Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 18.09.1999 року у виконавчому комітеті Пістинської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області, про що було зроблено актовий запис № 20. Сторони в шлюбі мають троє неповнолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO]. В судове засідання позивачка не зявилася, подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує повністю, а справу просить розглядати без її участі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Із позовних вимог видно, що спільне сімейне життя між сторонами не склалося у зв"язку з частими сварками та непорозуміннями, які виникали через несумісність характерів. За останній рік спільного проживання, сім"я повністю розпалася і подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе та суперечить її інтересам. Ввважає, що шлюб носить формальний характер і примирення між ними неможливе. Відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не зявився в судове засідання без поважних причин та відзив на позовну заяву не подавав. Таким чином, судом прийнято рішення про розгляд справи у відсутності сторін на підставі наявних доказів у справі, без фіксування процесу технічними засобами, що не суперечить та відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги слід задоволити з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Відповідно до ч.3 та ч.4 ст.56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно до ч.2 ст.104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя, що передбачено ч.1 ст.110 СК України. Згідно до ст.112 Сімейного кодексу України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено в судовому засіданні, сторони зареєстрували шлюб 18.09.1999 року у виконавчому комітеті Пістинської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області, про що було зроблено актовий запис № 20, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії І-НМ № 192927 виданим повторно 20.02.2018 року (а.с.4). Однак, на даний час, зазначені в позовній заяві обставини свідчать про те, що надії на збереження сімї немає, а шлюб між сторонами носить формальний характер. Крім того, позивачка миритися не бажає, а відповідач в судове засідання не зявився і свою думку з цього приводу не висловив, що вказує на його байдуже ставлення до питання збереження сім"ї. Відповідно до роз'яснень, які містяться у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11, охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. А тому, з урахуванням вищенаведених обставин та в інтересах сторін, шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки шляхів для збереження сімї суд не вбачає. Згідно до ч.2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачкою заявлено клопотання про залишення їй прізвища "Гоюк". Також, зважаючи на заявлені вимоги, суд вважає, що неповнолітніх дітей слід залишити на вихованні матері, [PERSON] Враховуючи наведене, на підставі ст. 51 Конституції України, ст.ст. 104, 110-112, 113 СК України, та

Outcome: approved