Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-17 00:00:00

29.05.2020 року позивач звернулась до суду з даною позовною заявою до відповідача, в якій просила стягувати з останнього на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей : [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі по 2000 грн. щомісячно на кожну дитину, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та до досягнення дітьми повноліття, починаючи стягнення з дня подачі позову до суду. В обґрунтування позову позивач зазначила, що відповідач не належним чином надає матеріальну допомогу на утримання дітей, діти практично перебуває на її утриманні та вихованні. Вона не взмозі самостійно належно забезпечувати потреби дітей, оскільки не працює, перебуває в декретній відпустці по догляду за дитиною і тому наявних коштів не вистачає. Відповідач є фізично здоровим, працездатним, має неофіційні доволі великі доходи, однак зароблені кошти витрачає на власні потреби, тому може надавати регулярно аліменти на утримання дітей саме в розмірі 2000 грн. щомісячно. Оскільки добровільної згоди з приводу надання матеріального утримання на дітей між ними не досягнуто, змушена звернутися до суду з даним позовом. 01.06.2020 року ухвалою суду було прийнято до розгляду дану позовну заяву, відкрито провадження, розгляд справи по суті вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, які просила задовольнити. Відповідач позовні вимоги визнав частково, не заперечив проти стягнення з нього аліментів по 1000 грн. на кожну дитину. Доповівши позовні вимоги, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення за наступних підстав. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Судов встановлено, що батьками неповнолітніх дітей : [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , є сторони у справі /а.с.5,7/. Як вбачається з позовної зяви та не заперечувалося в судовому засіданні сторонами, неповнолітні діти потребують належного та достатнього матеріального утримання в рівних частинах як від матері так і від батька, однак відповідач в неналежному розмірі та нерегулярно надає матеріальну допомогу своїм дітям. Натомість відповідач пояснив, що тривалий час надає матеріальну допомогу сім`ї в розмірі 5000 грн. щомісячно, проти чого позивач не заперечила, вказавши, що ці кошти витрачалися на комунальні та інші послуги і закупи сім`ї вцілому, оскільки вони продовжують перебувати у шлюбі та проживати в одній квартирі. Відповідач не заперечив, що має неофіційний заробіток від 5000 грн до 7000 грн. щомісячно. Також до цього часу здійснював догляд за бабусею похилого віку, однак з 01.07.2020 року припинить такий догляд. Інших утриманців немає. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення закріплене в українському законодавстві. Зміст глави 15 СК України вказує на обов`язок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України). В пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов"язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Жодних документів, які б підтверджували непрацездатність відповідача, суду надано не було. Отже будь-яких поважних причин, що унеможливлюють надання ним матеріальної допомоги своїй дитині судом не встановлено. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить достатнє її утримання. Отже, як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні відповідач взмозі сплачувати аліменти на утримання своїх неповнолітніх дітей, зокрема, є фізично здоровим, працездатним, має неофіційні доходи в розмірі 5000-7000 грн. щомісячно та не достатньо приймає участь в утриманні своїх дітей, на спростування чого останнім не було подано доказів. Так, відповідач не заперечив проти стягнення з нього аліментів у розмірі 1000 грн. щомісячно на кожну дитину. Тому суд, враховуючи, також, розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, передбачений Закон України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», беручи до уваги часткове визнання відповідачем позову, приходить до висновку, що він спроможний сплачувати аліменти в розмірі 1800 грн. щомісячно, що буде відповідати як інтересам дітей, так і матеріальному становищу та стану здоров`я платника аліментів. Крім цього, задовольняючи позов частково в сумі 1800 грн., суд керується тим, що позивачем відповідно до вимог ст.ст. 12,81,89 ЦПК України не доведено та не надано достатніх доказів того, що відповідач взмозі сплачувати аліменти саме в розмірі 2000 грн. щомісячно на кожного. Відповідно до ч.1 ст. 79, ч.1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання (пред`явлення) позовної заяви. У відповідності до вимог п.1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі у межах суми платежу за один місяць. Судовий збір згідно вимог ст. 141 ЦПК України підлягає стягнення з відповідача на користь держави.

Outcome: partial