Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Агрофірми "Прикордонник" про визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 18.07.1995 року в с. Велика Паладь померла позивача бабка [PERSON], після її смерті залишилося спадкове майно: земельна ділянка площею 1,25 га, яка розташована на території с.Велика Паладь Виноградівського району. На випадок смерті [PERSON] заповіт не залишила, а тому позивач є єдиним спадкоємцем п"ятої черги, який прийняв спадщину за законом. Крім того позивач зазначає, що звертався в державну нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини, однак останньому було відмовлено оскільки не представлено правовстановлюючого документу. А тому позивач звернувся в суд з метою визнання права власності на зазначену спадкову земельну частку в порядку спадкування за законом. Позивач в судове засідання не з"явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, підтримав обставини та вимоги позову та просив такий задовольнити. Відповідач в судове засідання не з"явився про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи у його відсутності позов визнає. Суд відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України не приймає визнання відповідачем позову, оскільки визнання відповідачем позову суперечить закону та порушує права, інтереси інших осіб. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. 18.07.1995 року в с. Велика Паладь померла бабка [PERSON] (а.с.11,16). Як зазначає позивач він є єдиним спадкоємцем 5 черги. В свою чергу позивач не зазначає жодного доказу на підтвердження відсутності спадкоємців попередніх черг. Так, відповідно до ч. 1 ст. 1258 ЦК спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. За життя [PERSON] набула право на земельну частку (пай) 1,25 в умовних кадастрових гектарах, відповідно до Сертифікату на право на земельну частку (пай) № 0085345 (а.с.13). Відповідно до ч.2 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року Про судову практику у справах про спадкування у разі відсутності спадкоємців за заповітом та законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Отже, визначений позивачем у якості відповідача Агрофірма Прикордонник є неналежним відповідачем. За змістом ч.1 ст.33 ЦПК України визначення відповідача у справі є диспозитивним правом відповідача. Залучити як співвідповідача або замінити неналежного відповідача належним суд може не інакше, як тільки за клопотанням позивача. Здійснювати зазначені дії з ініціативи суду процесуальний закон не дозволяє. Крім того, позивач заявлючи вимогу про визнання за ним права власності на земельну частку (пай) не враховує наступне. Відповідно до п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. З правової точки зору, паювання земель є юридичним фактом, що тягне за собою передачу кожному з членів сільськогосподарського підприємства, якому виділена земельна частка (пай), лише права розпорядження нею. Тому ні володіти земельною часткою (паєм), ні тим більше користуватися нею власник такої частки не може не тільки юридично, а й фізично. А отже він не може передати право користування часткою іншій особі, наприклад, на підставі договору оренди, оскільки ніхто не може передати іншій особі більше прав, ніж має сам. Це є аксіомою правового регулювання суспільних відносин. Таким чином, сертифікат на право на земельну частку (пай) слід розглядати як правовстановлюючий документ, що засвідчує наявність у її власника лише однієї правомочності права розпорядження земельною часткою (паєм). Власник земельної частки (паю) і власник земельної ділянки наділені різним обсягом правомочностей: якщо останній наділений усіма правомочностями власника, то особа, яка має право на земельну частку (пай), лише однією з них. Отже, сертифікат на право на земельну частку (пай) не можна розглядати як правовстановлюючий документ, що посвідчує всі три правомочності власника земельної ділянки володіння, користування та розпорядження нею, а відтак у разі спадкування спадкодавець набуває не право власності на земельну ділянку, а право на земельну частку (пай). За встановлених в судовому засіданні позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed