Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-06 00:00:00

24.06.2015 року позивач [PERSON] звернулась до Краснолиманського міського суду Донецької області з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. У судове засідання позивач [PERSON] не з*явилась, до суду надала заяву з проханням розглянути справу в її відсутності, позов задовольнити. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з*явилась, до суду надала заяву з проханням розглянути справу у її відсутності, не заперечує проти задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи та подані документи, всебічно й повно з*ясувавши всі обставини справи, на яких грунтуються позовні вимоги, об*єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановив наступні фактичні дані. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини: [PERSON], позивач по справі, є власником житлового будинку № 23 по вулиці Миру, в с. Дробишеве, Краснолиманського району, Донецької області. Зазначений житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями належить позивачу на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку і земельної ділянки від 18.12.2014 року, посвідченого державним нотаріусом Краснолиманської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 3462, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 18.12.2014 року, реєстраційний номер об*єкта нерухомого майна 526247314230. З 21.06.2007 року в будинку № 23 по вулиці Миру, с. Дробишеве, Краснолиманського району, Донецької області, значиться зареєстрованою [PERSON], відповідач по справі. Відповідно позовній заяві та наданих доказів, а саме: акту з місця розташування будинка № 23 по вулиці Миру, с. Дробишеве, Краснолиманського району, Донецької області, відповідач [PERSON] (колишня дружина продавця будинку) у житловому будинку не проживає з вересня місяця 2008 року по теперішній час. Стаття 317 частина 1 ЦК України передбачає, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до частини 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до статті 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду. Питання про зняття з реєстрації особи за місцем проживання взаємопов*язане і залежить від вирішення питання про житлові права особи, які регулюються нормами житлового і цивільного законодавства. Згідно статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 16 ЦК України передбачено, що вимоги про зняття особи з реєстрації за місцем проживання можливе лише при вирішенні спору про житлові права. Стаття 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна в суді довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, при цьому за законом докази є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інщих обставин, які мають значення для справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експерта. З урахуванням наведеного, у суду не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених позивачем у позовній заяві, та письмовим доказам, наданими до неї. Суд приходить до висновку, що позов [PERSON] про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком № 23 по вулиці Миру, с. Дробишеве, Краснолиманського району, Донецької області, є законним, обгрунтованим, таким, який підлягає задоволенню. З приводу вимоги позивача про відшкодування понесених ним судових витрат суд зазначає таке. Згідно із ст. 79 ЦПК України судовий збір включено до складу судових витрат. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. [PERSON] при поданні позову сплачено на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн., що підтверджено наданою позивачем квитанцією від 27.05.2015 року (а.с.2). А також відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК Уркаїни до витрат, пов"язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Оплату за підготовку, складання та подання позовної заяви в розмірі 1000,00 грн. було здійснено позивачем [PERSON], що підтверджується довідкою адвоката [PERSON] від 24.06.2015 року (а.с.13). За цих обставин суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми судового збору, а також суму витрат на правову допомогу.

Outcome: approved