Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

05 лютого 2015 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на земельну ділянку (пай) в порядку спадкування за законом. Свої вимоги мотивувала тим, що [INFO] року померла її мати [PERSON]. За життя [PERSON] заповіт не складала. Після смерті матері відкрилась спадщина, до складу якої увійшла земельна ділянка площею 4,13 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Супрунівської сільської ради Білопільського району Сумської області, яка належала померлій на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER]. Спадкоємець вступила у фактичне управління спадковим майном шляхом спільного проживання з спадкодавцем на день її смерті. Фактично позивачка прийняла спадщину після матері, однак отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом і вільно розпоряджатися спадковим майном вона не може у зв'язку з тим, що оригінал Державного акту на право приватної власності на землю втрачений, а тому нотаріус відмовила у вчиненні нотаріальних дій. Посилаючись на викладені вище обставини, [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати за нею право власності порядку спадкування за законом після матері [PERSON], яка померла [INFO] року, на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Супрунівської сільської ради Білопільського району Сумської області, площею 4,13 га, з яких: 3,97 га -ріллі та 0,16 га - кормових угідь. В судове засідання позивачка [PERSON] та її представник за дорученням [PERSON] не з'явились, надавши до суду письмові заяви про те, що підтримують заявлений позов, просили розглянути справу у їх відсутність (а. с. 21,23 ). Представник відповідача - Супрунівської сільської ради Білопільського району Сумської області в судове засідання не з'явився. Сільський голова листом повідомив, що проти задоволення позову не заперечують, просили розглянути справу без участі представника сільради (а. с. 20 ). Представник третьої особи - Улянівської державної нотаріальної контори Сумської області в судове засідання не з'явився. Нотаріус надала письмову заяву про розгляд справи без участі представника (а. с. 17 ). Третя особа - [PERSON] у судове засідання не з'явився, надавши суду письмову заяву про те, що проти задоволення позову не заперечує (а. с. 22 ). У відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозв'язку, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи і відповідні їм правовідносини. Так, суд вважає, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, який діяв на час їх виникнення, а також норми нині діючого Цивільного кодексу України. Згідно ч. 1 ст. 524 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР, який діяв на час смерті [PERSON], часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Згідно ст. 527 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Зі змісту ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках: діти (у тому числі усиновлені), дружина (чоловік) і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилась після його смерті. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Статтею 560 ЦК УРСР визначено, що спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Частиною 1 ст. 86 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Зокрема п. 4 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, який набрав чинності 01 січня 2004 року зазначено, що цивільні правовідносини, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього кодексу застосовується до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Пунктом 5 «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, який набрав чинності 01 січня 2004 року передбачено, що правила книги 6 Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Зі змісту ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Частиною 1 статті 1221 ЦК України передбачено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. В силу ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. З урахуванням ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. У відповідності до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Зі змісту ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має право подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Пленум Верховного Суду України у п. 20 своєї постанови "Про судову практику справах про спадкування» від 30 травня 2008 року роз'яснив, що справи про спадкування за законом мають вирішуватись на основі правил глави 86 ЦК України. Спадкування за законом здійснюється почергово. За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Зокрема, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. У п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно. У відповідності до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно п. 11 ч. 1 статті 346 Цивільного кодексу України, право власності припиняється у разі смерті власника. У відповідності до ч. 2, 3 ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Право власності на земельну ділянку поширюється на поверхневий (ґрунтовий) шар у межах цієї ділянки, на водні об'єкти, ліси, багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а також простір, що є над і під поверхнею ділянки, висотою та глибиною, які необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд. Виходячи з вимог ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом п. «г» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Судом встановлено, що [PERSON] народилась [INFO] року в с. Супрунівка Білопільського району Сумської області, що підтверджується паспортом серії [NUMBER], виданого Білопільським РВ УМВС України в Сумській області 12 березня 1999 року (а. с. 4). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьками позивачки [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (а. с. 6 зворотній бік). Зі змісту витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб від 08 жовтня 2014 року вбачається, що після реєстрації шлюбу 18 серпня 1990 року позивачці [PERSON] присвоєно прізвище чоловіка - [PERSON], про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено відповідний актовий запис за № 08 (а. с. 5). У відповідності до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 10 лютого 1999 року, про що зроблено відповідний актовий запис за № 16. Після розірвання шлюбу позивачці залишено прізвище - [PERSON] (а. с. 6). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON], тобто мати позивачки, померла [INFO] року (а. с. 8). Згідно наявної в матеріалах справи копії Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого Супрунівською сільською радою 31 травня 1999 року на підставі рішення VІ сесії 23 скликання Супрунівської сільської ради від 04 травня 1999 року, зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 124, [PERSON] на праві приватної власності належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Супрунівської сільської ради Білопільського району Сумської області, загальною площею 4,13 гектарів, з яких: 3,97 га -ріллі та 0,16 га - кормових угідь (а. с. 9). У відповідності до витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 102 492 грн. 77 коп. (а. с. 10). Із довідки, виданої Супрунівською сільською радою Білопільського району Сумської області від 15 вересня 2014 року за № 574 вбачається, що [PERSON], яка померла [INFO] року, постійно і на день смерті проживала в с. Супрунівка Білопільського району Сумської області. Після смерті останньої залишилось спадкове майно. Заповіт від імені померлої виконкомом Супрунівської сільської ради Білопільського району Сумської області, не посвідчувався. Дочка померлої - [PERSON], 1972 року народження, здійснила поховання своєї матері за власний рахунок та прийняла спадщину шляхом постійного проживання разом з спадкодавцем в будинку за адресою: [ADDRESS] до дня смерті і на протязі 6 місяців після смерті шляхом зберігання особистих речей спадкодавця (а. с. 8 зворотній бік). Зі змісту оголошення в газеті «Білопільщина» від 07 лютого 2015 року вбачається, що загублений державний акт на приватну власність на землю серії [NUMBER] , виданий 31 травня 1999 року Супрунівською Сільською радою на ім'я [PERSON], вважати недійсним (а. с. 24 ). Згідно інформаційної довідки з Улянівської державної нотаріальної контори Білопільського району Сумської області спадкова справа відносно [PERSON], яка померла [INFO] року, не заводилась (а. с. 18 ). Як зазначено у п. 5. 2 Інструкції «Про порядок складання, видачі реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі», видача дубліката втраченого Державного акту на право власності на земельну ділянку передбачена лише його власнику. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачка [PERSON] має право на земельну ділянку, загальною площею 4,13 гектарів, з яких: 3,97 га - ріллі та 0,16 га - кормових угідь для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що залишилась після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO] року. Однак, вона позбавлена можливості отримати у нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом і вільно розпоряджатися спадковим майном у зв'язку з тим, що оригінал Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку втрачений. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON] та визнати за нею право власності на земельну ділянку, загальною площею 4,13 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Супрунівської сільської ради Білопільського району Сумської області в порядку спадкування за законом після матері [PERSON], яка померла [INFO] року. На підставі викладеного,

Outcome: approved