Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та просила постановити судове рішення, яким позбавити відповідача батьківських прав щодо їх спільного малолітнього сина [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що відповідач на протязі тривалого часу без поважних причин не опікується дитиною, фактично самоусунувшись від виховання та утримання сина, переклавши цей обовязок на неї. У судовому засіданні позивач підтримала позов у повному обсязі, дала суду пояснення у його підтримку, а пізніше просила закінчити розгляд справи у її відсутності. Представник органу опіки та піклування просив позов задовольнити. Відповідач, належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, в судове засідання не зявився. На час постановки судового рішення відповідач перебував в Ігренському виправному центрі №133, відбуваючи покарання за вироком суду. В письмовій заяві відповідач просив у задоволенні позову відмовити. /а.с. 50-52/ Суд, заслухавши пояснення позивача, представника органу опіки та піклування, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, вважає що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, з наступних підстав. Закон ст. 164 Сімейного Кодексу України встановив, що : -Батько, мати можуть бути позбавлені судом батьківських прав у тому разі, якщо вони ухиляються від виконання від своїх обовязків по вихованню дітей. Обовязки батьків по вихованню та розвитку дитини закріплені у ч. 1-4 ст. 150 Сімейного кодексу України. Зокрема, ця норма закону передбачає, що батьки забовязані виховувати своїх дітей...., турбуватися про здоровя дитини, її физичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної середньої освіти, готовити її до самостійного життя, а також поважати дитину. Частина 5 ст. 150 та ч. 4 ст. 155 Сімейного кодексу України також установили, що передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обовязку батьківського піклування щодо неї та що ухилення батьків від виконання батьківських обовязків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом. Закон, ст. 180 Сімейного кодексу України, встановив також обовязок матері та батька утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, із аналізу вище процитованих норм закону необхідно зробити висновок що, у разі ухилення батьків від утримання та виховання своїх дітей, на них може бути покладена відповідальність у вигляді позбавлення батьківських прав. У судовому засіданні судом встановлено наступне. Згідно із копією свідоцтва про народження батьками [PERSON], який народився 05.10.2009 року є [PERSON] та [PERSON] / а.с.6/. Актовий запис в Книзі реєстрації народжень № 393 від 27.10.2009 року про народження [PERSON] зроблено відділом РАЦСу Жовтоводського міського управління юстиції Дніпропетровської області. / а.с.6 / Батьки хлопчика у шлюбі між собою не перебували. Як встановлено судом із пояснень позивачки вона у 2008 році вступила у фактичні шлюбні відносини із відповідачем, від яких 05.10.2009 року у них народився син [PERSON]. Відповідч визнав своє батьківство та був записаний у актовому записі про народження батьком її сина. Через три місяці після народження дитини лікарями було встановлено, шо він є інвалідом. Одразу ж після цього відповідач залишив її та дитину в квартирі [ADDRESS], яку вони разом винаймали та переїхав жити до своїх батьків за адресою в [ADDRESS]. Із зазначеного часу батько дитини фактично кинув їх із сином напризволяще, не надаючи їм ніякої допомоги, перестав виявляти до сина батьківську турботу та не бажав брати у подальшій долі сина будь-якої участі. Останній раз відповідач бачив сина приблизно 3 роки тому, а загалом, з часу коли він їх покинув, зустрічався із сином 5-6 разів. Дитина не сприймає відповідача своїм батьком, не знає та не пам"ятає його. В 2012 році вона із дитиною переїхала жити до гуртожитку за адресою вул. Кропоткіна, 14/3 кімната 426, стала співмешкати із [PERSON], який турбується та опікується її сином одночасно із нею. Із пояснень позивача також встановлено, що відповідач під час сумісного життя із першою завжди безвідповідально ставився до свого чоловічого та батьківського обов»язку по матеріальному утриманню сім»ї, ніде не працював, пиячив та вів розгульний спосіб життя. Судом також встановлено, що мати хлопчика вчиняла передбачені законом дії за для того, щоб примусити відповідача виконувати свій батьківський обовязок щодо утримання їх спільної дитини. Так, 23.06.2010 року Жовтоводський міський суд розглянув цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] та стягнув з відповідача на користь позивача аліменти у розмірі ? частини з усіх видів його доходів на утримання сина [PERSON] до повноліття дитини. / а.с. 36/. Але, не зважаючи на наявність судового рішення, відповідач свого батьківсього обовязку щодо матеріального утримання сина не виконував, ухиляючись від сплати аліментів. У звязку із ухиленням відповідача від утримання свого сина, органом досудового слідства була порушена кримінальна справа відносно першого по ч. 1 ст. 164 КК України і кримінальна справа була направлена для розгляду в Жовтоводський міський суд. Як свідчить вирок Жовтоводського міського суду від 30.08.2013 [PERSON] був визнаний винним та засуджений по ч. 1 ст. 164, 75 КК України до одного року обмеження волі із випробуванням на іспитовий строк 2 роки. / а.с.18-19/. У зв"язку із невиконанням [PERSON] обов"язків, які були покладені на нього судом, випробувальний термін Жовтоводським міським судом був скасований, а [PERSON] був направлений для відбування покаранння за вироком суду у виправний центр. Із пояснень позивача судом також встановлено, що з 2013 року безпосередню участь у вихованні та утриманні її дитини став приймати [PERSON], із яким вона вступила у фактичні шлюбні стосунки. Позивач також пояснила, що саме вона та її співмешканець опікуються малолітнім [PERSON], слідкують за станом його здоров»я, займаються його розвитком, влаштували його до спеціалізованого дошкільного дитячого навчального закладу, тобто вирішують всі нагальні проблеми повязані із дитиною. Обставини, на які посилається позивач, як на підству свого позову, а саме фактичне самоусунення відповідача від виховання та утримання своєї дитини, знайшли своє обєктивне підтвердження поясненнями допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON] вчителя-дефіктолога ДНЗ №28, який відвідує дитина та [PERSON], В.Ф, [PERSON] знайомі позивача. Так, свідок [PERSON] пояснила суду, що [PERSON] відвідує спеціалізований дитячий дошкільний навчальний заклад №28 для дітей із розумовою відсталістю з 01.09.2013 року. Для зарахування у цей навчальний заклад, дитину перед спеціальної медичною комісією представляла мати. Під час навчального процесу хлопчиком займається тільки мама та її співмешканець. Батька дитини, а також бабусю та дідуся по батьковій лінії адміністрація садочка ніколи не бачили. Дитина за станом здоров"я потребує особливого догляду, постійниїх реабілітаційних заходів, лікування, що забезпечується позивачем. Свідки [PERSON], [PERSON] суду пояснили, що тривалий час товаришують із позивачем та можуть стверджувати, що сина позивач виховує сама. батько до дитини не приходить, до себе дитину не забирає, матеріальної участі у його утриманні не приймає. Позивачу, яка доглядає дитину-інваліда та не працює, матеріально допомогає сестра та друзі. Свідок [PERSON] також пояснила, що відповідач веде нездоровий спосіб життя: вживає алкоголь, бійдикує, ніде не працює. Перелічені пояснення позивача, свідків та особиста безвідповідальна позиція відповідача щодо виконання свого законного обовязку щодо матеріального утримання свого малолітнього сина, на переконання суду, свідчить про те, що судом встановлена одна з підстав покладання на нього відповідальності, оскільки він не виконує вимог ст. 180 Сімейного кодексу України. Далі, як вбачається із висновку ЛКК №184 від 22.12.2014 року, медичного висновку, листа СМСЧ-9 від 11.12.2014 року [PERSON], 2009 року напродження, хворіє на помірну розумову затримку, гіпердінамічну поведінку, є інвалідом. Мати відвідує з дитиною дитячу поліклініку, виконує всі обстеження та призначення лікаря по індівідуальній реабілітаційній програмі, що розроблена для дитини./а.с. 9, 15, 16/ Із повідомлення Жовтоводського міського центру зайнятості вбачається, що [PERSON], [INFO], за сприянням в працевлаштуванні до Жовтоводського міського центру протягом 2014 року не звертався та на обліку у зазаначеній установі не перебуває. / а.с. 11/ Із попередження служби у справах дітей виконавчого комітету Жовтоводської міської ради вбачається, що [PERSON] попереджався про відповідальність за ухилення від никонання батьківських обов"язків. / а.с. 13/ Станом на 01.10.2014 року заборгованість по несплаченим відповідачем аліментам складала 21 521 грн. 63 коп. /а.с. 12/ Позивач пояснила, що заборгованість по аліментам існує і натепер. Оскільки відповідач аліменти їй не сплачує, з серпня 2015 року вона стала отримувати в управлінні соціального захисту населення матеріальну допомогу у розмірі 288 грн. щомісяця. Таким чином, суд встановив, що відповідач фактично не бачив свого сина на протязі трьох років, а тому, відповідно, він не приймав будь-якої участі у вихованні дитини. Тому є і друга підстава для покладання на нього відповідальності за невиконання своїх батьківських обов»язків. Згідно із рішенням №63 від 22.01.2015 року виконавчого комітету Жовтоводської міської ради останній клопоче перед судом про позбавлення відповідача батьківських прав. Це рішення було підтримано в судовому засіданні і представником органу опіки та піклування. За таких умов, суд вважає, що відповідач повинен бути позбавлений батьківських прав щодо свого сина [PERSON] і саме таке рішення буде відповідати інтересам малолітньої дитини. Сам по собі факт не визнання відповідачем заявленого позову та заперечення проти позбавлення його батьківських прав відносно сина, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки жодного доказу на підтвердження своєї позиції відповідач, в супереч вимогам ст. 60 ЦПК України, суду не надав. З урахуванням наведеного,

Outcome: approved