Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

27 серпня 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Всеукраїнський [PERSON]» (далі - ПАТ «ВіЕйБі Банк») звернулося до суду з позовом до [PERSON], в якому просило стягнути з неї заборгованість за кредитним договором на загальну суму 32 929 грн. 02 коп. В обґрунтування вимог ПАТ «ВіЕйБі Банк» зазначило, що 30.08.2011 року між банком та відповідачем укладено кредитний договір № BLаЖГА00067954, за яким [PERSON] отримала кредит на поточні потреби у розмірі 10 000 грн. 00 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00% на рік та 1,75% комісії за управління кредитом з кінцевим терміном повернення кредиту до 30 серпня 2014 року. За умовами договору відповідач взяв на себе зобов'язання щодо погашення заборгованості за кредитом, відсотками за його використання, а також щодо оплати комісії за управління кредитом. У порушення умов договору [PERSON] свої зобов'язання не виконала, що призвело до виникнення заборгованості станом на 15.08.2015 року у розмірі 32 929 грн. 02 коп. Посилаючись на те, що відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов'язань, позивач вважає, що є підстави для стягнення з [PERSON] заборгованості у зазначеному розмірі. У судове засідання представник позивача не з'явився, надавши до суду заяву про розгляд справи без його участі (а.с.28), позовні вимоги підтримує, які просить задовольнити та у разі неявки відповідача по справі, просить ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідач у судове засідання не зявилась, але надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала частково, не погодилася з вимогами банку щодо нарахування пені за несвоєчасне погашення кредиту (а.с.26). Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що 30 серпня 2011 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та [PERSON] укладено договір, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 10 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00% на рік та комісії за управління кредитом у розмірі 1,75% від суми кредиту. Термін користування кредитом склав 36 місяців та кінцевий термін повернення кредиту визначений договором до 30 серпня 2014 року (а.с.а.с.4-9). Відповідно до п.п.2.5.1. цього Договору [PERSON] зобовязалася погашати суму заборгованості за кредитом, процентами за його користування та комісією за управління кредитом шляхом здійснення щомісячних ануїтетних (рівномірних) платежів. Вказані платежі здійснюються позичальником до останнього числа кожного місяця. За змістом п.3.3. Договору [PERSON]. зобовязалася щомісячно виконувати свої боргові зобовязання відповідно до Графіку в порядку, передбаченому п.2.5. Загальної частини договору не пізніше визначеного п.2 Спеціальної частини договору терміну, повернути банку всю суму наданих кредитних коштів, сплатити проценти за користування кредитними коштами, комісії, а також на вимогу банку сплатити можливу неустойку (штраф/пеню). Сторони також дійшли згоди, що при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором, більш ніж на 60 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 25% від суми кредиту (п.4.2. Договору). Крім того, відповідно до п.4.3. Договору у випадку прострочення позичальником сплати або сплати не в повному обсязі чергового платежу за графіком, банк має право вимагати від позичальника додатково сплати банку пеню у розмірі 0,5% від суми невиконаних зобовязань, строк виконання яких настав і які не були виконані на день прострочення виконання. Відповідно до п.2.7. Договору банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у встановленій банком частині у випадку невиконання позичальником своїх боргових та інших зобовязань за Договором або правомірних вимог банку. З наданого ПАТ «ВіЕйБі Банк" розрахунку вбачається, що [PERSON] припинила виконання грошових зобов'язань, допустивши станом на 15 серпня 2015 року виникнення заборгованості в загальному розмірі 32 929 грн. 02 коп, а саме: заборгованість по сумі кредиту у розмірі 5 584 грн. 47 коп., за процентами 1 433,33 грн., що також призвело до виникнення заборгованості за комісією у розмірі 1 575 грн. 00 коп. та пеня за несвоєчасне погашення кредиту у розмірі 24 336 грн. 22 коп. (а.с.3). Вирішуючи цивільно-правовий спір, що виник між сторонами з зобов'язальних правовідносин, суд виходить з такого. Відповідно до ч.1 ст. 16 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 ст.16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів, до яких відноситься примусове виконання обовязку в натурі (п.5 ч.2 ст.16 ЦК). Визначення поняття зобовязання міститься у ч.1 ст.509 ЦК України. Так, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Згідно з нормами ст.ст.526, 530 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у визначений у зобовязанні строк. Договором, відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. За ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). При цьому у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч.1 ст.611 ЦК ). Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Статтею 1048 ЦК України передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначені у ст.1050 ЦК України. Зокрема, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинками (розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. З огляду на викладене, враховуючи, що [PERSON] допустила виникнення заборгованості, та, відповідно, порушила договірні зобовязання, у банка виникло право вимагати повернення наданих кредитних коштів та сплати процентів із застосуванням передбачених договором штрафних санкцій. Але питання про розмір пені за несвоєчасне погашення кредиту суд вирішує з огляду на наступне: Розмір пені 24 336,22 грн. значно перевищує розмір збитків 8 592, 80 коп. Частиною третьою статті 551 ЦК України передбачено, зокрема, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків (правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду України у справі № 6-100цс14 від 03 вересня 2014 року). Установивши, що розмір неустойки значно більший від розміру боргового зобов'язання, суд застосовує до спірних правовідносин норму частини третьої статті 551 ЦК України і зменшує розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача до 8 592, 80грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого. Відповідно до ст.79 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Частиною 1 ст. 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При цьому якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Судом встановлено, що рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі Фонд) від 20.03.2015року №63 запроваджено тимчасову адміністрацію у ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначено уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації. Відповідно до п.22 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року зі змінами та доповненнями станом на 9 квітня 2015 року N 320-VIII, уповноважена особа Фонду була звільнена від сплати судового збору у справах, повязаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку. Отже, з урахуванням того, що на момент подачі позовної заяви до суду позивач був звільнений від сплати судового збору, судовий збір за подання до суду позовної заяви майнового характеру з ціною позову 32 929 грн. 02 коп. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави у розмірі 1218 грн. З огляду на викладене,

Outcome: partial