Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-09 00:00:00

18 травня 2020 року позивач звернувся до суду з вимогою до [PERSON] про стягнення на його користь суми заборгованості за послуги з централізованого опалення за період з 01 листопада 2017 року по 30 квітня 2020 року в розмірі 15990,15 грн. Свої вимоги мотивує тим, що ТОВ «ШП «Харківенергоремонт» забезпечує тепловою енергією на опалення підприємства, установи, організації та населення міста Шостка і визнано надавачем послуг з теплопостачання згідно рішення Шосткинського міськвиконкому №226 від 28 липня 2006 року. ТОВ «ШП «Харківенергоремонт» забезпечує тепловою енергією також і будинок [ADDRESS] . Власником 1/2 частини квартири [ADDRESS] є [PERSON] . В свою чергу, відповідач не виконує свої зобов`язання перед позивачем по сплаті наданих ним послуг з теплопостачання, внаслідок чого утворилась вищезазначена заборгованість. 01 липня 2020 року ухвалою суду прийнято справу до розгляду та відкрито провадження про розгляд справи в спрощеному позовному провадженні без повідомлення осіб, у якій роз`яснено відповідачу, право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали та направлена відповідачу за місцем його реєстрації. 22 липня 2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідачка вказує на те, що з вищевказаним позовом вона не погоджується, оскільки у вказаній квартирі вона не мешкає та послугами позивача не користується, крім того, позивач не довів факту на дання послуг з централізованого опалення. Також посилається на те, що між нею та позивачам не існує жодних договірних відносин стосовно послуг, з приводу яких заявлено позов. 27 липня 2020 року судом отримано відповідь на відзив, в якому представник позивача вказує на те, що договору між відповідачем та підприємством щодо надання послуг дійсно не укладено, проте, це не може бути підставою для звільнення споживача від сплати за надані послуги з централізованого опалення її квартири, оскільки відповідач як власник квартири зобов`язана оплачувати фактично отримані послуги. Також представник позивача з посиланням на законодавчі акти зазначає, що власник майна зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, а фактичне не проживання у належному майні не звільняє відповідача від сплати комунальних послуг. Крім того, позивачем надано докази постачання теплової енергії в опалювальні періоди до квартири відповідача. Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов до наступного висновку. Товариство з обмеженою відповідальністю "Шосткинське підприємство "Харківенергоремонт" є надавачем послуг з теплопостачання, в тому числі, і мешканцям будинку [ADDRESS] , відповідно до рішення виконавчого комітету Шосткинської міської ради від 28.07.2006 року № 226 "Про надання послуг з теплопостачання". Факт отримання послуг за вказаною адресою в опалювальні періоди з листопада 2017 року по квітень 2019 року підтверджується актами приймання теплоносія на опалювальному об`єкті від 17.10.2017 року, 23.10.2018 року, 29.10.2019 року та актами перевірки роботи системи опалення після подачі теплоносія від 17.10.2017 року, 23.10.2018 року, 30.10.2019 року. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, власником 1/2 частини квартири [ADDRESS] є [PERSON] /а.с.10/ Згідно зі ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтями 20, 32 Закону України Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року № 1875-ІV (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин і до 30.04.2019р.) та ст. 162 ЖК України передбачено, що власник квартири зобов`язаний сплачувати комунальні послуги в повному обсязі у строки, встановлені договором або законом. Пунктом 5 ч. 2 ст. 7 Закону України від 09.11.2017р. № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги», що введений в дію з 01.05.2019р., також визначено, що індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. При цьому за положеннями п. 6 ч. 1 ст. 1 даного Закону, індивідуальний споживач - це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Згідно з п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 (далі Правила) встановлено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. З дослідженої судом обігової відомості вбачається, що сума заборгованості за надану теплову енергію в квартирі [ADDRESS] за період з 01 липня 2017 року по 30 квітня 2020 року складає 31980,29 грн. Таким чином, оскільки відповідачка є власником 1/2 частини даної квартири, її заборгованість по оплаті послуг з теплопостачання складає 15990,15 грн. Той факт, що в даній квартирі відповідач не проживає не звільняє її від обов`язку з утримання належного їй майна, оскільки послуга з підтримання температури повітря у приміщеннях квартир надається виконавцем послуг безперебійно з використанням внутрішньобудинкових систем постачання незалежно від факту проживання в цій квартирі. Припинення надання цих послуг в окремій квартирі є неможливим та законом не передбачено. Посилання відповідача на відсутність договірних відносин щодо надання житлово-комунальних послуг з позивачем суд вважає такими, що не ґрунтуються на законі, виходячи з наступного. Так, згідно ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року № 1875-ІV відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник, при чому виробник послуг може бути і їх виконавцем. Відповідно до п.1 ч.3 ст. 20 цього Закону споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Згідно п.3 ч.2 ст. 21 Закону виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Відповідно до ст. 7, 8 Закону України від 09.11.2017р. № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги», що введений в дію з 01.05.2019р., споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом. Виконавець комунальної послуги зобов`язаний готувати та укладати із споживачем договори про надання комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов їх виконання згідно з типовим договором. Таким чином, законодавством передбачений двосторонній обов`язок, щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (Постанова Верховного суду України від 30.10.2013 р. по справі 6-59цс13). Крім того, відповідачем не доведено належними та допустимими доказами факт ухилення позивача від укладення з ним договору про надання житлово-комунальних послуг з моменту виникнення права власності на дану квартиру. Зважаючи на вищенаведене, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі. Згідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним та документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved