Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-28 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Верхньоворітської сільської ради про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування. Свою заяву мотивував тим, що його матері [PERSON] на праві приватної власності належала земельна ділянка площею 0,1163 га., яка розташована на території с. В.Ворота Верхньоворітської сільської ради, для обслуговування житлового будинку - 0,07 га. та для ведення особистого підсобного господарства 0,0463 га. 26.01.2004 року [PERSON] померла. Згідно заповіту складеного 01.07.1992 року та посвідченого секретарем Верхньоворітської сільської ради за №8, [PERSON] все своє майно, в тому числі і земельну ділянку площею 0,1163 га., яка розташована на території с. В.Ворота Верхньоворітської сільської ради Воловецького району заповіла своєму синові позивачу [PERSON] На підставі рішення Воловецького районного суду від 21.09.2015 року позивач отримав спадщину, а саме житловий будинок з належними до нього господарськими спорудами в порядку спадкування, однак в порядку спадкування не було включено земельну ділянку, що належала [PERSON] Оскільки оригінал державного акту було втрачено, то через цю обставину позивач не може оформити спадщину на земельну ділянку, тому просить суд визнати за ним право власності на земельну ділянку в порядку спадкування. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав повністю, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та пояснив, що отримати дублікат втраченого державного акту позивач не має можливості, оскільки за видачею може звернутися тільки власник, на ім?я якого було видано оригінал втраченого документу, тобто мати позивача, яка на даний час померла. Представник відповідача сільський голови Верхньоворітської сільської ради [PERSON] в суді щодо задоволення позовних вимог не заперечив, однак зауважив, що перед тим, як позивач [PERSON] почне переоформляти право власності на земельну ділянку, йому необхідно узгодити межі земельної ділянки з суміжними користувачами із залученням землевпорядника сільської ради. Судом було залучено в якості третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору Управління Держземагенства у Воловецькому районі районі Закарпатської області та Воловецьку державну нотаріальну контору Представник третьої особи - завідувач Воловецької державної нотаріальної контори [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи без її участі зазначивши, що заповіт [PERSON] є чинний. Представник третьої особи - начальник відділу Держгеокадастру у Воловецькому району [PERSON] на розгляд справи також не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Заслухавши та обміркувавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] належала земельна ділянка на праві приватної власності площею 0,1163 га., яка розташована на території с. В.Ворота Верхньоворітської сільської ради, для обслуговування житлового будинку - 0,07 га. та для ведення особистого підсобного господарства 0,0463 га., підтвердженням чого є копія Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЗК №003104 виданого 12.08.2002 року Верхньоворітською сільською радою ( а.с.12). Як вбачається із свідоцтва про смерть серії І-ФМ №140011 від 26.01.2004 року (а.с. 9) [PERSON] померла, залишивши по собі письмове розпорядження на випадок своєї смерті - заповіт посвідчений 01.07.1992 року секретарем секретарем Верхньоворітської сільської ради за №8 ( а.с. 9), яким заповіла своєму синові та позивачу по справі [PERSON] належне їй майно до якого входить і земельна ділянка площею 0,1163 га., яка розташована на території с. В.Ворота. Позивач оформити спадщину на себе не має можливості, так як оригінал даного державного акту на право власності на землю було втрачено. Відповідно ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. За ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ст. 81 ч.1 п. «г» Земельного кодексу України та ст. 1225 ЦК України, громадяни набувають права власності на земельні ділянки, у тому числі, на підставі прийняття спадщини; право власності на земельну ділянку преходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням їх цільового призначення. Верховний суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 роз'яснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. Отже, в зв'язку з необхідністю отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, позивач звернувся до Воловецької державної нотаріальної контори для подачі документів на оформлення спадщини, однак нотаріусом йому було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом зв'язку із тим, що оригінал правовстановлюючого документу на спадкове майно-втрачено, нотаріусом було роз'яснено про необхідність звернутися з даним питанням до суду. Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Отже, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. В свою чергу, відповідно до вимог ст. 125 ЗК право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав, а згідно ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ч. 1, 2 ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб. Власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України". Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвеціїї про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. З врахуванням вищевикладеного, суд прийшов до переконання, що існують обґрунтовані обставини, які є підставою для визнання за позивачем [PERSON] права власності на земельні ділянки.

Outcome: approved