Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-28 00:00:00

15.08.2017 року [PERSON] в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа: служба у справах дітей по Київському району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики про поновлення порушеного права шляхом вселення. Ухвалою від 17.08.2017 року позовна заява була залишена без руху для усунення недоліків. 30.08.2017 року подана заява позивача про виконання вимог суду та усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 21.09.2017 року відкрито провадження за позовом [PERSON] в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] та призначено судове засідання. Згідно ухвали Київського районного суду м. Харкова від 22.01.2018 року призначено підготовче судове засідання (з врахуванням змін в ЦПК України з 15.12.2017 року) в порядку загального позовного провадження. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] вказує, що вона мешкає в квартирі [ADDRESS] з січня 2005 року, після реєстрації шлюбу із [PERSON] 28 січня 2005 року . Вона була зареєстрована та оселилися в спірній квартирі зі згоди усіх повнолітніх членів сім`ї, після реєстрації шлюбу з [PERSON] , а після народження [INFO] їх сина [PERSON] він також був зареєстрований та проживав в цій квартирі. Зазначає, що у свій час, за листом № 4299-кв від 8 жовтня 1984 року батьку відповідачки [PERSON] - [PERSON] (нині померлому) було дозволено проживати в кімнаті 7,8 м2 в квартирі [ADDRESS] без відкриття особистого рахунку. Рішенням Київського РВК м. Харкова № 91-13 від 4 квітня 2000 року відповідач [PERSON] була визнання наймачем однієї кімнати, площею 25,6 м2 в квартирі [ADDRESS] (зі складом сім`ї 7 осіб). В квартирі було зареєстровано, разом з нею та її сином ( [PERSON] та [PERSON] ) 9 осіб: [PERSON] , сестра чоловіка, наймач квартири; [PERSON] , чоловік [PERSON] ; [PERSON] , син [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , дочка [PERSON] ; [PERSON] , мати [PERSON] та її чоловіка; [PERSON] , чоловік [PERSON] ; [PERSON] , її чоловік. Усі, вище перелічені (9 осіб) перебували на квартирному обліку у Київському РВК м. Харкова по загальній черзі та за списком першочерговиків, як «мешканці старезних будинків», бо будинок [ADDRESS] , було визнано непридатним для подальшого проживання. Рішенням № 182-3 від 18 серпня 2009 року виконавчого комітету Київської районної у місті Харкові ради після отримання технічного висновку про стан квартири від компетентних органів, всім членам сім`ї (9 осіб) було надано дозвіл на мешкання у чотирьох кімнатах квартири [ADDRESS] , а саме: кімнатах площею 10,1 м2, площею 22 м2, площею 25,6 м2 та площею 14,3 м2 (усього житловою площею 64,2 м2) та проведення ремонтних робіт у квартирі. На протязі усього часу проживання вона та її чоловік [PERSON] приймали участь у проведенні ремонтних робіт для підтримання нормального стану квартири. Між ними всіма проживаючими склався відповідний порядок проживання: вона із чоловіком та сином користувалися кімнатами 22 м2 та 10,1 м2, в цих кімнатах знаходяться їх особисті речі, меблі та інші предмети домашнього вжитку. За час її проживання в квартирі наймач квартири [PERSON] з чоловіком та дітьми не проживали (мешкають на Салтівці), як і мати чоловіка [PERSON] та її чоловік на теперішній час (мешкають за містом с. Пащеновка). Після свого повноліття в квартирі стала проживати [PERSON] . [INFO] помер її чоловік [PERSON] і порядок користування житлом не змінився. Вказує, що вона має на утриманні непрацездатних батьків, і це потребує додаткових заходів щодо підтримання їх життєдіяльності, а вона має можливість таку допомогу надавати, оскільки є медичним працівником. А тому час від часу вона доглядає батька, та залишається у батьків на ніч. Гроші за комунальні послуги вона передає наймачу [PERSON] особисто, яка і сплачує платежі за всю квартиру. Після смерті чоловіка вона зверталася до [PERSON] та інших членів сім`ї з проханням відкрити на своє ім`я окремий рахунок на кімнати, однак це питання було залишено відкритим, оскільки їй відмовили, і в квартирі почався капітальний ремонт, в якому всі приймають участь, і на час ремонту в кімнатах, які вони займають з сином перенесли будівельні матеріали та меблі. Також, вказує, що 2 серпня 2017 року після роботи та тимчасової відсутності вона не змогла попасти у квартиру, оскільки не змогла відкрити квартиру, і зрозуміла, що був встановлений новий замок. Після звернення до відповідачів, вони їй повідомили, що ані вона, ані її дитина не мають ніякого відношення до квартири. Вона звернулася до правоохоронних органів та органів опіки та піклування в інтересах неповнолітньої дитини, де їй було рекомендовано звертатися до суду, що вона і зробила. 24.10.2018 року до суду поданий відзив на позов, в якому відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] просять відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування заперечень вказують, що [PERSON] разом з сином не вселялася фактично до квартири [ADDRESS] , ніколи в ній не проживала, а тому і підстав для задоволення її вимог немає. 01.02.2018 року до суду надійшла відповідь на відзив позивача. (а.с. 172-177 т.1). 12.02.2018 року до суду наданий висновок Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про доцільність поновлення порушеного права шляхом вселення малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в житлове приміщення в квартирі [ADDRESS] (а.с. 201-203 т.1). 12.02.2018 року також подані заперечення відповідачів (а.с. 218-221 т.1), а 19.04.2018 року пояснення на заперечення позивача. (а.с. 31-38 т.2). Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 23.07.2018 року закрито підготовче провадження по даній справі та призначено до судового розгляду по суті позовних вимог. Ухвалою суду від 04.04.2019 року відмовлено у задоволенні клопотання про об*єднання в одне провадження справ. (а.с. 150 т.2). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги про поновлення порушеного права шляхом вселення підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав, які позивач зазначає в позові. Відповідачі та їх представник в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували, просили відмовити у позові з підстав, викладених у запереченнях. Третя особи в судове засідання не заявилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена завчасно належним чином, представник подав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, надавши до суду висновок про доцільність поновлення порушеного права шляхом вселення малолітньої дитини. Заслухавши учасників процесу, які присутні в судовому засіданні, свідків, дослідивши матеріали справи та надані суду докази, суд приходить до наступного. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Вимогами ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст.9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користуватися ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законодавством. Відповідно до ст.65 ЖК Української РСР, особи, що вселились в жиле приміщення як члени наймача, набувають рівного права з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням. Згідно з вимогами ст.64 ЖК Української РСР, до членів сім`ї наймача належать дружина (чоловік) наймача, їх діти і батьки. Членами сім*ї наймача може бути визнано ї інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Судом встановлено під час розгляду даної справи, що рішенням Київського РВК м. Харкова № 91-13 від 4 квітня 2000 року відповідач [PERSON] визнана наймачем однієї кімнати, площею 25,6 м2 в квартирі [ADDRESS] (зі складом сім`ї 7 осіб). Згідно представлених суду доказів, що не оспорюється і відповідачами позивач [PERSON] 28 січня 2005 року одружилася зі [PERSON] (а.с. 8) та зі згоди мешканців квартири [ADDRESS] була зареєстрована в даному приміщенні в квітні 2005 року. (а.с. 7). Згідно представленого суду свідоцтва про народження [PERSON] (син [PERSON] та [PERSON] ) народився [INFO] . (а.с. 9) та був зареєстрований в квартирі [ADDRESS] 29.08.2006 року. (а.с. 7). Також, судом встановлено і сторонами не заперечується, що за рішенням Київського РВК № 155-2 від 16.05.1979 житловий будинок [ADDRESS] був визнаний непридатним для подальшого проживання з фізичним зносом - 72 %. Згідно з висновком про технічний стан будівельних конструкцій приміщень квартири [ADDRESS] , виконаним ЗАТ ПНДІ «Харківський Промбундіпроект» (ліцензія серії АБ № 209931), передбачається виконання наступних робіт: затирання тріщин в стінах з цементополімерним розчином; виконання внутрішнього оздоблення приміщень. Судом також встановлено, що після звернення [PERSON] до виконкому рішенням виконавчого комітету Київської районної у місті Харкові ради №182-3 від 18.08.2009 року було дозволено [PERSON] з сім"єю 9 осіб (вона, її чоловік [PERSON] , дочка [PERSON] , син [PERSON] , мати [PERSON] , чоловік матері [PERSON] , брат [PERSON] , невістка [PERSON] , племінник [PERSON] ) мешкати у 4 кімнатах житловою площею 64,2 кв.м. та здійснити за власний рахунок ремонт у комунальній квартирі [ADDRESS] згідно з технічним висновком, діючими будівельними нормами та правилами, інструкцією про порядок ремонтних робіт у державних житлових будинках. (а.с. 11 т.1). Також, за представленими доказами, чоловік [PERSON] - [PERSON] помер [INFO] . (а.с. 10 т.1). Звертаючись до суду з позовом [PERSON] стверджує, що вона, її чоловік і син були зареєстровані і мешкали у спірній квартирі [ADDRESS] , був встановлений відповідний порядок проживання і вони мешкали у двох кімнатах (22 кв .м . та 10,1 кв.м.), після смерті чоловіка у 2014 році вона зверталась до інших членів сім*ї відкрити на неї особовий рахунок, однак це питання не було вирішено і 02.08.2017 року вона не змогла зайти до квартири, оскільки був змінений замок і їй було повідомлено, що вона і її дитина не мають відношення до цього житла. Просить поновити її та сина порушене право та вселити у спірну квартиру. При вирішенні даного спору судом під час розгляду справи встановлено та підтверджується дослідженими доказами і показаннями свідків, що дійсно 02.08.2017 року між [PERSON] та [PERSON] виникла конфліктна ситуація з приводу входження [PERSON] до квартири [ADDRESS] . Згідно висновку ДОП Київського ВП ГУ НП у Харківській області від 17.08.2017 року (а.с. 78 т.1) [PERSON] 03.08.2017 року звернулась з заявою до поліції та повідомила, що 02.08.2017 року не змогла потрапити до квартири [ADDRESS] , оскільки [PERSON] змінила замки вхідних дверей та перешкоджає її мешканню у квартирі. В цьому висновку також зазначено, що дільничним неодноразово здійснювався вихід за вищевказаною адресою, однак двері ніхто не відчинив, однак в телефонній розмові [PERSON] пояснила, що на теперішній час вона подала до суду заяву про визнання права власності на дану квартиру за нею та примусовому виселенню [PERSON] . Також, судом надана оцінка і тим обставинам, що за довідкою Обласної психіатричної лікарні № 1 (а.с. 116 т.1) [PERSON] перебувала у відпустці з 02.06.2017 року по 22.07.2017 року, що підтверджує її доводи про те, що вона деякий час влітку у відпустці не проживала в спірній квартирі, а після повернення з відпустки 02.08.2017 року не змогла потрапити до житла. Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine», заява № 30856/03) поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло. Суд, дослідивши всі надані сторонами докази в обґрунтування своїх доводів та заперечень, приходить до висновку, що порушене право позивача [PERSON] та її малолітнього сина підлягає задоволенню шляхом вселення їх у квартиру [ADDRESS] . При вирішенні даного питання суд керується тим, що кожен має право на житло і ніхто не може бути примусово позбавлений житла або виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користуватися ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законодавством. ( ст. 47 Конституції України, ст. 9 ЖК УРСР). При цьому, суд враховує, що позивачка [PERSON] з сином з 2006 року зареєстровані в спірному приміщенні зі згоди всіх інших мешканців, що не оспорюється відповідачами, і до 02.08.2017 року питання про виселення [PERSON] з сином відповідачами не піднімалося, хоча вони і надають показання, що позивачка в спірному приміщенні не мешкала. Також, судом враховано, що позов Спанціреті про виселення [PERSON] поданий лише після звернення [PERSON] з позовом про вселення і станом на теперішній час рішення суду про визнання [PERSON] з сином такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] немає. Досліджуючи обставини справи, суд вважає, що конфлікті ситуації між позивачем та відповідачами виникли після початку проведення ремонтних робіт у спірній квартирі та розподілу грошових коштів на ремонт з майбутньою можливістю оформлення права власності на дану квартиру, однак це не є предметом позову та лише оцінюється судом як погіршення стосунків між сторонами та перешкодами у користуванні квартирою відповідачами позивачу. При цьому, судом враховано, що за рішенням виконкому Київської районної у місті Харкові ради від 18.08.2009 року було дозволено сім*ї [PERSON] зі складом 9 осіб, в тому числі і з врахуванням [PERSON] з сином мешкати у всіх 4 кімнатах квартири та здійснити ремонт і після 2009 року ніяких питань щодо виселення позивача не піднімалося. Також, судом надана оцінка довідкам на підтвердження проживання позивача в м. Харкові за спірною адресою та суд зазначає, що [PERSON] доведено, що вона мала тісний зв*язок з квартирою [ADDRESS] , оскільки за цією адресою отримувала кореспонденцію, медичну допомогу у лікарнях, вказувала дану адресу в особових картах на роботі, за цією адресою отримувала допомогу по догляду за дитиною, була оформлена субсидія на оплату комунальних послуг, в тому числі і з врахуванням [PERSON] , та інше. Не спростовані відповідачами і доводи позивача про те, що грошові кошти за комунальні послуги Гур*янова віддавала [PERSON] , оскільки та була основним наймачем та проведення частково ремонту і силами позивача. Доводи відповідачів про те, що [PERSON] працювала у с. Стрілече Харківської області, а тому не мала можливості проживати у м. Харкові є безпідставними та не спростовують висновків суду про тісний зв*язок зі спірною квартирою та працею медичною сестрою за графіком у с. Стрілече Харківської області. Судом надана оцінка і показанням свідків, допитаних в судовому засіданні за клопотанням як сторони позивача, так і зі сторони відповідачів, і суд зазначає, що показання свідків не спростовують висновків суду про порушене право позивача на проживання у спірній квартирі та необхідності його поновлення шляхом вселення позивача з дитиною у житлове приміщення. Також, судом надана оцінка і доказам про те, що малолітній [PERSON] , 2006 р.н. з 01.09.2012 року відвідує Стрілечанську загальноосвітню школу Харківської районної ради Харківської області, навчається в класі за індивідуальною формою навчання учнів загальноосвітніх навчальних закладів, як учень класу, де у сільській місцевості навчається менше 5 осіб, що вважається як порушенням права дитини на отримання якісної освіти. Також, в довідці від 15.05.2019 року Стрілечанської загальноосвітньої школи Харківської районної ради Харківської області вказано про наявність в особової справи [PERSON] , 2006 р.н. адреси проживання, як в с. Стрілече, так і в м. Харкові за адресою : [ADDRESS] . Надана оцінка і представленим суду довідками про те, що [PERSON] отримував медичну допомогу як у с. Стрілече Харківської області, так і в м. Харкові за місцем реєстрації. При цьому, суду надана і довідка з Харківського технологічного ліцею № 9 Харківської міської ради від 02.08.2017 року (а.с. 97 т.1), що [PERSON] буде зарахований до 6-А класу даного ліцею при наявності документів. Суд приймає до уваги пояснення позивача в тій частині, що в молодшій школі, з врахуванням графіку роботи позивача медсестрою та віком дитини, конфліктними стосунками з відповідачами, смерті чоловіка позивача у 2014 році та відсутністю можливістю нагляду за дитиною у той час, коли позивачка на чергуванні, про неможливість навчання малолітнього [PERSON] у м. Харкові. Також, суд враховує і неможливість переводу [PERSON] у 2017 році для навчання у ліцей міста Харкова за наявності конфлікту проживання в спірній квартирі та судового спору між сторонами. Всі ці обставини та досліджені докази судом в черговий раз підтверджують про наявність перешкод відповідачами у проживанні та користуванні позивачу з сином квартирою [ADDRESS] . Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року установлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (пункт 1 статті 18 цієї Конвенції). У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності. При ухваленні з цією метою законів основною метою має бути найкраще забезпечення інтересів дитини (принцип 2 цієї Декларації). Частиною першою статті 18 Закону «Про охорону дитинства» передбачено, що держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Згідно із частиною четвертою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. За змістом статті 11 Закону «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. І ст.8 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод, яка гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її життя. Вона охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи примусово позбавленою свого житла або визнаною такою, що втратила право користування жилим приміщенням. У разі порушення цих прав передбачено право на судовий захист. Це покладає на Україну в особі її державних органі зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення від 21.02.1990р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири ( рішення у справ від 24.11.1986р.), так і на наймача ( рішення у справі від 18.02.1999р.). За висновком Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 12.02.2018 року (а.с. 201-203 т.1) визнано доцільним поновлення порушеного права шляхом вселення малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в житлове приміщення в квартирі [ADDRESS] . Під час надання даного висновку спеціалістами ССД по Київському району 02.02.2018 було проведено обстеження за адресою: [ADDRESS] та встановлено, що квартира перебуває у стадії ремонту. За місцем теперішнього проживання дитини: Харківська обл., Харківський район, с. Стрілече умови проживання визнані незадовільними відповідно до акту обстеження умов проживання від 01.11.2017, наданого Службою у справах дітей Харківського району та депутатом Глубоківської сільської ради від 15.11.2017. Також, встановлено, що інформації про наявність у малолітнього [PERSON] іншого житла, яке б належало йому на праві власності або на праві користування, немає. Відповідно до довідки Обласної дитячої клінічної лікарні №1 від 15.12.2017 та консультативного висновку спеціаліста КЗОЗ «Обласна клінічна лікарня - центр екстреної допомоги та медичних катастроф» від 14.08.2017 малолітній [PERSON] обслуговується в медичних закладах м. Харкова. А навчання у сільській місцевості, де навчається менше 5 осіб, визнано спеціалістами Департаменту служби у справах дітей порушенням права дитини на отримання якісної освіти. Право дитини на житло є одним з основних прав, адже без мінімальної забезпеченості житлом або правом користування ним, нормальне існування дитини неможливе. Згідно зі ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Конституційним правом кожної дитини є право на житло. Стаття 18 Закону України «Про охорону дитинства» забезпечує право дитини на проживання в житлових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Відповідно до статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Обмеження прав дитини є незаконним. Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, враховуючи викладені обставини, оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього сина [PERSON] , 2006 р.н. підлягають задоволенню в повному обсязі щодо усунення порушень користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] шляхом вселення їх в дану квартирі, оскільки їх доводи позовної заяви знайшли своє повне підтвердження під час судового розгляду, є обґрунтованими та спрямовані на захист інтересів позивача та її малолітнього сина. Доказів, які б спростували доводи позивача та впливали на висновки суду відповідачами під час розгляду справи надано не було.

Outcome: approved