Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до ПАТ «Автобусний парк» про визнання договору купівлі продажу дійсним та визнання права власності. Свій позов мотивувала тим, що 31 липня 2014 року вона уклала з відповідачем договір купівлі-продажу кімнати №82 в гуртожитку по вул.Стеценка, 58 в м.Вінниці. Позивач сплатила кошти, зареєструвала своє місце проживання за цією адресою, однак відповідач ухилився від нотаріального посвідчення договору. З посиланням на положення ст. 220 ЦК України, уточнивши позовні вимоги, позивач просила суд визнати дійсним договір купівлі-продажу від 31 липня 2014 року, укладений із відповідачем та визнати право власності на придбане майно. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити на підставах викладених в позовній заяві, не заперечувала щодо заочного розгляду справи. При цьому вказувала, що вона неодноразово намагалася спонукати відповідача до нотаріального посвідчення договору, однак протягом двох років відповідач ухиляється від цього. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, а тому суд ухвалив провести заочний розгляд та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України, оскільки позивач не заперечувала щодо такого порядку розгляду справи. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи,оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до наступного. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини врегульовані нормами ЦК України щодо дійсності договорів та захисту прав. Судом встановлено, що гуртожиток по вул.Стеценка,58 в м.Вінниці належить на праві власності відповідачу по справі ПАТ «Автобусний парк» відповідно до наказів Регіонального відділення Фонду державного майна України по Вінницькій області від 24.07.1998 року №826 та від 09.09.1998 року №1037, підтвердження права власності на будівлю, виданого Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Вінницькій області 21.07.2008 року №03-16/1577. Право власності зареєстроване в КП ВООБТІ в реєстровій книзі №9 за реєстровим №512. Відповідно до рішення правління ПАТ «Автобусний парк» від 30.07.2014 року, оформленого протоколом №21, вирішено продати [PERSON] кімнату під №82 в гуртожитку по вул.Стеценка,58 в м.Вінниці за ціною 11280,00 грн. 31.07.2014 року між сторонами ПАТ «Автобусний парк» та [PERSON] було укладено договір купівлі продажу кімнати в простій письмовій формі. Відповідно до договору позивачка придбала кімнату №82, яка розташована на У поверсі та складається з: коридор - 1 площею 3,6 кв.м., ванна - 2 площею 1,5 кв.м., туалет - 3 площею 1,0 кв.м., кімната - 7 площею 16,8 кв.м., комора 8 - площею 0,3 кв.м., комора - 9 площею 0,3 кв.м., комора 10 - площею 0,3 кв.м., частина коридору загального користування ІІІ площею 3,5 кв.м., частина кухні загального користування ІУ площею 0,9 кв.м., загальна площа приміщень 28,2 кв.м., в тому числі житлова 16,8 кв.м., які становлять 9/1000 частин будівлі гуртожитку будинку 58 по вул.Стеценка в м.Вінниці за ціною 11\~280 грн. Позивач повністю провела оплату вартості майна, що підтверджується квитанцією №8550 від 17.11.2014 року на суму 11280,00 грн., а також довідкою ПАТ «Автобусний парк» від 02.09.2016 року №90. Як свідчать матеріали справи 19.11.2014 року позивачка зареєструвала своє місце проживання за цією ж адресою та мешкає у вказаній кімнаті. За даними інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 21.12.2016 року обтяження щодо цього майна в реєстрі не зареєстровані. Згідно з вимогами ч. 1 ст.\~210, ч. 3 ст.\~640\~та ст.\~657 ЦК України\~( в редакції чинній на момент укладення догвоур) договір купівлі-продажу спірного майна на дату його підписання 31.07.2014 року підлягав нотаріальному посвідченню. При цьому, суд звертає увагу, що держава реєстрація договору не повинна була проводитися, оскільки її було виключено згідно із\~Законом України „Про внесення змін до Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" від 11.02.2010 року №1878. Як встановлено судом зазначених вимог закону сторонами дотримано не було, оскільки відповідач протягом тривалого часу від його нотаріального посвідчення ухилявся, що підтверджується листами позивачки від 19.11.2014 року, 10.12.2014 року, 25.08.2015 року, 20.04.2016 року, які нею направлялися відповідачу та отримані ним (а. с. 39-42), а також повідомленнями приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] від 17.12.2014 року, 02.09.2015 року, 24.11.2014 року, 27.04.2016 року (а.с.43-46). Частиною 3\~ст. 640 ЦК України\~(у редакції, яка набрала чинності з 01.01.2013 року) передбачено, що договір, який підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Відповідно до ч. 2\~ст. 220 ЦК України\~(якою позивачка обґрунтовувала свої вимоги), якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. При цьому суд не бере до уваги розяснення, викладені в п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до яких правила ч. 2 ст.\~220 ЦК України\~щодо можливості визнання договору купівлі-продажу дійсним чи укладеним не поширюється на об'єкти нерухомості, оскільки момент вчинення такого правочину, відповідно до положень ст.\~640 ЦК України, пов'язується з державною реєстрацією, а тому такий правочин слід вважати неукладеним і таким, що не породжує для сторін прав та обов'язків щодо об'єктів нерухомості, оскільки зазначені роз'яснення стосуються ст.ст.\~640,\~657 ЦК України\~в їх попередній редакції, які вже не були чинними на день укладення договору. Як вказувалося, відповідно до змін в чинному законодавстві момент вчинення правочину не повязується з його (договору) державною реєстрацією. Зважаючи, що судом встановлено, що сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору (предмет, ціна, строк), відбулося повне виконання умов договору, однак відповідач ухиляється від нотаріально посвідчення договору, суд приходить до висновку про визнання договору купівлі- продажу кімнати від 31.07.2014 року дійсним. Оскільки вимога про визнання права власності є похідною від первинної вимоги, а суд прийшов до висновку про визнання дійсним договору, тому суд приходить до висновку про задоволення позову та визнання за позивачкою права власності на майно, набуте за цим договором, а саме на кімнату №82, яка розташована на У поверсі та складається з: коридор - 1 площею 3,6 кв.м., ванна - 2 площею 1,5 кв.м., туалет - 3 площею 1,0 кв.м., кімната - 7 площею 16,8 кв.м., комора 8 - площею 0,3 кв.м., комора - 9 площею 0,3 кв.м., комора 10 - площею 0,3 кв.м., частина коридору загального користування ІІІ площею 3,5 кв.м., частина кухні загального користування ІУ площею 0,9 кв.м., загальна площа приміщень 28,2 кв.м., в тому числі житлова 16,8 кв.м., які становлять 9/1000 частин будівлі гуртожитку будинку 58 по вул.Стеценка в м.Вінниці. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved