Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-09 00:00:00

22.04.2019 р. [PERSON] звернулась до Київського районного суду м.Харкова з позовом, який було уточнено, та просила суд визнати за нею, [PERSON] , право власності на 1/3 частину житлового будинку [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, зокрема, що [INFO] . померла [PERSON] , [INFO] , що мешкала у [ADDRESS] . [PERSON] є дружиною рідного дядька позивача - [PERSON] , [INFO] , який є рідним братом матері позивача - [PERSON] [PERSON] та дядько позивача [PERSON] зареєстрували шлюб 29.03.1962 р.у м. Харкові, Київському Рай.РАГСІ, про що в Книзі записів актів цивільного стану про одруження зроблено відповідний запис за № 568. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] , та видано свідоцтво про одруження за [NUMBER]. [INFO] помер [PERSON] , про що в Книзі реєстрації смерті 2006 року 12 жовтня відділом реєстрації актів цивільного стану №4 Харківського міського управління юстиції зроблено відповідний актовий запис за № 14873, та видано свідоцтво про смерть за [NUMBER] . Внаслідок смерті дружини дядька позивача - [PERSON] , яка наступила [INFO] , відкрилася спадщина, до складу якої входить 1\\3 частина житлового будинку [ADDRESS] та належали їй на праві власності підставі рішення суду від 05.01.2004 р. Київського районного суду м.Харкова зареєстрованого у КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 01.12.2004 р. реєстраційний номер № 8758899. Житловий будинок розташований на земельній ділянці [ADDRESS] , загальною площею 905 кв.м. на підставі Рішення Київського РІК №16,та зареєстровано за реєстровим № 16834 у Міськбюро технічної інвентаризації. Спадкоємицею першої черги після смерті [PERSON] , залишилася її донька [PERSON] , [INFO] . Але спадкодавця [PERSON] , на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: «усю належну мені на праві власності частину житлового будинку [ADDRESS] , та належну мені на праві власності земельну ділянку, яка знаходиться в [ADDRESS] я заповідаю своїй племінниці - [PERSON] , [INFO] » На її прохання цей заповіт складений з її слів державним нотаріусом Восьмої Харківської державної нотаріальної контори за допомогою комп`ютерної техніки,відповідає її дійсним намірам. Заповіт прочитаний нею в голос і підписаний власноручно. 29.07.2006 р. у місті Харкові, цей заповіт посвідчений державним нотаріусом Восьмої державної нотаріальної контори ФЕДОНЕНКО Н.О. Особу заповідача встановлено , дієздатність її перевірена. Заповіт складено у приміщенні Восьмої Харківської державної нотаріальної контори за адресою ; місто Харків, вул. Блюхера, № 7-А о 10 год. 30 хв. та зареєстрований у реєстрі № 7-868. На час смерті заповідача заповіт не змінений і не відмінений. В встановлений законом строк позивач звернулася до Восьмою Харківської державної нотаріальної контори за оформленням права на спадщину за заповітом. Але за відсутності підтвердження, що позивач є племінницею їй роз"яснено, що потрібно у судовому порядку визнавати право на спадщину. Позивач залишилася єдиним спадкоємцем за заповітом та відповідачка донька померлої [PERSON] спадкоємиця першої черги, яка не заперечує проти визнання за права позивачем власності на частину житлового будинку за заповітом. Мати позивача [PERSON] , 16.05.1954 р. зареєструвала шлюб з [PERSON] та прийняла прізвище « [PERSON] ». Прізвище дівоче позивача є « [PERSON] » а в зв`язку з вступу до шлюбу моє прізвище « [PERSON] » . В встановлений законом шестимісячний строк позивач фактично прийняла спадщину, вступила у володіння та користування спадщиною так як постійно проживає у спадковому будинку де зареєстровано її місце мешкання. Позивач не відмовлялася від прийняття спадщини. Враховуючи викладене, позивач звернулась до суду з даним позовом. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 26.04.2019 р. позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення вказаних в ухвалі недоліків. 16.05.2019 р. до суду надійшла заява позивача на виконання ухвали суду. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 20.05.2019 р. було відкрито загальне позовне провадження по даній справі та призначено підготовче засідання. У підготовче засідання позивач не з`явилась, подала заяву про розгляд справи без її присутності, позовні вимоги підтримала. Відповідач у підготовче засідання не з`явилась, 20.05.2019 р. подала до суду відзив на позов, в якому зазначила, що позов [PERSON] вона визнає в повному обсязі, з обставинами, на які посилається позивач [PERSON] , відповідач погоджується. Проти визнання за [PERSON] права власності на частину житлового будинку за заповітом її матері [PERSON] не заперечує. Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце даного судового засідання, позивач подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, суд вважає можливим провести судовий розгляд справи. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Згідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Положенням ст..206 ЦПК України визначено, що до ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, сторони розуміють наслідки відповідних процесуальних дій, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлені наступні фактичні обставини. [INFO] народилась [PERSON] , про що в книзі записів актів громадянського стану про народження за 24.07.1941 р. зроблений відповідний запис №181, Батьками вказано [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). [INFO] народився [PERSON] , запис акта про народження №89, батьками вказано [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). 16 травня 1954 р . [PERSON] та [PERSON] одружились, про що в книзі записів актів громадянського стану про одруження 16.05.1954 р. зроблено відповідний запис за №9, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] (а.с.10). [INFO] . [PERSON] та [PERSON] одружились, про що в книзі записів актів громадянського стану про одруження 29.03.1962 р. зроблено відповідний запис за №568, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] (а.с.11). [INFO] народилась [PERSON] , про що в книзі записів актів громадянського стану про народження зроблено відповідний запис за №52. Батьками вказано [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.5). 22 грудня 1979 р. у відділі реєстрації актів цивільного стану Валківського районного управління юстиції Харківської області зареєстровано шлюб громадян [PERSON] та [PERSON] , актовий запис №113. Після реєстрації шлюбу присвоєні прізвища: йому - [PERSON] , їй - [PERSON] . 24 березня 1982 р. у Київському відділі реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції зареєстровано розірвання зазначеного шлюбу, запис акта №210, на підтвердження чого надано довідку за підписом керівника органу реєстрації актів цивільного стану [PERSON] 10 жовтня 2006 р. [PERSON] помер, про що в Книзі реєстрації смертей 12.10.2006 р. зроблено відповідний актовий запис за №14873, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.8). [INFO] померла [PERSON] , про що 07.12.2016 р. складено відповідний актовий запис №17870, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.9). 29 липня 2006 р. державним нотаріусом Восьмої Харківської державної нотаріальної контори посвідчено заповіт [PERSON] , згідно якого усю належну їй на праві власності частину житлового будинку [ADDRESS] , та належну їй на праві власності земельну ділянку, яка знаходиться в [ADDRESS] (сорок сім), [PERSON] заповідає своїй племінниці - [PERSON] , [INFO] (а.с.14). Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 21.03.2007 р. за [PERSON] визнано право власності на житлову прибудову «А2-1», сарай «Ф» та переобладнане приміщення 3-2 з кухні у житлове в житловій прибудові «А1-1» за адресою: [ADDRESS] (а.с.17). Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 05.01.2004 р. за [PERSON] визнано право власності на1/3 частини житлового будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS] без урахування самочинних споруд в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка настала [INFO] (а.с.18). [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] з 02.07.1975 р. (а.с.16). Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст..1233 ЦК України). За змістом ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч.1 ст.1222 ЦК України). Стаття 1223 ЦК України передбачає право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Частиною 3 ст.1225 ЦК України визначено, що до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Згідно ч.1 ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У відповідності до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено частино 2 статті 77 ЦПК України. Згідно ст. ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи визнання позову відповідачем, приходить до висновку, про наявність підстав для визнання за [PERSON] права власності на 1/3 частину житлового будинку [ADDRESS] в порядку спадкування, відповідно до заповіту від 09.07.2006 р., зареєстрованого в реєстрі за №7-868. Інших спадкоємців судом не встановлено, порушень прав та свобод інших осіб також під час розгляду справи встановлено не було. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений останньою за подачу позовної заяви судовий збір в розмірі 3498,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved