Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-10 00:00:00

05 жовтня 2016 року позивачка відповідачка ,[PERSON], звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі- продажу дійсним, визнання права власності на будинок, посилаючись на те, що в березні 2008 року вона мала намір купити належний громадянину [PERSON] на праві власності (свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого виконавчим комітетом Дунаєвецької районної ради Хмельницької області 08.05.2002 року б/н ) жилий будинок №31, що по вул. Гагаріна с.Катеринівка Дунаєвецького району Хмельницької області з відповідними господарськими спорудами. З останнім в усній формі домовились про ціну будинку - 4000 грн./еквівалент 800 доларів США, порядок розрахунку та оформлення договору купівлі-продажу після повного з ним розрахунку. Після вказаної вище домовленості, [PERSON] передав їй ключі від будинку та технічний паспорт на нього, забрав з будинку все належне йому майно, власні речі, знявся із реєстраційного обліку та переїхав проживати в інший населений пункт. Окрім того, 25 березня 2008 року останній надав їй та сімї дозвіл на реєстрацію місця проживання за адресою розташування придбаного будинку, що підтверджується відповідною заявою [PERSON] на імя начальника Дунаєвецького РВ УМВС України в Хмельницькій області. Тоді ж, в присутності свідків, [PERSON], [PERSON] [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було передано [PERSON] 1000 грн., як перший грошовий внесок за придбаний будинок, після чого розпочала в ньому проживати з сімєю та користуватись земельною ділянкою. Будинок був приведений у належний технічний стан, здійснено ремонт. Позивачка неодноразово просила [PERSON] оформити купівлю-продаж будинку відповідно до закону, але він з різних підстав ухилявся, відвідини до нотаріуса відкладав на майбутнє. В червні 2010 року [PERSON] посварився з дружиною та деякий час проживав у неї. 10 червня 2010 року [PERSON] попросив розрахуватись за куплений будинок, пообіцявши, після відвідин сина, який проживає в іншій місцевості, оформити належним чином договір купівлі - продажу будинку. Того ж дня, надав їй відповідну розписку, що вона розрахувалась за проданий будинок та що він отримав доплату в сумі 3000 грн. В подальшому [PERSON] свою обіцянку поїхати в м.Дунаївці та оформити в нотаріуса договір купівлі - продажу будинку не виконав. 09 вересня 2014 року [PERSON] помер і в кінці 2015 року їй стало відомо про наявність заповіту, відповідно до якого останній все своє майно заповів [PERSON]. Смерть [PERSON] є обставиною, яка унеможливлює нотаріальне посвідчення договору купівлі - продажу, здійснити реєстрацію права власності житлового будинку, чим порушуються її права, а тому змушена звернутися до суду і просить визнати договір купівлі продажу житлового будинку дійсним та визнати за нею право власності на нього. 21 червня 2016 року відповідач-позивач, [PERSON], звернувся до суду з уточненими позовними вимогами до [PERSON], [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітнього сина [PERSON], третя особа: виконавчий комітет Дунаєвецької міської ради Хмельницької області як орган опіки та піклування про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення із житлового приміщення посилаючись на те, що йому на праві власності належить житловий будинок, який знаходиться в с.Катеринівка вул..Гагаріна,31, Дунаєвецького району, який успадкував за заповітом після смерті [PERSON], який помер 07.09.2017 року, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом , яке видане 08.12.2015 року приватним нотаріусом Дунаєвецького районного нотаріального округу. Отримавши спадкове майно у власність, виявив, що в будинок без жодних підстав вселилася відповідачка [PERSON]. На неодноразові спроби звільнити помешкання, наштовхувався на опір та погрози. Звернення до районного відділу поліції результатів не дали. Єдиною можливістю відновити своє порушене право на вільне користування своєю власністю є покладення на відповідачку обовязку усунути перешкоди в користуванні майном шляхом виселення з житлового будинку відповідачки з її малолітнім сином. Ухвалою Дунаєвецького районного суду від 21 березня 2017 року дані позови обєднано в одне провадження, оскільки стосуються одних і тих самих осіб, позовні вимоги є однорідними, а також підлягають дослідженню одні і ті ж докази. Позивачка відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні просили задовольнити позов про визнання договору купівлі -продажу будинку дійсним, і зокрема [PERSON] пояснила суду, що вселилася в спірний будинок з дозволу попереднього власника [PERSON], сплативши останньому обумовлену ними вартість домоволодіння. Окрім того, вказує на те, що при житті [PERSON] звертався із заявою до Дунаєвецького РВ УМВС України в Хмельницькій області з проханням вирішити питання про приписку [PERSON] до його будинку по вул.Гагаріна,31 в с.Катеринівка. Стверджує, що іншого житла немає. Надала суду копії документів, на які посилалася, як на докази своїх позовних вимог. Просить їх задовольнити. Позов [PERSON] не визнають і в задоволенні просили відмовити. В судовому засіданні відповідач-позивач [PERSON] та його представник [PERSON] свій позов підтримали повністю, з посиланням на докази, та наполягають на усунені перешкод в користуванні житловим будинком шляхом зобовязання відповідачки звільнити будинок і зокрема відповідач позивач [PERSON] пояснив суду, що 08 грудня 2015 року оформив спадщину та є власником будинку №31 по вул.Гагаріна, в с.Катеринівка, який успадкував по заповіту від [PERSON], що помер 07.09.2014 року. В будинку проживає [PERSON], яка після смерті колишнього власника та без його відому, шляхом злому дверного замку, вселилася в будинок. Протягом тривалого часу використовує будинок для власних потреб, проживаючи у ньому, користується присадибною земельною ділянкою, городом, господарськими будівлями та спорудами, за електропостачання не сплачує, оскільки особовий рахунок в РЕС відкритий на його імя, не допускає його, як власника, до домоволодіння, погрожуючи фізичною розправою. Відповідачка демонтувала огорожу (металевий паркан) та продала його як, металобрухт. [PERSON] не є членом його сім'ї , угоди про проживання в належному йому будинку ні з ним, ні з попереднім власником, вона не укладала. В добровільному порядку звільнити житло шляхом виселення не бажає. В зв'язку з неправомірною поведінкою та неможливістю вселитись до житлового будинку був змушений звернутись до Дунаєвецького РВ УМВС України в Хмельницькій області, постановою якого в порушенні кримінальної справи відносно [PERSON] відмовлено і рекомендовано з приводу вселення звернутись з позовом до Дунаєвецького районного суду. Стверджує, що колишній власник будинку [PERSON] не міг продати свій будинок [PERSON], оскільки між ними були неприязні стосунки, а надані відповідачкою копії розписок про отримані [PERSON] грошові кошти, є підробленими, а тому неправдивими, тому в задоволенні її позову просить відмовити. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши сторони ,представників сторін, свідків, вважає, що позов [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності на будинок задоволенню не підлягає , а позов [PERSON] про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення із житлового приміщення підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що власником будинку в с.Катеринівка по вул. Гагаріна, 31 Дунаєвецького району Хмельницької області був [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про право на власність від 12.08.2014р., витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 12.08.2014р., інвентарною справою домоволодіння, яка надана Дунаєвецьким КП «Інвентарбюро» . 07 вересня 2014 року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Згідно довідки Миньковецької сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області № 253 від 05.03.2015 року [PERSON] на день своєї смерті постійно проживав та був зареєстрований за адресою : [INFO], проживав та був зареєстрований один. Інших зареєстрованих осіб не було (т.1 а.с.105). За життя, [PERSON], 14 травня 2012 року зробив заповіт на випадок своєї смерті і все своє майно заповів [PERSON], який посвідчено секретарем Миньковецької сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області, зареєстровано в реєстрі за № 12. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 08 грудня 2015 року , яке посвідчено приватним нотаріусом Дунаєвецького районного нотаріального округу , зареєстровано в реєстрі за № 1927, [PERSON] отримав в спадщину житловий будинок, що знаходиться в с.Катеринівка по вул.Гагаріна,31 Дунаєвецького району Хмельницькї області. Право власності на житловий будинок [PERSON] зареєстровано 08.12.2015 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 49307054 ( т.1 а.с.147). Позивачка-відповідачка [PERSON] в поданих нею до суду позовних вимогах зазначає, що при житті [PERSON], в березні 2008 року, домовилася з ним про купівлю продаж будинку, який знаходиться в с.Катеринівка по вул. Гагаріна,31 Дунаєвецького району і заплатила йому 4000 грн., тобто кошти за які усно домовилися з власником, про що надала копії розписок. Також зазначила, що вона зареєстрована в даному будинку зі згоди власника ,який написав заяву, щоб її зареєстрували в будинок. Договір купівлі-продажу не оформили нотаріально, бо [PERSON] ухилявся від його оформлення. Згідно з вимогами ст.657 ЦК України ,договір купівлі-продажу житлового будинку підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Відповідно до ч.1 ст.210 та ч.3 ст.640 цього Кодексу такий договір є укладеним з моменту його державної реєстрації. Отже, до моменту державної реєстрації договір купівлі продажу юридично не є укладеним. У разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається ( ст. 220 ЦК України). На підтвердження заявлених позовних вимог позивачкою відповідачкою [PERSON] надано суду копію розписки від 25 березня 2008 року, яку писала від імені [PERSON], проживаючого в [INFO], депутат села Катеринівка - [PERSON] про те, що він взяв завдаток за хату в сумі 1000 грн. від громадянина [PERSON] в присутності депутата та [PERSON],[PERSON], [PERSON],[PERSON] та копію розписки від 10 червня 2010 року з якої видно, що [PERSON] дає розписку [PERSON] проте, що вона розрахувалася з ним за проданий ним будинок та доплатила йому 3000 грн. Разом з тим, суд критично оцінює подані позивачем -відповідачкою [PERSON] письмові докази, достовірність яких не дає підстави встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). На вимогу іншої сторони, а також суду, [PERSON] не надала оригіналів розписок, що позбавляє суд можливості обєктивно оцінити подані нею докази, встановити наявність чи відсутність обставин, якими сторона обґрунтовує свої позовні вимоги або заперечення. Допитані судом як свідки, [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили той факт, що дійсно [PERSON] передавалися кошти в сумі 1000,0 грн., як завдаток, проте, за свідченням свідка [PERSON], її колишній чоловік, [PERSON], на наступний день повернув взяті гроші як завдаток, не маючи бажання продавати свій будинок. Водночас, свідок [PERSON], що була присутня при передачі цих грошей, не змогла пояснити, чому в розписці стороною, яка давала гроші, вказаний [PERSON], а не [PERSON], як покупець, та чому в ній відсутній його підпис. Свідок [PERSON] пояснив суду, що до нього звертався [PERSON], як до депутата, щоб він допоміг йому перевезти свої речі від [PERSON] в с.Городиска. Однак, слід зазначити, що свідок [PERSON],яка прожила спільно з [PERSON] 22 роки , суду пояснила, що [PERSON] передумав продавати хату. Документи на будинок [PERSON] не давали. Розписки про отримання грошей чоловік нікому не писав. [PERSON] збила чотири колодки на дверях будинку і гонила їх з хати. [PERSON] виганяв її з хати,звертався в поліцію. Чоловік зробив заповіт на [PERSON], він господар хати. Покійний чоловік прописаний був в с.Катеринівка вул..Гагаріна,31. Оскільки вчинення правочину доводиться письмовими доказами, засобами аудіо, відеозапису та іншими доказами, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків (ч.2 ст.218 ЦК України). Як вбачається із наданих позивачкою-відповідачкою [PERSON] копій документів, у суду фактично відсутні будь - які докази, які б свідчили про укладення договору купівлі-продажу будинку або домовленість сторін щодо усіх істотних умов договору, що свідчить про те, що договір купівлі продажу житлового будинку між [PERSON] та [PERSON] не укладався, а тому позивачка не може набути права власності за договором на будинок, власником якого на даний час є [PERSON] За таких обставин [PERSON] не набула права володіти, користуватися, розпоряджатися\~\~цим майном на власний розсуд, як про це сама стверджує . Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання договору купівлі продажу жилого будинку дійсним та визнання права власності на нього, а тому в задоволенні даного позову слід відмовити. Згідно зі\~ст.317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності до вимог\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ч.1, 7\~ст.319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Судом встановлено, що в житловому будинку, який знаходиться в с.Катеринівка вул. Гагаріна,31 Дунаєвецького району Хмельницького району зареєстровані [PERSON] та її син [PERSON], [INFO], що підтверджується копією витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання від 04.05.2017р., довідкою, виданої колишньою Миньковецькою сільською радою Дунаєвецького району № 906 від 17.06.2015р., хоча з оглянутих в судовому засіданні погосподарських книг за 2011-2020 року по .Миньковецькій сільській раді Дунаєвецького району Хмельницької області вбачається, що в посподарському номері по вул.Гагаріна,31 с.Катеринівка Дунаєвецького району зареєстрований [PERSON], а [PERSON] зареєстрована в погосподарському номері по вул.Зарічна,18 с.Катеринівка Дунаєвецького району. Факт проживання [PERSON] в будинку, який належав [PERSON]І, власником якого на даний час є [PERSON], сторонами не заперечується. Як підставу свого вселення та подальшого проживання в спірному будинку, [PERSON] вказує на копії заяви [PERSON] до Дунаєвецького РВ УМВСУ про свою згоду на її прописку до спірного будинку, датовану 25.03.2008 року; копіями розписок, наданих нею до суду: від 25.03.2008 р. про отримання [PERSON] 1000,00 гривень завдатку та від 10.06.2010 року про отримання ним же 3000,0 грн., як остаточна доплата за житловий будинок. Згідно з вимогами ст. ст.\~16,\~386 ЦК України\~власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права. Згідно положень ч.1\~ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до положень ч.2 ст. 64 ЖК України відповідачка [PERSON] не відноситься до членів сімї власника будинку, тобто позивача, однак на його вимоги про звільнення не реагує, виселятись не бажає. Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання та проживання членів його сім"ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Отже право члена сімї власника будинку користуватись житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Виникнення права членів сімї власника будинку на користування ним та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника права власності на цей будинок, а відтак - припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сімї на користування цим будинком, оскільки є похідним від прав самого власника. Передбачаючи право власника житлового будинку (квартири) на відчуження цих об'єктів, закон не передбачив при цьому перехід прав і обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом (житлового сервітуту) членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника будинку (квартири), на відміну від договору найму (оренди) житла - ст. ст. 810, 814 ЦК України. Частина 4 ст. 156 ЖК України передбачає збереження такого права користування житлом лише для членів сімї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна. Враховуючи, що відповідачка [PERSON] не набула самостійного права на житло з підстав, передбачених законом (найм, оренда, вселення наймачем чи на підставі ордера тощо - ст. 810 ЦК України, ст. ст. 61, 64 ЖК України), а тому проживання її в будинку №31 по вул. Гагаріна с.Катеринівка Дунаєвецького району Хмельницької області порушує житлові права позивача та є підставою для їх захисту . Давши належну оцінку цим обставинам, виходячи із вище зазначених норм права, суд дійшов висновку, що відповідачка [PERSON] та її син [PERSON] підлягають виселенню із будинку, належного [PERSON] без надання іншого житлового приміщення. Зазначені висновки не суперечать нормам ст. 47 Конституції України, ст. 9 ЖК України, ст. 311 ЦК України, враховуючи, що право на житло (користування ним, усунення перешкод у користуванні ним) підлягає захисту лише у випадку порушення прав особи. При цьому, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України\~з відповідачки [PERSON] на користь позивача [PERSON] слід стягнути понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати по справі, що становлять 551 грн. 20 коп. судового збору.

Outcome: approved