Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області із позовом до Держави Україна в особі Міністерства внутрішніх справ України про відшкодування моральної шкоди, завданої невиконанням рішення суду, в обґрунтування якого вказав, що йому завдано моральну шкоду невиконанням рішення суду у справі № 2270/14181/11 у формі активної незаконної бездіяльності, незаконних дій та рішень і відмовою Хмельницького окружного адміністративного суду встановити судовий контроль за виконанням рішення суду та зобов`язати подати звіт про виконання судового рішення в період з 02 березня 2021 року по 01 квітня 2021 року. Також, позивач вказав, що моральна шкода, завдана йому, полягає у моральних стражданнях та переживаннях, які він переніс під час тривалого очікування на виконання рішення суду та повернення його приватної власності у вигляді паспортної книжечки, розчарування в системі органів державної влади держави Україна, які не в змозі виконати рішення суду, додаткове психологічне напруження, яке виникло у нього внаслідок правової невизначеності, що викликало у нього почуття душевного болю. Активне невиконання рішення суду викликало у нього почуття тривоги, страху і занепокоєння за своє психологічне здоров`я та часткову втрату стресостійкості. Раптове хвилювання і душевні страждання під час спілкування з посадовими і службовими особами державної влади, які з винятковим цинізмом насміхалися над ним шляхом надання обіцянок виконати рішення через сто років, викликали високий рівень емоційної напруги, а відчуття образи та приниженої гідності змусило його витрачати свій дорогоцінний час з його безцінного життя задля поновлення своїх прав. Крім цього, він змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя, а необхідність поновлення своїх прав змусила його вживати додаткових заходів для їх захисту в суді, витрачати його кошти на папір, електроенергію, проїзд до Хмельницького окружного адміністративного суду, витрачання на це його дорогоцінного часу він сприймає, як зверхнє ставлення до нього як до людини, а підтримання стану хронічного стресу призвело до його передчасного старіння. Внаслідок невиконання рішення судів порушено наступні права позивача: конституційне право споживача на доброякісну послугу від органів державної влади Україна в частині правомірності та добросовісності; право приватної власності на паспортну книжечку, яка є його власністю, право правомірного очікування на справедливий суд та відшкодування витрат, які були понесені ним на відновлення порушених прав; право на справедливий суд, право на судовий захист. Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п.3 мотивувальної частини рішення КСУ від 25.04.2012 №11-рп/2012), а невиконання судового рішення до цього дня є триваючим правопорушенням, оскільки принцип «мовчазної згоди» не може застосовуватись для легалізації триваючого правопорушення або здійснення незаконної діяльності (ВС/КАС № 826/2810/17 від 26.06.2018), навіть якщо ця незаконна діяльність здійснюється винесенням очевидно незаконних рішень Хмельницьким окружним адміністративним судом для приховування кримінального правопорушення у вигляді невиконання рішення суду шляхом відмови у поданні звіту про виконання судового рішення у справі № 2270/14181/11 та відмови у здійсненні правосуддя. Відповідач порушив «доктрину заборони суперечливої поведінки», оскільки в судах неодноразово заявляв про те, що він отримав паспорт [NUMBER] , а наразі твердить, що хтось його загубив і не мають змоги його знайти, оскільки самі знищили первинну документацію. Рішення суду після набрання законної сили прирівнюється до закону, котрий регулює правовідносини, що склалися між сторонами. Рішення ВСУ та ВС незалежно від того, визначено в них порядок і строки їх виконання чи ні, є обов`язковими до виконання на всій території України, вони мають пряму дію і для набрання чинності не потребують підтверджень з боку будь-яких органів державної влади, при цьому будь-яких додаткових рішень для підтвердження обов`язковості рішень ВСУ та ВС Конституцією України не вимагається. Основним завданням суду є вирішення спору між сторонами, тобто здійснення судом своєї базової функції - ухвалення обов`язкового рішення, яке безпосередньо припиняє спір, а не створює новий спір для цих самих сторін, які не можуть між собою дійти порозуміння у позасудовому порядку. З Ухвали від 26 червня 2017 року «Таким чином, вказане рішення не виконано, паспорт серії [NUMBER] виданий Хмельницьким УМВС України в Хмельницькій області 27.07.1999 позивачу не виданий». Крім того, в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 05.10.2016 у справі №К/800/38292/13 (№822/1936/13-а) також зазначено, що в порушення вимог статті 11 Закону № 1404-VІІІ рішення суду про зобов`язання вклеїти у паспорт позивача фотографію та видати його на руки у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом фактично не виконане. Видача позивачу нового паспорту серії [NUMBER] не є фактичним виконанням постанови Хмельницького окружного адміністративного суду від 12.12.2011, в розумінні ч. 1 ст. 49 Закону № 1404- VІІІ, оскільки, фотографії у паспорт громадянина України, [PERSON] серії [NUMBER] виданого Хмельницьким МВ УМВС України в Хмельницькій області 27.07.1999 так і не вклеєно, а сам паспорт на руки позивачу не видано.» З Постанови Верховного Суду в справі № 2270/14181/11 від 17 січня 2019 року : «18. На підставі наведеного судового рішення було відновлено вище зазначене виконавче провадження, яке на час розгляду судами попередніх інстанції даної заяви не виконано. 25. Отже, вказане рішення не виконано, паспорт серії [NUMBER] , виданий Хмельницьким УМВС України в Хмельницькій області 27 липня 1999 року [PERSON] видано не було. Фактів про неможливість виконання рішення суду боржником не наведено, рішення суду, яким зобов`язано відповідача вклеїти у паспорт [PERSON] фотографію та видати його на руки позивачу у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом фактично не виконане, поважність невиконання рішення суду - не встановлена.». Встановлена обов`язковість судового рішення, яке набрало законної сили, не дає підстав для висновку про можливість ставити його виконання в залежність від волевиявлення боржника або будь-яких інших осіб на вчинення чи не вчинення дій щодо його виконання, оскільки це б нівелювало значення самого права звернення до суду як засобу захисту та забезпечення реального відновлення порушених прав та інтересів. Такий правовий висновок викладено у пункті 13 постанови Верховного Суду від 30.08.2018 у справі № 916/4106/14. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують процес чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади. Судова система не може використовуватися боржником як інструмент, що перешкоджає виконанню судового рішення, це є зловживанням правом на судовий захист. Практика Європейського суду з прав людини у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, зобов`язує вживати всіх належних заходів для його виконання, а сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна займатись ініціюванням виконавчої процедури. Просить стягнути з держави Україна на його користь двадцять чотири мільярди гривень моральної шкоди, завданої невиконанням рішення суду у справі № 2270/14181/11 у формі активної незаконної бездіяльності, незаконних дій та рішень і відмовою Хмельницького окружного адміністративного суду встановити судовий контроль за виконанням рішення суду та зобов`язати подати звіт про виконання судового рішення в період з 02 березня 2021 року по 01 квітня 2021 року. Позивач в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача Держави Україна в особі Міністерства внутрішніх справ України в судове засідання не з`явився, повідомлений про час та місце судового розгляду у встановленому законом порядку, рекомендованим листом з повідомленням про вручення, подав відзив на позову, де вказав, що позивач не надав жодного доказу, яким би обґрунтовував свої вимоги до МВС, в жодний спосіб не обгрунтував своїх вимог, а саме, яким чином МВС не виконує рішення суду по справі №2270/14181/11, адже МВС України не було стороною в адміністративній справі № 2270/14181/11. МВС України є неналежним відповідачем по справі, оскільки частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Так, постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 12.12.2011 року у справі №2270/14181/11, зобов`язано Хмельницький міський УМВС України в Хмельницькій області невідкладно вклеїти фотографію в паспорт громадянина України [PERSON] , який йому видати на руки - жодним чином не стосується повноважень та зобов`язань МВС, просить в задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника та пояснення на позов, де зазначив, що Державна казначейська служба України та її територіальні орган у порядку Постанови КМ України від 03.08.2011 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників» лише виконує рішення суду про стягнення коштів з Державного бюджету України, а не відповідає за зобов`язаннями Держави або державних органів. Звертає увагу, що у позовні заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. [PERSON] не надав жодних доказів заподіяння йому моральної шкоди МВС України. [PERSON] у позовні заяві зазначив, що «позивачем іншого позову до цього відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав подавалося, а саме стосовно стягнення моральної шкоди станом на 23 квітня 2020 року (справа №686/8422/20)». Відповідно до п. 5 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Вважає вимоги [PERSON] безпідставними та обґрунтованими, оскільки самим же позивачем не було наведено доказів заподіяння моральної шкоди, просить суд відмовити у задоволення позовних вимог у повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини. Судом встановлено, що постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 12.12.2011 року у справі №2270/14181/11, яка залишена в силі ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 10.05.2012 року, адміністративний позов [PERSON] було задоволено частково та зобов`язано Хмельницький міський відділ УМВС України в Хмельницькій області невідкладно вклеїти фотографію в паспорт громадянина України [PERSON] , який йому видати на руки. В решті позовних вимог відмовлено. Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції у Хмельницькій області Котом А.М. від 27.06.2012 року було відкрито виконавче провадження ВП №33223826 з примусового виконання виконавчого листа №2270/14181/11, виданого 11.06.2012 року. Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду №2270/14181/11 від 19.09.2012 року задоволено заяву Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Хмельницькій області №3068 від 23.08.2012 року. Роз`яснено, що рішення по адміністративній справі №2270/14181/12 повинно бути виконано боржником у порядку визначеному Законом України "Про виконавче провадження, відповідно до резолютивної частини постанови і виконавчого листа №2270/14181/11 шляхом вклеєння фотографії [PERSON] у його паспорт громадянина України, який після цього йому повинен бути повернутий. 05.10.2012 року ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду №2270/14181/11 задоволено заяву відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Хмельницькій області №3400 від 21.09.2012 року, про заміну сторони виконавчого провадження. Замінено у виконавчому провадженні ВП №33223826 з виконання рішення суду №2270/14181/11, боржника - Хмельницький МВ УМВСУ в Хмельницькій області на боржника - Управління Державної міграційної служби в Хмельницькій області. Також постановою Верховного Суду від 17.01.2019 року залишено без задоволення касаційну скаргу управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області, а ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23 травня 2017 року у справі №2270/14181/11 без змін, якою відмовлено в задоволенні заяви Управління державної міграційної служби України в Хмельницькій області №09/2197 від 13 лютого 2017 року про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. Вищевказані обставини підтверджуються матеріалами справи 2270/14181/11, витребуваної за клопотанням позивача, яка була досліджена судом в ході розгляду справи. Також справа 2270/14181/11 містить численні заяви позивача до Хмельницького окружного адміністративного суду про встановлення судового контролю у справі. Так, зокрема, 02.03.2021 року [PERSON] звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду із заявою про зобов`язання суб`єкта владних повноважень не на користь якого ухвалене рішення, встановити строк для подачі звіту про виконання судового рішення до 07 березня 2021 року. Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 05.03.2021 року заяву [PERSON] від 01.03.2021 про встановлення судового контролю на накладення штрафу, повернуто без розгляду. Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 10.03.2021 року заяву [PERSON] від 09.03.2021 про встановлення судового контролю на накладення штрафу, повернуто без розгляду. Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 16.03.2021 року визнано зловживання процесуальними правами подання [PERSON] заяви від 15.03.2021 в порядку ст.382,383 КАС України у справі № 2270/14181/11, а заяву [PERSON] від 15.03.2021 залишено без розгляду. Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 23.03.2021 року визнано зловживання процесуальними правами подання [PERSON] заяви від 22.03.2021 щодо судового контролю у справі № 2270/14181/11, а заяву [PERSON] від 22.03.2021 залишено без розгляду. Згідно статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частин другої-п`ятої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статями 1173 та 1174 ЦК України відповідно. Відповідно до вимог ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Відповідно до вимог ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до частини другої статті 2, частини першої статті 170 ЦК України учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Згідно з частиною другою статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Відповідно до частини другої статті 30 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Відповідно до пунктів 63, 64 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17 (провадження № 14-514цс19) у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11 (провадження № 12-161гс18) (пункт 6.22), від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц (постанова № 14-316цс19) (пункт 33), від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц (провадження № 14-447цс19) (пункт 28)), зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Під компетенцією розуміють сукупність предметів віддання, завдань, повноважень, прав та обов`язків державного органу або посадової особи, що визначаються законодавством. Відповідно до Положення про Міністерство внутрішніх справ України, затвердженого постановою КМ України від 28 жовтня 2015 р. № 878 (із змінами та доповненнями) Міністерство внутрішніх справ України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. МВС є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах: забезпечення охорони прав і свобод людини, інтересів суспільства і держави, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку, а також надання поліцейських послуг; захисту державного кордону та охорони суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні; цивільного захисту, захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій та запобігання їх виникненню, ліквідації надзвичайних ситуацій, рятувальної справи, гасіння пожеж, пожежної та техногенної безпеки, діяльності аварійно-рятувальних служб, а також гідрометеорологічної діяльності; міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів. З матеріалів справи № 2270/14181/11 вбачається, що МВС України не було стороною у справі № 2270/14181/11, не є боржником у виконавчому провадженні, а відповідно до ухвали Хмельницького окружного адміністративного суду від 05.10.2012 року замінено у виконавчому провадженні ВП №33223826 з виконання рішення суду №2270/14181/11, боржника - Хмельницький МВ УМВСУ в Хмельницькій області на боржника - Управління Державної міграційної служби в Хмельницькій області. Також, як на підставу позову позивач посилався на протиправну відмову Хмельницького окружного адміністративного суду встановити судовий контроль за виконанням рішення суду та подати звіт про виконання цього судового рішення в період з 02 березня 2021 року по 01 квітня 2021 року. Проте, зважаючи на такі підстави позову, вирішення заявленої вимоги про відшкодування моральної шкоди, завданої протиправними, на думку позивача, діями та рішеннями суду передбачатиме оцінку таких дій, що є втручанням у здійснення правосуддя судом. Оскарження діянь суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Вчинення (не вчинення) суддею (судом) процесуальних дій під час розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можна оскаржити до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони відповідно були вчинені (мали бути вчинені) чи ухвалені. Усі процесуальні порушення, що їх допустили суди під час розгляду конкретної справи, можна усунути лише у межах відповідної судової справи, в якій такі порушення були допушені. Оскарження вчинення (не вчинення) судом (суддею) у відповідній справі процесуальних дій і ухвалених у ній рішень не може відбуватися шляхом ініціювання нового судового процесу проти суду (судді) (Постанова ВС у справі № 636/5534/15 від 31.07.2019 року). Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Статтями 12, 77, 79, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. В порушення наведених норм [PERSON] не навів жодних фактичних обставин та не надав доказів, які б свідчили про заподіяння йому МВС України як представником Держави Україна моральної шкоди, не обґрунтував її розмір, в чому полягала незаконність дій/бездіяльності МВС України - не зазначив. Враховуючи вищевикладене, позов задоволенню не підлягає. Позивач при поданні позову звільнений від сплати судового збору, у зв`язку з чим судовий збір слід віднести на державу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі покладаються на позивача, у зв`язку із відмовою у позові.

Outcome: dismissed