Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до Чугуївського міського суду Харківської області з позовом до [PERSON], в якому просив стягнути з останньої сплачені за попереднім договором грошові кошти в сумі 57\~400, 00 гривень, а також судові витрати. В обґрунтування позову позивач зазначив, що між ним та [PERSON] 29 листопада 2013 року було укладено попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна (в редакції договору від 08 липня 2015 року), за яким [PERSON] зобовязалася продати йому гаражний бокс №64 в автогаражному кооперативі «Звезда» за адресою: вул.Тимурівців, 54б в м.Харкові. Посилаючись на те, що свої зобовязання за попереднім договором він виконав в повному обсязі, сплативши обумовлену сторонами суму, натомість відповідач ухилилася від укладення основного договору у визначений сторонами строк не пізніше 31 липня 2015 року, чим порушила умови попереднього договору та добровільно не повернула отримані грошові кошти, просив застосувати передбачені попереднім договором правові наслідки у вигляді повернення сплаченого забезпечувального (гарантійного) платежу у сумі 57\~400,00грн. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав пояснення відповідно до викладеного в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином судовими повістками про виклик, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення судового засідання не надав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши докази по справі, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі обставини справи та відповідні ним правовідносини. 29 листопада 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна, за яким [PERSON] зобовязалася продати йому гаражний бокс №64 в автогаражному кооперативі «Звезда» за адресою: вул.Тимурівців, 54б в м.Харкові (а.с.4,5). 08 липня 2015 року сторонами вказаний договір купівлі-продажу викладено в новій редакції (а.с.8,9), згідно якої основний договір має бути укладено не пізніше 31 липня 2015року (п.1.2.1. Договору). На виконання умов попереднього Договору [PERSON] 29 листопада 2013 року сплатив гарантійний платіж в сумі 41\~000,00грн., а 04 квітня 2014 року гарантійний платіж у сумі 16\~400,00грн., що підтверджується додатком 3 до Попереднього Договору (а.с.6,7). Як вбачається з наявної в матеріалах справи вимоги про повернення гарантійного платежу, вона була направлена відповідачу засобами поштового звязку 02 березня 2016 року (а.с.10,11). Доказів отримання відповідачем даної вимоги, а також укладення основного Договору чи повернення грошових коштів сторонами не надано. Згідно із п. 5\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 6.11.2009 року №9\~«Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до статей\~215\~та\~216 ЦК\~України, суди розглядають справи за позовами про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги. Відповідно до\~ст. 635 ЦК України,\~\~попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Нормами\~ст. 657 ЦК України\~передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. З аналізу зазначеної норми статті вбачається, що перед державною реєстрацією укладеного договору передує його нотаріальне посвідчення. Підписаний сторонами договір (ані первісний, ані викладений в новій редакції) нотаріально посвідчений не був, однак на його виконання позивачем були сплачені грошові кошти. Згідно зі\~ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. За таких обставин, підписаний сторонами договір є недійсним (нікчемним), оскільки не було дотримано вимог щодо його нотаріального посвідчення та реєстрації. Згідно зі\~ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до п. 7\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9\~„Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", у разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Як вбачається з позовної заяви та наданих позивачем в судовому засіданні пояснень, ним не заявлялися вимоги ані про визнання попереднього договору, укладеного між сторонами, недійсним (нікчемним), ані про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Підставою позову позивачем зазначено неналежне виконання зобовязання, що, на його думку, відповідно до положень статей 610-612, 614, 526, 549 ЦК України, які передбачають належне виконання сторонами основного зобовязання, є підставою для повернення гарантійного платежу в сумі 57\~400,00грн. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем обрано неналежний спосіб правового захисту порушеного права, що, відповідно до статті 11 ЦК України, є підставою для відмови у позові. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed