Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом , посилаючись на те, що відповідач 21.04.2015 р. позичив у нього 12 000 доларів США строком на один місяць. На підтвердження укладення договору позики відповідач надав позивачу розписку. [PERSON] борг, у передбачений розпискою строк не повернув, враховуючи викладене, позивач, з урахуванням змінених позовних вимог, просить суд винести рішення про стягнення з відповідача 310473,07 грн. основного боргу, 465709,61 грн. процентів за користування позикою та 31978,73 грн. грошових коштів з урахуванням індексу інфляції від суми заборгованості, а всього 808 161,41 грн. Крім того просить відшкодувати за рахунок відповідача витрати , пов»язані з поїздками до суду в сумі 4244,78 грн. а також по оплаті судового збору в сумі 6890 грн. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, з підстав, зазначених вище Відповідач та його представник позов не визнали, посилаючись на те, що відповідач розписку не писав, кошти в позику не отримував. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, вивчивши матеріали справи, установив: Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Судом встановлено, що 21.04.2015 р. між сторонами було укладено договір позики на суму 12 000 доларів США грн., який було укладено в простій письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики позивачем представлено оригінал розписки (а.с.48). Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. Згідно ч1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд не може взяти до уваги посилання відповідача на ту обставину, що він не підписував даний договір, оскільки доказів не справжності його підпису на договорі суду не надано. Ухвала суду про призначення у справі судово-почеркознавчої експертизи була скасована в зв»язку з не проведенням її оплати з боку відповідача. Суд не може взяти до уваги посилання відповідача, що він не отримував кошти у позивача, оскільки письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Згідно умов договору позики [PERSON] брав кошти строком на один місяць по 10% в місяць. Відповідач умови договору не виконав. , Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі), що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідач у встановлений договором строк не повернув суму боргу позивачу. Згідно ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього кодексу. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов*язання, на вимогу кредитора зобов*язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті гривні, то норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобов»язання, яке визначене договором у гривні. Судом встановлено, що сторонами було укладено договір позики в іноземній валюті, а тому позов в частині вимоги про стягнення суми боргу з урахуванням рівня інфляції задоволенню не підлягає. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Оскільки у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті - доларах США, то згідно ч. 2 ст. 533 ЦК України, суму, що підлягає сплаті у гривнях, суд визначає за офіційним курсом відповідної валюти станом на 03.02.2016 р., як про це просить позивач. Згідно довідки з банку курс української гривні до 100 доларів США становить 2587,2756 грн. (а.с. 9). Отже, сума основного боргу складає 12000 доларів США , що за офіційним курсом НБУ становить 310473,07 грн. Розмір процентів, які підлягають стягненню із відповідача відповідно до умов договору позики становить 10% від 310473,07 грн. за 1 місяць, а не виплачено за 15 місяців: (310473,07:100*10) *15= 465709,61 грн. Таким чином, сума боргу, яка підлягає стягненню із відповідача на користь позивача становить: 310473,07 грн. основного боргу та 465709,61 грн. процентів за користування позикою, а всього - 776182, 68 грн. Враховуючи викладене, а також те, що як встановлено судом, відповідач у встановлений у договорі строк позику не повернув, тобто порушив умови передбачені договором позики, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судові витрати по оплаті судового збору підлягають стягненню із відповідача на підставі ст. 88 ЦПК України пропорційно до задоволених вимог в розмірі 6614,40 грн. Витрати позивача, пов»язані із поїздками до суду: на паливо в розмірі 4244,78 грн. (а.с.60-61), відшкодуванню за рахунок відповідача не підлягають, так як ним не підтверджено, що ці витрати він поніс у зв"язку з поїзками саме до суду, а з наданих суду чеків неможливо ідентифікувати особу, яка придбала бензин, вид транспортного засобу та розхід пального. На підставі викладеного,

Outcome: partial