Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-21 00:00:00

07.08.2014 року позивачем на адресу Комсомольського районного суду м. Херсона направлений позов до Комунального підприємства «Херсонське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням її до дисциплінарного стягнення - звільненням згідно наказу від 08.05.2014 № 36-к/тр. Зазначений позов у подальшому був уточнений щодо обставин його обґрунтування та розміру завданої шкоди. Позов обґрунтовано тим, що позивач працювала в комунальному підприємстві «Херсонське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради з 12 січня 2012 року по 08 травня 2014 року. Наказом відповідача від 08.05.2014 № 36-к/тр вона була притягнута до дисциплінарної відповідальності - звільнення у зв'язку з систематичним невиконанням працівником без поважних причин обов'язків, покладених на неї трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, на підставі п.3 ст. 40 КЗпП України. Згідно цього наказу вона нібито систематично не виконувала та порушувала покладені на неї обов'язки щодо обліку, зберігання та видачі трудових книжок працівників КП «ХБТІ» ХОР. Вважала вказаний наказ від 08.05.2014 № 36-к/тр незаконним і таким, що винесений не на підставах та не у відповідності до вимог трудового законодавства, а із особистих мотивів начальника КП «ХБТІ» ХОР [PERSON], за те, що вона як свідомий громадянин звернулася до правоохоронних органів із заявами щодо незаконного, на її думку, привласнення ним коштів комунального підприємства. Обґрунтовуючи характер порушення її прав, погіршення стану її здоровя, тяжкість і істотність вимушених змін у житті після незаконного звільнення та зусиль, вжитих для відновлення трудових прав, що призвели до моральних страждань, позивач зазначина наступні обставини. 29 січня 2014 року вона як голова первинної профспілкової організації звернулася до відповідача в особі начальника КП «ХБТІ» ХОР [PERSON] із запитом щодо порушення ним зобов'язань за Колективним договором, які призвели до погіршення умов праці працівників. В лютому 2014 року вона звернулася до прокурорів міста Херсона і Херсонської області із заявами щодо незаконного, на її думку, привласнення [PERSON] коштів комунального підприємства. За цими заявами були відкриті кримінальні провадження. Крім того, вона звернулася із заявами про те, що начальник КП «ХБТІ» ХОР [PERSON] примушує її звільнитися з роботи та достроково скласти повноваження Голови первинної профспілкової організації. В лютому 2014 року вона звернулася до Херсонської обласної ради із вимогою звільнити начальника КП «ХБТІ» ХОР за порушення ним умов Колективного договору, Закону України «Про професійні спілки та гарантії їх діяльності», трудового законодавства. Після того відповідач відкрито примушував її звільнитися із підприємства. З цією метою він видавав один за другим декілька наказів про оголошення їй доган за надуманими підставами. З 03 березня 2014 року в перший день її виходу на роботу (після непрацездатності), відповідач не пустив її до кабінету відділу кадрів та профспілки № 307 і не повідомив з якої причини. Натомість наказав працювати в необладнаному приміщенні, в якому із засобів праці знаходилися зламаний стіл та стілець. Він заборонив технічному персоналу здійснювати прибирання в кабінеті, в якому вона знаходилася, заборонив працівникам підприємства надавати їй користуватися комп'ютером, оргтехнікою, копіювальними пристроями, які були у них в кабінетах. Щоденно відповідач надавав її одночасно по декілька розпоряджень на день із вимогою розробити різні Положення та інструкції без можливості користуватися комп'ютером. Таким чином, вона змушена була рукописним шляхом писати в день по декілька десятків сторінок тексту, який без комп'ютерної обробки був нікому не потрібним сміттям. Фактично відповідач знущався над нею, незаконно усунув від виконання обов'язків, створив тяжку атмосферу в колективі по відношенню до неї для того, щоб змусити її написати заяву про звільнення. Оскільки за її заявами у правоохоронні органи щодо можливих зловживань [PERSON] були відкриті кримінальні провадження, то на підприємство почали надходити запити від правоохоронних органів щодо надання їм документів (бухгалтерських та інших). З метою недопущення перевірок [PERSON] сфабрикував нібито викрадення із кабінету відділу кадрів та профспілки № 307 бухгалтерських та інших документів. Для цього під час хвороби позивача було зламано та замінено дверні замки в кабінеті відділу кадрів та профспілки №307, винесено звідти деякі документи з кадрів та профспілки, написані фіктивні акти інвентаризації. Правоохоронцям відповідач відповів, що не може надати бухгалтерські документи, так як вони зникли із кабінету відділу кадрів та профспілки № 307. Для надання своїм діям більшої переконливості, [PERSON] написав заяву до органів міліції, що нібито позивач вкрала бухгалтерські документи, профспілкові документи, документи відділу кадрів, а саме свою трудову книжку. У зв'язку із вчиненням відповідачем протиправних дій по незаконному притягненню позивачки до дисциплінарної відповідальності - звільненню, їй завдано моральної шкоди, яку позивачка оцінює в сумі 10000 грн. Порушення трудових прав позивачки та гарантій, визначених Колективним договором, призвели до значних моральних страждань, які полягають у спричинені тяжкого психологічного шоку позивачці оголошенням їй наказу про звільнення за нібито систематичне невиконання та порушення покладених на неї обов'язків щодо обліку, зберігання та видачі трудових книжок працівників КП «ХБТІ» ХОР. Позивачка мала репутацію досвідченого спеціаліста та порядної людини. Так у березні 2013 року вона була нагороджена спільною Грамотою управління ЖКГ Херсонської ОДА та обласної профспілки за високий професіоналізм, а у жовтні 2013 року відповідач преміював її за досягнення у праці. Крім того, як свідомий громадянин та Голова профспілки, позивачка звернулася до відповідача, до Обласної ради (як до власника) та до правоохоронних органів щодо порушення керівником відповідача умов Колективного договору, в тому числі не виконання ним обов'язку щодо додаткової оплати праці за виконання роботи тимчасово відсутнього працівника. Відповідач наказом від 08.05.14 № 36-к/тр дискредитував позивачку як порядну людину та кваліфікованого спеціаліста серед колег по роботі, серед депутатів обласної ради, до яких вона звернулася, фактично незаконно обвинуватив її у невиконанні посадових обов'язків, що завдало та завдає по цей день позивачці значних душевних страждань. Вона втратила спокій, знаходиться у пригніченому стані. Позивачку постійно переслідують думки про те, що у наказі від 08.05.2014 року №36-к/тр відповідач облив її брудом недостовірної інформації, заплямив її ім'я, що в свою чергу призводить до роздратованості і замикання у собі, а відповідно погіршує відносини з оточуючими людьми, близькими та рідними. Позивач також зазначила, що моральні страждання полягають також у переживаннях позивачки з приводу розуміння цілковитої незаконності дій відповідача. Протиправні дії відповідача, який цинічно нехтує законом і не несе за це жодної відповідальності, значно підсилюють психологічне розчарування позивачки у можливості відновлення своїх прав. Моральні страждання полягають також у тому, що незважаючи на очевидну наявність порушення трудового законодавства, відповідач відмовився добровільно скасувати наказ про звільнення від 08.05.2014 № 36-к/тр і таким чином добровільно поновити законні права позивачки. Такі дії відповідача змусили позивачку витрачати свій час та кошти на те, щоб у судовому порядку відновлювати порушені права, що призвело до необхідності прикладання позивачкою додаткових, раніше не передбачуваних, зусиль по організації свого життя. Моральний тиск відповідача та його незаконні дії призвели до того, що у позивачки різко погіршилося самопочуття. Через нервовий стрес, в якому знаходилася позивачка, вона почала часто хворіти. Після того, як у травні 2014 року її незаконно звільнили, вона змушена була звернутися до лікарів із нервовим стресом, купувати та вживати заспокійливі ліки, що в свою чергу потребувало додаткових коштів на організацію лікування. Враховуючи, що для поновлення своїх трудових прав, порушених відповідачем ще у 2014 році, вона третій рік як змінила звичайний спосіб свого життя, ходить у судові інстанції, вимушена вивчати законодавство та судову практику, писати апеляційні, касаційні скарги, витрачати кошти на сплату судового збору, терпіти моральне приниження через несправедливе незаконне обвинувачення її спочатку у жахливому вчинку - крадіжці своєї трудової книжки, а потім, у порушені трудових обов'язків та через незаконне звільнення з роботи, через що вона практично третій рік витрачати свій час та нерви для відновлення трудових прав, позивач вважає, що розмір завданої шкоди становить 10000 грн. В судовому засіданні позивач підтримала заявлені позовні вимоги з зазначених вище підстав та просила його задовольнити у повному обсязі. Надала згоду на ухвалення заочного рішення. Представник відповідача в судове засідання не зявився, повідомлений про розгляд справи. Будь-яких заперечень на адресу суду від відповідача не надходило. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, показання свідка, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Рішенням колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області від 01.12.2015 року за цивільною справою позовом [PERSON] до комунального підприємства «Херсонське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради, про скасування дисциплінарних стягнень та зміну формулювання причин звільнення визнано незаконним та скасовано наказ начальника комунального підприємства «Херсонське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради № 36-к/тр від 08 травня 2014 року «Про звільнення [PERSON].», вважати [PERSON] звільненою з посади начальника відділу кадрів та охорони праці комунального підприємства «Херсонське бюро технічної інвентаризації» з 01 грудня 2015 року на підставі ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням) (а.с.35-39). Крім того, зазначеним рішенням встановлені наступні обставини, які відповідно до вимог ч.3 ст. 61 ЦПК України не доказуються при розгляді зазначеної справи. З 01 квітня 2012 року [PERSON] працювала на посаді начальника відділу кадрів та охорони праці комунального підприємства «Херсонське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради. Наказом №36-к/тр від 08 травня 2014 року [PERSON]П звільнена із займаної посади з 08 травня 2014 року на підставі п.3 ст.40 КЗпП України (у звязку із систематичним невиконанням працівником без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення). Із змісту наказу та досліджених судом доказів вбачається, що розірвання наведеного трудового договору відбулося з ініціативи відповідача в звязку із систематичним невиконанням та порушенням [PERSON]П покладених на неї обовязків, як начальника ВК та ОП щодо обліку, зберігання та видачі трудових книжок і вкладишів до них працівників підприємства, що підтверджується актом службового розслідування від 07.05.2014 року та з врахуванням того, що подібні порушення [PERSON]П неодноразово вчиняла і раніше, за що відповідно до наказів від 14.03.14р. №14-д, від 17.03.14р. №25-к/тр, від 08.04.14р. №10-к та від 15.04.14р. №12-к до неї застосовувалися заходи дисциплінарних стягнень у вигляді догани. Звільнення [PERSON]П відбулося за попередньою згодою профспілкового комітету первинної профспілкової організації КП «Херсонське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради, про що свідчать подання начальника КП «ХБТІ» ХОР та протокол №4 засідання профкому від 08 травня 2014 року. На час вирішення судом зазначеної справи наказ відповідача №14-д від 14 березня 2014 року «Про оголошення догани [PERSON]П.» скасований, як незаконний, рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 18 липня 2014 року, а наказ №10-к від 08 квітня 2014 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника ВК та [PERSON]П.», як незаконний, скасований рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 03 червня 2014 року, що набрало законної сили в установленому законом порядку . Наказ відповідача №12-к від 15 квітня 2014 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника ВК та ОП [PERSON]П.» на теперішній час є чинним, хоча порушене [PERSON]П в судовому порядку питання щодо його законності перебуває на вирішенні в Комсомольському районному суді м. Херсона. Що ж стосується законності наказу №25-к/тр від 17 березня 2014 року, то, вирішуючи позов [PERSON]П в цій частині, суд першої інстанції встановив, що наведеним вище наказом начальника КП «ХБТІ» ХОР начальнику відділу кадрів та охорони праці [PERSON]П оголошено догану за те, що вона 17 березня 2014 року в робочий час самовільно залишила своє робоче місце та була відсутня на роботі в період з 8год. 15хв. по 10год. 45хв. На прохання надати пояснення щодо причин відсутності на робочому місці [PERSON] надала нечітку копію довідки від 17.03.2014р. На вимогу надати оригінал довідки відмовилася. Відповідач вважав, що своїми діями [PERSON]П порушила трудовий розпорядок підприємства. Проте, із наданих позивачкою доказів та витребуваної відповідачем від медичного закладу інформації вбачається, що [PERSON]П з 05 березня 2014 року перебувала на Д-обліку в комунальному закладі «Херсонська міська клінічна лікарні ім. А. і О. Тропіних» (жіноча консультація), потребувала додаткових консультацій, спеціальних досліджень та стаціонарного лікування, а 17 березня 2014 року відвідала жіночу консультацію для проходження онкоогляду, про що завчасно повідомила роботодавця письмовою доповідною (а.с.5, 7, 8, 57, 298 т.1). Наведені обставини відповідачем не спростовані, тому колегія суддів погоджується з висновком суду про поважність причин відсутності [PERSON]П на роботі 17 березня 2014 року (з 8год. 15хв. до 10год. 45хв.) та про відсутність в її діях порушень трудового розпорядку підприємства, а звідси відсутність передбачених трудовим законодавством підстав для застосування до неї заходів дисциплінарного стягнення. Висновки суду у наведеній частині відповідають обставинам справи в межах досліджених в судовому засіданні доказів та нормам матеріального права, що регулюють спірні правовідносини. Той факт, що відповідач застосував до позивачки заходи дисциплінарного стягнення в день її тимчасової відсутності на роботі, на думку колегії суддів, свідчить про те, що роботодавець не був зацікавленим встановити дійсну причину відсутності [PERSON]П на робочому місці та підтверджує пояснення останньої щодо упередженого ставлення до неї керівника підприємства у спірний період. Отже, при звільненні [PERSON]П за передбаченими пунктом 3 статті 40 КЗпП України підставами (систематичне невиконання працівником без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення) могли бути врахованими ті заходи дисциплінарного та громадського стягнення, які мали юридичну силу станом на 08.05.2014 року. Враховуючи наведені вище судові рішення та обґрунтовані висновки суду щодо незаконності наказу №25-к/тр від 17.03.2014 року, таким заходом є застосований відповідачем захід дисциплінарного стягнення у вигляді оголошеної [PERSON]П наказом №12-к від 15 квітня 2014 року догани. Із змісту наказу №12-к від 15.04.2014 року та матеріалів справи вбачається, що порушення позивачкою трудової дисципліни, за які до неї застосовано дисциплінарне стягнення, полягали в невиконанні вимог керівника щодо відновлення всіх розпоряджень підприємства за період з 2012 року по 2013 рік. Ці вимоги керівника були викладені у його розпорядженні №12 від 26.03.2014 року «Про відновлення документів», яким [PERSON]П зобовязано відновити розпорядження і доповісти про виконання доручення в строк до 01.04.2014 року. Порушення, що стали підставою для звільнення [PERSON] були встановлені 22 квітня 2014 року економістом [PERSON], на яку відповідно до наказу від 18.04.14р. покладено обовязки з ведення обліку руху трудових книжок. Згідно з доповідною запискою на імя начальника КП «ХБТІ» ХОР [PERSON] вона провела перевірку занесених [PERSON] 01.04.2014 року записів до нової «Книги обліку руху трудових книжок і вкладишів до них», прийнятої для подальшого використання в роботі і встановила, що записи з попередньої Книги до нової перенесені в хаотичному порядку, замість розписки відповідальної особи (графа 9) вказано прізвище «Ткач», замість посади працівника (графа 6) вказано код професії, в обох Книгах допущені виправлення, які не завірені належним чином. Крім того, зроблені помилки в записах, наприклад, - номер трудової книжки [PERSON] зазначено АТ-VІІІ №0226291 замість АТ-VІІ №0226291. [PERSON]Й зазначила і про те, що в нову Книгу перенесено відомості про трудову книжку [PERSON] за номером БТ-ІІ №1977719, в той час, як ця трудова книжка втрачена і 12.03.2014 року заповнено та здано дублікат АО №601975, який не внесено в нову Книгу від 01.04.2014 року. Розглянувши доповідну записку [PERSON], начальник підприємства КП «Херсонське БТІ» ХОР [PERSON] видав розпорядження №16 від 05.05.2014 року «про проведення службового розслідування» і утворення для цього комісії у відповідному складі. За результатами службового розслідування комісією 07.05.2014 року складено акт, за викладеними висновками у якому підтверджено наступні порушення з боку [PERSON]: утримання на руках власної трудової книжки з 03.01.2014 року по 05.05.2014 року, безпідставне заведення дубліката трудової книжки при наявності на руках її оригіналу; невідображення в Книзі обліку руху трудових книжок і вкладишів від 01.09.1997 року по 01.04.2014 року факту отримання [PERSON] 03.01.2014 року трудової книжки; не відображено в цій же Книзі по 01.04.2014 року факт заповнення дубліката трудової книжки [PERSON] Л.П.12.03.2014 року; внесення до Книги обліку руху трудових книжок і вкладишів від 01.04.2014 року даних щодо трудової книжки [PERSON] серія БТ-ІІ №1977719, яка станом на 01.04.2014 року на підприємстві відсутня; невідображення в цій же Книзі факту наявності на підприємстві дубліката трудової книжки [PERSON] з 12.03.2014 року; невідповідність в Книгах обліку руху трудових книжок і вкладишів від 01.09.1997 року і від 01.04.2014 року даних щодо наступних працівників: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Проаналізувавши зміст акту службового розслідування від 07.05.2014 року та доданих до нього документів, колегія суддів дійшла висновку, що серед наведених вище фактів, якщо і є порушення [PERSON] покладених на неї трудовим договором обовязків, то ці порушення мали місце не після, а до застосування заходів дисциплінарного стягнення (15.04.2014 року, наказ №12-к), тому висновки суду першої інстанції щодо наявності передбачених п.3 ст.40 КЗпП України підстав для звільнення позивачки із займаної нею посади є неправильним, а рішення суду в цій частині таким, що підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про визнання незаконним і скасування наказу начальника КП «Херсонське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради №36-к/тр від 08 травня 2014 року «Про звільнення [PERSON] ». При цьому суд вважає за необхідне врахувати, що до початку 2014 року [PERSON] вважалася працівником, який не допускає порушень трудової дисципліни та правил трудового розпорядку, преміювалася одноразовим грошовим заохоченням за виконання заходів, спрямованих на подальше поліпшення якості виконуваних робіт, нагороджувалася грамотою Управління житлово-комунального господарства Херсонської обласної державної адміністрації за значний особистий внесок у забезпечення роботи обєктів житлово-комунального господарства, високий професіоналізм та з нагоди професійного свята. З січня 2014 року між [PERSON] та начальником КП «Херсонське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради [PERSON] виник конфлікт, який ґрунтувався на виконанні позивачкою повноважень голови первинної профспілкової організації підприємства щодо невиконання адміністрацією умов колективного договору, отримання інформації з оплати праці працівників, які фактично не працюють у комунальному підприємстві, але отримують заробітну плату і т.ін. З приводу порушення начальником комунального підприємства [PERSON] діючого законодавства, зловживання ним службовим становищем та привласнення коштів комунального підприємства, [PERSON] неодноразово, починаючи з січня 2014 року зверталася до органів прокуратури, голови Херсонської обласної державної адміністрації, Херсонської обласної ради, голови профспілки працівників ЖКГ, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення. За її заявами порушено кримінальне провадження щодо можливих кримінально-карних діянь з боку [PERSON], з яким Херсонська обласна рада припинила трудові відносини з листопада 2014 року у звязку із закінченням терміну дії контракту . Саме в цей період, у термін, який становить менше двох місяців, до [PERSON] застосовано пять заходів дисциплінарних стягнень (серед яких і звільнення), в тому числі, більшість із надуманих підстав. Адміністрацією чинились перешкоди у належному виконанні [PERSON] посадових обовязків, з робочого кабінету вилучалася документація, змінювалося робоче місце (кабінет), відбулися дострокові перевибори на посаді голови первинної профспілкової організації комунального підприємства «Херсонське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради, в результаті чого позивачка була позбавлена встановлених ст.252 КЗпП України гарантій для працівників підприємств, установ, організацій, обраних до профспілкових органів. За ніби-то викрадення з підприємства належної їй трудової книжки щодо [PERSON] за заявою відповідача було порушено адміністративне провадження за ч.1 ст.51 КУпАП України. Постановою Комсомольського районного суду м. Херсона від 12 червня 2014 року, яка набрала законної сили, провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON]П закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення. Усі наведені обставини та надані у їх підтвердження докази свідчать про обґрунтованість заявленого [PERSON]П позову щодо незаконності її звільнення. З огляду на наведене та враховуючи, що [PERSON] у звязку з допущеними щодо неї порушеннями законодавства про працю не бажає продовжувати трудові відносини з комунальним підприємством «Херсонське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради, колегія суддів вважає за необхідне та можливе, визнаючи звільнення [PERSON] на підставі п.3 ст.40 КЗпП України незаконним і не поновлюючи її на роботі, змінити дату звільнення позивачки з 08 травня 2014 року на 01 грудня 2015 року (день ухвалення судового рішення) та формулювання його причин відповідно до ст.38 КЗпП України (за власним бажанням)". Відповідно до наданих позивачем медичних документів та чеків про придбання медичних препаратів встановлено, що з 03.11.2014 року [PERSON] зверталась до "Херсонської клінічної лікарні ім.О.та Л.Тропіних" та їй було встановлено діагноз - астено-невротичний синдром, відповідно було призначені медичні препарати, які позивач придбавала згідно чеків. Обставини, якими були обгрунтовані позовні вимоги, підтверджені [PERSON], яка була допитана в судовому засіданні в якості свідка. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення. Частиною 2 ст.16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди, тощо. Зокрема, ч. 1 ст. 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до п.1 ч.1 ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Стаття 1 КЗпП України передбачає, що на трудові відносини поширюються норми цього Закону. Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст. 2371 КЗпП України. Стаття 2371 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування шкоди визначається законодавством. Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди. За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 2371 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі відповідними змінами) роз'яснено, що відповідно до ст.\~2371 КЗпП України (набрав чинності з 13 січня 2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв'язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (ст. ст. 3, 4, 11, 31 ЦПК України). Ураховуючи, те що Кодекс законів про працю України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а ст. 2371 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди. Крім того, суд вважає необхідним зазначити, що компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом про скасування дисциплінарних стягнень та зміну формулювання причин звільнення, а має самостійне юридичне значення. Тобто за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 2371 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати. Справедлива сатисфакція (латинською satisfactio, задоволення, що надається скривдженій стороні) як можливий спосіб відшкодування матеріальної або моральної шкоди відповідно до ст. 41 розділу II\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) є правом Європейського Суду з прав людини у разі визнання ним факту порушення Договірною Стороною прав особи, передбачених у розділі\~I\~Конвенції, якщо внутрішнє право Договірної Сторони передбачає лише часткове відшкодування. Стаття 2371 КЗпП України не передбачає випадків часткового відшкодування моральної шкоди у трудових правовідносинах, а позивачкою такий спосіб захисту не обирався. Враховуючи, конкретні обставини справи: бездоганну роботу [PERSON] у відповідача, характер порушення її прав, погіршення стану її здоровя, тяжкість і істотність вимушених змін у житті після незаконного звільнення та зусиль, вжитих для відновлення трудових прав, що призвело до моральних страждань, характеру та обсягу страждань, їх тривалості, суд вважає, що визначений позивачем розмір завданої моральної шкоди є обґрунтованим та вважає необхідним задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі. Оскільки позовні вимоги випливають з трудових правовідносин та на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», позивачка була звільнена від сплати судового збору, суд відповідно до вимог ч.3 ст. 88 ЦПК України вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 гривень.

Outcome: approved