Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-20 00:00:00

Вжовтны 2018 року [PERSON], звернувся з позовом до Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» (далі ПрАТ «Суха Балка») про відшкодування моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я, посилаючись на те, що він протягом тривалого часупрацював в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, внаслідок чого захворів на професійне захворювання. Висновком МСЕК від21.12.2000 року йому первинно встановлено 25% втрати професійної працездатності в звязку з професійним захворюванням з 18 грудня 2000 року по 01.01.2002 року.При черговому повторному переогляді 05.03.2005 року встановлено 40% втрати професійної працездатності безстроково з 01.03.2015 року та 3 групу інвалідності. Позивач вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, вінвтративсвоє здоров`я, завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що в наслідок професійного захворювання позивач відчуває біль та обмеження обєму рухів у шийному та попереково-крижовому відділі хребта, почуття затерпання в передпліччях та кистях, відчуття серцебиття, частий стискаючий головний біль. У зв'язку із отриманими професійними захворюваннями йому заподіяна моральна шкода, розмір якої оцінює в 170 000грн., яку просив стягнути з відповідача. 30 жовтня 2018 року позовна заява була залишена без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків. 18 листопада 2018 року вимоги ухвали позивачем виконано, ухвалою від 20 листопада 2018 року судом відкрито провадження у справі з призначенням судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику(повідомлення) сторін за наявними у справі доказами. Відповідач скористався правом надання відзиву, у якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування зазначив, що позивачем не доведено факту саме завдання йому моральної шкоди та її розмір, вказані обставини не підтверджені належними доказами. Також зазначив, що протиправних дій відносно позивача, які б знаходились в причинному звязку настанням шкоди підприємство не вчиняло, а тому не може нести відповідальність за ушкодження здоровя позивача. Суд, відповідно до ч. 5ст. 279 ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності дост. 247 ч. 2 ЦПК Українифіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] з 26.06.1985 року по 17.10.2017 року працював на підприємстві відповідача, а самепідземним бурильником 5 розряду, електромонтером та охоронником на ш. «Ювілейна» РУ ВАТ «Суха Балка», правонаступником якого є ПрАТ «Суха Балка», звільнився у звязку звиходом на пенсію за ст. 38 КЗпП України ( копія трудової книжки а.с.64-70). Рішенням Науково-дослідного інституту промислової медицини, позивачу встановлено професійне захворювання за діагнозом:вібраційна хвороба другої ст. з вегетативно-сенсорної поліневропатією, нейродистрофією у вигляді двобічного плеч-лопаткового і ліктьового періартрозів, остеоартрозу колінних суглобів, стійкого порушення трофіки кистей. Висновком МСЕК від 21.12.2000 року позивачу первинно встановлено 25% втрати професійної працездатності в звязку з професійним захворюванням \~з наступним переоглядом 01.01.2002 року.При черговому повторному переогляді 05.03.2005 року встановлено 40% втрати професійної працездатності безстроково з 01.03.2015 року та ІІІ групу інвалідності. ( а.с. 73). 06.12.2000 року ВАТ «Суха Балка», правонаступником якого єПрАТ «Суха Балка» було складено Акт розслідування професійного захворювання позивача [PERSON], у якому визначено обставини виникнення професійного захворювання, а саме: тривала робота в умовах дії підвищеної вібрації, перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, причини: тривалий строк роботи в умовах підвищеної вібрації (а.с. 71-72), винних осіб у порушенні вимог нормативних актів не встановлено, (а.с.72). Статтею 3 Конституції України\~передбачається, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. Частина 4 статті\~43, частина 1 статті\~46 Конституції України\~передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Вирішуючи спір,\~що склався\~між сторонами,\~суд виходить\~із законодавства,\~що діяло\~на момент\~первинного встановлення\~позивачу втрати\~працездатності в\~2000\~році,\~а саме\~ст.12\~Закону України\~« Про\~охорону праці»,\~згідно якої\~відшкодування моральної\~ шкоди\~ провадиться\~ власником,\~ якщо\~небезпечні або\~шкідливі умови\~праці призвели\~до \~моральної \~втрати потерпілого,\~ порушення\~ \~його \~ нормальних\~ \~життєвих зв'язків,\~вимагають від\~нього додаткових\~зусиль для\~організації свого\~життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Крім того, суд враховує національне законодавство, що діяло на момент остаточного встановлення позивачу 40 % втрати працездатності та ІІІ гр..інвалідності безстроково в 2005 році, а саме норм ст.ст.\~153,\~237-1 КЗпП України, якими врегульовано право на відшкодування моральної шкоди. Відповідно до статті 153\~КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 КЗпП Українипередбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв'язку з тим, що відповідно до положень ст.\~237-1\~КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов'язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням трудових обов'язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди повязують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв'язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Судом встановлено, що у зв'язку з отриманням професійних захворювань та встановленням стійкої втрати працездатності у розмірі 40% та ІІІ гр.. інвалідності безстроково, позивачу заподіяно моральну шкоду. Внаслідок отриманих професійних захворювань у позивача змінилися умови життя, він змушений постійно проходити лікування, які не дають покращення в стані здоровя, обмежений у можливості працевлаштування, вільному виборі праці. Крім того, відчуває постійний біль та обмеження обєму рухів у шийному та попереково-крижовому відділі хребта, почуття затерпання в передпліччях та кистях, відчуття серцебиття, частий стискаючий головний біль. Доводи представника відповідача щодо відсутності причинного звязку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача, судом відхиляються, оскільки, як вбачається з аналізу норм ч. 2 ст.\~153, ст.\~173, ч.1 ст.\~237-1 КЗпП України, до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих звязків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обовязку власника відшкодувати моральну шкоду. Визначаючи розмірвідшкодування\~моральної шкоди,\~суд виходить\~із засад\~розумності,\~виваженості та\~справедливості,\~відповіднодо п.9\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України ''\~Про судову\~практику в\~справах провідшкодування\~моральної (немайнової)\~шкоди"\~№ 4\~від 31.03.1995\~року з\~подальшими змінами,\~яким передбачено,\~що розмір\~моральної шкоди\~суд визначає\~залежно від\~характеру та\~обсягу страждань\~(фізичних,\~душевних,\~психічних тощо),\~яких зазнавпозивач,\~характеру немайнових\~втрат (їх\~тривалості,\~можливості відновлення\~тощо)\~та зурахуванням\~інших обставин.\~Зокрема,\~суд враховує\~тривалий період\~роботи позивача\~в шкідливих\~умовах, характер отриманих професійних захворювань, відсоток втрати позивачем професійної працездатності, встановлену групу інвалідності стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін її життєвих і виробничих стосунках, стаж роботи позивача, і вважає необхідним визначити розмір компенсації в сумі 45\~000 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди саме в розмір 170 000 грн., то суд приходить висновку, що така сума належним чином не вмотивована, є значно завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві моральної шкоди. Відповідно до\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розподіляючи судові витрати між сторонами, суд, виходячи з положень\~ст. 141 ЦПК України, та стягує з відповідача судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 704,80 грн.

Outcome: partial