Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-06 00:00:00

17 грудня 2013 року [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду Харківської області з вищевказаним позовом. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали та в обгрунування своїх вимог позивачка зазначила, що в 1970 році вона та її чоловік [PERSON] побудували домоволодіння [ADDRESS]. Будинок був зареєстрований в погосподарській книзі за чоловіком. Так сталось ,що за життя ні вона , ні чоловік своє право на будинок не оформили. У грудні 2009 року вона звернулась з заявою до Новомиколаївської сільської ради Шевченківського району Харківської області про визнання за нею право власності на нерухоме майно. На той час її чоловік [PERSON] помер. Від шлюбу вони мають сина [PERSON], який на час її звернення до сільської ради з 1989 року в домоволодінні не мешкав , з 1991 року знятий взагалі з реєстрації та є громадянином Росії. 14 грудня 2009 року Новомиколаївською сільською радою Шевченківського району Харківської області було винесено рішення яким за нею та за її сином було визнано право власності по 1/3 частину вищевказаного будинку кожному , 1/3 частина , яка мала належить померлому чоловіку, залишилась відкритою та їй було запропоновано звернутися для оформлення спадщини. Розуміння того ,що рішення не відповідає діючому законодавству прийшло після виготовлення технічної документації на підставі якої видалось відповідне свідоцтво. Вона звернулась до Новомиколаївської сільської ради Шевченківського району Харківської області,з приводу скасування рішення з підстав того, що в порушення діючого законодавства його винесли не враховуючи ,що в будинку на час звернення проживала лише вона але їй роз'яснили ,що сільська рада вже немає таких повноважень ї їй необхідно звернутися до суду. Враховуючи викладене вона вважає,що її права на власність порушені, тому змушена звернутися до суду та просить поновити строк для зверненя, скасувати рішення Новомиколаївської сільської ради Шевченківського району Харківської області від 14 грудня 2009 року , визнати недійсним свідоцтва про права власності на нерухоме майно на її ім'я та їм' я [PERSON] в рівних частках та визнати за нею право власності на домоволодіння [ADDRESS]. Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та прохав їх задовольнити. Представник відповідача: Новомиколаївської сільської ради Шевченківського району Харківської області, в судовому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі та не заперечувала проти їх задоволення, пояснивши ,що з заявою про видачу свідоцтва про право власності в 2009 році , завернулась лише позивачка по справі. Чоловік [PERSON] на час звернення помер, син [PERSON] з 1991 року був знятий з реєстрації та мешкав в РФ. При винесені рішення застосувались положення про колгоспний двір, та тимчасове положення про реєстрацію нерухомого майна. Треті особи :[PERSON], ,представник КП « Шевченківське БТІ» в судове засідання не з'явились, надали до суду заяви з проханням розглядати справи у своєї відсутності , проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечували. Суд вислухавши позивачку її представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи вважає ,що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст.11 Цивільного кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 60 ЦПК України передбачає ,що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом установлені такі факти, і відповідні їм правовідносини. З технічного паспорту на домоволодіння [ADDRESS] вбачається ,що воно складається з житлового будинку з надвірними побудовами , загальною площею 45.0 кв.м. та збудоване в 1970 році. Згідно свідоцтва про шлюб ( серія [NUMBER]) ,виданого 11 жовтня 1975 року Новомиколаївської сільської ради Шевченківського району Харківської області,вбачається, що [PERSON] 11 жовтня 1975 року одружився на [PERSON] після одруження подружжю присвоєно призвіща [PERSON]. Свідоцтво про смерть ( серія [NUMBER] , видане Новомиколаївською сільською радою Шевченківського району Харківської області 12 жовтня 1995 року ,засвідчує факт , того що [PERSON], помер [INFO] року. Зі змісту довідки № 415/02-15 від 20 листопада 2013 року вбачається ,що в будинку [ADDRESS] на 15 квітня 1991 року значились [PERSON], голова домогосподарства , який [INFO] року помер; [PERSON] - дружина, зареєстрована,проживає на даний час , [PERSON] , син, значився зареєстрованим з листопада 1989 року по листопад 1991 року , перебував на дійсній військовій службі з листопада 1991 року не зареєстрований та в будинку не проживає. Довідка від 2 лютого 2014 року за № 61/02-30 видана Новомиколаївською сільською радою Шевченківського району Харківської області засвідчує факт того ,що згідно запису в погосподарській книзі Новомиколаївської сільської ради Шевченківського району Харківської області за особистим № [NUMBER] по [ADDRESS] з надвірними побудовами,загальною площею 45.0 кв.