Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому вказала, що з 2007р. по 2012рік проживала з відповідачем однією сім»ює без шлюбу. [INFO] у них народилася донька, [PERSON], яка проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. На даний час разом з донькою бажає тимчасово виїхати до Китайської Народної Республіки на острів Тайвань, для відвідання нею дитячих розважальних закладів, ознайомлення з природою КНР, а також отримання консультації лікарів КНР з приводу оперативного видалення аденоїдів на якому наполягають лікарі в Україні. Крім цього, бажає поїхати тимчасово з донькою до Росії, де проживають її родичі, з якими остання має бажання познайомитися. Відповідач добровільно не бажає надати дозвіл на тимчасовий виїзд доньки за кордон, лише за умови, що вона сплатить за його згоду 1000 дол. США. В судовому засіданні позивачка уточнила позовні вимоги та просила суд надати їй дозвіл на виготовлення проїздних документів для виїзду за межі України до КНР на малолітню, [PERSON] без згоди батька, [PERSON], надати дозвіл на тимчасовий виїзд малолітній [PERSON] до Російської Федерації строком на 3 місяці з 01.01.2015р. по 31.03.2015р. та до КНР строком на 3 місяці з 01.04.2015р. по 30.06.2015р. у її супроводі без згоди та супроводу батька, [PERSON] У судовому засіданні позивачка, [PERSON] та її представник, [PERSON] позов підтримали, просили задовольнити обґрунтовуючи тим, що у Російській Федерації прживає хрещена матір доньки, яку б вони хотіли відвідати на новорічні свята, а в КНР є професійні лікарі, які зможуть вилікувати аденоїдне захворювання у доньки. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав до суду письмову заяву, в якій позов визнав частково та не заперечував проти поїздки його малолітньої доньки до Російської Федерації, але лише на 1 місяць і категорично заперечував проти поїздки доньки до Китайської Народної Республіки, оскільки така поїздка на його думку може зашкодити дитині у такому віці, а проблеми зі здоров'ям можна вирішити і в нашій країні. Просив розглянути справу без його участі. Представник третьої особи, служби у справах дітей Чернігівської РДА, [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову та вказала, що вони спілкувалися з відповідачем, який на даний час знаходиться на заробітках в м.Києві та не заперечував проти поїздки доньки до Росії, так як йому знайомі особи де буде знаходитися донька. Обгрунтував свої заперечення проти поїздки до Росії на 3 місяці та поїздки до КНР, влаштуванням позивачки особистого життя та поїздки до КНР на постійне місце проживання, що позбавить його можливості спілкування з дитиною. Свідок, [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона була присутня при розмові в телефонному режимі позивачки з відповідачем, який на її прохання, надати дозвіл доньці на поїздку до Росії та КНР, заперечував з підстав сплати йому коштів в розмірі 1000дол.США або відмову від аліментів. Суд, заслухавши позивачку та її представника, представника третьої особи, свідка, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони проживали однією сім"єю без шлюбу з 2007р. по 2012рік . Відповідно до актового запису № 507 від 02 червня 2009 року свідоцтва про народження, [PERSON], [INFO], виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Бердянську Бердянського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, сторони вказані як батьки. (а.с.4). Згідно з наданою довідкою об'єднання співвласників багатоквартирного будинку № 257 від 06.11.2014р., встановлено, що позивачка [PERSON] проживає в [ADDRESS] з донькою, [PERSON], [INFO] (а.с.7). Судом встановлено, що донька сторін, [PERSON] потребує оперативного лікування у плановому порядку через наявність аденоїдів 2 ступеню, що підтверджується довідкою з КУ «Андріївська центральна районна лікарня Бердянської районної ради» (а.с.17). Згідно ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ч.2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 313 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників у їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними (част.3). У відповідності до ст.4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України №231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Відповідно до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України № 724 від 25 серпня 2010 року «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків можливий за рішенням суду про надання дозволу на виїзд з України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. З матеріалів справи убачається, що малолітня донька сторін, [PERSON], [INFO], проживає з матір»ю, [PERSON] та знаходиться на її утриманні. Згідно медичного висновку страждає на аденоїдне захворювання 2 ступеню. [PERSON] має змогу оздоровлювати доньку в Китайській народній республіці, острів Тайвань. Необхідність тимчасового виїзду дитини до Китайській народної республіки, острів Тайвань, полягає у оздоровленні, лікуванні, а поїздка до Росії полягає у спілкуванні з хрещеною матір»ю. Судом не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд малолітньої, [PERSON], [INFO] за межі України для тимчасового перебування в Російській Федерації строком з 01.01.2015р. по 31.03.2015р. та до Китайської Народної Республіки з 01.04.2015р. по 30.06.2015р.. Відповідач, [PERSON] не дає згоди на тимчасовий виїзд доньки за кордон, вважає, що такий виїзд суперечить інтересам дитини. Нотаріально посвідченого клопотання про оформлення проїзного документа для доньки, [PERSON], [INFO], не оформив. Із матеріалів справи можливо зробити висновок, що відповідач необґрунтовано обмежує права позивача на виховання дитини та обмежує її можливість як матері надати дитині найкраще. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ч.2 ст.150 СК України). Цивільний кодекс України услід за міжнародно-правовими документами, ратифікованими Україною, визначає здоров'я як стан повного фізичного, духовного і соціального благополуччя, а не лише як відсутність хвороб чи фізичних вад. Суд приходить до висновку про те, що надання [PERSON] дозволу на тимчасовий виїзд малолітньої, [PERSON], [INFO], за кордон до Російській Федерації строком з 01.01.2015р. по 31.03.2015р. та до Китайської Народної Республіки з 01.04.2015р. по 30.06.2015р. без згоди батька, в її супроводі, відповідатиме інтересам доньки та сприятиме зміцненню її здоров'я, фізичного, духовного та морального розвитку. Виїзд дитини носить тимчасовий характер, має на меті відпочинок та оздоровлення і не пов'язаний з визначенням місця проживання дитини чи її еміграцію. Діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Відповідно до ст.10,60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таких доказів відповідачем до суду не надано. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved