Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-14 00:00:00

[PERSON] в особі представника [PERSON] 06.02.2015 року звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], 3 особи - Чорнєй В.В. - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу, Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві про витребування майна із незаконного володіння та визнання права власності на квартиру. Позивач [PERSON] зазначав, що 04.12.2008 року було зареєстровано право приватної власності на квартиру [ADDRESS] на ім»я [PERSON] (позивача) на підставі свідоцтва про право власності на житло від 03.12.2008 року, виданого на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації від 02.12.2008 року №2146-С/КІ. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17.11.2010 року по цивільній справі №2-2735/10 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним - визнано договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 26.01.2009 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] дійсним, визнано право власності на зазначену квартиру за покупцем [PERSON] та зобов»язано КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об»єкти нерухомого майна» зареєструвати право власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] На підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17.11.2010 року [PERSON] зареєстрував право власності на квартиру [ADDRESS]. Оскільки [PERSON] про розгляд вищезазначеної справи не повідомлявся, не отримував копію позовної заяви із додатками до неї, в подальшому було з»ясовано, що цивільна справа №2-2735/10 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним Приморським районним судом м. Одеси не реєструвалась, відповідно - не розглядалась; за цим фактом було порушено кримінальне провадження №42013110020000204 від 13.03.2013 року. 15.08.2014 року Святошинським районним судом м. Києва було постановлено обвинувальний вирок відносно відповідачів по даній цивільній справі, яким встановлено, що рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17.11.2010 року по цивільній справі №2-2735/10 було підроблено, також було підроблено довідку ТОВ «Ковальська Житлосервіс» - з метою її використання, а також підроблені печатки та штампи підприємства з метою їх використання та незаконної реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS], що насправді належала на праві власності [PERSON] (позивачу). Після державної реєстрації права власності на вищевказану квартиру за [PERSON], останній та [PERSON] (відповідач 2), з метою приховання незаконних дій та походження квартири №170, у березні 2013 року домовились про необхідність перереєстрації квартири на дружину [PERSON] - [PERSON] (відповідач 3), яка ніби-то не була обізнана із злочинними намірами [PERSON] та її чоловіка. 13.03.2013 року у приміщенні по [ADDRESS] [PERSON], діючи умисно, з метою нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], повторно використав завідомо підроблені офіційні документи - довідку форми №3 від 13.03.2013 року №85 та рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17.11.2010 року по цивільній справі №2-2735/10, надавши їх приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Чорнєй В.В., яка будучи необізнаною зі злочинними намірами [PERSON], нотаріально посвідчила договір купівлі-продажу квартири між [PERSON] та [PERSON], зареєструвавши договір у реєстрі вчинення нотаріальних дій за №126. Оскільки обставини, встановлені обвинувальним вироком Святошинського районного суду м. Києва від 15.08.2014 року відносно [PERSON] та [PERSON] відповідно до положень ч.4 ст.61 ЦПК України не потребують повторного доказування, квартира №170 вибула із володіння Позивача поза його волею - внаслідок вчинення злочину [PERSON] та [PERSON], тому позивач вимушений був звернутися до суду з даним позовом та просить суд постановити рішення, яким: 1) Витребувати майно - квартиру [ADDRESS] із незаконного володіння [PERSON] по договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладеному 13.03.2013 року між [PERSON] та [PERSON], що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорнєй В.В. та зареєстрований у реєстрі вчинення нотаріальних дій за №126 - на користь [PERSON]; 2) Визнати право власності на квартиру [ADDRESS], загальною площею 204,40 кв. м, жилою площею 108,70 кв. м - за [PERSON]. В судовому засіданні представники позивача [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити у повному обсязі, з підстав, зазначених у позовній заяві; відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], а також 3 особи - Чорнєй В.В. - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу та представник Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві - в судове засідання не з»явились повторно, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином; приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорнєй В.В. надано письмові пояснення із заявою щодо розгляду справи за її відсутності (а.с.69). Заслухавши пояснення представників позивача в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст.10, 60 ч.1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу (підстави звільнення від доказування). Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В судовому засіданні встановлено: згідно копії свідоцтва про право власності на житло від 03.12.2008 року, виданого на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації від 02.12.2008 року №2146-С/КІ, квартира [ADDRESS], яка є 5-кімнатною, жилою площею 108,70 кв. м, загальною площею 204,40 кв. м, належить [PERSON] на праві приватної власності; зазначена квартира була зареєстрована на ім»я [PERSON] (позивача) у БТІ м. Києва 04.12.2008 року (а.с.7 - копія, 75-76). Як вбачається з матеріалів нотаріальної справи (копії) приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чорнєй В.В. (а.с.69-96, 100-113): згідно копії рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17.11.2010 року у цивільній справі №2-2735/10 за позовом [PERSON] до [PERSON], 3 особа - КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об»єкти нерухомого майна» про визнання договору купівлі-продажу квартири дійсним, визнання права власності на квартиру та зобов»язання зареєструвати право власності - визнано дійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 26.01.2009 року, укладений між [PERSON] та [PERSON]; визнано право власності на квартиру [ADDRESS] за покупцем - [PERSON] та зобов»язано КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об»єкти нерухомого майна» зареєструвати право власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] (а.с.79-81). На підставі вищезазначеного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17.11.2010 року Державним реєстратором Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Бродюк І.Ю. 04.03.2013 року право власності на квартиру [ADDRESS] було зареєстровано на ім»я [PERSON] (відповідача 1) - а.с.82. Згідно договору купівлі-продажу квартири від 13.03.2013 року, укладеного між [PERSON] (Продавець) та [PERSON] (Покупець), посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорнєй В.В. 13.03.2013 року за реєстровим №126, [PERSON] продав, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS]; продаж здійснено сторонами за 1050000,00 грн. (п.5 Договору) - а.с.77-78. Згідно витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13.03.2013 року (а.с.113) Державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорнєй В.В. на підставі договору купівлі-продажу квартири від 13.03.2013 року 13.03.2013 року право власності на квартиру [ADDRESS] було зареєстровано на ім»я [PERSON] (відповідача 3). Як вбачається з копії вироку Святошинського районного суду м. Києва від 15.08.2014 року у кримінальному провадженні №759/11182/14-к (пр. №1-кп/759/446/14) за обвинуваченням [PERSON] - у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 та ч.4 ст.358 КК України, та [PERSON] - у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.358 КК України, було постановлено обвинувальний вирок, яким встановлено: «доведеним те, що [PERSON] підробив офіційні документи, а саме судове рішення (рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17.11.2010 року по цивільній справі №2-2735/10) за попередньою змовою групою осіб з [PERSON], та повторно довідку ТОВ «Ковальська Житлосервіс», які видаються та посвідчуються підприємством та установою, що мають право видавати та посвідчувати такі документи, і які надають права, з метою їх використання, а так само повторно виготовив підроблені печатки, штампи підприємства та установи з метою їх використання, а також використав вказані завідомо підроблені документи, а тому ці дії [PERSON] суд кваліфікує за ч.3 ст.358 та ч.4 ст.358 КК України відповідно»; цим же вироком встановлено: «доведеним те, що [PERSON] за попередньою змовою групою осіб з [PERSON] підробив офіційний документ (судове рішення), який видається та посвідчується установою, що має право видавати та посвідчувати такий документ, і який надає права, з метою його використання, а тому ці дії [PERSON] суд кваліфікує за ч.3 ст.358 КК України» (а.с.135-141). Зазначений вирок набрав законної сили 15.09.2014 року (а.с.141). Згідно ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов"язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно ч.1-3, 5 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 ст.203 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно ч.1, 5 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов»язані з його недійсністю; вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред»явлена будь-якою заінтересованою особою; суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Згідно ч.5 ст.11 ЦК України - у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов»язки можуть виникати з рішення суду. Згідно положень ст.13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства, при здійсненні своїх прав особа зобов»язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. За встановлених обставин, суд приходить до висновку про те, що оформлення та реєстрація права власності на квартиру [ADDRESS] на ім»я [PERSON] мали місце поза волею позивача [PERSON], мали місце фактично при обмеженні можливості фізичної особи мати не заборонені законом цивільні права та обов»язки, тому відповідно до ч.1 ст.27 ЦК України є нікчемними. Згідно ст.330 ЦК України - якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Отже, позивач [PERSON], як власник квартири [ADDRESS], має право витребувати своє майно (квартиру) від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (ст.387 ЦК України). Згідно ст.388 ЦК України - якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно (у тому числі) - було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Згідно ч.3 ст.388 ЦК України - якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Будь-яких заперечень проти позову відповідачами [PERSON], [PERSON] та [PERSON] судові не надано. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини справи, на підставі наданих доказів; обставин, які встановлені вироком Святошинського районного суду м. Києва від 15.08.2014 року у кримінальному провадженні №759/11182/14-к (пр. №1-кп/759/446/14), суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача [PERSON] (у межах заявлених вимог) доведені в судовому засіданні достатніми доказами, тому, з урахуванням положень ст.392 ЦК України, позов підлягає задоволенню. Згідно ст.88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати в сумі 3654,00 грн. (а.с.1).

Outcome: approved