Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до Придніпровського районного суду м.Черкаси з позовом до [PERSON] про визнання заповіту недійсним. В подальшому подав уточнюючу позовну заяву відповідно до якої просив визнати заповіт недійсним та визнати права власності в порядку спадкування по закону, мотивуючи її наступним. [INFO] померла мама [PERSON], яка до дня своєї смерті проживала у [ADDRESS]. Після смерті матері [PERSON] відкрилась спадщина. Він та його сестра [PERSON], як спадкоємці першої черги за законом, після здійснення поховання мами, звернулися до приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] із заявами про прийняття спадщини. 07.12.2010 р. він та його сестра [PERSON] отримали свідоцтво про право на спадщину за законом на грошовий вклад, що мала мати за життя кожний на 12 частину. Від приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] йому стало відомо, що при житті померла [PERSON] склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] 10 листопада 2009 року, реєстр. № 3446, тобто за шість місяців до смерті, за яким належну їй квартиру [ADDRESS] заповідала сторонній особі - відповідачу по справі [PERSON] (без ідентифікації особи). Відповідач [PERSON] у визначений цивільним законодавством строк також звернувся до приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] із заявою про прийняття спадщини за заповітом померлої [INFO] [PERSON]. Вважає вказаний заповіт недійсним, а тому звернувся до Придніпровського районного суду міста Черкаси з позовною заявою про визнання заповіту недійсним. В ході розгляду справи судом було призначено та проведено дві судово- психіатричні експертизи для вирішення питання про можливість [PERSON] усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на момент складання заповіту. Відповідно до акту № 80 амбулаторної судово-психіатричної експертизи Черкаської обласної психоневрологічної лікарні від 16.02.2012р. вбачається, що померла [PERSON] при житті страждала хронічним психічним захворюванням у формі хронічного маячного розладу, через що на момент укладання заповіту 10.11.2009р. за своїм психічним станом вона не могла усвідомлювати свої дії і керувати ними. Вказаний висновок судово-психіатричної експертизи був підтверджений повністю також висновком повторної судово-психіатричної експертизи Вінницької обласної психоневрологічної лікарні ім. академіка Ющенко від 01.08.2013р. Вважає, що під час підписання заповіту волевиявлення [PERSON] не було вільним і не відповідало її волі, оскільки остання тривалий час хворіла, в момент укладення правочину не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними, а тому заповіт повинен бути визнаний недійсним. [INFO] померла його сестра [PERSON], яка фактично прийняла спадщину після смерті [PERSON], але не оформила її документально. Таким чином, у відповідності до ст. 1276 ЦК України, право на прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] перейшло до її спадкоємця, а саме до нього, її рідного брата. Оскільки [INFO] помер єдиний син [PERSON] - [PERSON], таким чином він - [PERSON] - являється єдиним спадкоємцем другої черги за законом майна померлої сестри - [PERSON]. Поховання сестри - [PERSON] здійснив також за власний рахунок. Після смерті сестри він звернувся до приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] із заявою про прийняття спадщини та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом від 13.08.2011р. реєстр № 4155. В разі визнання заповіту недійсним, він як спадкоємець за законом першої черги, має право на спадкування за законом майна померлої [INFO] [PERSON], та як спадкоємець за законом другої черги, має право на спадкування за законом майна померлої [INFO] [PERSON]. Однак оформленим документів про право на спадщину неможливо, у зв'язку з тим, що на вказану спадщину претендує [PERSON] та втрачені правовстановлюючі документи, а тому він змушений звернутись з даним позовом до суду. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали повністю та просили суд визнати заповіт недійсним та визнати за позивачем права власності в порядку спадкування по закону. Відповідач в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Представник третьої особи приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з»явилась, подала до суду заяву про розгляд справи в її відсутність, заперечувала щодо задоволення позовних вимог. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача та дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства. Як встановлено в судовому засіданні, що [PERSON] народився [INFO], відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] в графі мати зазначена «[PERSON]». [PERSON] змінала прізвіще на [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія [NUMBER] виданого 30.05.1984 року (а.с.10). [PERSON] знову змінила прізвіще на [PERSON], що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвіща (а.с.11). [INFO] померла [PERSON], яка до дня своєї смерті проживала у [ADDRESS]. За життя [PERSON] склала заповіт від 10.11.2009р., посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу [PERSON]. та зареєстрований в реєстрі за №3446, згідно якого належну їй квартиру [ADDRESS] заповіла [PERSON], з покладенням на останнього обов»язку надавати її донькі [PERSON], право довічного користування цією квартирою. Судом встановлено, що вказаний заповіт не змінено, не скасовано; інших заповітів [PERSON] немає. Увідповідності до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов"язків. Відповідно до положень ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ст.30 ЦК України, цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення свої дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється ЦК України і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом. Частиною 3 ст.215 ЦК України визначено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний законом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Відповідно до ст. ст. 1233, 1235 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. За нормами ст.1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. На підставі п.18 постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров"я не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу. Згідно п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», при розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої татті 1257 ЦК України, суд відповідно до статті 145 ЦПК за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов'язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. За актом №80 амбулаторної посмертної судово-психіатричної експертизи від 16 лютого 2012 року, [PERSON] страждала хронічним психічним захворюванням у формі хронічного маячного розладу, через що на момент укладення заповіту 10 листопада 2009 року, засвоїм психічним станом вона не могла усвідомлювати свої дії і керувати ними. Згідно акту №9 повторної посмертної судово-психіатричної експертизи від 01.08.2013 року, на момент укладення заповіту від 10.11.2009 року [PERSON] страждала на хронічне психічне захворювання у вигляді хронічного маячного розладу. За своїм психічним станом [PERSON] на час укладення заповіту від 10.11.2009 р. не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Дані висновки підтверджуються наданою медичною документацією із вказаними у ній симптомами даного психічного захворюваня [PERSON], неодноразовими лікарськими рекомендаціями необхідності консультації лікарем-психіатром., тобто [PERSON] за своїм психічним станом на укладення заповіту від 10.11.2009 р. не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. На підставі ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд вважає, що позивачем доведено обставину, що на час складання заповіту - 10 листопада 2009 року - [PERSON] перебувала в хворобливому стані та не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. З цих підстав суд вважає, що позов в цій частині підлягає до повного задоволення. Суд вважає, що також підлягає до задоволення позовна вимога про визнання за [PERSON] право власності на спадкове майно, а саме квартиру [ADDRESS], з наступних мотивів. В судовому засіданні встановлено, що після смерті [PERSON] з заявами про прийняття спадщини звернувся [PERSON], його сестра [PERSON] фактично вступила в управління спадковим майном, оскільки постійно проживала з померлою. 07.12.2010 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] та [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, реєстр №4256. Відповідно до якого [PERSON] та [PERSON] успадкували по ? частині майна померлої матері [PERSON] При життя [PERSON] належала квартира [ADDRESS] відповідно: 1/2 частина квартири належала згідно свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка [PERSON], а інша 1/2 частина квартири - згідно свідоцтва про приватизацію майна (згідно довідки ЧООБТІ а.с. 58). [INFO] померла сестра позивача - [PERSON]. Оскільки після смерті [PERSON] спадкоємців першої черги не має, 24.03.2011 року позивач - [PERSON], як спадкоємець другої черги, звернувся до приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] з заявою про прийняття спадщини. 30.08.2011 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу [PERSON], позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, реєстр №4155. Відповідно до якого [PERSON] .успадкував від [PERSON] права на грошові заощадження. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права власності. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Відповідно до ч.1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно п.23 постанови пленуму Верхового суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно листа Міністерства юстиції України від 21 травня 2005 року, у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку. В судовому засіданні встановлено, що в даний час втрачені правовстановлюючі документи на квартиру [ADDRESS]. а тому враховуючи що [PERSON] прийняв спадщину після смерті матері та сестри, є спадкоємцем першої та відповідно другої черги, але не може отримати свідоцтво про право власності на все спадкове майно, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на квартиру, суд вважає за можливе визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом право власності квартиру [ADDRESS] У відповідності до ст.88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача сплачені та документально підтверджені судові витрати в сумі 289.10 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved