Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-13 00:00:00

04.08.2014 року позивач звернувся до суду з позовною заявою ПАТ «Токмацький ковальсько-штампувальний завод» про відшкодування моральної шкоди. В позовній заяві вказано, що позивач з відповідачем ПАТ «Токмацький ковальсько-штампувальний завод» перебував у трудових відносинах. У 2008р. з позивачем стався нещасний випадок на виробництві, про що було складено Акт №1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом (форма Н-1) та Акт розслідування нещасного випадку що стався (форма Н-5) від 05.03.2008р. З 20.03.2008р. по 11.06.2008р., з 14.08.2008 р. по 17.09.2008р., з 24.09.2008р. по 22.10.2008 р. позивач перебував на стаціонарному лікуванні в 9-й міській лікарні Ленінського району м.Запоріжжя з виробничою травмою. Але стан його здоров'я не покращився. Вже на протязі 6-ти років від хвороби, яку отримав на виробництві, позивачу кожного року необхідно лікуватися та проходити медичне обстеження (неменше двох разів на рік), купувати ліки, знаходитись на лікарняному з постійним доглядом за ним його близькими. Позивач працював в умовах впливу шкідливих факторів, старанно та сумлінно виконував свої трудові обов'язки. За результатами розслідування нещасного випадку на виробництві згідно п.4 акту по формі Н-1 позивачу встановлено діагноз: «открытый перелом правого бедра со смещением, открытый перелом метаэпифиза правого голеностопного сустава, обширная скальпированая рана правой стопы. Травматический шок 2 ст.» Висновком МСЕК від 07.09.10р. серії АВ №006484 позивачу було встановлено 35% втрати працездатності. Позивачу лікарями було протипоказано працю в несприятливих умовах, важка фізична праця, яка вимагає довгого вимушеного положення тіла та ніг на висоті. За результатами висновку останнього обстеження МСЕК у результаті нещасного випадку пов'язаного з виробництвом позивачу було встановлено третю групу інвалідності з 35% стійкої втрати професійної працездатності. При цьому визначена потреба у додаткових видах допомоги, а саме: лікування у травматолога та стаціонарне лікування, санаторно-курортне лікування. Була визначена потреба в милицях та ортопедичних стельках. Внаслідок травми позивач був змушений тривалий час знаходитися на лікарняному, проходити численні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури. У зв'язку з травмою було порушено нормальні життєві зв'язки позивача, він був позбавлений можливості реалізувати свої звички та бажання, в нього постійно виникають складнощі у зв'язку з загальною слабкістю, сильним болем в області ноги та тазу, запамороченням голови, позивачу дуже важко пересуватися. Всі ці фактори позначились на його здоровому сні, за останні роки він погано спить у зв'язку з частим загостренням болю. Позивач не може вести вести повноцінний спосіб життя, постійно відчуває страждання, психологічний дискомфорт, порушена душевна рівновага, вирачена у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалось і позначається сьогодні на його душевному стані. Через стан здоров'я позивач позбавлений можливості працювати у цій галузі. Це поставило його у незручне становище, оскільки він не може матеріально забезпечувати свою родину на тому ж рівні, коли він працював. Заробітна плата позивача була основним засобом існування його родини. Це додає позивачу багато неприємних відчуттів, йому доводиться витрачати кошти на відновлення його здоров'я. Позивач відчуває себе втраченою для суспільства та родини людиною. Тривале лікування позначилося не тільки на його здоров'ї, а також на його психіці. Позивач знаходиться в пригніченому стані через те, що можливості повного відновлення здоров'я немає. Відносини в його родині погіршилися, він став інвалідом, позбавленим можливості повноцінно виконувати свої сімейні обов'язки по господарству. Усі ці фактори викликають негативні емоції та переживання, порушено його нормальні життєві зв'язки, позивачу доводиться докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Для складання позову позивачу необхідно було отримувати консультацію у юриста, витратити значну кількість коштів на сплату отриманих юридичних послуг, ці гроші були взяті ним з сімейного бюджету та витрачені не на свою родину, а на судове поновлення його прав. Враховуючи, що рішенням МСЕК позивачу було встановлено 3 групу інвалідності з 35% втрати професійної працездатності, позивач моральну шкоду, яка була завдана йому у результаті професійного захворювання на виробництві оцінив в 35000 грн. У зв"язку з цим позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь 35000 грн. у відшкодування моральної шкоди, заподіяної йому в результаті трудового каліцтва пов'язаного з нещасним випадком на виробництві та допустити виконання судового рішення у межах суми стягнення з відповідача відповідно до п.3 ч.1 ст.367 ЦПК України. Позивач [PERSON] в судовому засідання 24.09.2014р. свої позовні вимоги підтримав повністю, в судове засідання 14.11.2014р. не з'явився, в своїй заяві просив суд справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримав повністю. Представник відповідача ПАТ «Токмацький ковальсько-штампувальний завод» Славянський С.А. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити в задоволенні позову, в своїх письмових запереченнях на позов вказав, що доводи позивача, щодо спричинення йому моральної шкоди в наслідок нещасного випадку, є надуманими та безпідставними та не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. Так представник відповідача не згоден з доводами позивача, що стан його здоров'я з моменту отримання виробничої травми (2008 рік) не покращується, та йому необхідно купувати ліки, знаходитися на лікарняному з постійним доглядом за ним його близькими, бо за результатами останнього обстеження МСЕК у результаті нещасного випадку пов'язаного з виробництвом позивачу було встановлено третю групу інвалідності з 35% стійкої втрати професійної працездатності, а згідно першої довідки до акта огляду МСЕК від 15.07.2008 року, [PERSON] мав другу групу інвалідності. Зокрема потреба у сторонньому догляді повинна визначатися безпосередньо МСЕК, про що робиться відповідний запис у довідці до акту огляду. Стосовно купівлі позивачем ліків, то ці витрати повністю бере на себе в даному випадку Токмацьке відділення ВД Фонду ССНВВ. Позивач в позові вказав, що цій роботі він віддав багато років свого життя, насправді ж, [PERSON] фактично пропрацював на ПАТ «ТКШЗ» з 14.02.2008р. по 05.03.2008 року, що підтверджується відповідними наказами. Щодо неможливості позивача матеріально забезпечувати свою родину на тому ж рівні коли він працював, то різниці в отриманні позивачем заробітної плати, як до, так і після отримання виробничої травми не було, оскільки все компенсується Токмацьким відділення ВД Фонду ССНВВ. Крім того, позивач замовчав про отримання від Токмацького відділення ВД Фонду ССНВВ одноразової страхової виплати, сума якої визначається з розрахунку середньомісячного заробітку потерпілого за кожний відсоток втрати потерпілим професійної працездатності. Сума одноразової страхової виплати, яку отримав позивач станом на 2008 рік, становила близько 40 000,00 грн., про щомісячні страхові виплати, які отримує [PERSON] в позові також замовчується. Представник відповідача вважає, що позивач насправді не зацікавлений в працевлаштуванні, оскільки відповідно до листа Токмацького міськрайонного центру зайнятості від 14.08.2014 року № 793, з 22.10.2008 року [PERSON] не звертався та не перебував на обліку в Токмацькому МРЦЗ, а тому неможливість позивача матеріально забезпечити свою родину як вказано в позовній заяві, є наслідком небажання [PERSON] працювати, а не виробничої травми. Рішення суду на які посилається позивач не повинні братися судом до уваги, оскільки суд вирішує справи лише і тільки відповідно до Конституції України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (ч.1 ст.8 ЦПК України). В Україні прецедентне право не діє. З позивачем стався нещасний випадок, а не професійне захворювання, але незважаючи на це, по всьому тексту позовної заяви, позивач вказує на професійне захворювання. Таким чином, робота з небезпечними та шкідливими умовами праці не може вплинути на суму стягуваних позивачем грошових коштів, в наслідок нещасного випадку. Зазначені в позовній заяві моральні страждання [PERSON] є необ'єктивними, недоведеними та такими, що надають невірну оцінку глибині фізичних та душевних страждань позивача та взагалі їх існування. Враховуючи, що визначення моральної шкоди безпосередньо випливає з вивчення індивідуальних біологічних, соціальних, психічних властивостей кожної людини, висновки судово-медичної, психологічної чи іншої експертизи дозволили б одержати більш повну, об'єктивну і всебічну інформацію щодо моральних страждань позивача. Відповідно до п.п. «д» п. 1.1 Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 22.11.1995 року № 212, що зареєстрований в Мінюсті 22.03.1996 року за № 136/1161, обов'язок встановлення факту спричинення моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я пов'язане з виконанням трудових обов'язків покладено на медико-соціальні комісії (МСЕК). П.3.8. Порядку встановлено, що при встановленні факту моральної шкоди МСЕК враховує характер каліцтва чи іншого ушкодження здоров'я, так і залишкову працездатність потерпілого. За відсутності вищевказаних висновків, представник відповідача вважає, що отримання моральної шкоди [PERSON] є недоведеним, оскільки в силу п. 9 постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995р. - розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалість, можливість відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховуються стан здоров'я потерпілого. Обґрунтовуючи свої вимоги про стягнення моральної шкоди, позивач зокрема посилається на ст. 173 КЗпП України, але вся шкода, яка була заподіяна позивачу, була відшкодована у встановленому законом порядку, Токмацьким відділенням Фонду ССНВВ, про що зазначено вище, звідси посилання на дану статтю є безпідставним та необґрунтованим. Також, обґрунтовуючи своє право на отримання моральної шкоди, [PERSON], зокрема, посилається на наступні норми закону, а саме ст.237-1 КЗпП України, ст.23 ЦК України. Вказані законодавчі норми передбачають відшкодування моральної шкоди лише і тільки за наявності порушення прав позивача, або у зв'язку з протиправною поведінкою відносно нього. Жодним (контролюючим) органом не встановлено з боку ПАТ «ТКШЗ» незаконних дій чи бездіяльності, порушення прав, або протиправної поведінки відносно [PERSON], що автоматично виключає спричинення обумовлених ними моральних страждань. З позовної заяви також не вбачається, в який саме спосіб ПАТ «ТКШЗ» спричинило [PERSON] моральну шкоду та яким чином він її розрахував.Таким чином, посилання позивача на вищевказані норми закону є надуманими та безпідставними, оскільки не підтверджується жодним належним та допустимим доказом. Крім того в серпні 2008 року ПАТ «ТКШЗ» на користь позивача було перераховано суму в розмірі 1 882,00 грн., що підтверджується копією листа з касової книги ПАТ «ТКШЗ» та довідкою бухгалтерії. Дана грошова сума була виплачена в якості моральної шкоди за нещасний випадок на виробництві, що стався з позивачем. Проти перерахування вказаної суми [PERSON] не заперечував, перераховані кошти, як моральну шкоду отримав. Позивач, всупереч ч. 5 ст. 23 ЦК України, де зазначено - моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом, бажає вдруге отримати компенсацію моральної шкоди від ПАТ «ТКШЗ», що не узгоджується з нормами ЦК України. Окрім того, в п. 6 (обставини за яких стався нещасний випадок) акту № 1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом від 09.03.2008 року зазначено (далі мовою оригіналу): «Бригадир [PERSON] приостановив работу спустился с площадки и пошел в мастерскую за оправкой. В этот момент на площадку поднялся [PERSON] передал монтировку [PERSON] и не дождавшись прихода бригадира самостоятельно попытался снять крышку тормоза с вала на пол..». Таким чином, очевидним є той факт, що нещасний випадок стався з позивачем саме з його вини, внаслідок не дотримання ним вимог ст. 159 КЗпП України. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст..23 та ст..1167 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, а також інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. В судовому засіданні встановлено, що згідно наказу№101 від 14.02.2008р. [PERSON] був прийнятий на роботу до ВАТ «ТКШЗ» учнем слюсаря-ремонтника, з 15.07.2008р. він був звільнений з роботи за станом здоров'я, що підтверджується наказом №695 від 01.08.2008р. 05.03.2008 р., підчас виконання ремонтних робіт в ВАТ «Токмацький ковальсько-штампувальний завод» з учнем слюсаря-ремонтника ковальсько-термічного цеху [PERSON], 1984 р.н., загальний стаж роботи 10 років, по професії 20 днів, стався нещасний випадок, в результаті обриву троса сталося падіння [PERSON], який отримав «открытый перелом правого бедра со смещением, открытый перелом метаэпифиза правого голеностопного сустава, обширная скальпированая рана правой стопы. Травматический шок 2 ст.», про що було складено Акт №1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом (форма Н-1) та Акт розслідування нещасного випадку що стався (форма Н-5) від 09.03.2008р. З 20.03.2008 р. по 11.06.2008 р. [PERSON], [INFO] перебував на стаціонарному лікуванні в обласному відділенні кістково-гнійної інфекції 9-ї міської лікарні м.Запоріжжя з діагнозом: «З/оскольчатый перелом правого бедра. МОС интрамедуллярным стержнем. Стадия замедленной консолидации. Обшырный перелом таранной кости, пяточной кости и обеих лодыжек. МОС по Илизарову. Обширная гнойно-некротическая рана правой стопы и голени», що підтверджується виписним епікризом з історії хвороби №1609. З 14.08.2008р. по 17.09.2008р., та з 24.09.2008р. по 22.10.2008р. [PERSON], [INFO] перебував на стаціонарному лікуванні в обласному відділенні кістково-гнійної інфекції 9-ї міської лікарні м.Запоріжжя з діагнозом: «О/перелом обеих лодыжек. Посттравматический остеомиелит прав.голени. Компрессионный перелом правой голени.» Довідкою травматологічної МСЕК серії АВ №004752 від 15.07.2008р. підтверджується, що [PERSON] з 07.07.2008 р. було встановлено 80% втрати професійної працездатності та ІІ групу інвалідності, дата переогляду 01.08.2009р. Довідкою травматологічної МСЕК серії АВ №006484 від 07.09.2010р. підтверджується що [PERSON] з 01.09.2010 р. було встановлено 30% втрати професійної працездатності та ІІІ групу інвалідності, дата переогляду 01.10.2011р. Довідкою травматологічної МСЕК серії АВ №007498 від 25.10.2011р. підтверджується що [PERSON] з 01.10.2011 р. було встановлено 25% втрати професійної працездатності, група інвалідності не встановлена, дата переогляду 01.10.2014р. Згідно відповіді травматологічної МСЕК вих№602 від 09.10.2014р. [PERSON] повторно оглядався на травматологічному МСЕК 07.10.2014 р., йому встановлено 25% втрати працездатності строком на 3 роки до 01.10.17 р. Таким чином позивачу [PERSON], який перебував в трудових відносинах з відповідачем ПАТ «Токмацький ковальсько-штампувальний завод» та отримав під час виконання своїх трудових обов'язків травму, було дійсно завдано моральної шкоди, але на думку суду в меншому розмірі, ніж її оцінив позивач. [PERSON] до 05.03.2008 р. пропрацював на ВАТ «ТКШЗ» учнем слюсаря-ремонтника лише 20 днів. В п. 6 (обставини за яких стався нещасний випадок) акту № 1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом від 09.03.2008 року вказано (далі мовою оригіналу): «Бригадир [PERSON] приостановив работу спустился с площадки и пошел в мастерскую за оправкой. В этот момент на площадку поднялся [PERSON] передал монтировку [PERSON] и не дождавшись прихода бригадира самостоятельно попытался снять крышку тормоза с вала на пол..». Отже в діях [PERSON] було порушення правил техніки безпеки. Постановою начальника ВВДФССНВВ №0828/677/677/6 від 17.11.2008р. призначено потерпілому [PERSON] одноразову допомогу у разі стійкої втрати професійної працездатності в сумі 38940 грн. Постановою начальника ВВДФССНВВ №0828/677/677/8 від 23.03.2009р. призначено потерпілому [PERSON] фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу: витрати на стаціонарне лікування (перебування у лікарні) в розмірі 95,42 грн. Постановою начальника ВВДФССНВВ №0828/677/677/10 від 18.05.2009р. призначено потерпілому [PERSON] фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу: витрати на стаціонарне лікування (перебування у лікарні) в розмірі 1564,92 грн. Постановою начальника ВВДФССНВВ №0828/677/677/14 від 02.03.2010р. призначено потерпілому [PERSON] санаторно-курортне лікування, згідно путівки №1219, час перебування на санаторно-курортному лікуванні з 24.03.2010р. по 13.04.2010р. Постановою начальника ВВДФССНВВ №0828/677/677/16 від 14.04.2010р. відшкодовано потерпілому [PERSON] витрати на проїзд до місця лікування в розмірі 24,76 грн., згідно з поданими проїзними документами. Постановою начальника ВВДФССНВВ №0828/677/677/19 від 27.12.2010р. призначено потерпілому [PERSON] медичну та соціальну допомогу, а саме: витрати на стаціонарне лікування (перебування у лікарні) згідно рахунку №№КП-0000094 від 25.12.2010р. Постановою начальника ВВДФССНВВ №0828/677/677/21 від 07.11.2011р. призначено потерпілому [PERSON] перераховану щомісячну грошову суму в разі часткової чи повної втрати професіної працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку в розмірі 202,18 грн. На підставі заяви [PERSON] від 27.10.2011р. відділенням ВД Фонду ССНВВ у м.Токмак проведено перерахунок призначених йому страхових виплат у зв'язку з нещасним випадком на виробництві, що стався за час роботи на ВАТ «ТКШЗ». Таким чином, [PERSON] відділенням ВД Фонду ССНВВ у м.Токмак виплачувалися відповідні суми на відновлення здоров'я та була компенсована втрата ним частини працездатності. Згідно довідки ПАТ «ТКШЗ» №08/2168 від 19.08.2014р. ПАТ «ТКШЗ» було виплачено [PERSON] грошову компенсацію в в серпні 2008 р. - 1882,00 грн. Дані грошові кошти було отримано 26.08.2008р., що підтверджується копією виписки з касової книги ПАТ «ТКШЗ», проти суми і призначення грошової компенсації [PERSON] не заперечував, грошові кошти не повертав. Згідно відповіді на запит№793 від 14.08.2014р. Токмацький міськрайонний центр зайнятості повідомив ПАТ «ТКШЗ», що з 22.10.2008р. [PERSON] (ІНН [NUMBER]) не звертався та не перебував на обліку у Токмацькому МРЦЗ як зареєстрований безробітний. Крім того на теперішній час стан здоров'я позивача покращився настільки, що травматологічна МСЕК під час чергового переогляду 07.10.2014р. встановила 25% втрати працездатності [PERSON] строком на три роки та в черговий раз не встановила йому групу інвалідності. Отже відсутні причини неможливості працевлаштування позивачем [PERSON] Беручи до уваги вищевикладене, позивачу [PERSON], який перебував в трудових відносинах з відповідачем ПАТ «Токмацький ковальсько-штампувальний завод» та отримав під час виконання своїх трудових обов'язків травму, було дійсно завдано моральної шкоди, але на думку суду в меншому розмірі, ніж її оцінив позивач. З врахуванням сили страждань та моральних переживань, що виникли у [PERSON] внаслідок отримання ним травми на виробництві, та розміру добровільно сплачених коштів ПАТ «ТКШЗ» [PERSON], як відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що грошова сума в розмірі 5000 грн. є достатнім грошовим вираженням моральної шкоди [PERSON], так як у відповідності до ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України, позивач не надав суду доказів та не довів суду, що йому - позивачу, була завдана моральна шкода саме на суму 35000 грн., яка на думку суду є занадто завищеною. Ч.1 ст.1168 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Позовна вимога [PERSON] допустити виконання судового рішення у межах суми стягнення з відповідача відповідно до п.3 ч.1 ст.367 ЦПК України, задоволенню не підлягає, так як дана норма закону передбачає, що суд допускає негайне виконання рішення у справах про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи - у межах суми стягнення за один місяць. Позивач просить стягнути відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди конкретну суму, а не щомісячні платежі. П.п.2 п.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» передбачає, що від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також смертю фізичної особи. Таким чином позивач [PERSON] звільнений від сплати судового збору. Ч.3 ст.88 ЦПК України передбачає, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. А тому також необхідно стягнути з ПАТ «Токмацький ковальсько-штампувальний завод» на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Outcome: partial