Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання автомобіля об'єктом права спільної сумісної власності та поділ сумісно нажитого майна та стягнення з [PERSON] на її користь компенсацію різниці у долях у розмірі 41042,15 грн. В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що з грудня 2007 року до листопада 2011 року вона та [PERSON] проживали у фактичних шлюбних відносинах, тобто між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, вели спільне господарство, проживали однією сім'єю, разом з її донькою від іншого шлюбу. Разом з відповідачем вони, крім повсякденного побуту, спільно святкували сімейні свята, виїжджали на курорти, разом робили покупки. Відповідач піклувався про сім'ю, її доньку. Під час спільного проживання однією сім'єю сторонами було придбано автомобіль СHEVROLET-AVEO, державний номер [NUMBER], 2009 року випуску, який і просила розподілити між ними. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, обґрунтувавши їх доказами, викладеними в позовній заяві. Просила позов задовольнити, а також стягнути витрати за проведення експертизи та судові витрати. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов [PERSON] категорично не визнав, просив суд відмовити, оскільки позов не обґрунтований, оскільки з грудня 2007 року не мешкали разом однією сім'єю, а тільки обмежувалися зустрічами. Сімейні відносини виникли з листопада 2011 року з часу укладення шлюбу. Автомобіль придбав за свої доходи, які отримав від підприємницької діяльності. [PERSON] не приймала участь у витратах на придбання автомобіля. Представники відповідача [PERSON] - [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали як необґрунтований з наступних підстав. Сторони не перебували у зареєстрованому шлюбі в період придбання автомобіля, а тому не може бути спільною власністю, оскільки вони в цей період тільки зустрічалися, а відповідач продав свій автомобіль і купив за власні кошти, які отримав від підприємницької діяльності. Крім того, спірний автомобіль є особистою приватною власністю, оскільки використовується для здійснення підприємницької діяльності. Суд, заслухавши показання сторін, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є матір'ю позивачки, в 2007 році з грудня місяця її донька та [PERSON] проживали разом в цивільному шлюбі. Новий рік 2008 зустрічали разом з його батьками. Вели господарство разом, їздили на відпочинок, святкували дні народження. В першій рік спільного проживання сплачував за ? частину автомобіля молоковоз. Робили за власні кошти капітальний ремонт автомобіля УАЗ. До них приїжджала донька Катя від першого шлюбу [PERSON], її з [PERSON] водили до дитсадка. Настя, донька від першого шлюбу позивача, називала [PERSON] батьком, були добрі, дружні, сімейні відносини. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що позивач її рідна сестра, яка з весни 2008 року постійно проживала з [PERSON]. Вели спільне господарство, водили дітей до садочку, робили покупки, придбали автомобіль «Шевроле-Авео», різну побутову техніку. Робили разом ремонт кухні, ванної кімнати. [PERSON] був прив'язаний до її доньки. Пояснення свідків [PERSON] (матері позивачки), [PERSON] (рідного брата позивачки), у суду сумнівів не викликають, тому що підтверджуються та узгоджуються у сукупності з іншими доказами. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що проживає по сусідству з [PERSON] Він зустрічався з [PERSON], проживали як чоловік і жінка, вона приходила та уходила. Про те, що вони зареєстрували відносини їй не відомо. [PERSON] мав автомобіль ВАЗ, потім придбав «Шевроле-Авео». Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є сусідкою сторін. [PERSON] зустрічався з [PERSON], яка приходила та уходила. Вони розійшлися. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, стверджувала, що з 2008 року сторони проживали разом як подружжя. Зустрічали новий 2008 рік. Працювали, позивачка в страховій компанії «Оранта-Лугань», відповідач був приватним підприємцем, відпочивали разом, робили ремонт разом. Разом придбали комп'ютерний стіл, стільці. Збирали кошти на придбання автомобіля, у 2010 році після повернення з відпочинку придбали спірний автомобіль. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що раніше була сусідкою зі сторонами, де і познайомилися, була постійно в гостях у сторін, перебували в дружніх стосунках, знає достовірно, що сторони проживали разом, зустрічали Новий 2008 рік. Донька [PERSON] від першого шлюбу проживала разом з ними, [PERSON] вона називала батьком. Він для [PERSON] був гарним батьком, водив до дитячого садка, до парку культури та відпочинку, на річку. 01.08.2009 року були разом на весіллі, поводилися як дружина і чоловік. В серпні 2010 року переїхали до іншого місця проживання, а [PERSON] та [PERSON] продовжували жити сумісно, була гарна родина, працювали, планували придбати автомобіль. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила суду, що з [PERSON] знайома з дитинства, вона є хрещеною матір'ю її дитини [PERSON]. В 2007, 2008 роках вона приїздила до [PERSON], вони проживали однією родиною з [PERSON]. Робили ремонт, разом придбали побутову техніку, холодильник, комп'ютерний стіл, комп'ютер. Коли придбали автомобіль, [PERSON] їй дзвонила та хвалилася. Знає, що [PERSON] вибирала автомобіль. Крім того, виїхала від матері до [PERSON] у грудні 2007 року. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили факт сумісного проживання позивача і відповідача однією сім'єю як чоловіка і дружини, факт сумісного придбання автомобіля. У суду немає сумніву щодо неупередженості вказаних свідків, оскільки родичами, близькими сторонам не являються. Крім того, підтверджуються поясненнями інших свідків по справі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що з [PERSON] разом навчався у школі, товаришують. Бував часто в нього вдома, [PERSON] не бачив. В 2011 році [PERSON] та [PERSON] зареєстрували відносини та стали проживати разом. До 2011 року вони не проживали разом, зі слів [PERSON], він жив самотньо, казав що зустрічається. Він працював на молоковозі, возив молоко. З [PERSON] він знайомий, приходив на день народження, фотографувалися, як придбали автомобіль, разом святкували, [PERSON] теж була присутньою. Показання свідка [PERSON] суд не приймає, оскільки йому особисто не відомо щодо сумісного проживання [PERSON] і [PERSON] однією сім'єю, а відомо йому ці факти зі слів [PERSON] Суд не приймає як доказ, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що знає [PERSON] з 2004 року, здавав йому молоко. Неодноразово бачив його на автомобілі ВАЗ, потім на «Шевроле-Авео». Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що знає [PERSON] як підприємця, тому, що сама займається збиранням молока. [PERSON] їздив на автомобілі ВАЗ, а потім придбав для роботи автомобіль «Шевроле-Авео». Показання свідків [PERSON], [PERSON] суд не бере до уваги, які не стосуються предмета доказування. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що є рідним братом відповідача [PERSON] Брат зустрічався з [PERSON], вона залишалася на ніч, але спільно не проживали. В 2011 році вони стали проживати. Брат з 2002 року займається підприємницькою діяльністю, збирав молоко. Автомобілі використовував в комерційних цілях. [PERSON] залишалася часто на ніч у брата, але їжу не готувала, участі у ведені спільного господарства не приймала, ситуація після реєстрації шлюбу не змінилася. Спільне господарство вони не вели. Брат покупав їй прикраси, возив на відпочинок. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила суду, що [PERSON] подала до суду на поділ автомобіля. Вони з її сином [PERSON] зустрічалися, але не мешкали разом. [PERSON] залишалася на вихідні. В 2011 році вони зареєстрували шлюб. Їсти не готувала, не прала, не прибирала, дитину [PERSON] не визнавала. Коли вони зустрічались, вона поводила себе не як хазяйка та дружина. Разом не проживали. Пояснення свідків [PERSON] (рідний брат відповідача), [PERSON] (мати відповідача) в частині того, що сторони не проживали разом як чоловік і дружина з грудня 2007 року до реєстрації шлюбу, у суду викликають сумнів, тому що вони заперечуються позивачем, не узгоджуються з іншими показаннями свідків та доказами, а також вказані свідки є близькими родичами відповідача і є заінтересованими особами. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила суду, що [PERSON] знає давно, спілкується з 2007 року. У неї є донька, яка рідного батька не знає. Дитина називала [PERSON] батьком, він теж називав її донькою. Усі празники вони святкували разом, але тільки зустрічались. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що знає сторони давно. Вони зустрічалися, донька [PERSON] називала [PERSON] батьком, були добрі відносини. З 2007 по 2008 рік постійно разом приходили у гості. Разом допомагали матеріально її внуку, який хворів на рак. Знає, що їздили разом на відпочинок, звикали один до одного, але як сім'я не проживали. Як зареєстрували шлюб так і стали разом проживати. Вона не бачила вдома у [PERSON] жіночих речей, іграшок, він жив самотньо. Працював на молоковозі, збирав молоко. До пояснень свідків [PERSON], [PERSON] в частині того, що сторони не мешкали разом як чоловік і жінка, відноситься критично, оскільки на запитання суду підтвердили факт, що зустрічалися сторони з 2007 року, святкували сімейні свята разом, донька позивачки називала відповідача батьком, відповідач поводив себе як турботливий батько. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він є двоюрідним братом відповідача [PERSON], що був зареєстрований і проживав за адресою [ADDRESS]. Йому відомо, що [PERSON] зустрічався з [PERSON], тому він на вихідних їздив до батьків в с. В.Покровка. Після їх одруження в 2011 році він пішов жити на квартиру. Показання свідків [PERSON] щодо проживання за адресою відповідача в [ADDRESS], суд не приймає, оскільки заперечується позивачем, не підтверджено свідками, допитаних в судовому засіданні, які б стверджували, що [PERSON] проживав з [PERSON]. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України цього Кодексу. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Щодо позовних вимог про встановлення факту проживання з відповідачем однією сім'єю суд приходить до наступного. Відповідно до ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. На підтвердженні факту проживання з відповідачем однією сім'єю позивачкою були надані: фотографії, в судовому засіданні допитані свідки. Суд вважає фотографії належними доказами, оскільки містять інформацію щодо предмета доказування, а саме щодо спільного проживання однією сім'єю. Фотоматеріалами зафіксована атмосфера святкувань та відпочинку, притаманні сім'ї (днів народжень позивача, її доньки та відповідача, батьків позивача та відповідача, святкування Нового року), також фотоматеріали містять і сцени суто побутового характеру (у домашній обстановці). Фотоматеріали містять епізоди спільного з позивачкою та її донькою відпочинку (а.с. 58). Позивач обґрунтовала належність доказів - фотографій для підтвердження її вимог, оскільки вони містять інформацію про спільні відносини. Судом встановлено, що за час спільного сумісного проживання донька позивачки від першого шлюбу називає відповідача «папой». Позивач в судовому засіданні в присутності відповідача надавала пояснення, що стосуються відповідача, вказувала, що її донька називала відповідача «папой», на такі аргументи відповідач реагував спокійно, що свідчить про те, що такі звернення для нього звичайні. Звертаючись з заявою до дитячого садку, позивачка вказувала своє місце проживання за адресою квартири, що належить відповідачу. Крім того, в подальшому зареєстрували шлюб 11.11.2011 року. З огляду на зазначене, наявність тривалих, усталених відносин, що склались між сторонами, відносин які притаманні лише подружжю, оцінюючи зібрані по справі докази, що узгоджуються між собою, суд вважає, що позивачкою надано достатньо належних та допустимих доказів, а також доведеним та таким, що має для сторін юридичне значення, факт спільного проживання сторін, як чоловіка та жінки, однією сім'єю без реєстрації шлюбу з грудня 2007 року по листопад 2011 року. Системний аналіз вказаних доказів підтверджує стабільно-стійке проживання сторін, пов'язане із спільним їхнім побутом. Таким чином, між сторонами склались правовідносини, які врегульовані Сімейним Кодексом України. Як передбачено ст.74 Сімейного кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Суд достовірно встановив, що сторонами за час спільного проживання набуто майно, а саме: автомобіль СHEVROLET-AVEO, відповідно до технічного паспорту державний номер [NUMBER], 2009 року випуску, придбаний за довідкою рахунком КІМ281028 від 15.07.2010 року та зареєстрований 06.10.2010 року (а.с. 118) та є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя - [PERSON] та [PERSON] На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Встановлено, що будь-яких письмових договорів між сторонами щодо майна, набутого ними за час спільного проживання, не укладалось. При застосуванні ст.74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, зазначається у п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007р. №11 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Згідно із ч.ч.1, 2 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Статтею 71 СК України встановлені способи та порядок поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Так, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. При поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, слід враховувати вартість, що встановлена судовими експертизами. Вартість сумісного майна становить 82084,31 грн., половина цієї суми становить 41042,15 грн. Оскільки встановлено факт проживання [PERSON] та [PERSON] без шлюбу однією сім'єю у період з грудня 2007 року по 10.11.2011 року включно, слід визнати об'єктом права спільної сумісної власності подружжя автомобіль СHEVROLET-AVEO, державний номер [NUMBER], 2009 року випуску, стягнувши з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок компенсації вартості її частки майна, яке було у спільній сумісній їх власності. Із наданої виписки із протоколу № 16 від 16.03.2000 року уповноважених членів КСП ім. К. Маркса Старобільського району та довідки вбачається, що відповідачу продана квартира по [ADDRESS] правовстановлюючих документів не надав та вона не є предметом спору. Доводи відповідача, що позивачка не довела джерело і час придбання спірного майна, не заслуговує на увагу, оскільки час придбання майна підтверджується копією технічного паспорту на підставі купівлі продажу (довідка рахунок), які укладені під час сумісного проживання сторонами. Суд не бере до уваги посилання відповідача на те, що спірний автомобіль придбаний ним за власні кошти, отримані від підприємницької діяльності, та для її здійснення, оскільки згідно технічного паспорту на автомобіль власником є фізична особа [PERSON], а не фізична особа - підприємець. Із наданих суду відповідачем договору про закупівлю та транспортування молочної сировини, довідки про об'єми виконані за договором (а.с. 138-140), вбачається, що умови платежу є плата за молоко, а не чистий дохід відповідача. Суд не приймає посилання відповідача, що кошти на спірний автомобіль він отримав від продажу автомобіля ВАЗ 2101, ГАЗ-53, квартири в с. В.Покровка Старобільського району, оскільки цей факт та докази про отримання доходу від продажу не підтверджено жодним доказом. Крім того, його посилання на квитанції про сплату за комунальні послуги, які він заповнював особисто, як на докази його заперечень сумісного проживання, суд не бере до уваги, як таке, що не ґрунтується на законі. Доводи представника відповідача [PERSON], що позивач не довела обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці, суд не приймає як необґрунтовані, оскільки правова позиція щодо доведення цих обставин стосується майна, яке набуте до 1 січня 2004 року. Суд, розглянувши справу повно, всебічно, об'єктивно, неупереджено, в межах заявлених вимог, дійшов обґрунтованого висновку щодо задоволення позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З [PERSON] на користь [PERSON] на відшкодування судових витрат необхідно стягнути 420 (чотириста двадцять) гривень судового збору та витрати за проведення авто-товарознавчої експертизи в розмірі 150 (сто п'ятдесят) гривень, що підтверджено документально. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved