Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON], за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на боці позивача - відділ Державної виконавчої служби Артемівського міськрайонного управління юстиції, про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів в сумі 11 406 грн. Як на підставу позовних вимог позивач посилається на ті обставини, що рішеннями Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 06.11.2014 року у справі №219/3854/2014-ц (провадження №2/219/2200/2014) було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина - [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини з усіх доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22.07.2014 року і до досягнення дитиною повноліття; проте відповідач зазначене рішення суду належним чином не виконує, у повному обсязі не сплачує аліменти на утримання своїх сина - [PERSON], у зв'язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на червень 2015 року становить 7 768, 38 грн. У зв'язку з зазначеним, позивач просить суд стягнути з відповідача неустойки за прострочення сплати аліментів в сумі 11 406 грн. за період з 22.07.2014 року по 01.07.2015 року. Позивач у судове засідання 14.08.2015 року не з'явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність та про те, що не заперечує проти винесення заочного рішення. Просить позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судове засідання жодного разу не з'явився, про місце і час розгляду справи був повідомлений належним чином, шляхом направлення судової повістки за місцем його реєстрації. Відповідно до ст.74 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), відповідач вважається належним чином повідомлений про місце і час розгляду справи. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на боці позивача - відділу Державної виконавчої служби Артемівського міськрайонного управління юстиції, у судове засідання 14.08.2015 року не з'явилась. У попередньому судовому засіданні підтвердила обставини, що викладені в позовній заяві, вважає вимоги позивача правомірними. З урахуванням ч.2 ст.197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст.224 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів, проти чого представник позивача не заперечує. Розглянувши матеріали справи, додатково представлені документи, заслухавши позивача та представника третьої особи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 06.11.2014 року у справі №219/3854/2014-ц (провадження №2/219/2200/2014) було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина - [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини з усіх доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22.07.2014 року і до досягнення дитиною повноліття. Указане судове рішення визнається судом таким, що на час розгляду справи набуло законної сили згідно приписів статей 223, 319 ЦПК України, оскільки в матеріалах справи відсутні докази його скасування судом апеляційної та касаційної інстанції. Відповідно довідки № 1184/16 від 23.06.2015 року, виданої державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби Артемівського міськрайонного управління юстиції, загальна сума заборгованості по аліментах [PERSON] на підставі вищевказаного рішення суду листа за період з 22.07.2014 року станом на 23.06.2015 року становить 7 786,38 грн., за весь цей час відповідач аліменти не сплачував. Суд приймає до уваги зазначену довідку державного виконавця, оскільки на підтвердження сплати аліментів будь-якої іншої довідки-розрахунку заборгованості державного виконавця відповідачем не надано, останнім довідка та дії державного виконавця не оскаржувалися. Приймаючи рішення суд виходить з наступного. Виходячи зі змісту ст. 196 Сімейного кодексу України (далі - СК України) суд, відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, повинен встановити факт заборгованості за аліментами і наявність або відсутність вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, у її виникненні та залежно від цього вирішити питання про наявність або відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки. При цьому право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст. 196 СК України, не пов'язується з дотриманням державним виконавцем норм Закону України «Про виконавче провадження» стосовно примусового виконання рішення суду з урахуванням того, що відповідач знав про необхідність сплати аліментів. Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України» при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Під ухиленням від сплати аліментів закон розуміє як пряму відмову від надання утримання, так і різні дії (бездіяльність) зобов'язаної особи, спрямовані на повне або часткове ухилення від сплати аліментів; приховання особою дійсного розміру свого заробітку (доходу); зміну роботи або місця проживання з метою запобігання сплати аліментів; приховання свого місцезнаходження; інші дії, що свідчать про намір особи ухилитися від виконання обов'язків щодо утримання. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням суду від 06.11.2014 року про стягнення аліментів не визначено строк проведення щомісячних платежів. У зв'язку з цим строк проведення щомісячних платежів по сплаті аліментів за рішенням суду має визначатися відповідно до вимог ст.69 Закону України «Про виконавче провадження», яким передбачено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці здійснюють відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника і перераховують кошти стягувачу у строк, встановлений для здійснення зазначених виплат боржнику, а якщо такий строк не встановлено - до десятого числа кожного місяця, наступного за звітним. Таким чином, суд приходить до висновку, що строк сплати аліментів за попередній місяць повинен був здійснюватись до 10 числа кожного місяця наступного за звітним. За період з серпня 2014 року по червень 2015 року у відповідача перед позивачем наявна неустойка, яка становить: серпень 2014 року - 2046 грн.; вересень 2014 року - 1841,40грн.; жовтень 2014 року - 1636,80 грн.; листопад 2014 року - 1432,20грн.; грудень 2014 року - 1227,60грн; січень 2015 року - 1023грн; лютий 2015 року - 879,60грн.; березень 2015 року - 659,70грн.; квітень 2015 року - 439,80грн.; травень 2014 року - 219,90грн. Всього має бути стягнуто з відповідача 11 406 грн. неустойки (пені) за вказаний період. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Факт наявності заборгованості по сплаті аліментів підтверджується відповідними розрахунками державного виконавця, тому колегія суддів вважає, що заборгованість по аліментам виникла з вини відповідача, який не мав об'єктивних перешкод для своєчасної сплати аліментів. Оскільки відповідачем не надано доказів, що заборгованість по аліментам утворилася з незалежних від нього причин, позовні вимоги про стягнення з відповідача неустойки за прострочення сплати аліментів за період з 22.07.2014 року по 01.07.2015 року у заявленому розмірі 11 406 грн. підлягають задоволенню. Судові витрати покласти на відповідача у відповідності до положень ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України. З огляду на викладене, на підставі статей 194-196 СК України,

Outcome: approved