Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

13 червня 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк “Приват Банк” (далі ПАТ КБ “Приват Банк”) звернулося до суду з позовом до [PERSON], в якому зазначено, що 5 червня 2008 року між закритим акціонерним товариством (з квітня 2009 року публічним акціонерним товариством) комерційним банком «Приват Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № МЧ-50-08, відповідно до якого останньому був наданий кредит у розмірі 21000 доларів США. Для забезпечення виконання зобов»язань за вказаним кредитним договором в той же день та між тими ж особами було укладено договір застави рухомого майна, згідно якого [PERSON] надав в заставу автомобіль MITSUBISHI OUTLANDER 2006 року випуску кузов № [NUMBER], який належав йому на праві власності. Посилаючись на те, що [PERSON] умови кредитного договору не виконує, внаслідок чого станом на 5 червня 2014 року утворилась заборгованість в сумі 20 108,25 доларів США, позивач просить в рахунок погашення цієї заборгованості звернути стягнення на автомобіль, який є предметом застави, і який на даний час належить відповідачу. В судове засідання особи, які беруть участь у справі, не з»явились. Представники позивача та відповідача подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. При цьому, представник позивача позовні вимоги підтримав, а представник відповідача проти задоволення позову заперечила, посилаючись на те, що [PERSON] є добросовісним набувачем та власником автомобіля, який був переданий [PERSON] в заставу, і внаслідок реалізації останнім цього автомобіля право застави було припинено. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 5 червня 2008 року між закритим акціонерним товариством (з квітня 2009 року публічним акціонерним товариством) комерційним банком «Приват Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № МЧ-50-08, відповідно до якого останньому був наданий кредит у розмірі 21000 доларів США. В той же день для забезпечення виконання зобов»язань за вказаним кредитним договором між позивачем та [PERSON] було укладено договір застави автотранспорту, згідно якого останній надав в заставу автомобіль MITSUBISHI OUTLANDER 2006 року випуску кузов № [NUMBER], який належав йому на праві власності. За погодженням сторін заставна вартість предмета застави становила 98212,50 грн. 6 червня 2008 року відомості про обтяження предмету застави були зареєстровані в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, що підтверджується відповідним витягом з вказаного Реєстру. Внаслідок порушення [PERSON] умов кредитного договору станом на 5 червня 2014 року він заборгував позивачу 20 108,25 доларів США (еквівалент 236478,25 грн за офіційним курсом Національного банку України станом на 5 червня 2014 року), в тому числі: заборгованість за кредитом – 12069,60 доларів США; заборгованість за відсотками – 4754,58 доларів США; заборгованість з пені – 3284,07 доларів США, що підтверджується розрахунком, наданим ПАТ КБ «Приват Банк». 15 липня 2013 року автомобіль MITSUBISHI OUTLANDER 2006 року випуску кузов № [NUMBER] на підставі відплатного договору перейшов у власність відповідача, що підтверджується довідкою-рахунком № 059631 та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу САР 920991. Пунктом 11.6 договору застави автотранспорту, укладеного між позивачем та [PERSON], встановлено заборону на відчуження або інше розпорядження майном, яке є предметом застави, без письмової згоди заставодержателя. Згідно статті 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якою регулюються спірні правовідносини, у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень. Судом встановлено, що на час придбання відповідачем спірного автомобіля відомості про його обтяження знаходились у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. За таких обставин добросовісним набувачем в контексті статті 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» [PERSON] вважатись не може, отже право власності на автомобіль MITSUBISHI OUTLANDER кузов № [NUMBER] перейшло до нього з обтяженням. Відповідно до статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до частини 1 статті 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов"язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Пунктами 9.7.1 та 15 договору застави автотранспорту, укладеного між позивачем та [PERSON], передбачене право заставодержателя на звернення стягнення на спірний автомобіль у випадку, якщо в момент настання термінів виконання якого-небудь із зобов»язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані. Встановивши, що зобов»язання за кредитним договором, забезпеченим заставою не виконуються, а також, що сума боргу за цим договором значно більша ніж заставна вартість спірного автомобіля, суд прийшов до переконання про необхідність звернення стягнення на цей автомобіль. При цьому, доводи представника відповідача, щодо припинення права застави внаслідок реалізації боржником (заставодавцем) предмета застави, суд вважає необґрунтованими, оскільки відповідно до пункту 3 частини 1 статті 593 ЦК України реалізація предмета застави є підставою для припинення права застави у разі реалізації цього предмета під час процедури звернення стягнення на нього. Задовольняючи в повному обсязі позовні вимоги ПАТ КБ «Приват Банк», суд відповідно до статті 88 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) присуджує йому з відповідача документально підтверджені судові витрати, пов»язані зі сплатою судового збору.

Outcome: approved