Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-18 00:00:00

21 квітня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на оформлення проїзних документів для виїзду за кордон та про тимчасовий дозвіл на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька. В обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що вони з відповідачем з 1997 року по 11 жовтня 2001 року перебували у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який було розірвано. Від даного шлюбу мають дитину [PERSON], [INFO]. Відповідач з дитиною не спілкується та не виховує дитину з дня її народження, дитина батька не знає. Крім того, відповідач має заборгованість по аліментах, матеріальної допомоги не надає. На даний час [PERSON] не надає дозволу на виїзд дитини за межі України, а така потреба існує, так як позивачка має намір виїхати з сином за кордон, з метою оздоровлення та відвідування родичів у Росії. Позивачка [PERSON] до суду не зявилась, надала суду письмову заяву з проханням розглянути справу за її відсутність, за участі її представника адвоката [PERSON] У судовому засіданні представник позивачки [PERSON] адвокат [PERSON], діюча на підставі договору про надання юридичних послуг, повністю підтримала позовні вимоги. Просить суд дозволити [PERSON] оформити проїзні документи на дитину та виїжджати за межі України, в Росію, з неповнолітнім сином [PERSON], [INFO], з 01 липня 2015 року по 31 серпня 2015 року, з 01 червня 2016 року по 31 серпня 2016 року, з 21 грудня 2015 року по 20 січня 2016 року, без письмової згоди та супроводу його батька [PERSON] Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, про причину своєї неявки суд не повідомив, про дату, місце та час слухання справи був повідомлений належним чином, тому суд, зі згоди позивачки, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Представник третьої особи - служби по справам дітей Орджонікідзевської районної адміністрації Маріупольської міської ради у судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON] Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, за наступних підстав. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-НО № 288907, виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Орджонікідзевського районного управління юстиції Донецької області . Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України ""Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно ч. 1 ст. 4 «Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 24.03.2004р. № 380, оформлення громадянам України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або їх законних представників у разі потреби самостійного виїзду таких осіб за кордон. Згідно ч. 18 зазначених вище правил оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків, а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Отже, діючим законодавством передбачено можливість ухвалення судом рішення на виїзд, а не постійні виїзди без згоди батька, не позбавленого батьківських прав, такі поїздки можуть мати разовий характер з певним часовим проміжком перебування у відповідній державі, тобто можливість вирішувати питання про надання дозволу саме на конкретний виїзд дитини за кордон без згоди батька (одноразовий), з визначенням його початку і закінчення. Інше розуміння змісту нормативних актів та допустимість неодноразових виїздів дитини за кордон без згоди батька на підставі одного рішення суду є грубим порушенням права одного з батьків на спілкування з дитиною та на участь у її вихованні. Судом встановлено, що позивачка має намір виїхати з сином в період з 01 липня 2015 року по 31 серпня 2015 року, з 01 червня 2016 року по 31 серпня 2016 року, з 21 грудня 2015 року по 20 січня 2016 року, однак відповідач не надає своєї згоди на вивіз дитини за межі України, не обґрунтовуючи при цьому своєї відмови. За таких обставин, суд вважає, що тимчасовий виїзд дитини на відпочинок у вказаний період разом з матір'ю до Росії, не буде порушенням прав відповідача на спілкування з дитиною та на участь у її вихованні. Аналізуючи вищевикладене та враховуючи позовні вимоги [PERSON], суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивачки та надання дозволу [PERSON], [INFO], оформити документи на виїзд дитини за кордон та виїхати за межі України з неповнолітнім сином [PERSON], [INFO], без письмової згоди та супроводу батька дитини [PERSON], [INFO], в країну Росія в період з 01 липня 2015 року по 31 серпня 2015 року, з 01 червня 2016 року по 31 серпня 2016 року, з 21 грудня 2015 року по 20 січня 2016 року, починаючи з дня набрання рішення законної чинності.

Outcome: approved