Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-19 00:00:00

14 червня 2018 року до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітньої дитини, (а.с. 2-4). 18 червня 2018 року ухвалою судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області Островським Л.Є. відкрито провадження у справі та призначено до підготовчого судового засідання (а.с. 12). Згідно розпорядження керівника апарату Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області № 84 від 01.10.2018 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями у зв"язку із звільненням судді Островського Л.Є. у відставку, вказана справа передана у провадження судді Польської М.В. Відповідна ухвала про прийняття цивільної справи № 344/8527/18 до свого провадження постановлена 09 жовтня 2018 року. Позивач звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітньої дитини, мотивуючи тим, що 26 січня 2013 року у Центрально-Міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, зареєструвала шлюб з відповідачем, про що зроблено відповідний актовий запис за № 25. В шлюбі народилась одна дитина, син [PERSON], [INFO]. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що подружнє життя не склалось, через різні погляди на сімейне життя та втрату взаєморозуміння між ними. Сторони з червня 2016 року разом не проживають, подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе. У вихованні дитини відповідач участі взагалі не приймає, ухиляється від виконання батьківських обов'язків, не цікавиться життям дитини. За наведених обставин просить шлюб розірвати, неповнолітню дитину залишити на проживанні з нею. Позивачка в судове засідання не з'явилась, однак подала заяву, за змістом якої просить розглянути справу без її участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задоволити. Відповідач в судове засідання не з'явився, суду подав заяву, за змістом якої просить розглянути справу без його участі. Проти задоволення позову не заперечує. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного. Згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] виданого від 26 січня 2013 року (а.с.5) сторони зареєстрували шлюб 26 січня 2013 року у Центрально-Міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, про що зроблено відповідний актовий запис за № 25 (а.с.5,6). В шлюбі народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 10 квітня 2013 (а.с.7). Згідно довідки Крихівецької сільської ради Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області № 962 від 13.06.2018 року [PERSON], проживає [ADDRESS], до складу сім'ї зареєстрованих за даною адресою входять [PERSON] [PERSON] (а.с.8). Відповідно до Довідки Департаменту соціальної політики Виконкому Івано-Франківської міської ради від 13.06.2018 року № 3877 [PERSON] на обліку в департаменті соціальної політики Виконкому Івано-Франківської міської ради не перебуває та жодних видів допомог та компенсації не отримує на дитину [PERSON], [INFO] (а.с.9). За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Спір про розподіл сумісного майна подружжя між сторонами відсутній. Відповідно до положень ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України, мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно з вимогами ст.157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. В обгрунтування позовних вимог зазначено, що дитина: [PERSON], [INFO], проживає з матір'ю. Дані обставини сторонами не оспорюються та доказуванню не підлягають. В судовому засіданні встановлено, що стосунки, які існують між сторонами виключають можливість збереження сім'ї, сторони миритись не бажають, шлюб їх існує формально, а тому зберігати його не доцільно. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати, неповнолітню дитину залишити на проживанні з матір'ю. В порядку ч. 2 ст. 115 СК України після набрання даним рішенням законної сили воно підлягає направленню до органу РАЦС за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. На підставі наведеного, пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 104, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved