Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-19 00:00:00

Сторони 5 березня 2008 року уклали кредитний договір № 71п/08/2008-840, за яким позивач надав відповідачу, який перебував з ним у трудових відносинах, кредит в сумі 17221 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,3 % річних, разовою комісією в момент видачі в розмірі 1,3% від суми кредиту та кінцевим терміном його повернення 4 березня 2033 року. В забезпечення виконання вказаного договору між сторонами 5 березня 2008 року також було укладено договір іпотеки № 71п/08/2008-840/і предметом якого є будинковолодіння [ADDRESS] та земельна ділянка за вказаною адресою площею 0,0616 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, належні відповідачу на підставі договорів купівлі-продажу від 26 лютого 2008 року. В зв'язку з припиненням 25 грудня 2008 року відповідачем трудових відносин з позивачем сторонами було підписано Додаткову угоду № 1 до кредитного договору, за якою річна відсоткова ставка збільшена до 15,99 %, а також збільшено щомісячний платіж з 174,63 доларів США до 235,70 доларів США. Також через неналежне виконання позичальником умов договорів шляхом підписання сторонами 14 травня 2010 року Додаткової угоди до кредитного договору № 2 була досягнута домовленість про реструктуризацію боргу, за якою відсоткова ставка та строк кредиту залишилися незмінними. Так як відповідач станом на 27 листопада 2013 року мав заборгованість за договором в сумі 28344,68 доларів США, що еквівалентно 226559,02 грн., в тому числі: по кредиту - 17080,14 доларів США, заборгованість по відсотках - 9377,06 доларів США, пеня за несвоєчасне виконання зобов'язання за договором - 1093,76 доларів США, штраф - 793,72 долара США, позивач в позові просив в рахунок погашення боргу звернути стягнення на предмет іпотеки, яким є вказане будинковолодіння та земельна ділянка, шляхом продажу їх на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, встановивши початкову ціну реалізації на підставі незалежної експертної оцінки також в межах виконавчої процедури, виселивши при цьому відповідача із заставленого будинку та визнавши його втратившим право користування ним. Також позивач просив стягнути з відповідача на його користь витрати по справі. Представник позивача позов підтримав та пояснив, що протягом дії договору відповідач неналежним чином виконував його умови, а з серпня 2011 року перестав проводити будь-які платежі та не реагує на письмові вимоги щодо погашення кредиту. Відповідач в судове засідання неодноразово не з'являвся з невідомих суду причин, хоча про розгляд справи повідомлявся належним чином за місцем реєстрації, вказаним у копії його паспорта та адресній довідці, а тому за згодою представника позивача по справі постановляється заочне рішення. Заслухавши представника позивача, дослідивши докази по справі, суд приходить до наступного. [PERSON] в добровільному порядку підписав обидва договори, а також додаткові угоди до них, визнавши таким чином всі їх умови та взявши на себе визначені ними зобов'язання, в тому числі і передбачені ст. ст. 526, 527, 530, 629 ЦК України щодо обов'язковості виконання договору сторонами, а також належним чином та у строки, які ним визначені. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати належних йому процентів. Такі ж вимоги вказані у п.3.2.3 кредитного договору від 14 травня 2010 року. В судовому засіданні встановлено, що відповідач вже мав заборгованість по виплатах в зв'язку з чим між сторонами було укладено додаткові угоди до договору, які в тому числі передбачали реструктуризацію боргу. Проте відповідач, який провів останній платіж у серпні 2011 року, протягом тривалого часу договір не виконує та не проводить погашення боргів і самого кредиту. Таким чином відповідач в односторонньому порядку не виконує умов договору чим порушує права позивача, оскільки за договором він повинен щомісячно до встановленої дати проводити погашення боргу шляхом внесення визначеної суми. Крім того вказана норма закону чітко визначає, що в разі прострочення „чергової частини" і не вимагає для звернення до суду невиплати щомісячних платежів протягом якогось строку, а також надає право достроково вимагати повернення частини позики, що залишилась невиплаченою. Оскільки [PERSON] і після укладення сторонами додаткових угод не вносить кошти відповідно до графіку, позивач вправі вимагати звернення стягнення на предмет іпотеки, яким забезпечений кредитний договір. Крім того ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а в кредитному договорі та договорі іпотеки чітко визначені всі умови угод та наслідки їх невиконання, в тому числі щодо обов'язкових щомісячних платежів згідно графіку погашення кредиту і штрафних санкцій. За умовами договору іпотеки до неї передано також земельну ділянку за вказаною адресою, яка є власністю відповідача за договором купівлі-продажу, та його зобов'язано після отримання державного акту на неї його копію надати іпотекодержателю. Вказані умови договору відповідачем виконані не були, хоча згідно довідки управління Держземагенства на його ім'я було виготовлено державний акт на право власності на земельну ділянку в [ADDRESS]. Відповідно до п.3.3.5 кредитного договору в редакції від 14 травня 2010 року позичальник повинен був застрахувати нерухоме майно з наданням кредитору копії такого договору та документу, що свідчить про внесення страхового платежу. Ці дії відповідачем також не вчинені. Згідно п.п. 4.1, 4.2 кредитного договору в редакції від 14 травня 2010 року в разі порушення умов договору позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення та штраф у розмірі 3% від суми фактичної заборгованості за кредитом та нарахованими процентами за кожен випадок, а за п. 3.3.5 банк має право на звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо при настанні строку виконання будь-якого зобов'язання за договором воно не буде виконано. Таким чином станом на 27 листопада 2013 року відповідач має заборгованість перед банком по платежам, що передбачені умовами договору в загальній сумі 28344,68 долари США, що еквівалентно 226559,02 грн. Згідно ст. 7 ЗУ „Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням у повному обсязі, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору. Цим вимогам закону відповідають розділ «визначення термінів», ст. ст. 1, 4 договору іпотеки, згідно з яким предметом іпотеки визначено будинковолодіння [ADDRESS] та земельна ділянка за вказаною адресою, що належать відповідачу на підставі договорів купівлі-продажу від 26 лютого 2008 року, визначена вартість іпотечного майна, що становить на момент укладання договору 185844 грн., та перелік вимог кредитодавця, що забезпечуються цією іпотекою. За статтею 33 ЗУ „Про іпотеку" у разі неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, яке здійснюється за рішенням суду, виконавчим написом нотаріуса або згідно договору про задоволення вимог іпотекодержателя. В ст. ст. 4, 5 договору про іпотеку від 5 березня 2008 року зі змінами внесеними додатковими угодами зазначено, що звернення стягнення та реалізація предмета іпотеки здійснюється відповідно до ЗУ „Про іпотеку", тобто за вибором іпотекодержателя та згідно ст. ст. 37-39 цього закону, за якими іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом переходу права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя, чи продажу предмета іпотеки будь-яким способом на підставі договору купівлі-продажу для чого іпотекодавець надає іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд, чи шляхом задоволення своїх вимог за судовим рішенням. В позові, що передбачено також умовами договору іпотеки, позивач просив в рахунок погашення боргу за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу його на прилюдних торгах в порядку примусового виконання рішення суду. Оскільки такий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки передбачений діючим законодавством та умовами договору, ці позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. ст. 39, 40 ЗУ „Про іпотеку" одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя може винести рішення про виселення мешканців, оскільки саме звернення стягнення на будинок і є підставою для цього. Крім того договором іпотеки, з яким погодився відповідач при його підписанні, передбачено, що не існує вимог 3-х осіб щодо вказаного майна. При таких обставинах суд вважає, що вимоги про виселення відповідача з будинку, який є предметом іпотеки також підлягають задоволенню. Крім того ч. 4 ст. 109 ЖК України передбачено, що відсутність жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання або відмова у їх наданні з підстав, передбачених ст. 132-2 ЖК України, не тягне припинення виселення громадянина з жилого приміщення, яке є предметом іпотеки. Крім того за ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» особа втрачає право користування жилим приміщення в разі наявності судового рішення про позбавлення права власності на вказане майно чи втрату права на користування жилим приміщенням. В судовому засіданні також встановлено, що Банк неодноразово повідомляв відповідача про необхідність погашення боргу та виселення в разі невиконання цієї вимоги, проте ним не було прийнято ніяких мір щодо погашення боргу та своєчасного погашення кредиту. В зв'язку з задоволенням позову з відповідача підлягають стягненню на користь Банку понесені ним витрати по справі. На підставі наведеного та ст.ст. 526, 527, 530, 625, 629, 1050 ЦК України, ст. ст. 7, 33, 35, 37-40 ЗУ „Про іпотеку",

Outcome: approved