Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до територіальної громади в особі Мусіївської сільської ради Хорольського району Полтавської області, за участю третьої особи приватного нотаріуса Хорольського районного нотаріального округу Горбань Владислава Володимировича про визнання права власності в порядку спадкування за законом, мотивуючи його тим, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] , останнім місцем проживання якого було с. Мусіївка Хорольського району Полтавської області (факт смерті підтверджується свідоцтвом про смерть [PERSON] серії [NUMBER] від 03.04.2019 року, факт проживання на час смерті в с. Мусіївка Хорольського району Полтавської області зазначено у роз`ясненні приватного нотаріуса Хорольського районного нотаріального округу Горбань Владислава Володимировича вих. № 186/01-16 від 16.10.2019 року). Після його смерті відкрилась спадщина. До складу спадщини входило наступне майно: Земельна ділянка площею 2,4720 га, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 5324883200:00:019:0012, що розташована на території Мусіївської сільської ради Хорольського району Полтавської області (належала померлому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку ЯИ №524048, виданого 01.09.2009 року Відділом Держкомзему у Хорольському районі). Земельна ділянка площею 2,1471 га, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 5324883200:00:016:0028, що розташована на території Мусіївської сільської ради Хорольського району Полтавської області (належала померлому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку ЯИ №524081, виданого 01.09.2009 року Відділом Держкомзему у Хорольському районі). Житловий будинок розташований за адресою [ADDRESS] Право власності [PERSON] на вказаний будинок виникло за його життя шляхом внесення відповідного запису в погосподарську книгу Мусіївської сільської ради (даний факт підтверджується витягом з погосподарської книги Мусіївської сільської ради Хорольського району Полтавської області №3 за 2018-2023 роки - № 641 від 08.11.2019 року, довідкою №642 від 08.11.2019 року виданою Мусіївською сільською радою Хорольського району Полтавської області). Державна реєстрація права власності не була проведена. В судове засідання позивач та його представник не з"явилися, але в заяві прохали суд провести розгляд справи за їх відсутності. В судове засідання представник відповідача Мусіївської сільської ради Хорольського району Полтавської області не з"явився, але подали заяву про розгляд справи за відсутності представника сільської ради. В судове засідання третя особа приватний нотаріус Хорольського районного нотаріального округу Горбань Владислав Володимирович не з"явився, з невідомих суду причин, хоча вчасно та належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 3ст. 211 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється,що відповідає положенням ч. 2ст. 247 ЦПК України. Врахувавши позицію позивача, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку відповідача, викладену у письмовій заяві, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За вимогами ч. 3 ст. 12 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ч. 1 ст. 13 Цивільно-процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 Цивільно-процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ викладеного в листі від 16.05.2013 року за № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»: «…у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину… … записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності». [PERSON] заповіт не залишив. Позивач є спадкоємцем першої черги після [PERSON] в силу статті 1261 Цивільного кодексу України - «У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки». Родинний зв`язок спадкодавця та позивача підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 05.08.1952 року в якому в графі «батько» зазначений [PERSON] . Інші спадкоємці після [PERSON] відсутні. По закінченню шестимісячного терміну після смерті спадкодавця, позивач звернувся до приватного нотаріуса Хорольського районного нотаріального округу Горбань Владислава Володимировича для отримання свідоцтв про право на спадщину на майно. 16.10.2019 року на ім`я [PERSON] видані свідоцтва про право на спадщину за законом після [PERSON] на земельну ділянку площею 2,4720 га, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 5324883200:00:019:0012, що розташована на території Мусіївської сільської ради Хорольського району Полтавської області (даний факт підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 16.10.2019 року зареєстрованого в реєстрі за №967 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №184836289 від 16.10.2019 року) та на земельну ділянку площею 2,1471 га, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 5324883200:00:016:0028, що розташована на території Мусіївської сільської ради Хорольського району Полтавської області (даний факт підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 16.10.2019 року зареєстрованого в реєстрі за №968 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №184837415 від 16.10.2019 року ). Вирішуючи питання спадкування будинку розташованого за адресою [ADDRESS] , приватним нотаріусом Хорольського районного нотаріального округу Горбань Владиславом Володимировичем надано роз`яснення вих. № 186/01-16 від 16.10.2019 року про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів та рекомендовано звернутися до суду для визнання права власності на вищевказане майно. Такими діями було порушено право позивача щодо набуття прав власності в порядку спадкування. У зв`язку з цим позивач змушений звернутись до суду з позовною заявою до Мусіївської сільської ради Хорольського району Полтавської області, так як у відповідності із ст. 1277 Цивільного кодексу України у випадку відсутності спадкоємців чи неприйняття ними спадщини, спадщина переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. Вартість спірного майна - будинку, розташованого за адресою [ADDRESS] , згідно інформаційної довідки експерта з інвентаризації нерухомого майна становить - 119 235 грн. Позовні вимоги обґрунтовуються такими доказами: Свідоцтвом про смерть [PERSON] серії [NUMBER] від 03.04.2019 року . Витягом з погосподарської книги Мусіївської сільської ради Хорольського району Полтавської області №3 за 2018-2023 роки - № 641 від 08.11.2019 року, в якому зазначено, що житловий будинок розташований за адресою [ADDRESS] перебуває в приватній власності [PERSON] . Довідкою №642 від 08.11.2019 року виданою Мусіївською сільською радою Хорольського району Полтавської області в якій зазначено, що житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою [ADDRESS] належав [PERSON] на праві приватної власності до дня його смерті . Свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 05.08.1952 року, в якому в графі «батько» зазначений [PERSON] . Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 16.10.2019 року зареєстрованого в реєстрі за №967, відповідно до якого [PERSON] набув права власності на земельну ділянку площею 2,4720 га, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 5324883200:00:019:0012, що розташована на території Мусіївської сільської ради Хорольського району Полтавської області . Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №184836289 від 16.10.2019 року відповідно до якого за [PERSON] зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 2,4720 га, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 5324883200:00:019:0012, що розташована на території Мусіївської сільської ради Хорольського району Полтавської області . Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 16.10.2019 року зареєстрованого в реєстрі за №968, відповідно до якого [PERSON] набув права власності на земельну ділянку площею 2,1471 га, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 5324883200:00:016:0028, що розташована на території Мусіївської сільської ради Хорольського району Полтавської області . Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №184837415 від 16.10.2019 року відповідно до якого за [PERSON] зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 2,1471 га, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 5324883200:00:016:0028, що розташована на території Мусіївської сільської ради Хорольського району Полтавської області . Роз`ясненням приватного нотаріуса Хорольського районного нотаріального округу Горбань Владислава Володимировича вих. № 186/01-16 від 16.10.2019 року про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів та рекомендовано звернутися до суду для визнання права власності на вищевказане майно . Інформаційною довідкою експерта з інвентаризації нерухомого майна №234 від 12.07.2019 року, відповідно до якої вартість спірного майна - будинку, розташованого за адресою [ADDRESS] ., становить - 119 235 грн. Відповідно до ст. 316 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осібю право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Аналогічні роз`яснення викладені у п. 3.3 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», зокрема, якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Відповідно п. 3.1 вказаного листа право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності встановлена судом. Статтею 17 Загальної декларації прав людини, передбачено - ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Поняття власності чи «майна» за ст. 1 Першого протоколу Конвенції тлумачиться дуже широко, охоплює цілу низку інтересів економічного характеру. За рішеннями Європейського суду з прав людини «майном» в розумінні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне і обґрунтоване очікування набуття майна або майнового права. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спобіг, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інетерсу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відтак, зазначена норма визначає об`єкт захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні чи невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. У розумінні закону, суб`єктивне право на захист - юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для повновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За їх призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в з`ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення. При цьому слід виходити з положень ст. 11 ЦК України про підстави виникнення цивільних прав і цивільних обов`язків. Відповідно до них цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства, Конституцією України та міжнародними договорами України, а також із дій осіб, не передбачених цими актами, але які породжують цивільні права та обов`язки. Рішенням Конституційного Суду України від 01.12.2004 року №1-10/2004 визначено, що охоронюваний законом інтерес треба розуміти - це прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони для задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності та іншим загально-правовим засадам. Таким чином, під способами захисту суб`єктивних цивільних прав/інтересів розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться повновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та охоронюваних законом інтересів. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України. У вказаній нормі визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зі змісту ч. 3 ст. 16 ЦК України випливає, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом ніж той, який встановлений договором або законом. Законодавчі обмеження матеріально- правових способів захисту цивільно права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст.ст. 8-9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 12 червня 2013 року у справі № 6-32цс13. За даних обставин суд приходить до висновку, що права позивача є доведеним, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення. На підставі наведеного,

Outcome: approved