Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-14 00:00:00

19.09.2013 року позивачка звернулася до суду з позовом про визнання заповіту недійсним. При цьому посилається на те, що [PERSON] є донькою [PERSON], померлого [INFO] року. За життя [PERSON] склав заповіт відповідно до якого все належне йому майно заповів [PERSON]. Вважає заповіт недійсним, оскільки її батько ніколи не виявляв намірів щодо складання заповіту, крім того зазначила, що внаслідок тяжкої хвороби позивачу встановлено третю групу інвалідності, позивач з батьком була в нормальних стосунках, тому батько не міг її позбавити права успадкувати належне йому майно. Позивач зазначила, що підпис на заповіті не належить її батьку, тому просить визнати його недійсним. Позивач та її представник за їх участі в судовому засіданні, позовні вимоги підтрималми, просили позов задовольнити. Позивач в судові засідання 08.05.2015 р. та 15.05.2015 року не з"явилась, 15.05.2015 року подала заяву про перенесення розгляду справи на іншу дату. Однак розгляд справи неодноразово відкладався за причин неявки в судове засідання позивача чи її представника, за таких обставин суд вважає дані дії затягуванням розгляду справи. Крім того, позивач подавала заяву ( а.с. 131 ) про розгляд справи без її участі. За наявності такої заяви суд не вправі відкладати розгляд справи у зв'язку із неявкою цієї особи до суду. З огляду на зазначене суд не вбачав перешкод у судовому розгляді справи. Відповідач, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього [PERSON], його представник за дорученням [PERSON] заперечували щодо задоволення позовних вимог. Представник третьої особи Першої Житомирської державної нотаріальної контори подав заяву про розгляд справи без його участі. Третя особа [PERSON] подав заяву про розгляд справи без ого участі Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] пояснили, що померлий після народження сина [PERSON] неодноразово наголошував на тому, що має бажання скласти на нього заповіт. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] пояснили, що померлий [PERSON] був в гарних стосунках з донькою, часто спілкувались. опікувались один одним. Вислухавши учасників судового розгляду , свідків, дослідивши матеріали справи , суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що батьком [PERSON], [INFO] є [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] ( а.с. 6). [INFO] року відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] помер [PERSON]( а.с. 48). За життя [PERSON] на випадок своєї смерті зробив заповіт( а.с. 45), який посвідчений 05 лютого 1999 року, приватним нотаріусом Житомирського міського і районного нотаріального округу Ковальовою Т.В., відповідно до якого все своє майно заповів сину [PERSON]. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, ншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем, а також заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. У відповідності до ст. 1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. За змістом Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5 ( яка діяла на момент посвідчення заповіту) зі змінами, відповідно до пунктів 157, 158 якої визначено те, що заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається ним перед його підписом. Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою за правилами, викладеними в пункті 16 цієї Інструкції. На бажання заповідача, а також у випадках, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись при свідках. Присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов'язковою. Свідками можуть бути особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути: нотаріус; особи, на користь яких складено заповіт; члени сім'ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; заповітом; особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Текст заповіту має містити відомості про особу свідків, а саме: прізвище, ім'я, по батькові кожного з них, дату народження, місце проживання, реквізити паспорта чи іншого документа, на підставі якого було встановлено особу свідка. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. З аналізу, як загальних норм ЦК України, які стосуються недійсності правочинів, так і спеціальних норм даного кодексу щодо недійсності заповіту, вбачається, що нікчемний правочин є різновидом недійсного правочину, підстави недійсності нікчемного правочину встановлені нормами ЦК України та іншими законодавчими актами. Визнання нікчемного правочину (заповіту) недійсним в судовому порядку не вимагається. Позов про визнання правочину (заповіту) недійсним має бути пред'явлено заінтересованою особою. Оскільки в силу ч. 2 ст. 1223 та ч. 4 ст. 1254 ЦК України у випадку визнання заповіту недійсним спадкування відбувається за законом, тому суд вважає, що заінтересованими особами у даному випадку є спадкоємці за законом. З положень ст. 202 та ст. 1233 ЦК України заповіт є одностороннім правочином, тобто дією однієї сторони, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 1254 ЦК України передбачено, що заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт, а також скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Як встановлено судом, при оформленні даного заповіту були дотримані вимоги до форми заповіту, а саме, заповіт складено у письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт особисто підписаний заповідачем [PERSON], що підтверджено висновками експертиз № 1/245 від 06.06.2014 року ( а.с. 138) та № 1/466 від 02.04.2015 року зворотнього позивачем не доведено, при його складанні та посвідченні дотримано таємницю заповіту, відповідно до ст. 1255 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З огляду на викладене, даючи юридичну оцінку поясненням, показам свідків та поданим по справі доказам, враховуючи те, що на момент посвідчення спірного заповіту нотаріусом було дотримано всіх вимог чинного законодавства суд дійшов до висновку, що підстави для визнання заповіту недійсним відсутні.

Outcome: dismissed