Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-17 00:00:00

09 липня 2020 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Есаймент» із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якій просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 286/09-Ф від 27 вересня 2007 року в загальному розмірі 799\~467, 86 грн., а також стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 27 вересня 2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] укладено Кредитний договір № 286/09-Ф, відповідно до умов якого банк надав позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності і платності кредитні ресурси в сумі 28\~000, 00 доларів США з оплатою по процентній ставці 12, 00 % річних. Цільовим призначення отримання вказаного Кредиту, зазначеним Позичальником, відповідно за умовами Кредитного Договору було придбання двокімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 50.3 кв.м. 17 травня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, після чого вказаний позичальник змінив дівоче прізвище [PERSON] на прізвище чоловіка - [PERSON] . У зв`язку із зміною позичальником свого прізвища, 21.01.2009 року до вищевказаного Кредитного договору №286/09-Ф було укладено Договір про внесення змін та доповнень до нього, де у зв`язку із зміною Позичальником своїх реквізитів, сторони дійшли згоди та виклали у новій редакції розділ 8 Кредитного договору «Реквізити та підписи сторін» де було зазначено нове прізвище цього позичальника - [PERSON] . 11.11.2014 р. Позичальник звернувся до Банку із письмовою заявою щодо реструктуризації своєї заборгованості за Кредитним договором, шляхом надання йому відстрочки із сплати основного боргу терміном на 6 місяців у зв`язку його із частковою неплатоспроможністю виконувати свої кредитні зобов`язання за ним. Банк врахувавши вказану заяву та часткову неплатоспроможність Позичальника, неодноразово реструктурував його заборгованість за Кредитним договором, шляхом укладання із ним відповідних договорів №2 від 16.01.2015 року та №3 від 14.07.2015 року «Про внесення про внесення змін та доповнень» до Кредитного договору, за якими були змінені умови погашення кредитної заборгованості. Однак, позичальник не виконував своїх зобов`язань перед банком, встановлених умовами кредитного договору та не сплачував у встановлені строки суми основного боргу за кредитом, відсотки, та інші обов`язкові платежі. 06 листопада 2019 року між АТ «Банк «Фінанси та кредит» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Есаймент» укладено Договір про відступлення прав вимоги від 06.11.2019 року та відповідно до якого ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» відступив шляхом продажу ТОВ «ФК «Есаймент» права вимоги, що належали ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» за відповідними договорами, до яких, зокрема, входять права вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 286/09-Ф від 27 вересня 2007 року. Таким чином, Позивач ТОВ «ФК «ЕСАЙМЕНТ» набув право примусового стягнення з відповідача до [PERSON] повної суми заборгованості за Кредитним договором №286/09-Ф від 27 вересня 2007 року у судовому порядку. Так, станом на дату укладання 06.11.2019р. між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «ФК «ЕСАЙМЕНТ» Договору про відступлення прав вимоги, відповідно до якого Банк відступив Позивачу зокрема і права вимоги до [PERSON] за Кредитним договором №286/09-Ф від 27 вересня 2007 року, заборгованість вказаного позичальника складала: - \~ \~ \~ \~23 101, 71 доларів США основної заборгованості по тілу кредиту, що станом на 06.11.2019 року за курсом НБУ становило 571 061,96 грн.; - \~ \~ \~ \~9 239,92 доларів США, заборгованості за відсотками, що за курсом НБУ становило станом на 06.11.2019 року 228 405,90 грн. Таким чином, загальна сума заборгованості [PERSON] перед Позивачем ТОВ «ФК «ЕСАЙМЕНТ» за Кредитним договором №286/09-Ф від 27 вересня 2007 року за основним боргом та відсотками станом на 06.11.2019р. всього складає у національній валюті - 799 467,86 грн. До теперішнього часу зазначена заборгованість залишається не погашеною. Зазначені обстави і стали підставою для звернення позивача до суду з позовною заявою. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 липня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Есаймент» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 15 вересня 2020 року закрито підготовче провадження у цивільній справі №639/4205/20 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Есаймент» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Призначено справу до судового розгляду в судове засідання. 26 листопада 2020 року від відповідача по справі надійшли заперечення на позовну заяву відповідно до яких вона просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Есаймент», посилаючись на наступне. Так, позивачем по справі не було надано суду жодних належних розрахунків в обґрунтування суми заборгованості. Позивач сам не дав можливості відповідачу погасити заборгованість за кредитом шляхом продажу квартири, оскільки на звернення щодо зняття арешту з квартири не відреагував. Відповідач просила суд застосувати строк позовної давності. Представник позивача Дикий Я.П., який діє на підставі Довіреності від 01.01.2021 року в судовому засіданні заявлений позов підтримав, просив суд його задовольнити. В подальшому представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового розгляду повідомлявся, надав заяву з проханням справу розглянути у його відсутність. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала посилаючись на обставини викладені у запереченнях проти позову. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Судом було встановлено, що 28 вересня 2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] укладено Кредитний договір № 286/09-Ф, відповідно до умов якого банк надав позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності і платності кредитні ресурси в сумі 28 000, 00 доларів США з оплатою по процентній ставці 12, 00 % річних, з кінцевим терміном повернення 28 вересня 2027 року. (а.с. 25-29, 30-33) Цільовим призначенням отримання вказаного Кредиту, зазначеним Позичальником, відповідно за умовами Кредитного Договору було придбання двокімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 50.3 кв.м. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язання є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. 17 травня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, після чого вказаний відповідач змінила дівоче прізвище [PERSON] на прізвище чоловіка « [PERSON] », що підтверджується Свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] , вданим Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції 17 травня 2008 року. (а.с. 22) У зв`язку із зміною позичальником свого прізвища, 21.01.2009 року до вищевказаного Кредитного договору №286/09-Ф було укладено Договір про внесення змін та доповнень до нього, де у зв`язку із зміною Позичальником своїх реквізитів, сторони дійшли згоди та виклали у новій редакції розділ 8 Кредитного договору «Реквізити та підписи сторін» де було зазначено нове прізвище цього позичальника - [PERSON] . (а.с. 34) 11.11.2014 р. Позичальник звернувся до Банку із письмовою заявою щодо реструктуризації своєї заборгованості за Кредитним договором, шляхом надання йому відстрочки із сплати основного боргу терміном на 6 місяців у зв`язку його із частковою неплатоспроможністю виконувати свої кредитні зобов`язання за ним. (а.с. 56) Банк врахувавши вказану заяву та часткову неплатоспроможність Позичальника, неодноразово реструктурував його заборгованість за Кредитним договором, шляхом укладання із ним відповідних договорів №2 від 16.01.2015 року та №3 від 14.07.2015 року «Про внесення про внесення змін та доповнень» до Кредитного договору, за якими були змінені умови погашення кредитної заборгованості. (а.с. 35-37, 38-45, 46-47, 48-55) Так за останнім підписаним сторонами Договором №3 «Про внесення про внесення змін та доповнень» від 14.07.2015 року до Кредитного договору, умови погашення кредитної заборгованості були викладені у наступній редакції: «Сторони дійшли згоди Другий абзац Пункту 3.2. Розділу 3 «Порядок видачі та повернення Кредитних ресурсів. Порядок дострокового повернення Кредитних ресурсів» Кредитного Договору змінити та викласти в наступній редакції: «Позичальник зобов`язується щомісяця в термін до 10 числа кожного місяця здійснювати погашення заборгованості по Кредитних ресурсах у складі щомісячного Ануїтетного платежу, розмір якого за цим Договором становить : а) \~ \~ \~ \~308, 30 дол. СЩА (Триста вісім доларів СЩА 30 центів) з жовтня 2007 року по січень 2015 року; б) \~ \~ \~ \~150, 00 дол. США (Сто п`ятдесят доларів США 00 центів) з лютого 2015 року по червень 2015 року; в) \~ \~ \~ \~200, 00 дол. СЩА (Двісті доларів СЩА 00 центів) з липня 2015 року по грудень 2015 року; г) \~ \~ \~ \~321, 00 дол. США (Триста двадцять один долар США 00 центів) з січня 2016 року до повного виконання усіх зобов`язань по Договору. У складі Ануїтетного платежу також сплачуються проценти за користування Кредитними ресурсами». Починаючи з січня 2016 року, з сумою щомісячного Ануїтетного платежу зазначеного у