Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-16 00:00:00

4 лютого 2021 року позивачка подала до суду вищезазначений позов, який остання мотивувала тим, що у червні 2020 року вона звернулась до Ржищівської міської державної нотаріальної контори щодо вчинення нотаріальної дії стосовно належного їй на праві власності нерухомого майна. Проте нотаріус повідомила позивачці, що на все її майно накладено арешт постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Кагарлицького районною управління юстиції. Згідно отриманої Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 05.08.2020 року, реєстраційний номер обтяження: 11269827, дійсно на все нерухоме майно позивачки постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Кагарлицького районною управління юстиції б/н від 09 лютого 2011 року накладено арешт. Але коли позивачка звернулась до вказаної вище установи із заявою щодо зняття арешту, то листом від 17 серпня 2020 року № 12474 отримала відмову у зв`язку з тим, що матеріали справи за виконавчим провадженням № 54077713 від 09 лютого 2011 року, яким було накладено арешт на все її майно для забезпечення стягнення з неї на користь [PERSON] - відповідача у справі, боргу в сумі 89 300,00 грн., були знищені у зв`язку з закінченням строку їх зберігання, встановленого пунктом 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25 грудня 2008 року № 2274/5 згідно акту про вилучення номенклатурних справ та журналів для знищення. Також в листі зазначено, що, у даному випадку, відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» арешт може бути знятий за рішенням суду, не зважаючи на пред`явлену позивачкою державному виконавцеві нотаріально посвідчену заяву відповідача про повне виконання нею перед ним своїх боргових зобов`язань та про відсутність у [PERSON] будь-яких претензій до позивачки. В позовній заяві позивачка просила зняти арешт з усього нерухомого майна, що належить їй, накладений постановою відділу державної виконавчої служби Кагарлицького районного управління юстиції в Київській області від 9 лютого 2011 року б/н, виключивши з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна - реєстраційний номер обтяження 11269827 від 8 червня 2011 року, реєстратор: Київська обласна філія державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства Юстиції України. Позивачка у судове засідання не з`явилась, подавши заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримувала у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду повідомлений належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Cудової влади України. Представник Кагарлицького районного відділу ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) в судове засідання не з`явився. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України та ст. 4 ЦІ ІК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що згідно Інформації з Державного реєстру прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, наявний арешт реєстраційний номер 11269827 на все майно власника [PERSON] , підстава обтяження - постанова відділу ДВС Кагарлицького РУЮ від 9 лютого 2011 року (а.с. 7). Згідно листа Ржищівської міської державної нотаріальної контори Київської області № 59/01-16 від 2 червня 2020 року, [PERSON] було відмовлено в оформленні правочину на нерухоме майно, яке підлягає державній реєстрації, оскільки згідно даних реєстру речових прав на нерухоме майно в останньої є зареєстроване відділом ДВС Кагарлицького РУЮ Київської області обтяження (арешт) від 9 лютого 2011 року (а.с.6). Згідно заяви [PERSON] від 19 травня 2020 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Павловською О.В. під реєстровим № 241, останній повідомив про повне виконання [PERSON] своїх зобов`язань перед ним, що випливали з договору позики у повному розмірі боргу, визначеному у виконавчому написі, який було вчинено 26 листопада 2010 року на вищевказаному договорі позики 26 листопада 2010 року під реєстровим № 3557 приватним нотаріусом Обухівського міського нотаріального округу Чеботар С.В. - 89 300 грн. Претензій до [PERSON] щодо погашення вищевказаного боргу не має (а.с. 9). Відповідно до вимог статті 41 Конституції України та частини 1 статті 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно частин 1, 2 статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Окрім того, ст. 391 ЦК України встановлено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику. Статтею 1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини 1950 року та основоположних свобод. Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до вимог ч. ч. 1,2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Згідно ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок орган\" державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувані в, стягнення виконавчого )у, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувана про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до частини 2 статті 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду, рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Отже, приведена норма закону прямо вказує на те, що рішення суду про зняття арешту з нерухомого майна, є прямою підставою для виключення з Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна запису про арешт майна і не потребує інших додаткових рішень суду. На підставі викладеного, повно та всебічно здійснивши аналіз наявних у справі доказів, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем позовних вимог та задоволення позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Кагарлицький районний відділ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), про зняття арешту з нерухомого майна.

Outcome: approved