Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-05 00:00:00

В квітні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною. Просив зобов"язати [PERSON] не чинити перешкод у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною та визначити наступні способи участі у вихованні сина [PERSON], [INFO]: кожну неділю з п»ятниці 16.00 год. по неділю 18.00 год. дитина перебуває у батька; спільний відпочинок: другу половину літніх канікул з 15 липня по 30 червня дитина проводить з батьком; необмежене спілкування особисто засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв»язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та сином; у разі, якщо святкові дні припадають на день побачення з сином або цей день передує дню побачення, або є наступним після нього, то такі дні син проводить з батьком; в день побачення з сином забирати сина з дитячого садку/школи особисто. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] любить та поважає свого сина, хоче спілкуватися з дитиною особисто без будь-яких перешкод, але [PERSON] не надає йому сина для спілкування, і він не має змоги брати участь у його вихованні. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 17.07.2014 року позов [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною, задоволено частково. Зобов"язано [PERSON] не чинити перешкод у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною та визначено наступні способи участі батька у вихованні сина [PERSON], [INFO]: першу неділю кожного місяця з суботи 10.00 год. по неділю до 18.00 год. дитина перебуває у батька [PERSON] за його місцем проживання; забирати сина за місцем проживання в третю та четверту суботу місяця з 10.00 год. до 18.00 год. та повертати її матері; дозволити [PERSON] спільний відпочинок з дитиною в другу половину літніх канікул з 15 липня по 30 серпня щороку на протязі двох тижнів; необмежене спілкування особисто засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв»язку. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Не погоджуючись з вказаним рішення суду [PERSON] подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду від 17.07.2014 року, та ухвалити нове рішення. Доводи скарги зводяться до того, що оскаржуване рішення суду є не об»єктивним, незаконним, не повним та не обґрунтованим, судом неповно з»ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми процесуального права. Незаконність рішення суду апелянт обґрунтовує тим, що місцевий суд розглянув позовну заяву без участі відповідача по справі, позбавивши її участі в судовому засіданні, та визначив неприйнятний для неї час спілкування дитини з позивачем. Вислухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи і неправильне застосування норм матеріального права. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 22.11.2012 року, який було розірвано заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 18.05.2013 року, яке набрало законної сили (а.с. 14). [INFO] року у сторін народився син [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 9). Після розірвання шлюбу між сторонами виник спір з приводу участі батька у вихованні дитини. [PERSON] з неповнолітнім сином зареєстрована у квартирі позивача за адресою: [ADDRESS], проте постійно проживає з сином з часу розірвання шлюбу за адресою своїх батьків в [ADDRESS]. Позивач зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] де створені належні умови для проживання, відпочину та всебічного повноцінного розвитку дитини, що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов проживання Іванівської сільської ради Чернігівської області. Відповідно до рішення виконкому Ніжинської міської ради від 03.07.2014 року громадянину [PERSON] затверджено висновок органу опіки та піклування щодо участі у вихованні малолітнього сина [PERSON], [INFO], який після припинення сумісного проживання батьків, проживає з матір'ю. Зазначеним висновком визначено порядок спілкування з сином щосуботи з 10.00 год. до 17.00 год. у присутності матері [PERSON] та має право на необмежене спілкування з сином особисто засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв»язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та сином. Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідачем не було надано беззаперечних доказів поважності причин для ненадання дозволу для спілкування позивачу з дитиною, з врахуванням віку дитини, позитивної характеристики позивача, відсутності доказів агресивної поведінки по відношенню до сина та загрози дитині з боку позивача, а безпосереднє спілкування батька з сином без присутності матері не буде загрозою для дитини. Проте апеляційний суд частково не погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав. Вирішуючи справу даної категорії, судом мають бути враховані інтереси кожного з батьків, направлені як на реалізацію їх прав, передбачених ст. ст. 151, 153 СК України, так і виконання обов'язків, визначених ст. 150 СК України, а також інтереси самої дитини відповідно до положень ст. 159 СК України. Відповідно до Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року, поважається право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Дитина має право вільно висловлювати свої думки. Одним із принципових положень, закріплених в Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, є те, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст.ст.3,18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частини 1, 2 ст.15 ЗУ «Про охорону дитинства» передбачають, що дитина, яка проживає окремо від одного з батьків, має право на підтримання з ним регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні, мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме її нормальному вихованню. Згідно частини 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Ст. 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Дитина, яка розлучена з одним із батьків чи обома батьками, має право регулярно підтримувати особисті стосунки й прямі контакти з обома батьками, крім випадків, коли це суперечить найвищим інтересам дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів, в тому числі й щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, участь органу опіки та піклування є обов'язковою. Згідно приписів ч.ч. 1, 2, 3 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Як вбачається з висновку служби у справах дітей та психолога Ніжинського міського центру соціальних служб для сім»ї, дітей та молоді щодо умов проживання, розвитку, психологічного стану та відношення малолітнього [PERSON], [INFO], до батька [PERSON] від 03.10.2014 року, у малолітнього [PERSON] повністю відсутній емоційний зв»язок з біологічним батьком, який є для дитини джерелом дискомфорту та страху. Це може бути пов»язане з переживанням почуття образи до батька. Виявлено, що хлопчик, незалежно від часового проміжку сумнівається у любові батька і це викликає зневіру дитини у стабільності його почуття любові. Зі слів [PERSON], хлопчик не бачить життя з біологічним батьком і не хоче бачитись з ним без присутності мами чи дідуся. Виявлена повна відсутність емоційного контакту з біологічним батьком. Крім того, в матеріалах справи мається копія постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 05.11.2009 року (а.с. 79) в якій зазначено, що [PERSON] наніс тілесні ушкодження [PERSON] та закрився в квартирі з малолітньою дитиною. З листа-відпровіді завідувача ДНЗ № 23 (а.с. 82) вбачається, що співробітники ДНЗ неодноразово спостерігали неадекватну поведінку [PERSON], що також зазначено у висновку виконавчого комітету Ніжинської міської ради, як органу опіки та піклування (а.с. 81), що відповідно до інформації адміністрації та вихователів ДНЗ № 23 м. Ніжина від 13.01.2014 року поведінка гр. [PERSON], яка виражається у вигляді неадекватної поведінки, хамства, погроз, що шкодить власній дитині та є загрозою дітям та перосаналу дитячого навчального закладу. Тому гр. [PERSON] не рекомендовано спілкуватися з дитиною на території дитячого закладу. Витягом з протоколу № 1 засідання комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Ніжинської міської ради від 14.01.2014 року (а.с. 80) підтверджується неприпустима поведінка [PERSON], де під час засідання комісії йому робились зауваження щодо поведінки, але [PERSON] продовжував вести себе агресивно, принижуючи гідність членів комісії. Разом з тим, згідно довідок (а.с. 99, 100, 104) вбачається, що [PERSON] на «Д» обліку у лікаря-нарколога не перебуває, на (Д) обліку у психіатра не перебуває, на території України станом на 11.04.2014 року до кримінальної відповідальності не притягується, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. Враховуючи факти неодноразових проявів агресивної поведінки [PERSON], те що між колишнім подружжям [PERSON] та [PERSON] існують неприязні стосунки, враховуючи вік дитини, апеляційний суд вважає за доцільне встановити побачення [PERSON] з дитиною [PERSON] в присутності представника органу опіки та піклування Ніжинської міської ради за місцем проживання дитини, а також дозволити [PERSON] проводити спільний відпочинок з дитиною в другу половину літніх канікул з 15 липня по 30 серпня щороку протягом двох тижнів, узгодивши даний термін з матір"ю дитини [PERSON] Враховуючи вищевикладене та з врахуванням положень ч. 2 ст. 159 СК України, віку дитини та інших обставин, які пов"язані з фізичним та психічним станом дитини, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги. Оскільки апеляційна скарга задовольняється частково, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути судовий збір за апеляційний розгляд справи в сумі 114 грн. 70 коп.

Outcome: partial