Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-20 00:00:00

29.04.2016 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість в розмірі 117821,79 грн. та судові витрати. Позов обґрунтований такими обставинами. Відповідно до укладеного договору № 41342-ФО/2014/77 від 15.12.2014 року позивач надав відповідачу кредитні кошти у сумі 52424,38 грн. під 33 % річних, відповідач зобов'язується щомісячно до 15 числа кожного місяця сплачувати нараховані позивачем проценти ануїтетними платежами з кінцевим терміном 14.12.2019 року. Відповідач свої зобов'язання не виконує, у зв'язку з чим заборгованість за кредитом станом на 25.03.2016 року становить 117821,79 грн. У судове засідання представник позивача не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та згоду на заочний розгляд справи. Відповідач у судові засідання не з'являвся, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за її відсутності не подавала. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди представника позивача, викладеної в письмовій заяві, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити , зважаючи на такі обставини. Відповідно до укладеного договору № 41342-ФО/2014/77 від 15.12.2014 року позивач надав відповідачу кредитні кошти у сумі 52424,38 грн. під 33 % річних, відповідач зобов'язується щомісячно до 15 числа кожного місяця сплачувати нараховані позивачем проценти ануїтетними платежами з кінцевим терміном 14.12.2019 року. (а.с.8-20). Судом встановлено, що відповідач свої зобов'язання за договором не виконав, суму кредиту в зазначений договором строк не повернув, проценти за користування кредитом не сплачував. Таким чином, відповідач порушив істотні умови укладеного договору, у зв'язку з чим виникла заборгованість перед позивачем, яка станом на 25.03.2016 року, яка відповідно до розрахунку позивача становить загальну суму у розмірі 117821,79 грн. та складається з наступного: - 54424,38 грн. - заборгованість за кредитом; - 22638,61 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом; - 32634,81 грн. - заборгованість за пенею за прострочення повернення заборгованості за кредитом; - 9763,99 грн. - заборгованість за пенею за прострочення сплати процентів за користування кредитом; - 360,00 грн. - штраф за факт прострочення сплати основної суми кредиту. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Частиною 1 ст.530 ЦК України зазначено, що якщо у зобов"язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Із розрахунку заборгованості встановлено, що відповідач, взяті на себе зобов"язання не виконав, в результаті чого у нього утворилася заборгованість по кредиту та іншим платежам, які передбачені в договорі. Відповідно до ст.610 ЦК України -порушенням зобов"язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов"язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов"язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Дочірній банк Сбербанку Росії» є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved