Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Украсоцбанк», Ялтинського відділення ПАТ «Укрсоцбанк» про зобов»язання Ялтинського відділення ПАТ «Укрсоцбанк» підписати угоду про реструктуризацію кредитного договору № 515-09/08 від 31.01.2008 р. та зобов»зання ПАТ «Укрсоцбанк» відкликати кредитну справу з колекторської компанії. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між позивачем та ПАТ «Укрсоцбанк» в особі начальника Ялтинського відділення ПАТ «Укрсоцбанк» був укладений Іпотечний кредитний договір № 515-09/08 від 31.01.2008 р. і протягом тривалого часу він належним чином виконував свої обов»язки за договором. В зв»язку з фінансовими труднощами він звернувся до Ялтинського відділення ПАТ «Укрсоцбанк» з проханням про реструктуризацію заборгованості за Кредитним договором і ряд питань були врегульовані з Банком про що підписані Додаткові угоди до Кредитного договору, однак деякі питання були не узгоджені між сторонами в зв»язку з чим він припинив вносити платежі. Позивач посилається на те, що він прагне належним чином виконувати свої зобов»язання за Кредитним договором, однак в зв»язку з незадовільним майновим станом він неодноразово звертався до Банку з заявами про реструктуризацію заборгованості, на які не отримав відповіді, натомість його справа була передана до колекторської компанії для стягнення заборгованості, працівники якої ведуть себе неетично, що впливає на його психоемоційний стан. Крім того, до суду звернулась [PERSON] до ПАТ «Укрсоцбанк» з позовом про визнання недійсним Кредитного договору № 515-09/08 від 31.01.2008 р., обґрунтовуючи свої вимоги тим, що даний договір був укладений без її письмової згоди, хоча внаслідок укладення Кредитного договору у неї з [PERSON] виникли спільні зобов»язання як у подружжя. Зазначені справи були об»єдані судом в одне провадження. В ході судового розгляду представник позивачів підтримала позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі та просила суд позов [PERSON] та [PERSON] задовольнити, з підстав, зазначених в позовних заявах. Представник ПАТ «Укрсоцбанк» в судове засідання не з»яввся, надавши письмові заперечення з приводу пред»явленого позову [PERSON] Представник Ялтинського відділення ПАТ «Укрсоцбанк» в судові засідання не з»явився в зв»язку з закриттям відділення. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] та позов [PERSON] не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 31.01.2008 р. між [PERSON] та ПАТ «Украсоцбанк» в особі начальника Ялтинського відділення ПАТ «Укрсоцбанк» був укладений Договір про надання не відновлювальної кредитної лінії № 515-09/08, відповідно до умов якого [PERSON] з метою придбання нерухомого майна була відкрита кредитна лінія з максимальним лімітом заборгованості 51200 доларів США, зі сплатою 13% річних, з кінцевим терміном погашення до 10.01.2018 р. та визначено порядок надання траншів протягом 2008 року. Відповідно до п.1.1.2 Кредитного договору погашення траншів повинно було здійснюватись Позичальником до 10 числа кожного місяця згідно погодженого графіка. Відповідно до Додаткової угоди № 1 від 07.06.2008 р. про внесення змін до Кредитного договору № 515-09/08 сторони змінили умови кредитування, внаслідок чого встановили процентну ставку на рівні 13,5% річних. Згідно з положеннями Додаткової угоди № 2 від 02.03.2009 р. та Додаткової угоди № 3 від 24.02.20010 р. до Кредитного договору сторони змінили порядок погашення заборгованості за Договором та термін його погашення був продовжений до 10.01.2023 р. 31.01.2008 р. в якості забезпечення виконання зобов»язань за Договором кредиту був укладений Іпотечний договір, предметом іпотеки за яким є квартира [ADDRESS]. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Обов»язок позичальника повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором встановлений ст.1049 ЦК України. На підставі положень ст.610 ЦК України порушенням зобов»язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов»язання. Згідно з ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов"язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Як зазначає [PERSON] у своєму позові в зв»язку з фінсовими труднощами він належним чином не виконував свої зобов»язання за Кредитним договором, що також підтверджується письмовими вимогами ПАТ «Укрсоцбанк» щодо погашення існуючої заборгованості, які надані до матеріалів справи. [PERSON] посилається на те, що він неодноразово звертався до Ялтинського відділення ПАТ «Укрсоцбанк» з заявами про реструктуризацію заборгованості, хоча копії даних звернень до матеріалів справи не долучені. В обґрунтування свого позову позивач посилається на те, що дані звернення залишились без задоволення в зв»язку з чим він просить суд зобов»язати Ялтинське відділення ПАТ «Укрсоцбанк» укласти з ним Договір про реструктуризацію заборгованості за Кредитним договором від 31.01.2008 р. Відповідно до ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» Кредитодавець має право проводити за погодженням із споживачем реструктуризацію заборгованості за договором про надання споживчого кредиту. Реструктуризація здійснюється шляхом: надання позичальникам відстрочки сплати суми основного боргу за договорами про надання споживчого кредиту на строк не більше трьох років; продовження строку договору про надання споживчого кредиту з урахуванням обмежень, що діють у банках, та обставин щодо фінансового стану позичальника; зміни механізму нарахування відсотків таким чином, щоб частина щомісячних платежів з обслуговування кредитів не перевищувала 35% сукупного місячного доходу сім»Ї; поділу існуючого кредитного зобов»язання в іноземній валюті за договором про надання споживчого кредиту. Тобто, Кредитодавець згідно положень зазначеного Закону має право, а не обов»язок здійснювати реструктуризацію заборгованості. З огляду на зазначені обставини, вимоги позивача про зобов»язання відповідача укласти угоду про реструктуризацію заборгованості за Кредитним договором не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства, яке регулює даний вид правовідносин. Крім того, як вбачається з матеріалів справи між Банком та Позичальником були укладені Додаткові угоди № 2 і № 3 до Кредитного договору від 31.01.2008 р., відповідно до умов яких Банк змінив строк виконання зобов»язань (продовжив його до 2023 року) та змінив порядок внесення платежів, що є одним із способів реструктуризації заборгованості. Також не можуть бути задоволені вимоги позивача про зобов»язання ПАТ «Укрсоцбанк» відкликати кредитну справу з колекторської компанії, оскільки зазначені вимоги не узгоджуються з Рекомендаціями щодо роботи банків з позичальниками - фізичними особами, які мають заборгованість за споживчими кредитами та потрапили в скрутне фінансове становище, затверджених постановою Національного банку України № 461 від 06.08.2009 р., згідно з якими Банком надано право звертатись за послугами до третіх осіб - суб»єктів господарювання та укласти відповідні договори з метою повернення позичальником заборгованості. Також не підлягають задоволенню вимоги [PERSON] за позовом до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання Кредитного договору, укладеногоз [PERSON], недійсним з підстав неотримання її дозволу на укладення такого правочину з огляду на наступне. Статтею 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинноті правочину. Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Законодавством України чітко врегульовані питання щодо недійсності угод (ст. 215-216 Цивільного кодексу України). Зокрема, відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п»ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 1055 ЦК України встановлені вимоги до форми кредитного договору, відповідно до якої кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Як вбачається з матеріалів справи сторони Кредитного договору дотримались зазначених вимог при його укладанні, виклавши даний правочин в письмовій формі та, підписавши його, чим виразили своє волевиявлення і намір на підписання Кредитного договору та підтвердили, що сторони досягли згоди щодо всіх його істотних умов. При зверненні до суду [PERSON] в обґрунтування свого позову посилається на положення ст.65 СК України, якою регулюється порядок укладення договорів одним із подружжя щодо розпорядження майном, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя. Кредитний договір не є договором відчуження, а тому, на думку суду, положення ст.65 СК України не можуть бути застосовані до даних правовідносин. Інших підстав для визнання Кредитного договору недійсним при зверненні до суду позивачем не зазначалось, а тому позов [PERSON] не може бути задоволений з підстав, зазначених в позовній заяві. Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] є необґрунтованими, не узгоджуються з положеннями чинного законодавства, що регулює даний вид правовідносин, а тому не можуть бути задоволені.

Outcome: dismissed