Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-01 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі. В судове засідання позивачка не зявилася, подала до суду заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримала та просить іх задоволити. Із позовних вимог вбачається, що 24.03.2016 року вони з відповідачем [PERSON] уклали шлюб. В шлюбі народився син - [PERSON], [INFO]. На даний час шлюб не розірваний, але спільно не проживають з вересня 2016 року по даний час. З часу народження дитини, відповідач не бажав та не бажає добровільно надавати кошти на утримання малолітнього сина. Тому вона змушена звернутися до суду про визначення та примусове стягнення з відповідача необхідних коштів. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, до суду надійшла заява, в якій він просить справу розглянути без його участі, згідний сплачувати аліменти в розмірі 500 гривень щомісячно. Таким чином, судом прийнято рішення про розгляд справи у відсутності сторін на підставі наявних доказів у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що не суперечить та відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги підставними і такими, що підлягають до часткового задоволення за наступних підстав. У відповідності до вимог ст.ст.13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована\~Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року\~та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Як встановлено в судовому засіданні, сторони по справі зареєстрували шлюб 24.03.2016 року у виконкомі Старокутської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області, актовий запис № 2, що стверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-НМ № 157720 від 24.03.2016 року (а.с.3). В шлюбі народився син [PERSON], [INFO]. Батьком дитини записаний відповідач по справі - [PERSON], що стверджується копією свідоцтва про народження серії І-НМ № 313472 від 04.05.2016 року (а.с.5). Відповідно до довідки про склад сімї виданої Старокутською сільською радою Косівського району Івано-Франківської області від 21.11.2017 року № 3656 (а.с.4), [PERSON] не працювала і не працює, трудової книжки немає, здійснює постійний догляд за сином до 3-річного віку. Дитина перебуває на повному утриманні матері. Суд має виходити з необхідності забезпечення рівності не тільки прав, але й обов'язків батьків щодо догляду та матеріального забезпечення неповнолітніх дітей. При вирішенні спору суд має врахувати положення ст.8 Закону України "Про охорону дитинства", за якою кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки дитини мають рівні обов'язки з надання утримання дитині, що передбачено ч.1 ст.141 Сімейного кодексу України. У відповідності до вимог ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує, стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я, матеріальне становище платника аліментів, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів. Частиною 2 ст.182 СК України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст.7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік", прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років: з 1 січня 2018 року - 1492 гривні, з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень. Суд звертає увагу, що відповідач є особою молодого віку, окрім того, мінімальний розмір аліментів з 1 січня 2018 року не може бути меншим ніж 746,00 гривень, отже спроможний сплачувати аліменти в у розмірі по 746,00 грн. щомісячно на утримання дитини до досягнення нею повноліття. Згідно ст.191 СК України\~аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тобто в даному випадку із 30.11.2017 року. На підставі наведеного, ст. ст. 141, 180, 182, 191 Сімейного кодексу України, ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства",

Outcome: approved