Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-15 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулась до суду в інтересах неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] , з позовною заявою до [PERSON] (далі - відповідач), третя особа: Орган опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, в якій вказує, що 07 листопада 1992 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. Від цього шлюбу у сторін народились діти: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . На момент подання позову, двоє старших дітей досягли повноліття. Внаслідок того, що спільне сімейне життя сторін не склалось та було фактично припиненим, 23 січня 2012 року Попільнянським районним судом Житомирської області було винесено рішення про розірвання шлюбу. Сімейне життя сторін не склалося внаслідок асоціального способу життя відповідача, який не дбав про матеріальне утримання сім`ї, виховання та розвиток своїх дітей, а лише про власне самоусвідомлення, пошук себе в різноманітних релігіях. Така поведінка межувала з систематичним психічним та фізичним насиллям над членами сім`ї, втягуванням дітей у жебрацтво, забороні отримувати дітьми освіту, медичну допомогу, вживанням алкоголю, наркотичних та психотропних засобів, вчиненням алогічних та небезпечних для життя та здоров`я своїх дітей вчинків, коли під примусом відповідача вся сім`я опинилась в Індії без засобів до існування та необхідних документів для виїзду додому в Україну. Лише спільними зусиллями друзів, старших дітей та працівників Консульства України в Індії сім`я повернулась в Україну, однак, становище позивача та дітей на [PERSON] не покращилось, оскільки сім`я залишилась без документів, засобів для існування та житла. Титанічними зусиллями позивача вдалося забезпечити сім`ю засобами для існування, знайти гідну роботу, виховати та дати достойну освіту та професії старшим дітям, подбати про виховання та розвиток молодших дітей. Оскільки відповідач самоусунувся від виховання своїх дітей та їх матеріального утримання, позивач вимушена була звернутись до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача про стягнення аліментів, за результатом розгляду якого 04.07.2014 року Шевченківським районним судом м. Києва було винесено рішення про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Внаслідок того, що відповідач не виконує зазначене рішення суду про сплату аліментів, у нього утворилась заборгованість зі сплати аліментів, яка нині становить близько 100000 грн.. З усього викладеного вбачається, що відповідач не займається вихованням дітей, не надає належного матеріального утримання, не цікавиться життям, розвитком та успіхами своїх неповнолітніх дітей, не спілкується з ними. Внаслідок того, що діти тривалий час не бачились з відповідачем та не спілкувались з ним, між синами та батьком була втрачена емоційна прив`язаність, діти перестали вважати його членом своєї сім`ї, втратили надію на те, що батько виправиться та почне цікавитись їхнім життям та навчанням. Єдиною опорою, психологічною підтримкою та взірцем для [PERSON] та [PERSON] є матір. За результатом проведеної психологом роботи з дітьми було встановлено, що позбавлення відповідача батьківських прав відносно його неповнолітніх дітей не матиме травматичного впливу на їх психічний розвиток. Позивач вважає, що відповідач має фактичну можливість належним чином виконувати свої батьківські обов`язки, але не вчиняє цього протягом майже десяти років. Відповідач не забезпечує належним вихованням та батьківською увагою і турботою спільних з позивачем дітей, не приділяє їм необхідної уваги. Позивач просить позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно його неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позбавити відповідача батьківських прав, тому що він не турбується про дітей, веде аморальний спосіб життя та подає поганий приклад дітям, він постійно жив за її рахунок, ніде не працював та з інших підстав викладених в позові. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні. Зазначив, що не вбачає необхідності в позбавленні його батьківських прав, не бажає щоб діти розривали родинні корні, оскільки вони матеріально залежні та він по можливості буде їм допомагати. Не бажає, що конфлікт який виник між ним та дружиною став розлученням з дітьми. До 2015 року він спілкувався з дітьми та відвідували фестивалі, приймав активну участь у їх вихованні. Оскільки дружина негативно ставиться до нього, щоб не травмувати дітей він вирішив жити окремо. Оскільки він хворіє туберкульозом, то в періоди лікування не працює і не має можливості надавати матеріальну допомогу. Вважає, що дружина рве всі родинні відносини, що на його думку не припустимо. Разом з дітьми вони жили по принципу гуманного відношення до навколишнього світу. Також разом відвідували історичні цінності. На запитання чи вживав він заборонені препарати, зазначив, що курив траву разом з позивачем, але це було дуже давно і дана обставина не підтверджена будь -якими доказами. В даний час не вживаю заборонені припарати. Медичний заклад останній раз відвідував у 2012 році, коли захворів [PERSON] . Дружина не інформує його про те, коли діти хворіють чи відвідують медичні заклади. Всі питання відносно дітей вирішує через позивача, яка відмовляється говорити. Останній раз бачився з Серафимом півтора місці назад в березні, він подзвонив, що вирішити питання мирним шляхом. Вважає, що дружина проводить акредитивну агітацію відносно нього, тому діти не бажають з ним спілкуватися. Він має номери телефонів [PERSON] та [PERSON] , проте з їх уст чує лише образи, які вони говорять під впливом позивача. Позивач чинить перешкоди в спілкуванні з дітьми, до органів щодо цього не вважає доречним звертатися. На даний час працює, заборгованості по аліментам немає. Діти проживають з позивачем в квартирі його матері в м. Києві, а мати проживає в селі Мохничка про яку він піклується та доглядає. Також 01 березня 2019 року надіслав до суду письмові пояснення в яких просив справу розглядати без його участі за наявними в справі матеріалами. Також надіслав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимоги не визнає, вважає що вони не мають під собою обґрунтованих підстав та є виключно припущенням позивача, тому в їх задоволенні необхідно відмовити. З тексту позову не вбачається доказів, що він свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Зазначив, що з травня 2018 року по лютий 2019 року він не в змозі був працювати та забезпечувати своїх дітей, а й сам потребував стороннього догляду та забезпечення. З травня по червень 2018 року він перебував на стаціонарному лікуванні у 12-й клінічній лікарні м. Києва з діагнозом запалення легень. З серпня 2018 року по лютий 2019 року, перебував на стаціонарному лікуванні спочатку в Житомирському обласному протитуберкульозному диспансері в подальшому в протитуберкульозному санаторії м. Коростишів. В зв`язку із проходженням лікування, знаходився на лікарняному на основному місці роботи - ПрАТ «Виробнича проектно - будівельна» фірма «Атлант» м. Київ. Відповідач зазначає, що аліменти на користь дітей сплачує, заборгованості не має. Загалом здійснив перерахування аліментів в розмірі 120603 гривень 02 копійок. В тексті позову не вказано виключних обставин, за яких позбавлення батьківських прав дозволить забезпечити інтереси дітей. Представник третьої особи орган опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, надав до суду лист в якому просили справу розглядати без участі їх представника. Орган опіки та піклування в повному обсязі підтримують позовні вимоги, що підтверджується їхнім висновком щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , просили суд винести законне та справедливе рішення, яке не буде суперечити чинному законодавству України та вищим інтересам дитини. Свідок [PERSON] , в судовому засіданні показав, що з 2003 року особисто знайомий з [PERSON] , відвідував їх сім`ю. Вони жили специфічним життям, [PERSON] пропогандував антисоціальні ідеї, жили бідно, тому він допомагав їм матеріально. В 2010 році [PERSON] поїхав в Індію, [PERSON] вигнали на вулицю, вона жила в його брата. [PERSON] вів аморальний спосіб життя. В 2011 році повернувся. [PERSON] не опікувався дітьми. Частку грошей, які він приносив тратив на власні потреби. Його мати живе в с. [ADDRESS] знаходиться її квартира. Коли з ним зустрівся рік тому, то він нічого не знав, про сина, він йому сказав, що дочка родила дитину вийшла заміж. [PERSON] з дітьми не спілкується. [PERSON] та [PERSON] свідок бачить щомісяця, на даний час в них все налагодилось. Свідок [PERSON] , в судовому засіданні показав, що з цією сім`єю він познайомився в 2007 році на фестивалі. Свідок гостював в них, у [PERSON] були свої погляди на життя. На даний час він з ним не спілкується, близько 4 років назад він прийшов до нього в гості, він жив з іншою жінкою. Вони перестали з ним спілкуватися, тому що він не розділяв його образу життя. За час спілкування він не бачив, щоб [PERSON] працював, він жив за чужий рахунок, до дітей відносився равнодушно, ними не цікавиться, не переживав чи вони ситі, одягнені, лише на собі був зацікавлений. [PERSON] перешкоджав дітям здобувати освіту, до дітей агресії не було, лише до Сільвії. Свідок [PERSON] , в судовому засіданні показала, що вона є хрещеною [PERSON] та проживає по сусідству з сім`єю. В 2013 році вони розлучились, де після розлучення він проживає не знає. З дітьми в квартирі не з`являється, якби був, то зайшов, бо він любить поговорити. Він ніколи не працював, завжди працювала Сільвія. При розмові з [PERSON] , вона дізналася, що він тата не бачив та не спілкувався з ним. На її думку в нього своє викривлене бачення світу та керуються виключно своїми інтересами. Забороняв і сам ніколи не займався навчанням дітей, на даний час вони ходять в школу і в секції. Свідок [PERSON] , в судовому засіданні показала, що знайома з ними з 2005 року, її дивувало що діти постійно не мали що їсти, вона почала їм допомагати, ситуація не змінювалась, всі друзі вдавалися в його психологічний вплив, то він священник, то гуру, він всім розповідав як потрібно жити. В 2011 році свідок дізналася, що Сільвія від нього пішла, він виганяв старшого сина, та казав йти з дому. [PERSON] ніякої допомоги не надавав, він лише хоче виглядати в хорошому світлі. З дітьми він не спілкується, якщо б хотів то спілкувався б. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши сторони, свідків, суд приходить до наступного висновку. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до статті 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 23 січня 2012 року, шлюб, зареєстрований 07 листопада 1992 року, Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1621, між громадянином України [PERSON] , [INFO] та громадянкою Російської Федерації [PERSON] , [INFO] - розірвано. Після реєстрації розірвання шлюбу прізвище дружини залишено „ [PERSON] ". /а. с. 47/ Як вбачається з свідоцтв про народження: серії [NUMBER] - [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] - [PERSON] , [INFO] , їх батьками вказані [PERSON] та [PERSON] . / а. с. 15-16/ Відповідно до листа Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 26 вересня 2018 року № 109-109/ОЛП/х-4442, за адресою: м [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . /а. с. 20/ Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 04.07.2014, вирішено стягувати з [PERSON] , [INFO] року на користь [PERSON] , [INFO] аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] в розмірі 2000 гривень, щомісячно починаючи з 02.04.2014 року до повноліття дітей. /а. с. 48/ На виконання вищевказаного рішення видано виконавчий лист №761/9915/14-ц від 04.07.2014. /а. с. 50/ Станом на 23.10.2018 [PERSON] має заборгованість зі сплати аліментів загальна сума якої за 2018 рік становить 107933 гривні 33 копійки, що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Попільнянського районного відділу державної виконавчої служби від 23 жовтня 2018 року № 4592. /а. с. 51/ Постановою від 23.10.2018 Попільнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області за заборгованість зі сплати аліментів понад 3 роки на [PERSON] накладено штраф на користь держави в розмірі 53966 гривень 66 копійок. /а. с. 52/ Постановою від 10.12.2018 Попільнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, звернуто стягнення на доходи боржника [PERSON] , що отримує дохід у ПАТ «Виробнича проектно - будівельна фірма «АТЛАНТ», у розмірі 50 % до виплати загальної суми боргу 165899 гривень 99 копійок. /а. с. 49/ Копію рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04 липня 2014 року та ухвалу від 07 липня 2014 року про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі [PERSON] отримав в січні 2019 року, відповідно до листа Шевченківського районного суду м. Києва від 11 січня 2019 року № 09-08/7/2019. /а. с. 89/ Як зазначає, [PERSON] з сайту Автоматизованої системи виконавчого провадження йому стало відомо, що державною виконавчою службою з 25 грудня 2012 року здійснюються заходи щодо стягнення з нього на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Оскільки жодних постанов про відкриття провадження не отримував, просив направити на адресу представника - адвоката копію постанови про відкриття ВП, листи від 27 листопада 2018 року № 82/8 та від 21 грудня 2018 року № 101/18. /а. с. 85-86/ На дані листи Управлінням державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області від 18 січня 2018 року № 10361/23/3.3/2018/893, надано відповідь та направлено відповідні матеріали про відкриття виконавчого провадження та хід виконання. /а. с. 87/ З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] 19 липня 2019 року перераховано [PERSON] грошові кошти в розмірі 3015.08 гривень, 17 серпня 2018 року - 3015.08 гривень, 25 грудня 2018 року - 2010.05 гривень, 24 січня 2019 року - 2010.05 гривень, 22 лютого 2019 року - 2010.05 гривень, 22 лютого 2019 року - 10050, 25 гривень, 22 лютого 2019 року - 98492,46 гривень, разом - 120603,02 гривень, що підтверджується дублікатами квитанцій АТ КБ «Приватбанк». /а. с. 90-96/ Відповідно до характеристики відносно [PERSON] за місцем роботи ПрАТ ВПБФ «Атлант» від 18 лютого 2019 року, [PERSON] працює в ПрАТ ВПБФ «Атлант» з квітня 2018 року машиністом баштового крана. За час роботи проявив себе як досконалий, відповідальний, фахівець, людина на котру можна покластися. В стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння не замічений. /а. с. 83/ Згідно довідки протитуберкульозного санаторію «Лісова казка» м. Коростишів від 28 листопада 2018 року № 628, [PERSON] з 19 вересня 2018 року і по теперішній час має діагноз ВДТБ (23.08.18) частки лівої легені (інфільтративний). /а. с. 84/ Як вбачається з листа Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації КНП «Центр первинної медико - санітарної допомоги №3» від 30 жовтня 2018 року № 1426, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , перебувають на обліку лікаря педіатра філії № 2 КНП «ЦПМСД №3» Шевченківського району м. Києва з народження. Діти рідко хворіють простудними захворюваннями. Супровід дітей при відвідуванні медичного закладу та догляду за дітьми здійснює мати. /а. с. 21/ Згідно довідки ТОВ «Медгарант», [PERSON] було поставлено брекет - систему на верхню та нижню щелепи 21.12.2018. Послуги сплачено повністю мамою [PERSON] . /а. с. 22/ Висновком № 232 від 19.11.2018 року психологічного обстеження дітей, виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) служба у справах дітей та сім`ї міський центр дитини, встановлено, що у [PERSON] сформовано надійну емоційну прив`язаність до мами, у взаємовідносинах з якою він відчуває безпеку, підтримку і розуміння та до братів [PERSON] , [PERSON] та сестри [PERSON] і друга [PERSON] . У відношенні до [PERSON] у [PERSON], на даний час діагностується амбівалентна форма емоційної прив`язаності, хлопчик визначає до нього почуття засмучення та образи, проте вірить, сподівається й визначає почуття надії у відношенні до нього. Однак в той же час, не відчуває потреби у спілкуванні з ним, свідомо розуміє безініціативність та раціонально оцінює небажання тата приймати участь в його житті. Щодо [PERSON] прив`язаність до батька не виявлена, а діагностується чітке відношення та негативне ставлення. Хлопець усвідомлює та має певні аргументи, щодо нього, не бажає стосунків з батьком та вважає його «своєю сім`єю лише на біологічному рівні». Оскільки з моменту фактичного проживання окремо (7 років) батько [PERSON] бачив лише перші півроку та разово у 2014 році, матеріально не допомагає (у 2014 році разово дав 3000 грн. на всіх дітей), життям [PERSON] не цікавиться, піклування та інтересу до нього не проявляє, а в дитини сформовано негативне ставлення до батька на підставі вище визначених факторів - вважають, що позбавлення батьківських прав [PERSON] не буде травматичним для [PERSON] . Таким чином, враховуючи можливість [PERSON] та [PERSON] раціонально оцінювати ситуацію, їх емоційно стабільний стан та повноцінний розвиток особистості, відсутність форму емоційної прив`язаності у [PERSON] по відношенню до батька та амбівалентну форму емоційної прив`язаності у [PERSON], а також небажання батька приймати участь у житті дітей, вважають, що позбавлення батьківських прав [PERSON] а даній ситуації, не матиме травматичного впливу на психічний розвиток дітей. /а. с. 23-25/ Відповідно до довідки - характеристики Молодіжного історичного товариства «Орден лицарського єднання» від 12.11.2018, та характеристики київського вогняного театру від 20.11.2018, [PERSON] , характеризується як прекрасна матір, яка турбується про своїх дітей, забезпечила здобуття освіти всіх своїх дітей, старші діти стали цирковими артистами, син [PERSON] відомий в Україні своєю майстерністю вогняного жонглера, дочка [PERSON] є повітряною гімнасткою. /а. с. 36-37/ Також, відповідно до акту обстеження умов проживання дитини від 09.10.2018 працівниками служби у справах дітей було встановлено, що [PERSON] та [PERSON] проживають в гарному житловому середовищі, матір`ю створені належні умови для навчання та відпочинку дітей, в квартирі наявні всі необхідні предмети побуту та інтер`єру для проживання дітей. При цьому встановлено, що Серафим навчається в коледжі з посиленою спортивною та військовою підготовкою та займається джиу - джитсу, [PERSON] відвідує 8-Б клас та займається в музичній школі, відвідує танці. /а. с. 28/ Відповідно до інформаційного листа заступника директора з навчальної роботи Київської ДШМ №2 ім. Вериківського, за час навчання дітей в цій школі Холмська [PERSON] проявила себе як надзвичайно відповідальна та творча особистість, яка дбає так само і про творчий розвиток своїх дітей. Позивач постійно відвідувала всі концерти та виступи своїх дітей, оплачувала їх навчання в школі, маючи при цьому фінансові труднощі, при цьому батька дітей жодного разу не бачили. /а. с. 35/ Як вбачається з академічної довідки учня Державного спеціалізованого мистецького навчального закладу Київської дитячої школи мистецтв № 2 ім. М.І. Вериківського, від 31.10.2018 № 391, [PERSON] засвоїв навчальну програму 4 класу з усіх предметів курсу. /а. с. 29/ З академічної довідки учня - характеристики департаменту культури Київської міської (районної) державної адміністрації від 31.10.2018 № 390, [PERSON] навчався на відділі народної хореографії на протязі двох років. З учбовою програмою справлявся добре. На танці приводила його тільки мати. /а. с. 30/ Також відповідно характеристик школи І-ІІІ ступенів № 199 від 24.09.2018 № 68-69, [PERSON] та [PERSON] в міру активні у всіх сферах шкільного життя. Вихованням учнів займається матір, цікавиться навчанням, поведінкою. Батько ніколи не цікавився навчанням дітей і не з`являвся в школу. /а. с. 31-32/ Як вбачається з довідки - характеристики Білківської сільської ради Попільнянського району Житомирської області від 19.09.2018 № 513/02-19, [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з дружиною [PERSON] , має четверо дітей, за місцем реєстрації не проживає, місце його проживання не відоме. /а. с. 34/ В матеріалах справи наявні звернення знайомих [PERSON] органу опіки та піклування Корнинської селищної ради, органу опіки та піклування Шевченківського району м. Києва з інформацією про невиконання [PERSON] батьківських обов`язків. /а. с. 38/ Також відповідно до заяв [PERSON] від 23 січня 2019 року та [PERSON] від 22 січня 2019 року, діти просили позбавити їх батька батьківських прав. /а. с. 39-40/ Відповідно до висновку Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 15 січня 2019 року № 109/05/40-267, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно його синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . /а. с. 26-27/ Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства (стаття 12 Конвенції). Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей, ратифікованої Законом України від 3 серпня 2006 року «Про ратифікацію Європейської конвенції про здійснення прав дітей» та яка також є частиною національного законодавства України, під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. Отже, закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Відповідно до вимог статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору про позбавлення батьківських прав. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Таким чином, з досягненням віку 10 років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі. В судовому засіданні допитано [PERSON] , який зазначив, що тато проживав з ним до 2011 року, потім вони стали проживати окремо. Після надходження справи до суду він зв`язався з ним та вони зустрілися біля м. Хрещатик, він сказав, що він стукач, тому що виніс сварку із дому та обвинувачував його, за те, що він говорить на тата. Зазначив, що він на них впливу не має, він їм не батько. Він зник і появився коли мама подала на аліменти. Його телефон в нього є, він міг написати якби хотів. Їх завжди забезпечувала мати, тато почав допомагати після того, як подали на аліменти, за 7 років заплатив лише 10000 гривень. Також в судовому засіданні допитано [PERSON] , який зазначив, що 6 років назад він перестав спілкуватися з батьком, він йому ніколи не телефонував і номера в нього не має. В 2011 році вони приїхали до [PERSON] , грошей не було, жили в печері, потім деякий час в гостях, ходили по безкоштовним храмам. Оцінюючи усі докази у їх сукупності, суд вважає недоведеними обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог про позбавлення батьківських прав [PERSON] виходячи із наступного. Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, відповідно до преамбули якої, дитині для повного й гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Статтею 18 Конвенції про права дитини, передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Крім цього, вказані правовідносини регулюються міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і складається із Закону України «Про охорону дитинства» від 21 червня 2001 року №-2558-ІІІ, а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері. Відповідно до статтей 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Згідно статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом із батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження. Відповідно до положень статей 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до положень статті 9 Конвенції ООН «Про права дитини» держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Статтею 164 СК України встановлено виключний перелік підстав для позбавлення матері чи батька дитини батьківських прав. Зокрема, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Виходячи з тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України, суд має підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58). У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Пленум Верховного Суду України в п.п.15, 18 Постанови N3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських прав. У справі відсутні докази застосування до відповідача заходів впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Згідно пункту 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до частини 2 статті 78, частин 1, 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Пунктами 4,5 статті 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Як вбачається матеріалів справи, орган опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, в своєму висновку вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно його синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно частини 6 статті 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Наявний у матеріалах справи висновок органу опіки та піклування від 15 січня 2019 року № 109/05/40-267 не містить належного обґрунтування необхідності позбавлення відповідача батьківських прав, у ньому наявна лише констатація певних фактів та безпідставний висновок про необхідність позбавлення відповідача батьківських прав відносно дітей. У справі не встановлено беззаперечних доказів винної поведінки та свідомого нехтування відповідачем своїми обов`язками, які б свідчили про його ухилення від виховання своїх дітей і, як наслідок, необхідність застосування такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав, що, зокрема, відповідатиме інтересам його дітей. У рішенні Європейського суду від 18 грудня 2008 року по справі "Савіни проти України" зазначається "що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини". Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини (справа «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року) свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. (Ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.07.2016, №760/18209/15-ц та від 14.09.2016, №216/2914/14-ц). Обставин, які є беззаперечними підставами та свідчили б про винну поведінку відповідача щодо ухилення його від виховання дітей, умисного і свідомого нехтування своїми обов`язками, та є підставами для позбавлення відповідача батьківських прав судом не встановлено. У пункті 17 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 липня 2007 року за № 3 визначено, що не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Враховуючи матеріали справи, суд вбачає відсутність у відповідача свідомого ухилення від виконання батьківських обов`язків щодо виховання дітей. У пункті 54 рішення ЕСПЛ «Хант проти України» ( від 07.12.2006 року), суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden, від 27 листопада 1992 року і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78. Згідно статті 19 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язані вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Статтею 164 СК України, передбачено вичерпний перелік підстав позбавлення матері, батька судом батьківських прав. Законодавець визначив, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів. Тому у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини. Якщо такий результат не передбачається, то позбавлення батьківських прав не дасть дитині полегшення. Позбавлення батьківських прав - це водночас і санкція за протиправну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю. Суд вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав щодо дітей, не принесе позитивного результату у долі дітей. Особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених пунктом 2 частини першої статті 164 СК України, повинна довести, що батьки (один із батьків) ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. У свою чергу батьки (один із батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов`язки. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів винної поведінки відповідача щодо свідомого нехтування ним своїми обов`язками та ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дітей. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Судом враховано, пояснення дітей під час судового розгляду, які підтвердили факт невиконання їх батьком батьківських обов`язків та зазначили, що не мають бажання з ним спілкуватися, покази свідків, які показали, що постійно спілкуючись з позивачем та дітьми не спостерігали виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків, що безумовно є підставою попередити [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання дітей та що у разі подальшого ухилення від виконання батьківських обов`язків він може бути позбавлений батьківських прав, однак враховуючи його прагнення налагодити відносини з дітьми, відсутність доказів які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дітей, факт заперечення відповідачем проти позову, що свідчить про його інтерес по відношенню дітей, сплату ним аліментів на утриманні дітей, не зважаючи на те, що він хворіє та має діагноз ВДТБ (23.08.18) частки лівої легені (інфільтративний), факт залишення дітям для проживання в м. Києві квартири, з метою недопустимості розірвання сімейних зв`язків, а також враховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому повно, всебічно, об`єктивно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про позбавлення відповідача батьківських прав. Окрім іншого, суд звертає увагу, що позбавлення відповідача батьківських прав може бути втручанням у його право на повагу до сімейного життя, що передбачено статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Втручання у право на повагу до сімейного життя спричиняє порушення статті 8 Конвенції, за винятком випадків, коли воно здійснюється «згідно із законом», має ціль або цілі, що є легітимними згідно з пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є «необхідним у демократичному суспільстві» для досягнення згаданої вище цілі або цілей (пункт 83 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Гаазе проти Німеччини»).

Outcome: dismissed