Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-13 00:00:00

06.09.2017 року позивач звернулася з позовом до суду та просить стягнути з відповідача на її користь суму боргу у розмірі 5500 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 04.09.2017 року у гривневому еквіваленті становить 143093 грн., 3% річних від основної суми боргу за прострочення виконання зобовязання, що становить 2863 грн. та середній індекс інфляції за весь період прострочення у розмірі 14147 грн., а всього 158624 грн.. Зазначила, що 04.07.2016 року між нею та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого позичала відповідачу 5500 доларів США зі строком повернення 31.12.2016 року (на карту 4149502021844526). На момент подачі позовної заяви сума позики не повернута. Вважає, що окрім основної суми боргу відповідач повинен сплатити три відсотки річних у розмірі 2863 грн. та середній індекс інфляції за весь період прострочення в розмірі 14147 грн.. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала. Відповідач про час та місце судового засідання повідомлявся за зареєстрованим місцем проживання. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, показання свідка, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що згідно з розпискою між сторонами 04.07.2016 року було укладено договір позики, відповідно до якого позивач передала, а відповідач отримав 5500 дол. США, зобовязавшись повернути борг до 31.12.2016 року (на карту 4149502021844526). Як видно з історії по картковому рахунку позивача, кошти відповідачем повернуті не були. У судовому засіданні свідок [PERSON] доводи позивача підтвердила. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Як зазначено у постанові Верховного суду України № 6-63цс13 від 18.09.2013 року, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стеттею 530 ЦК України встановлено: якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом. На день розгляду справи в суді відповідач взяті на себе за договором позики зобов"язання не виконав, доводи позивача не спростував. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно роз»яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 14 постанови від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» у разі пред»явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Станом на 14.11.2017 року 5500 дол. США відповідно до встановленого Національним банком України курсу еквівалентно 145640 грн.. Проте, у судовому засіданні представник позивача наполягала стягнути борг саме в розмірі визначеному на момент подачі позову до суду. Згідно із ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Три проценти річних з 01.01.2017 року по 04.09.2017 року за розрахунком суду становитиме 2874,95 грн., однак, до стягнення підлягає сума в межах позовних вимог 2863 грн.. Відповідно сума інфляційних втрат становить 11045,89 грн., а не 14147 грн., як зазначає позивач. За таких обставин, з відповідача на користь позивача слід стягнути основну суму боргу, інфляційні втрати та три проценти річних за період з 01.01.2017 року по 04.08.2017 р. в загальному розмірі 155522,89 грн.. Позивачем понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1605 грн.. Тому, з відповідача відповідно до ст. 88 ЦПК України слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати в розмірі 1572,90 грн. (пропорційно розміру задоволених вимог).

Outcome: partial