п.3.2, Позичальник зобов`язується щомісяця, в термін з 1 по "10 число кожного місяця, одночасно із сплатою Банку поточної заборгованості за отриманими Кредитними ресурсами, процентами за користування Кредитними ресурсами, Щомісячною комісійною винагородою, також сплачувати Банку суму частково несплачених нарахованих процентів, згідно із Графіком зниження розміру заборгованості у новій редакції (Додаток №1 від §14» липня 2015 року), яка може виникнути у розмірі 716,77 дол. США (Сімсот шістнадцять доларів США 77 центів) станом на 01.12.2015 року при умові сплати Позичальником суми не більше ніж вказано у підпункті «в» пункту 3.2. Кредитного договору. Позичальник зобов`язується повністю сплатити Банку зазначену суму заборгованості до «31» грудня 2016 року. Викласти Графік зниження розміру заборгованості - Додаток №1 до Кредитного договору у новій редакції від «14» липня 2015 року. Факт виконання банком своїх зобов`язань за кредитним договором підтверджується Випискою по особовому рахунку. (а.с. 68-77) При цьому суд звертає увагу, що банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012 року № 578/5, згідно якого до первинних документів, які фіксують факт виконання госоперації та служать підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку і в податкових документах, віднесені: касові банківські документи, повідомлення банків, виписки банків, корінці квитанцій і касових чекових книжок. Враховуючи викладене, посилання відповідача щодо недоведеності надання коштів позивачем суд вважає безпідставними. Однак, позичальник не виконував своїх зобов`язань перед банком, встановлених умовами кредитного договору та не сплачував у встановлені строки суми основного боргу за кредитом, відсотки, та інші обов`язкові платежі. Посилання відповідача на те, що банк навмисно не надавав згоди на зняття арешту з квартири з метою її продажу та погашення боргу суд знаходить безпідставними, оскільки вони не підтвердженні жодними належними та допустимими доказами та спростовується згодою банку на реструктуризацію боргу. 06 листопада 2019 року між АТ «Банк «Фінанси та кредит» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Есаймент» укладено Договір про відступлення прав вимоги від 06.11.2019 року та відповідно до якого ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» відступив шляхом продажу ТОВ «ФК «Есаймент» права вимоги, що належали ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» за відповідними договорами, до яких, зокрема, входять права вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 286/09-Ф від 27 вересня 2007 року. (а.с.12-15, 16-17, 18) Частинами 1 та 2 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, Позивач ТОВ «ФК «ЕСАЙМЕНТ» набув право примусового стягнення з відповідача до [PERSON] повної суми заборгованості за Кредитним договором №286/09-Ф від 27 вересня 2007 року у судовому порядку. Так, станом на дату укладання 06.11.2019р. між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «ФК «ЕСАЙМЕНТ» Договору про відступлення прав вимоги, відповідно до якого Банк відступив Позивачу зокрема і права вимоги до [PERSON] за Кредитним договором №286/09-Ф від 27 вересня 2007 року, заборгованість вказаного позичальника складала: - \~ \~ \~ \~23 101, 71 доларів США основної заборгованості по тілу кредиту, що станом на 06.11.2019 року за курсом НБУ становило 571 061,96 грн.; - \~ \~ \~ \~9 239,92 доларів США, заборгованості за відсотками, що за курсом НБУ становило станом на 06.11.2019 року 228 405,90 грн. Таким чином, загальна сума заборгованості [PERSON] перед Позивачем ТОВ «ФК «ЕСАЙМЕНТ» за Кредитним договором №286/09-Ф від 27 вересня 2007 року за основним боргом та відсотками станом на 06.11.2019р. всього складає у національній валюті - 799 467,86 грн. Вказаний розмір заборгованості підтверджується також розрахунком заборгованості. (а.с. 78-80) Контррозрахунок відповідачем по справі надано не було. Позивач зазначає, що до теперішнього часу зазначена заборгованість залишається не погашеною. Банком вживалися заходи щодо досудового врегулювання спору - 18.03.2020 року ТОВ «ФК «Есаймент» за вих. № 18.03/20-6 засобами поштового зв`язку направив на адресу відповідача письмову вимогу щодо виконання порушеного ним зобов`язання і необхідності погашення у повному обсязі заборгованості за Кредитним договором у трицятидений термін. (а.с. 57-59, 60) Однак згідно із даними трекінгу щодо вищезазначеного поштового відправлення з сайту УДППЗ Укрпошта за №0318627942729, вказану письмову вимогу ТОВ «ФК «Есаймент» про необхідність погашення у повному обсязі основної заборгованості за Кредитним договором, співробітники пошти вручити Боржнику не змогли. 