Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-10 00:00:00

07.10.2016 року позивач звернулась до суду із позовом, по якому просила суд стягнути з Державного підприємства Міністерства оборони України « Одеський завод будівельних матеріалів» на користь позивача понесені нею витрати в розмірі 1 305 943,00 грн. та суму сплаченого судового збору. Заявлені вимоги обгрунтовані тим, що право власності на нежитлове приміщення №101 в будинку [ADDRESS] , яке належало [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності, виданого Державним реєстратором Реєстраційної служби ОМУЮ від 21.03.2013 року було ним відчужено на користь [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Таранською А.М. [PERSON] провела у вищезазначеному приміщенні капітальний ремонт, загальна сума якого становила 1 305 943 грн. В подальшому до суду звернувся військовий прокурор Одеського гарнізону Південного регіону України в інтересах держави в особі МОУ, ДП « Одеський завод будівельних матеріалів» з вимогою про витребування у [PERSON] зазначеного вище об`єкту нерухомого майна та визнання на нього права власності за державою Україна в особі Міністерства оборони України. Рішення набрало законної сили. Враховуючи наведені вище обставини та те, що позивачем були понесені витрати на проведення ремонтних робіт у приміщенні, яке в подальшому було у неї витребувано, вона звернулась до суду із даним позовом для захисту своїх прав. Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси від 12.10.2016 року [PERSON] відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду. 17.05.2017 року представник ДП МОУ Одеський завод будівельних матеріалів подав до суду заперечення проти позову, в яких зазначив що вони є неналежними відповідачами по даній справі з огляду на що в задоволенні позову просив відмовити. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 08.02.2018 року по справі призначено будівельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставлено наступне питання: - Який розмір і вартість будівельних матеріалів та робіт, виконаних в період з 20 серпня 2013 року по грудень 2013 року власником приміщення [PERSON] за адресою [ADDRESS] виходячи з дійсної вартості будівельних матеріалів та робіт станом на час призначення експертизи? Проведення експертизи доручено експерту Проскуровському В.П. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 14.02.2018 року задоволено заяву про відвід експерту Проскуровському В.П., заявлений представником відповідача Державного підприємства Міністерство оборони України „Одеський завод будівельних матеріалів", відновлено провадження у справі. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 22.05.2018 року призначено по справі будівельно-технічну експертизу, виконання якої доручено Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз. Справа повернулась на адресу суду 04.02.2019 року без надання експертного висновку. В провадження судді Абухіна Р.Д. справа надійшла 05.02.2019 року на підставі розпорядження керівника апарату суду № 739/19 року, винесеного у зв`язку зі звільненням судді [PERSON] у відставку. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 24.06.2019 року матеріали справи за позовом [PERSON] до Державного підприємства Міністерства оборони України «Одеський завод будівельних матеріалів», третя особа Міністерство оборони України про відшкодування витрат направити до Одеського науково-дослідницького інституту судових експертиз для проведення будівельно-технічної експертизи. 07.11.2019 року матеріали справи повернуті на адресу суду без надання експертного висновку через несплату позивачем вартості за її проведення. 05.12.2019 року представник третьої особи - Міністерства оборони України надав пояснення, в який зазначив, що позивачем не доведено розмір і вартість понесених витрат на проведення ремонтних робіт. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 16.02.2021 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті на 29.04.2021 року. В судовому засіданні, яке відбулось 29.04.2021 року представник позивача позов підтримала. Представник третьої особи позов не визнав. Представник відповідача до судового засідання, призначеного на 29.04.2021 року не з`явився, у зв`язку із чим оголошено перерву до 27.07.2021 року. 27.07.2021 року від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, заперечує проти задоволення позову. До судового засідання, яке було призначено на 27.07.2021 року учасники справи не з`явились, оголошено перерву до 11.11.2021 року. 27.07.2021 року представник позивача подала уточнену позовну заяву та клопотання про заміну відповідача. Також представником позивача 27.07.2021 року подано клопотання про прийняття уточненої позовної заяви та відкладення розгляду справ на іншу дату. Суд повернув уточнену позовну заяву, оскільки в судовому засіданні яке відбулось 11.11.2021 року представник позивача зняв з розгляду дане питання та повернув клопотання про заміну відповідача, як таке що подано з порушенням строків, передбачений ЦПК України, а саме ст. 51 ЦПК України. Представник відповідача 11.11.2021 року подав клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату. Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Верховний Суд у постанові від 1жовтня 2020року усправі №361/8331/18 виходив із того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. Враховуючи наведені вище обставини суд дійшов висновку, що у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи. Суд, ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши надані докази, вислухавши пояснення сторін по справі, вважає позов не підлягаючим задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин по справі. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України. По справі встановлені наступні фактичні обставини. Відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 13.08.2013 року №4965908, державним реєстратором Приваловою Є.Є. проведено державну реєстрацію права приватної власності на нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS] , нежитлове приміщення №101 за [PERSON] та видано свідоцтво про право власності від 21.03.2013 року. 22.08.2013 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , нежитлове приміщення №101, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Таранською А.М. ( номер запису про право власності №2209388). 10.12.2013 року до суду звернувся Одеський прокурор з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави Міністерства оборони України та ДП « Одеський завод будівельних матеріалів» із позовом до Державного реєстратора прав на нерухоме майно РС ОМУЮ Привалової Є.Є., треті особи: [PERSON] , [PERSON] про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора права власності на нерухоме майно Привалової Є.Є. № 4965908 від 13.08.2013 року. Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 02.04.2014 року визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Привалової Є.Є. РС ОМУЮ про державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS] ., приміщення 101 за [PERSON] , яка набрала законної сили 18.11.2014 року, яка набрала законної сили 18.11.2014 року. В 2014 році до суду звернувся Військовий прокурор Одеського гарнізону Південного регіону України в інтересах держави в особі МОУ, ДП « Одеський завод будівельних матеріалів» з позовом до [PERSON] про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 18.11.2015 року вищезазначений позов задоволено. Визнано право власності держави Україна в особі Міністерства оборони України на об`єкт нерухомого майна - нежитлове приміщення №101 (їдальня), загальною площею 333 кв.м., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] та витребувано зазначений об`єкт у [PERSON] . Рішення набрало законної сили. Постановою про закінчення виконавчого провадження ВП № 49892074 від 05.02.2016 року, затвердженою начальником Приморського відділу ДВС ОМУЮ нежитлове приміщення [ADDRESS] повернуто МОУ в особі ДП МОУ « Одеський завод будівельних матеріалів» за актом приймання-передачі. Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14.06.2016 року по справі № 522/2660/16-ц виселено [PERSON] із приміщення №101, яке розташовано за адресою: [ADDRESS] . Звертаючись до суду позивач зазначає, що згідно висновку про оцінку технічного стану загальних несучих конструкцій та огороджувальних будівельних конструкцій, складеного 20.08.2013 року Художньо-інжинірінговим центром « Експрес-проект ЛТД» у вигляді ТОВ було виявлено дефекти та деформації несучих та огороджувальних конструкцій та визначена ступінь фізичного зносу нежитлових приміщень №101, а саме: внутрішня відділка - 60%, санітарно-технічні прилади - 80%, вікна та двері - 70%, дах-60%. Експлуатація даного приміщення можлива лише за умови проведення капітального ремонту. Підставою звернення до суду із даним позовом стали посилання позивача на те, що згідно висновку №11-02/16 вартість виконаних ремонтних робіт в нежитловому приміщенні складає 1 305 943,00 грн., які були виконані [PERSON] з огляду на що вона просить стягнути зазначену суму з відповідача. Відповідно до ст.. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст.. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Положеннями ст.ст. 76-81 ЦПК України закріплено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. На підтвердження незадовільного стану майна на момент його придбання позивачем був наданий висновок про оцінку технічного стану основних несучих і огороджувальних будівельних конструкцій нежитлових приміщень №101 за адресою: [ADDRESS] від 20.08.2013 року, згідно якого знос будівлі складає 60-80% фізичного зносу та експлуатації несучих та огороджувальних конструкцій нежитлових приміщень можлива лише при умові проведення їх капітального ремонту, при цьому суд приймає до уваги, що відповідно до п.9 Договору купівлі-продажу від 22.08.2013 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] « відчужувана нерухомість оглянута покупцем. Технічний стан, характеристика особистих властивостей, ступінь зносу відчужуваного майна відповідає технічному паспорту останньої інвентаризації. Недоліки або дефекти, що перешкоджали б його використанню за цільовим призначенням на момент огляду виявлені не були. Претензій щодо якісних характеристик відчужуваного майна покупець не має. Якість відчужуваного майна відповідає умовам договору, його цільовому використанню та задовольняє покупця». На підтвердження суми понесених витрат позивач надає висновок №11-02/16, згідно з яким вартість ремонтних робіт становила 1 305 943 грн. Будівельно-технічна експертиза, яка неодноразово призначалась по даній справі, з метою визначення який розмір і вартість будівельних матеріалів та робіт, виконаних в період з 20 серпня 2013 року по грудень 2013 року власником приміщення [PERSON] за адресою [ADDRESS] виходячи з дійсної вартості будівельних матеріалів та робіт станом на час призначення експертизи проведена не була через несплату позивачем вартості за її проведення. Враховуючи наведене вище суд дійшов висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження вартості понесених позивачем витрат. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Також слід зазначити наступне. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження». Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Суд звертає увагу на те, що Державне підприємство Міністерства оборони України «Одеський завод будівельних матеріалів» не є власником приміщення [ADDRESS] , а лише утримує його на балансі, тому не може бути належним відповідачем по даній справі. Власником приміщення є держава України в особі Міністерства оборони України на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18.11.2015 року по справі № 522/25132/14-ц, якогопозивачем не було залучено в якості відповідача, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. З наведеного вище, суд вважає позов не обгрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Розглянувши справу повно, всебічно, об`єктивно та неупереджено, суд вважає за необхідне в задоволенні позву відмовити за недоведеністю вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed