Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-29 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] особи підприємця [PERSON] про захист прав споживача, розірвання договору купівлі-продажу та стягнення коштів. В обґрунтування позову посилається на те, що 29.03.2016р. між ним, [PERSON] та ФОП [PERSON] було укладено Договір купівлі-продажу побутової техніки №588. У відповідності до п.2.1., 4.2 вказаного Договору, відповідач зобов»язувався впродовж 60 днів з дня здійснення оплати поставити товар загальною вартістю 69\~798, 00 грн., а саме: варильна поверхня Smeg SF2664ТС 12570,00грн.; витяжка Smeg КС16РОЕ - 18\~837, 00 грн.; духова шафа Smeg SF800РО 11512, 00 грн.; пральна машина Smeg SТ321-1 12737,00грн., холодильник Smeg FС7280FР 14142,00грн. На виконання умов Договору, 30.03.2016 (платіжне доручення №G0330OMNGL на суму 38\~583,92 грн.) та 01.04.2016 (квитанція №4248212 на суму 31\~407, 00 грн.) було здійснено оплату виставлених рахунків на загальну суму 69\~990,92 грн. Враховуючи наведені вище умови Договору, відповідач [PERSON] зобов'язувався поставити товар в строк до 31.05.2016р. Проте станом на дату подання позову зобов'язання не виконано. Задля врегулювання спору в досудовому порядку, вона зверталась неодноразово до [PERSON] засобами телефонного зв'язку, за допомогою SМS-повідомлень та електронних листів з вимогою виконати договірні зобов'язання. Також, нею було направлено засобами поштового зв'язку листа-претензію з вимогою повернути сплачені кошти в строк до трьох робочих днів. 13.06.2016 [PERSON] отримала від неї рекомендованого листа з вимогою повернути сплачені нею кошти. Станом на дату подання позову, сплачені нею кошти їй не повернені, товар не поставлений. А тому у неї виникла необхідність звернутися до суду. Представник позивача [PERSON] в судовому засідання підтримала заявлені позовні вимоги позивача [PERSON] в повному обсязі, просить їх задоволити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, не повідомивши причин, хоча повістка їй була вручена своєчасно, а тому суд вважає цю особу повідомленою про час та місце судового засідання. При таких обставинах суд визнав неявку відповідача неповажною та розглянув справу у її відсутності, провівши заочний розгляд справи. Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч.1 ст.224 ЦПК України. Заслухавши думку представника позивача, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії. а кредитор мас право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом ч.ч.1,3 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Як вбачається зі ст.ст.526, 530, 629 ЦК України встановлено, що зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору га вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст.698 ЦК України за договором роздрібної купівлі-продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобов'язується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не пов'язаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобов'язується прийняти товар і оплатити його. Згідно з положенням п.п.22, 23 ст.1 Закону України "Про захист прав споживачів" споживачем вважається фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбавати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Відповідно до ст.1 ЗУ «Про захист прав споживачів» договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Відповідно до п.1 та 2 ст.6 ЗУ «Про захист прав споживачів», продавець (виробник виконавець) зобов'язаний передати споживачеві продукцію належної якості, також надати інформацію про цю продукцію. Згідно з ч.1 ст. 665 ЦК України у разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Відповідно до п.п.2, 3 ст.693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Відповідно до п.7 Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.04.1996 року «Про практику розгляд цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», вирішуючи справи про захист прав споживачів, суди мають виходити з того, що відповідно до ст. 4 ЗУ «Про захист прав споживачів» держава: забезпечує громадянам захист їх інтересів як споживачів: надає можливість вільного вибору товарів (робіт, послуг) та набуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час вибору й використання товарів (робіт, послуг) відповідно до їх потреб; гарантує придбання або одержання іншими законними способами товарів (робіт, послуг) в обсягах, що забезпечують рівень споживання, достатній для підтримання здоров'я та життєдіяльності. Встановлений Законом перелік прав, якими користуються споживачі, не є вичерпним. Законодавчими актами і договорами, які не суперечать Закону, можуть бути передбачені й інші права споживачів та зобов'язання продавців, виконавців. Судом взято до уваги наведені норми, а тому не виникає жодного сумніву, що позивач вправі вимагати повернення коштів, а також покладення на відповідача відповідальності за порушення договірних зобов'язань, що визначена договором та діючим законодавством. Крім того, згідно п. 5.1. Договору, за прострочення терміну передачі товару відповідач сплачує неустойку у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості непереданого в термін товару за кожен день прострочення, а тому сума нарахованої неустойки станом на 29.06.2016р. становить 1 996,41 грн. (одна тисяча дев»ятсот дев»яносто шість грн. 41 коп. ). Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до п.5 ст.110 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача. Відповідно до ч.5, 6, 8 ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів", якщо положення договору визнано несправедливим, таке положення може бути визнано недійсним. У разі коли визнання положення недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача договір може бути визнаним недійсним у цілому. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Згідно ч.3 ст.19 цього Закону забороняються як такі, що вводять в оману: пропонування для реалізації продукції за визначеною ціною, якщо існують підстави вважати, що продавець або виконавець не зможе надати таку продукцію за такою ціною або у таких обсягах, що можна передбачити з огляду на пропоновану ціну та характеристики продукції; пропонування з метою реалізації однієї продукції до реалізації іншої; недостовірне повідомлення про наявність обмеженої кількості товарів або з метою спонукання споживачів до прийняття швидкого рішення та позбавлення їх достатнього періоду часу для прийняття свідомого рішення; утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Перелік форм підприємницької практики, що вводить в оману, не є вичерпним. Ст.21 п.4 Закону України «Про захист прав споживача» порушуються її права як споживача, а саме : порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. При таких обставинах умови Угоди для неї є несправедливими відносно її як споживача послуг, а тому Угоду слід визнати недійсною. Не оспорюється і той факт, що позивачем [PERSON] при підписанні Договору купівлі-продажу побутової техніки №588 від 29.03.2016р., останньою було здійснено оплату виставлених рахунків на загальну суму - 69990,92 грн. за товар, що підтверджується квитанцією за №30.03.2016 (платіжне доручення №G0330OMNGL на суму 38\~583,92 грн.) та 01.04.2016 (квитанція №4248212 на суму 31\~407, 00 грн.). Статтею 3 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачам гарантуються такі права: гарантований рівень споживання; належну якість товарів (робіт, послуг), торговельного та інших видів обслуговування: безпеку товарів (робіт, послуг); необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про товари (роботи, послуги), їх кількість, якість, асортимент, а також про їх виробника (виконавця, продавця); відшкодування збитків, завданих товарами (роботами, послугами) неналежної якості, а також майнової та моральної (немайнової) шкоди, заподіяної небезпечними для життя і здоров'я людей товарами (роботами, послугами) у випадках, передбачених законодавством; звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав. Згідно ст.4 Закону України „Про захист прав споживачів" вбачається, що держава забезпечує громадянам як споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору товарів (робіт, послуг), набуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання товарів (робіт, послуг) відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання іншими законними способами товарів (робіт, послуг) в обсягах, що забезпечують рівень споживання, достатній для підтримання здоров'я і життєдіяльності. Аналізуючи факти, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки позивачем були сплачені кошти на придбання товару, а саме варильної поверхні Smeg SF2664ТС 12570,00грн.; витяжки Smeg КС16РОЕ - 18\~837, 00 грн.; духової шафи Smeg SF800РО 11512, 00 грн.; пральної машини Smeg SТ321-1 12737,00грн., холодильник Smeg FС7280FР 14142,00грн., що підтверджується платіжним дорученням та квитанцією №428212 від 01.04.2016р. на підставі укладеного між сторонами Договіру купівлі продажу побутової техніки №588 від 29.03.2016р., а відтак позов є підставним і обгрунтованим, позивач повністю довів обставини на які посилається, відповідач не представив суду жодних належних доказів на спростування вимог позивача, тому слід розірвати Договір купівлі-продажу побутової техніки та стягнути з відповідача [PERSON] перераховані за товар кошти в розмірі 69\~990,92 грн. та неустойку в розмірі 1\~996,41 грн. Стягненню в користь позивача також підлягають судові витрати, понесені нею при поданні позову до суду, а саме судовий збір в розмірі 275,61 грн. за подання заяви про забезпеченню позову.

Outcome: approved