Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-24 00:00:00

20 березня 2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON], який укладено 20.01.2018 року, зареєстровано Харківським міським відділом державної реєстраційної актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківський області, про що зроблено актовий запис № 113. Після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище [PERSON]. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що раніше вже перебувала у шлюбі з відповідачем в період з 29.04.2011 року по 04.07.2016 року. За рішенням суду шлюб розірвано. Відповідач неодноразово на неї піднімав руку, кричав на дітей, через що з квітня 2016 року спільне проживання було припинено, шлюбні стосунки не підтримували. Вимушена була укласти новий шлюб з відповідачем по тій причині, що він вивіз спільних дітей за кордон та тривалий час не повертав в Україну. Від шлюбу є два сини- [PERSON]., [INFO] , та [PERSON], [INFO] , які на дійсний час проживають з матерю. Шлюбно-сімейні відносини з відповідачем припинено 3 роки тому, з цього ж часу постійно проживають окремо, спільного господарства на ведуть та не мають спільного бюджету, кожен живе своїм життя . Відповідач на протязі 7 років проживає та працює за кордоном. По причині того, що постійно виникали сварки та конфлікти, втрачено почуття любові та поваги один до одного. Примирення не можливе, тому що сім"я розпалася остаточно ще 3 роки тому та відновленню не підлягає. Подальше спільне життя та збереження шлюбу буде суперечити її інтересам. Позивач в судовому засіданні свої вимоги підтримала та просила їх задовольнити . Пояснила, що шлюб існує виключно формально, добровільної її згоди на подальше перебування в цьому шлюбі не має. Просила ухвалити рішення при заочному розгляді справи. Відповідач повторно в судове засідання не з"явився, про причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним , що підтверджено даними, які долучено до матеріалів справи. Враховуючи, що в справі є достатні матеріали про права і правовідносини сторін, відповідач належним чином була повідомлена про місце і час судового засідання, позивач не заперечує проти розгляду справи у відсутність відповідача та ухваленні заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, суд розглядає справу у відсутність відповідача, відповідно до ст. ст. 280 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та докази, надані стороною в обгрунтвання заявлених вимог , оцінивши їх в сукупності , встановив наступні факти та обставини. Вимогами ч. 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог абозаперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до норм ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд вважає доведеним, що з 20 січня 2018 року сторонни перебувають в зареєстрованому шлюбі, який було зареєстровано Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області , про що зроблено відповідний актовий запис за № 113. Вказаний факт підтверджується даними свідоцтва про одруження, копія якого долучена до матеріалів позовної заяви . Від шлюбу народилися діти- [PERSON]., [INFO] , та [PERSON], [INFO] , про що свідчать дані свідоцтв про народження , які на даний час проживають з матерю. У даній позовної заяві не порушуються питання щодо розподілу спільного майна та встановлення місце проживання дитини. За вимогами ст.3 СК України визначено, що сім"ю складають особи, які спільно проживають, пов"язані спільним побутом, мають взаємні права та обов"язки. Ст.. 51 Конституції України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до частини 1 статті 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини 2 статті 104, частини 3 статті 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т. ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до частини 2 статті 112 Сімейного кодексу України,суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до частини 2 статті 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно із пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З пояснень позивача вбачається, що вона категорично заперечує проти подальшого перебування у шлюбі з відповідачем та вказує на те, що примушення з боку відповідача до вступу в цій шлюб суперечило та продовжує суперечити її інтересам. З урахуванням фактичних взаємин подружжя , обставин життя подружжя, а також інших обставин, що мають істотне значення, а саме: шлюб існує формально, тому що подружжя з квітня 2016 року проживає окремо, стосунки не підтримують, не примиренням протягом тривалого строку , відсутності згоди позивача на подальше знаходження у шлюбі з відповідачем, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу не можливо. Відповідач з свого боку не надав до суду жодного належного доказу на підтвердження того, що відсутні підстави для розірвання шлюбу. За таких обставин, суд вважає, що вимоги позивача законні та обґрунтовані, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду справи, підлягають задоволенню , а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. На підставі викладеного,

Outcome: approved