27.04.2020 року за вих. № 27.04/20-6 засобами поштового зв`язку ТОВ «ФК «Есаймент» повторно направив на адресу Боржника письмову вимогу щодо виконання порушеного ним зобов`язання і необхідності погашення у повному обсязі заборгованості за Кредитним договором у трицятидений термін. (а.с. 61-63, 64, 65-67) Згідно із даними трекінгу щодо вищезазначеного поштового відправлення з сайту УДППЗ Укрпошта за №0318629030395, вказану письмову вимогу ТОВ «ФК «Есаймент» про необхідність погашення у повному обсязі основної заборгованої за Кредитним договором, відповідачу було вручено 22.05.2020 року. Однак на дату подання цієї позовної заяви, жодного платежу для погашення зазначеної основної заборгованості за Кредитним договором, від відповідача до ТОВ «ФК «Есаймент» не надходило. Статтею 611 ЦК передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема у вигляді сплати винною особою неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ч.3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частиною 1 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Отже, в судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] було порушено зобов`язання стосовно своєчасного повернення сум отриманих кредитів та сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків, внаслідок чого за нею утворилася заборгованість за кредитним договором №286/09-Ф від 27 вересня 2007 року яка станом на 06.11.2019 р. становить - 799 467,86 грн. та складається з 23 101, 71 доларів США основної заборгованості по тілу кредиту, що станом на 06.11.2019 року за курсом НБУ становило 571 061,96 грн.; 9 239,92 доларів США, заборгованості за відсотками, що за курсом НБУ становило станом на 06.11.2019 року 228 405,90 грн. Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України наслідком порушення позичальником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Згідно зі ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за виконання грошового зобов`язання. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідач у своїх запереченнях на позовну заяву просила суд застосувати до вимог ТОВ «ФК «Есаймент» строк позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Тобто, позовна давність це встановлений законом строк, протягом якого особа, право якої порушено, може вимагати примусового здійснення захисту свого права шляхом подання позовної заяви до суду. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із сплином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Частиною 1 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. 252-255 ЦК України. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (ч.1 ст. 259 ЦК України). В постанові судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 06.11.2013 року, Верховним Судом України висловлено правову позицію про те, що у випадку незалежного виконання позичальником зобов`язань перед кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення чергового платежу. Як вбачається з Кредитного договору №286/09-Ф від 28 вересня 2007 року позичальник зобов`язується повністю повернути кредитні ресурси, отримані за цим Договором до 28 вересня 2027 року. Тобто, строк дії договору на момент винесення рішення судом не закінчився. Відповідач посилається на те, що оскільки зобов`язання передбачало у собі його повернення періодичними платежами, то строк позовної давності повинен обчислюватися за кожним періодичним платежем, а отже позивач при звернення до суду пропустив строк позовної давності. З приводу цього суд зазначає наступне. Так, дійсно умовами Договору про внесення змін № 3 від 14 липня 2015 року до Кредитного договору №286/09-Ф від 28 вересня 2007 року було змінено графік погашення заборгованості, останній платіж від якого повинен бути сплачений 01.09.2027 року. В свою чергу правова позиція Верховного Суду України від 06.11.2013 року стосується кредитних карток та не має відношення до справи, яка перебуває на розгляді у суді. Враховуючи те, що Кредитним договором №286/09-Ф від 28 вересня 2007 року визначений кінцевий термін повернення грошових коштів - до 28 вересня 2027 року, то суд приходить до висновку, що при зверненні до суду з позовом 09 липня 2020 року позивачем не було пропущено строків позовної давності. Частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Есаймент» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає задоволенню в повному обсязі. У відповідності до ст. 141 ЦПК України судові витрати стягуються з відповідача на користь позивача по справі. На підставі викладеного та

Outcome: approved