Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-22 00:00:00

18.02.2019 року позивач [PERSON] звернулася до Корабельного районного суду м. Миколаєва з позовною заявою, в якій просила суд зменшити розмір аліментів, що стягуються з неї на користь відповідача [PERSON] , на підставі судового наказу виданого Корабельним районним судом м. Миколаєва від 18.01.2019 року справа № 488/163/19, провадження № 2-н/488/16/19 на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки від усіх видів доходу, заробітку, щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 15.01.2019 року і до повноліття дитини, з 1/4 на 1/8 частину, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; Стягнути з відповідача [PERSON] на її користь витрати понесені з розглядом справи в сумі 768, 40 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з відповідачем по справі [PERSON] , перебували у зареєстрованому шлюбі з 17.10.2003 року. Від даного шлюбу у сторін по справі є неповнолітній син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 06.10.2009 року зазначений шлюб було розірвано. Судовим наказом виданим Корабельним районним судом м. Миколаєва від 18.01.2019 року справа № 488/163/19, провадження № 2-н/488/16/19, наказано: стягувати з позивача [PERSON] на користь відповідача [PERSON] , аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки від усіх її видів доходу, заробітку, щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 15.01.2019 року і до повноліття дитини. 18.12.2010 року позивач уклала шлюб з [PERSON] , від даного шлюбу народила сина [PERSON] , [INFO] . 25.05.2016 року зазначений шлюб було розірвано рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва. 10.03.2017 року позивач уклала шлюб з [PERSON] , від даного шлюбу народила доньку [PERSON] , [INFO] . Позивач посилається на те, що її теперішній чоловік та батько молодшої дитини працює водієм маршрутного таксі, має мінливий та нестабільний дохід, отримує приблизно 5 000,00 грн., на місяць, вона не працює. Тому позивач не згодна з вищезазначеним судовим наказом про стягнення з неї 1/4 частини аліментів на старшого сина - [PERSON] , так як на її утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей: син [PERSON] , [INFO] , та донька- [PERSON] , [INFO] . На підставі вищезазначеного, позивач звернулася до суду з вимогою зменшити розмір аліментів, які вона сплачує на утримання старшого сина [PERSON] , [INFO] . Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила про їх задоволення. У судовому засіданні позивач пояснила, що середній син [PERSON] , [INFO] , який народився у неї від другого шлюбу на теперішній час з нею не проживає, а вже тривалий час мешкає зі своїм батьком [PERSON] . Фактично позивач проживає зі своїм чоловіком [PERSON] та їх спільною дитиною, донькою - [PERSON] , [INFO] . Відповідач у судовому засіданні позов не визнав, заперечував проти позовних вимог в повному обсязі, просив відмовити в задоволенні позову, на підставі того, що відповідач надала в позові не правдиву інформацію щодо складу своєї сімї та її матеріального становища, і сплачувати аліменти на сина [PERSON] це її обовязок, а розмір 1/4 частини відповідає нормам діючого законодавства на одну дитину, інших стягнень аліментів з позивача не відбувається. Також відповідач відмовився від раніше заявленого клопотання про допит свідків, з урахуванням того, що позивач в судовому засіданні підтвердила той факт, що з нею проживає лише молодша донька, з батьком якої позивач знаходиться у зареєстрованому шлюбі та проживає разом. Заслухавши у судовому засіданні позивача, заперечення відповідача, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до наступного. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Європейський суд з прав людини у рішенні «М.С. проти України» повторює, що існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї того, що в усіх рішеннях щодо дітей мають переважати їхні найкращі інтереси. За змістом ст.\~180\~СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття: Закон покладає на батьків обов`язок щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття. Такий обов`язок не припиняється і в тому випадку, коли діти набувають повну дієздатність до досягнення ними повноліття при укладанні шлюбу у випадку зниження їм шлюбного віку. Лише після досягнення повноліття діти втрачають право на утримання. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), або чи розірвано їх шлюб. Обов`язок по утриманню зберігається і тоді, коли дитина народилася у шлюбі, який пізніше було визнано недійсним, а також і у випадку позбавлення батьківських прав батьків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , з відповідачем по справі [PERSON] , перебували у зареєстрованому шлюбі з 17.10.2003 року. Від даного шлюбу у сторін по справі є син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 06.10.2009 року зазначений шлюб було розірвано. Судовим наказом виданим Корабельним районним судом м. Миколаєва від 18.01.2019 року справа № 488/163/19, провадження № 2-н/488/16/19, наказано: стягувати з позивача [PERSON] на користь відповідача [PERSON] , аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки від усіх її видів доходу, заробітку, щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 15.01.2019 року і до повноліття дитини. 18.12.2010 року позивач уклала шлюб з [PERSON] , від даного шлюбу народила сина [PERSON] , [INFO] . 25.05.2016 року зазначений шлюб було розірвано рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва. 10.03.2017 року позивач уклала шлюб з [PERSON] , від даного шлюбу народила доньку [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні достовірно встановлено, що з позивачем по справі мешкає тільки одна дитина молодша донька [PERSON] , з батьком якої позивач знаходиться у зареєстрованому шлюбі і проживає разом, тому суд не може погодитися з твердженням позивача щодо зменшення розміру стягуємих аліментів з неї, з 1/4 на 1/8, так як на її утриманні є двоє неповнолітніх дітей. Також посилання позивача на те, що її теперішній чоловік і батько її доньки [PERSON] , яка мешкає разом з ними, не може гідно забезпечити свою/їх родину, суд не приймає до уваги, оскільки сплачувати аліменти на старшого сина в розмірі 1/4 частини, вважає обовязком позивача, тим паче, що в неї більш не має стягнень по аліментам на інших дітей. До-тогож теперішній чоловік позивача є працездатним та фізично здоровим чоловіком в працездатному віці, а тому повинен забезпечувати свою дитину та дружину. Згідно ч. 7 ст.\~170\~ЦПК України у\~разі видачі\~судового наказу\~відповідно до\~п.\~4\~ч.\~1 ст.\~161\~ЦПК України боржник має\~право звернутися\~до суду\~з позовом\~про зменшення\~розміру аліментів. Частина перша статті 192\~СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~15\~травня 2006\~року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Судом достовірно встановлено, що вищезазначені обставини у позивача відсутні: домовленості не досягнуто, стан здоровя не погіршився, сімейний стан покращився, матеріальний стан задовільний. Відповідно до ст. 183 та ст. 184\~СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс\~України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192\~СК України тільки вказує\~на можливість\~зміни раніше\~встановленого розміру\~аліментів за\~наявності доведених\~в судовому\~порядку підстав,\~а саме:\~зміни матеріального\~або сімейного\~стану,\~погіршення або\~поліпшення здоров`я\~когось із\~них та\~в інших\~випадках,\~передбачених цим\~Кодексом. Отже, визначений судовим наказом Корабельного районного суду м. Миколаєва, розмір стягуємих аліментів відповідає вимогам Сімейного кодексу України, а його зменшення у зв"язку із тим, що на утриманні позивача перебуває донька від останнього шлюбу, без підтвердження погіршення її майнового стану, буде протирічить інтересам її старшого сина. Також, позивач повинна усвідомлювати, що розмір стягуємих аліментів на дитину відповідно до СК України не може бути меншим ніж 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, тобто на 2019 рік становить для дітей вікoм вiд 6 дo 18 рокiв: з 01 січня 2019 пo 30 червня - 2 027, 00 грн., з 01 липняя пo 30 листопада - 2 118, 00 грн., з 01 грудня - 2218 грн. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З огляду на зазначене суд вважає, що позивач [PERSON] не довела належними та допустимими доказами обґрунтованість свого позову. \~ \~ \~ \~Враховуючи наведене, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed