Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-18 00:00:00

17 червня 2014 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про звернення стягнення на предмет іпотеки, посилаючись на те, що 11 листопада 2005 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір №014/8098/82/182, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в сумі 30 000 Євро під 13 відсотків річних із кінцевим строком повернення коштів 10 листопада 2012 року. В забезпечення належного виконання зобов'язань по кредитному договору 11 листопада 2005 року між [PERSON], [PERSON] та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено іпотечний договір, яким забезпечується належне виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором №014/8098/82/182. Позичальник взяті на себе зобов'язання виконував неналежним чином, внаслідок чого станом на 16 травня 2014 року заборгованість [PERSON] перед банком становить 44 149,43 Євро, яку в добровільному порядку він сплатити відмовляється, з огляду на що, позивач просить задовольнити його вимоги, звернувши стягнення на предмет іпотеки. В судовому засіданні представник позивача вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив, зазначив що предмет іпотеки є єдиним житлом, а на даний час діє Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи. Представник третьої особи органу опіки та піклування в судовому засіданні проти позову також заперечив з цих підстав. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи вважає, що позов задоволенню не підлягає, з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні 11 листопада 2005 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір №014/8098/82/182, за умовами якого позичальник отримав кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 30 000 євро під 13 відсотків річних із кінцевим строком повернення коштів 10 листопада 2005 року. Додатковою угодою №1 від 26 березня 2007 року було внесено зміни до кредитного договору, щодо розміру кредитної лінії, а саме вставлено ліміт 35 300 Євро. Додатковою угодою від 2 квітня 2009 року було тимчасово встановлено на строк з 2 квітня 2009 по 1 квітня 2010 року проценту ставку в розмірі 10 відсотків річних, визнано заборгованість в сумі 21 771,09 євро. В забезпечення належного виконання зобов'язань по кредитному договору 11 листопада 2005 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», [PERSON] і [PERSON] було укладено договір іпотеки, яким забезпечується належне виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором №014/8098/82/182, за умовами якого іпотекодавець зобов'язаний повернути коштів в сумі 30 000 євро сплатити проценти, а також можливу неустойку у розмірі і випадках передбачених договором. Предметом договору іпотеки є трикімнатна квартира [ADDRESS] загальною площею 60,6 кв.м., житловою площею 35,8 кв.м. Станом на 16 травня 2015 року заборгованість [PERSON] перед позивачем становить 44 149,43 Євро, з яких 16 871,10 Євро заборгованість за кредитом, 7 793,92 Євро заборгованість за процентами, крім цього нарахована пеня в сумі 19 484,41 Євро. Зазначені обставини підтверджуються копією кредитного договору, договором іпотеки, розрахунком заборгованості, копією статуту ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірові та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. ч.1 ст.7 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. В силу ч.1 ст.11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. Відповідно до ч.1 ст.33 цього Закону у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Однак судом враховується, що 07.06.2014 року набув чинності Закон України „Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", ст.1 якого, визначено, що протягом дії цього Закону: 1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника / майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Квартира [ADDRESS] є постійним місцем проживання відповідача [PERSON], про що свідчить довідка ЖЕК №2 від 21 листопада 2014 року №4380, у власності обох відповідачів не має іншого нерухомого житлового майна, що підтверджується інформацією з реєстру прав власності на нерухоме майно №25562233 від 14 серпня 2014 року, загальна площа кватири менше 140 кв., згоди власників квартири на звернення стягнення на предмет іпотеки не має, тому, враховуючи, що на час винесення рішення вищезазначений Закон є діючим, суд зважаючи на його норми приходить до висновку про неможливість задоволення позову ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Outcome: dismissed