Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-20 00:00:00

\~ [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що він проживає в квартирі за адресою: [ADDRESS]. У вказаній квартирі зареєстровано семеро осіб: він, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Відповідачі у квартирі не проживають, а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] добровільно та зі своєї власної волі вибули на інше постійне місце проживання до іншого населеного пункту, а саме: [PERSON]Л. виїхав на постійне місце проживання у Канаду; [PERSON] та [PERSON] виїхали та постійно проживають в Італії; [PERSON] постійно проживає в Іспанії. Він протягом тривалого часу сплачує за відповідачів всі комунальні послуги. Просить суд винести рішення, яким визнати відповідачів втратившими право на користування житловою площею в квартирі в квартирі №2 в будинку №4 на вул.Ак.Люльки у м.Львові, як осіб, що вибули на постійне місце проживання до іншого населеного пункту. Представник позивача [PERSON]- [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та надав аналогічні пояснення викладенні у ньому. Просив позовні вимоги задовольнити. Відповідачі в судове засідання не зявились, про причини неявки суд не повідомили, були повідомлені про час та місце слухання справи за останнім відомим місцем проживання, згідно ст. 169 ЦПК України, суд вважає, що справу можна слухати у її відсутності, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов'язки та взаємовідносини сторін, та ухвалити по справі рішення. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, зясувавши обставини справи, перевіривши надані докази, вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦПК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що\~ в квартирі за адресою: м. Львів, вул. Ак.Люльки,4/2 зареєстровано сім осіб, а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], що підтверджується довідкою з місця проживання про склад сімї і прописки. Згідно з актами від 19.05.2016 року, 25.07.2016 року; 02.03.2017 року затвердженого ЛКП «Центральне», вказано, що в квартирі\~за адресою: м. Львів, вул. Ак.Люльки,4/2 зареєстровані, але вже давно не проживають [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Поняття житлових прав громадян закріплене у статті 9 ЖК України. Так, громадяни серед іншого не можуть бути обмежені у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбаченому законом, та мають право на приватизацію квартир державного житлового фонду. Згідно з положеннями ст.107 ЖК України, наймач жилого приміщення вправі за згодою членів сім'ї в будь-який час розірвати договір найму; у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне місце проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття; якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Відповідно до роз'яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п.11 постанови №2 від 12.04.1985 р. „Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", відповідно до ст. 107 ЖК України наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Таким чином, суд вважає, що акти ЛКП «Центральне» від 19.05.2016 року, 25.07.2016 року; 02.03.2017 року про те, що в квартирі за адресою: м. Львів, вул. Ак.Люльки,4/2 зареєстровані, але вже давно не проживають [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON],; а також листи [PERSON] та [PERSON] про постійне перебування за межами України, не являються належними доказами та не встановлюють факту вибуття відповідачів на постійне місце проживання до іншого населеного пункту. Крім цього, встановлено, що [PERSON] ставив питання про визнання [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування вищевказаним житловим приміщенням на підставі ст. 71 ЖК України, проте у задоволенні позовів судом відмовлено. Так, рішенням Галицького районного суду м. Львова від 11.04.2016 року, яке набрало законної сили, встановлено, що факт тимчасового непроживання [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], у квартирі за адресою: м. Львів, вул. Ак.Люльки, 4/2 не може бути підставою для визнання їх таким, що не проживають у квартирі без поважних причин. Згідно з ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Враховуючи досліджені у справі докази, суд вважає, що відповідачі не втратила зв'язок із спірною квартирою, їх перебування за межами України не зумовлене вибуттям на постійне місце проживання, а тому підстав для визнання їх втратившими право на користування жилим приміщення немає. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Outcome: dismissed