м, ,розташований на земельній ділянці фонду Новомиколаївської сільської ради Шевченківського району Харківської області , площею 0.73 га,,голова домогосподарства вказана [PERSON] Відповідно до рішенням Новомиколаївської сільської ради Шевченківського району Харківської області № 59 від 14 грудня 2009 року за заявою [PERSON] , вирішено видати свідоцтво про право власності на житловий будинок [ADDRESS] - [PERSON] ,[PERSON] по 1/3 частини,кожному. Рекомендовано 1/3 частину ,після смерті [PERSON] оформити в судовому порядку . Свідоцтво про право на нерухоме майно видане 16 лютого 2010 року засвідчує ,що [PERSON],[PERSON] отримали держану реєстрацію свого права. Судом встановлено та не оспорюється сторонами , що домоволодіння [ADDRESS], згідно даних погосподарської книги до 1995 року значилось зареєстрованим за [PERSON], разом з яким, значилась зареєстрованою [PERSON]Відповідно до норм чинного на той час законодавства , ст.112 Цивільного кодексу УРСР, Порядку введення погосподарського обліку в сільських радах, вони були співвласниками житла. Після смерті [PERSON] його дружина ,спадщину прийняла фактично ,відповідно до положень ст.548,549 Цивільного кодексу УРСР, який діяв на час смерті [PERSON], [PERSON] після смерті батька за отриманням спадщини не звертався ,з 1991 року зареєстрованим в домоволодінні не значився. З пояснень представника відповідача вбачається ,що з заявою про видачу свідоцтва про право власності в 2009 році , завернулась лише позивачка по справі. Чоловік [PERSON] на час звернення помер, син [PERSON] з 1991 року був знятий з реєстрації та мешкав в РФ, тому при винесені рішення сільрада керувалась положеннями про колгоспний двір та діючим Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно. Згідно ст. 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, яки виникли з дня набрання ними чинності. Частинами 2 та 3 цієї статті передбачено ,що акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі. Якщо цивільні правовідносини виникли раніше і регулюються актом цивільного законодавства , який втратив чинність ,новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків ,що виникли з моменту набрання ним чинності. Згідно Постанови Верховної Ради УСРС від 26 березня 1991 року положення про колгоспний двір втратили чинність , у зв'язку з введенням у дію Закону України « Про власність». За правилами ч.1 ст. 17 Закону України « Про власність»спільною сумісною власністю є майно, придбане в результаті спільної праці членів сім'ї , якщо інше не передбачено письмовою угодою між ними. Закон втратив свою чинність на підставі Закону України «Про внесення змін та визнання такими,що втратили чинність , деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Цивільного кодексу України від 27 квітня 2007 року. Як вбачається з п.6.1 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Мінюсту України від 07 лютого 2002 року, оформлення прав власності на об'єкти нерухомого майна з видачею свідоцтва про право власності,проводиться місцевими органами виконавчої влади,органами місцевого самоврядування ,з подальшою реєстрацією в органах БТІ. Відповідно до пп.10 п а ст.30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських , селищних, міських рад належить облік та реєстрація відповідно до закону об'єктів нерухомого майна незалежно від форм власності. Тобто на час звернення позивачки з заявою про видачу свідоцтва про право власност, сільською радою не було враховано ,в домоволодінні мешкала лише [PERSON] , яка фактично єдина ,після смерті чоловіка вступила в права спадкування , їх син на час смерті батька був знятий з реєстрації з 1991 року, та свої права на спадщину не пред'явив.Таим чином зазначене рішенням не відповідає закону і порушує права власника. Згідно ст. 393 Цивільного кодексу України правовий акт органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Видані на підставі незаконних рішень сільської ради правовстановлюючі документи також мають бути визнані незаконними Згідно із ч. 1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на судовий захист оспорюваних або не визнаних прав. Відповідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право власності є непорушним. Надані у справі докази доводять ,що на час своєї смерті [INFO] року [PERSON] був співвласником домоволодіння [ADDRESS], разом ці своєю дружиною в рівних частинах, за правилами чинного на той час законодавства. Після його смерті [PERSON] фактично ,єдина отримала спадщину ,що підтверджується відповідними довідками, інший спадкоємець , син свої права на спадщину не пред'явив. Враховуючи ,що частина домоволодіння є спадщина , яка відкрилась до набрання чинного Цивільного кодексу України (2004 року),застосуванню до зазначених правовідносин підлягає законодавства яке діяло на час їх виникнення. Стаття 524 Цивільного кодексу УРСР передбачає що спадкоємство здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу УРСР часом відкриття спадщини визначається день смерті спадкодавця. Згідно ст. 529 Цивільного кодексу УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Змістом ст. 548 Цивільного кодексу УРСР передбачено що для прийняття спадщини необхідно , щоб спадкоємець її прийняв. Частиною 1 статті 549 зазначеного Цивільного кодексу визначається, що спадкоємець прийняв спадщину : якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Вказані дії повинні , відповідно до ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР бути здійснені на протязі 6 місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до частини першої статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" №475/97-ВР від 17 липня 1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року (далі -Конвенція), Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції. Згідно із статтею 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Враховуючи ,що представником відповідача не ставилось питання про застосування строків позовної давності , суд вважає можливим поновити право [PERSON] на звернення до суду. Оцінивши надані докази у їх сукупності , надавши їх належну правову оцінку суд дійшов до висновку ,що позовні вимоги [PERSON] є доведеними та такими ,що підлягають задоволенню.

Outcome: approved