Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-29 00:00:00

14 жовтня 2014 року прокурор Білопільського району звернувся до суду із позовом в інтересах держави в особі Департаменту фінансів Сумської обласної державної адміністрації Сумської області до [PERSON] про стягнення коштів в сумі 13 801 грн. 35 коп., які були витрачені на лікування потерпілого. Свої вимоги прокурор мотивував тим, що досудовим розслідуванням встановлено, що внаслідок протиправних дій [PERSON] заподіяв тілесні ушкодження [PERSON] Вартість лікування потерпілого, який перебував на стаціонарному лікуванні в нейрохірургічному та хірургічному відділеннях КЗ «Сумська обласна клінічна лікарня» становить 13 801 грн. 35 коп. Вироком Білопільського районного суду від 21 серпня 2014 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України останнього звільнено від відбування покарання із встановленням іспитового строку 3 роки. Проте, не було вирішено питання про відшкодування коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого [PERSON] в КЗ «Сумська обласна клінічна лікарня». Посилаючись на викладені обставини, прокурор просив стягнути вказану суму із [PERSON] на користь Департаменту фінансів Сумської обласної державної адміністрації Сумської області. У судовому засіданні прокурор Глущенко Г. О. позов підтримала у повному обсязі, просила його задовольнити та стягнути з відповідача [PERSON] кошти, витрачені на стаціонарне лікування потерпілого в сумі 13 801 грн. 35 коп. Представник Департаменту фінансів Сумської обласної державної адміністрації Сумської області у судове засідання не з'явився. Начальник Департаменту листом повідомив, що позов прокурора підтримує, просив розглянути справу без участі їх представника (а. с. 16). Відповідач [PERSON] проти задоволення позовних вимог не заперечував. Заслухавши сторони, повно, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали цивільної справи, матеріали кримінального провадження № 1-кп/573/105/14 та оцінивши їх в сукупності, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із вимогами ч.1 статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. На підставі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доведенню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення по справі і щодо яких у сторін і інших осіб, які беруть у справі, виникає спір. У відповідності до вимог статті 214 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Отже, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вбачається, що вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно ч. 7 ст. 128 КПК України особа, яка не пред'явила цивільний позов у кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства. За приписами ч. 4 ст. 128 КПК України цивільний позов в інтересах держави пред'являється прокурором. Цивільний позов може бути поданий прокурором у випадках, встановлених законом, також в інтересах громадян, які через фізичний чи матеріальний стан, неповноліття, похилий вік, недієздатність або обмежену дієздатність неспроможні самостійно захистити свої права. Частиною 1 статті 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1191 ЦК України держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, юридичні особи мають право зворотної вимоги до фізичної особи, винної у вчиненні злочину, у розмірі коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від цього злочину. У відповідності до ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Частиною ч. 4 ст. 1193 ЦК України передбачено, що суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину. Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилось закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. У відповідності до п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року «Про порядок обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання» із змінами та доповненнями сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми витрати за місяць (в якому проводилося лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання. Крім цього, пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 17 липня 1995 року „Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат" зі змінами визначено, що відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину можливе лише тоді, коли є причинний зв'язок між злочинними діями чи бездіяльністю винної особи та перебуванням потерпілого на такому лікуванні. Судом встановлено, що 14 квітня 2014 року до ЄРДР внесено відомості на підставі заяви, яка надійшла до Білопільського РВ УМВС України в Сумській області з СОКЛ про те, що до лікарні госпіталізований [PERSON], [INFO], мешканець [ADDRESS] з тілесним ушкодженням (а. с. 4). 30 липня 2014 року старшим слідчим Білопільського РВ УМВС України в Сумській області повідомлено про підозру [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України за фактом умисного тяжкого тілесного ушкодження, спричиненого [PERSON] (а. с. 6-7). 31 липня 2014 року до Білопільського районного суду Сумської області надійшов обвинувальний акт, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України відносно [PERSON] (а. с. 8-10). Вироком Білопільського районного суду Сумської області від 21 серпня 2014 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України останнього звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки (а. с. 11-12). Вказаним вироком суду встановлено, що 12 квітня 2014 року близько 14 години біля будинку [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON] на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виникла сварка, під час якої [PERSON] взяв дерев'яну палицю та наніс нею удар [PERSON] Останній маючи можливість уникнути подальшої бійки вирішив з метою помсти завдати тілесних ушкоджень [PERSON] Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на заподіяння шкоди здоров'ю, [PERSON] вихопив з рук [PERSON] палицю та наніс нею [PERSON] 1 удар в область голови, від якого останній впав на землю. Продовжуючи свої протиправні дії, направлені на заподіяння тілесних ушкоджень [PERSON], [PERSON] наніс вказаною палицею ще 3 удари [PERSON] в область голови, після чого кинув палицю та пішов. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи [PERSON] отримав тілесні ушкодження у виді: політравми, закритої черепно-мозкової травми, перелому лівої тім'яної та скроневої кісток, забою - здавлення речовини головного мозку гострою епідуральною гематомою з правого боку, закритої тупої травми черевної порожнини, посттравматичної підкапсульної гематоми селезінки, забійної рани лобу, лобно-тім'яної області зліва. Дані тілесні ушкодження могли утворитися щонайменше від 4-х дій тупих твердих предметів як з обмеженою так і з необмеженою травмуючою поверхнею. Забійні рани лобу, лобно-тім'яної області зліва, відносяться до категорії легких з короткочасним розладом здоров'я. Закрита черепно-мозкова травма, перелом лівої тім'яної та скроневої кісток, забій - здавлення речовини головного мозку гострою епідуральною гематомою справа, закрита тупа травма черевної порожнини, посттравматична підкапсульна гематома селезінки, відносяться до категорії тяжких, за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння (а. с. 11-12). Згідно довідки Комунального закладу «Сумська обласна клінічна лікарня» № 101 від 07 серпня 2014 року потерпілий [PERSON] перебував в нейрохірургічному відділенні в період з 14 квітня 2014 року по 13 травня 2014 року та в хірургічному відділенні в період з 13 травня 2014 року по 25 травня 2014 року. Сума витрат на його лікування становить 13 801 грн. 35 коп. (а. с. 5). Комунальний заклад «Сумська обласна клінічна лікарня» фінансується за рахунок обласного бюджету Сумської області, а тому Департамент фінансів Сумської обласної державної адміністрації є належним позивачем у справі. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог прокурора Білопільського району Сумської області і стягнення із [PERSON] на користь Департаменту фінансів Сумської обласної державної адміністрації 13 801 грн. 35 коп., витрачених на лікування потерпілого від злочину [PERSON] Крім того, стягненню із [PERSON] на користь держави підлягає судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп., оскільки позивач, при подачі позову до суду був звільнений від його сплати. На підставі викладеного,

Outcome: approved