Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-23 00:00:00

16 липня 2018 року до Рівненського міського суду Рівненської області звернувся [PERSON] із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій просить шлюб, зареєстрований між ними 25 травня 1984 року відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, розірвати, оскільки подружні стосунки не склалися і вони не підтримують шлюбних стосунків, не ведуть спільного господарства. Позивач та представник позивача в судове засідання не прибули, про час і місце судового засідання були повідомлені належним чином, однак надали через канцелярію суду заяви, в яких просять справу розглянути в їх відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не прибула, про час і місце судового засідання була повідомлена належним чином, однак до початку розгляду справи по суті надала через канцелярію суду заяву вх. № 44833/18 від 30.08.2018 року, в якій позов визнала у повному обсязі. Згідно частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вирішуючи питання щодо наявності законних підстав для визнання позову відповідачем та задоволення позову у звязку з цим, суд враховує таке. Відповідно до свідоцтва про шлюб, виданного відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції 13 вересня 2005 року, серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 25 травня 1984 року, актовий запис № 656. Після реєстрації шлюбу присвоєні прізвища чоловікові [PERSON], дружині [PERSON]. Згідно з ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України. Стаття 112 СК України передбачає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя та постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони не підтримують подружніх стосунків і бажають розлучитися. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд вважає, що на даний час спільне проживання сторін стало не можливим і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тобто фактично шлюб не існує, а тому його слід розірвати, що не позбавляє сторін права повторно зареєструвати шлюб після усунення обставин, що були підставою для його розірвання. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд вважає за необхідне роз'яснити, що згідно абзацу 2 ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. При пред"явленні позову позивач звільнений від сплати судового збору, на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», на виконання вимог ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в користь держави судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: approved