Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-09 00:00:00

20 вересня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Верхосульської сільської ради Білопільського району Сумської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 22 липня 2007 року померла його дружина [PERSON]. Після смерті останньої відкрилась спадщина на земельну ділянку (пай) площею 4,20 га, з них: 3,06 га ріллі та 1,15 га кормових угідь, яка знаходиться на території Верхосульської сільської ради Білопільського району Сумської області, право власності на яку посвідчене державним актом серії ІV-СМ № 016167. Фактично він прийняв спадщину після дружини, однак отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом і вільно розпоряджатися спадковим майном не може у звязку з втратою правовстановлюючого документа на вказану земельну ділянку. Посилаючись на викладені вище обставини, [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за ним право власності на земельну ділянку (пай), площею 4,20 га, розташовану на території Верхосульської сільської ради Білопільського району Сумської області, в порядку спадкування за законом після дружини [PERSON], яка померла 22 липня 2007 року. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, його представник за довіреністю [PERSON] надала до суду письмову заяву про те, що підтримує заявлений позов, просила розглянути справу без участі представника. Представник відповідача Верхосульської сільської ради Білопільського району Сумської області в судове засідання не зявився, просили розглянути справу без участі представника сільради, проти позову не заперечують. Представники третіх осіб Улянівської державної нотаріальної контори Білопільського району Сумської області та відділу Держгеокадастру у Білопільському районі Сумської області у судове засідання також не зявились, надавши письмові заяви про розгляд справи без участі представників. У відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ч. 1 ст. 1261 ЦК України). Пленум Верховного Суду України у п. 20 своєї постанови "Про судову практику справах про спадкування» від 30 травня 2008 року роз'яснив, що справи про спадкування за законом мають вирішуватись на основі правил глави 86 ЦК України. Спадкування за законом здійснюється почергово. За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Зокрема, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. 3 ст. 1268 ЦК України). Частиною 1 статті 316 Цивільного кодексу України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). У відповідності до ч. 2, 3 ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Право власності на земельну ділянку поширюється на поверхневий (ґрунтовий) шар у межах цієї ділянки, на водні обєкти, ліси, багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а також простір, що є над і під поверхнею ділянки, висотою та глибиною, які необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд. Громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини (п. «г» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України). Судом встановлено, що дружиною позивача [PERSON] була [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про одруження серії ІІ-ЯК № 0442323 (а. с. 6). Згідно з свідоцтвом про смерть серії І-БП № 151160 [PERSON] померла 22 липня 2010 року (а. с. 7). Відповідно до копії державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-СМ № 016167, виданого Верхосульською сільською радою 29 березня 2002 року на підставі розпорядження голови Білопільської райдержадміністрації від 19 березня 2002 року № 88, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 541, [PERSON] належала земельна ділянка для ведення сільськогосподарського товарного виробництва, площею 4,20 га, з них: 3,06 га ріллі та 1,15 га кормових угідь в межах згідно з планом, розташованої на території Верхосульської сільської ради Білопільського району Сумської області (а. с. 5). На підставі звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки станом на 02 вересня 2016 року оціночна вартість обєкта оцінки земельної ділянки, загальною площею 4,20 га, з них: 3,06 га ріллі та 1,15 га кормових угідь складає 86 550 грн. для ведення сільськогосподарського товарного виробництва, що знаходиться на території Верхосульської сільської ради (а. с. 9-22). З довідки Верхосульської сільської ради від 12 серпня 2016 року вбачається, що за дружиною [PERSON], яка померла 22 липня 2010 року, і яка постійно до дня смерті була зареєстрована та проживала в [INFO] значиться Державний акт на право приватної власності на землю серії ІV-CМ № 016167, виданий на підставі розпорядження голови Білопільської райдержадміністрації за № 88 від 19 березня 2002 року. Спадкоємцем померлої [PERSON] являється її чоловік [PERSON], який до дня смерті дружини проживали разом та спільно вели підсобне господарство, а після її смерті розпоряджався речами померлої. Від імені померлої [PERSON] виконкомом сільської ради заповіт не посвідчувався (а. с. 8). У відповідності до заяви [PERSON] від 17.01.2011 року про прийняття спадщини дружини- Корнюшено Л.М., Улянівською державною нотаріальною конторою Білопільського району Сумської області заведена спадкова справа № 24/2011 після [PERSON], яка померла 22 липня 2010 року (а. с.34-38 ). На підставі вимог ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON] та визнати за ним право власності на вищевказану земельну ділянку площею 4,20 га для ведення сільськогосподарського товарного виробництва, яка знаходяться на території Верхосульської сільської ради Білопільського району Сумської області в порядку спадкування за законом після дружини [PERSON], яка померла 22 липня 2010 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved