Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-21 00:00:00

Відповідно до ч. 6 ст. 268 ЦПК України 22 жовтня 2019 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 28 жовтня 2019 року. [PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] , третя особа без самостійних вимог Відділ Реєстрації місця проживання Виконавчого комітету Ужгородської міської ради про визнання особи такою, що втратила право на проживання в житловій квартирі. Позовні вимоги мотивує тим, що відповідно договору купівлі-продажу від 05.07.2017 р. за № 1327 посвідченого ПН УМНО Селехман О.А. , позивач придбала у власність житлову квартиру в [ADDRESS] . Право власності згідно договору зареєстровано в реєстрі за №23083668. Відповідач по справі [PERSON] зареєстрований в даній квартирі, однак зі слів сусідів не проживає у ній уже з січня, про точне місце його фактичного проживання позивачу не відомо. Обставина реєстрації відповідача у квартирі доводиться довідкою, виданою ОСББ. Також, дану обставину зможуть підтвердити сусіди: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Вказані особи також дали пояснення щодо вищенаведених обставин в письмовому опитуванні адвоката Бойко Б.Б. Відповідач створює перешкоди у користуванні житлом та порушує права позивача як власника. Зокрема, позивачу не вдалося отримати субсидію на комунальні послуги через те, що відповідач прописаний у квартирі. Враховуючи вищенаведене, позивач просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування належним [PERSON] житловим приміщенням - житловою квартирою в [ADDRESS] . Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 13.05.2019 відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. Розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Сторони в установлений судом строк не подали заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного провадження. В судове засідання позивач не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. На адресу суду надійшла заява від представника позивача - адвоката Бойко Б.Б. про розгляд справи у відсутності позивача та представника позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином. Від відповідача на адресу суду надійшла заява, в якій останній позовні вимоги визнає повністю та просить розглянути справу за його відсутності. Відзив на позовну заяву відповідачем не подано. Представник третьої особи без самостійних вимог Відділу Реєстрації місця проживання Виконавчого комітету Ужгородської міської ради в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідно до ч.8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Участь у судових засіданнях є правом особи, яка бере участь у справі і ця особа зобов`язана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов"язки, що закріплено в статті 43 ЦПК України. Суд дослідивши усі наявні матеріали справи та докази, дійшов наступних висновків. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законами України. Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і при домової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу (дружина, діти, батьки власника, інші особи, якщо вони постійно проживають з власником і ведуть з ним спільне господарство). Відповідно до ст. 71 ЖК України за тимчасової відсутності наймача або членів сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім ' ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк, за заявою відсутнього, може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Тимчасова відсутність особи може бути безперервною, але не повинна перевищувати шести місяців. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності . тимчасова відсутність наймача, членів його сім`ї не потребує згоди інших членів сім`ї. Не має значення і причина відсутності, якщо остання не перевищила шість місяців. Судом встановлено, що позивач [PERSON] відповідно договору купівлі-продажу від 05.07.2017 р. за № 1327 посвідченого ПН УМНО Селехман О.А. , придбала у власність житлову квартиру в [ADDRESS] , загальною площею 136,1 кв.м. Право власності згідно вказаного договору підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05.07.2017, індексний номер витягу - 91232850, номер запису про право власності - 21239702, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 1292483521101. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Позивач посилається на те, що у вищевказаній квартирі в [ADDRESS] зареєстрований відповідач [PERSON] , що підтверджується довідкою ОСББ, отриманими судом у відповідь на запит щодо доступу до персональних даних №308/3728/19 від 05.04.2019 відомостями відділу обліку та моніторингу інформації місця проживання ГУДМС України в Закарпатській області вх. №17394 від 19.04.2019, та довідкою відділу реєстрації місця проживання Виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 23.04.2019 №631/18-06. Позивач вказує, що відповідач [PERSON] створює їй перешкоди у користуванні житлом та порушує її права, як власника. Відповідно до протоколів опитування адвокатом особи за її згодою (в порядку п.7 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»), зі слів сусідів позивача [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , відповідач у даній справі [PERSON] не проживає в квартирі [ADDRESS] з січня 2017. Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Статтею 155 ЖК України встановлені гарантії прав громадян, які мають в приватній власності жилий будинок (квартири), а саме жилі будинки (квартири), що є в приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Такі ж гарантії встановлені і ст. 321 ЦК України, згідно якої право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом норм матеріального права, зокрема, ст.156 ЖК України та ст.405 ЦК України правом користування житлом, якій знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть спільне господарство. Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , відповідач [PERSON] не має права порушувати її законні права на володіння та користування належної їй квартири, в тому числі право на проживання в квартирі. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадяни України, іноземці та особи без громадянства реєструють своє місце проживання. В статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що реєстрація це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесенням цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу. Згідно зі ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Таким чином, рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, після набуття ним законної сили, є підставою для скасування реєстрації відповідача за вищевказаною адресою. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Перевіривши матеріали справи, враховуючи визнання позовних вимог відповідачем та визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи, інтереси інших осіб, суд вважає, що визнання позову може бути прийнято судом, а позов підлягає до задоволення. Згідно ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved