Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-15 00:00:00

14.02.2019 позивач звернулася до суду з позовом та просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімумум для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 24.12.2010 року і до досягнення дітьми повноліття. Свої вимоги обґрунтовує тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 15.02.2011. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що діти проживають разом з нею та знаходяться на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на дітей не надає та участі у їх вихованні не приймає. Вважає, що відповідач є працездатним, отримує дохід, інших неповнолітніх дітей на утриманні не має, а тому може сплачувати аліменти на утримання дітей. Враховуючи вищенаведене, просила позов задовольнити з наведених вище підстав. 14.02.2019 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. Ухвалою суду від 11.03.2019 у справі відкрито спрощене позовне провадження. Копії ухвали про відкриття провадження були направлені на адресу сторін. Відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, відповідно до ст.ст. 181, 183, 184 СК України аліменти за рішенням суду присуджуються у частці від доходу матері, батька або при нерегулярному, мінливому доході, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, - у твердій грошовій сумі. Згідно зі ст.191 Сімейного Кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 15.02.2011 (а.с.8). Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] (а.с.10) та [PERSON] , [INFO] (а.с.11). З матеріалів справи вбачається, що діти сторін проживають разом з позивачем та перебувають на її утриманні, при цьому відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дітей. Договори про припинення права на аліменти у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно та/ або про сплату аліментів між сторонами не укладалися. Відповідно до закону батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Так, згідно з ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім`ї. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Суд враховує, що відповідно до вимог закону сторони нарівні зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття і створювати для них необхідні передумови для їх розвитку і забезпечення організації їх життя. Мінімальний розмір аліментів на дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму. Враховуючи вимоги чинного законодавства, суд вважає, що з відповідача підлягають стягненню аліменти на користь позивача на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14.02.2019 і до досягнення старшою дитиною повноліття. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів за минулий період, а саме з 24.12.2010, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 191 Сімейного Кодексу України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подать до суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Враховуючи вимоги чинного законодавства, суд вважає, що під ухиленням відповідача, як батька дитини від сплати аліментів може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, при цьому такі дії відповідача повинні бути свідомі, тобто спрямовані на невиконання відповідного обов`язку визначеному законом, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо). Як вбачається зі змісту поданого позову та доданих матеріалів, позивач 24.12.2010 зверталася до суду з заявою про стягнення аліментів з [PERSON] у справі № 2-1307/11 (а.с.9). На думку позивача, остання має право на стягнення аліментів за минулий час, тобто з 24.12.2010, оскільки остаточного рішення у даній справі прийнято не було. Разом з тим, суд не погоджується з доводами позивача в цій частині, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, у провадженні Солом"янського районного суду м.Києва перебувала цивільна справа № 2-1307/11 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. На виконання вимог ухвали суду від 22.10.2010 (справа № 2-1307/11) [PERSON] було подано уточнену позовну заяву про стягнення аліментів. Вимоги про стягнення аліментів не були предметом судового розгляду у справі № 2-1307/11. 15.02.2011 Солом`янським районним судом м. Києва було ухвалено рішення про розірвання шлюбу. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 30.11.2018 [PERSON] було відмовлено в ухваленні додаткового рішення щодо вимоги про стягнення аліментів, оскільки з приводу даної вимоги сторони не надавали пояснення та не подавали докази. Крім того, рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 15.02.2011 набрало законної сили та звернуто до виконання. Постановою Київського апеляційного суду від 06.02.2019, ухвала Солом`янського районного суду м. Києва від 30.11.2018 залишена без змін та набрала законної сили. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що та обставина, що позивач подавала уточнену заяву про стягнення аліментів у межах розгляду справи № 2-1307/11 про розірвання шлюбу, не є безумовною підставою та свідченням вжиття заходів щодо одержання позивачем аліментів та ухилення відповідача від сплати аліментів. Так, з наданих позивачем доказів вбачається, що остання протягом 2011-2018 не вживала заходів щодо стягнення з відповідача аліментів та відповідно, доказів того, що відповідач ухилявся від їх сплати не надала. Разом з тим, знаючи про те, що судом ухвалено рішення про розірвання шлюбу, остання протягом 2011-2018 дій щодо вирішення можливо спірних питань про стягнення аліментів не вчинила, хоча не була позбавлена можливості звернутися з відповідним позовом до суду у передбаченому законом порядку. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем не надано доказів, які б свідчили про ухилення відповідача від сплати аліментів та вжиття заходів позивачем щодо одержання аліментів з відповідача. З урахуванням вищенаведеного, позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення аліментів за минулий час, задоволенню не підлягають. Отже, позовна заява [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Згідно зі ст.191 Сімейного Кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь держави суми судового збору 768,40 грн.

Outcome: partial