON], 14 січня 1981 року, є донькою її представника [PERSON] та сестрою свідка [PERSON], і на даний час перебуває у м. Донецьк, який є тимчасово окупованою територією, відповідно до Постанови Верховної Ради України від 17.03.2015р. №254-УІІІ «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями». Відповідно до вимог ст. 61 ч. 1 та 2 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а також визнані судом загальновідомими, не підлягають доказуванню. Вказані вище обставини визнані судом загальновідомими, а також визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, у даному випадку - відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Слов»янську реєстраційної служи Слов»янського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області. Звертаючись до суду з заявою про встановлення факту народження дитини, [PERSON] та її представники посилаються на медичне свідоцтво про народження №219/157 від 30 квітня 2015р., видане медичним закладом - Донецьким клінічним територіальним медичним об»єднання, однак суд не може взяти дане свідоцтво до уваги, оскільки воно видано лікарем [PERSON], засвідчено печатками лікаря [PERSON] та так званої «Донецька народна республіка». Крім того, сама [PERSON] та її представники, вказують на те, що саме 30 квітня 2015 року [PERSON] народила хлопчика, але допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що його сестра [PERSON] народила сина 27 чи 28 квітня 2015р. Таким чином, у судовому засіданні не було встановлено конкретної дати народження дитини, а тому вимоги [PERSON] щодо встановлення факту народження 30 квітня 2015 року у неї дитини чоловічого полу не знайшли свого підтвердження. У судовому засіданні з боку представників [PERSON] були залучені фотознімки на яких зображена [PERSON] вагітною, а також дитина, але суд не може прийняти дані знімки, як доказ, оскільки за фотознімками не можливо встановити, що саме ця дитина була народжена [PERSON] 30 квітня 2015 року. Суд вважає що, ані медичне свідоцтво про народження №219/157 від 30 квітня 2015р., ані фотознімки ні є належними доказами для встановлення факту народження дитини. Доказами для встановлення даного факту повинні бути висновки судово-медичних експертиз, відеозаписи під час вагітності жінки, свідки, які були присутніми при пологах - медичні працівники, а ні брат, який є зацікавлений у розгляді справи на користь заявниці, та в обов»язковому порядку медична довідка про перебування дитини під наглядом лікувального закладу форми №103-1/о, затверджена наказом Міністерства охорони здоров»я України від 08.08.2006р. №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006р. під №1150/13024, видана закладом охорони здоров»я України, в якому дитина знаходиться під наглядом. Такі докази з боку представників [PERSON] надані не були. Крім того, представники заявниці та свідок [PERSON] вказують на те, що [PERSON] не має можливості приїхати до м. Слов»янська та зареєструвати дитину, однак, як пояснили [PERSON], [PERSON], з [PERSON] перебуває її матір, батько та брат часто відвідують їх та безперешкодно перетинають блок пости, виставлені з обох сторін, а також що [PERSON] має паспорт громадянки України з пропискою у м. Слов»янськ Донецької області. При цьому представники заявниці не вказали, що саме перешкоджає [PERSON] приїздити до м. Слов»янська та належним чином, відповідно до вимог діючого законодавства України зареєструвати дитину, яку вона, з її заяви та пояснень представників і свідка, народила. Стаття 8 ЦПК України передбачає, що суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України, а у разі невідповідності правового акту закону України, суд застосовує акт законодавства, який має вищу юридичну силу. Державна реєстрація проводить відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01.07.2010р.№2398-УІ, Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000р. №52/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000р. за №719/4940 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 24 грудня 2010 року №3307/5) зі змінами, Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011р. №96/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011р. за №55/18793 зі змінами та інших законодавчих та нормативних актів. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01.07.2010р.№2398-УІ та глави 1 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000р. №52/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000р. за №719/4940 (зі змінами), державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвище, власного імені та по-батькові. Походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України. Стаття 125 Сімейного кодексу України передбачає, що якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров»я про народження нею дитини; а від батька за заявою матері та батька дитини; за заявою чоловіка, який вважає себе батьком дитини; за рішенням суду. Крім того, ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України передбачає, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а ім»я по батькові батька дитини записується за її вказівкою. Таким чином, вимоги [PERSON] щодо встановлення факту народження 30 квітня 2015 року у місті Слов»янськ Донецької області у громадянки України [PERSON], [INFO], зареєстрованої за адресою: [INFO]»янськ Донецької області, дитини чоловічого полу [PERSON], [INFO], а також записати в свідоцтві про народження дитини: мати: [PERSON], [INFO], уродженка міста Баку, Азербайджан, громадянка України, зареєстрована: [INFO]»янськ Донецької області; батько- відповідно до ст. 135 Сімейного кодексу України, задоволенню не підлягають, оскільки суперечать діючому законодавству України. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed