Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

19.08.2013 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON], був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого по [ADDRESS], згідно яким [PERSON] продала, а позивач купив зазначений житловий будинок. Право власності [PERSON] на ? частку зазначеного житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель виникло на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 26.12.2011 року державним нотаріусом Другої вінницької державної нотаріальної контори, Р. № 2-2737 (зареєстровано право власності КП "Тульчинське МБТІ" 17.01.2012 р.), а на ? частку зазначеного житлового будинку зазначеного житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель - на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 04.07.2013 р. державним нотаріусом Немирівської державної нотаріальної контори, Р. № 1-469. В підтвердження того, що договір відбувся, позивачу 19.08.2013 р. було надано відповідачкою розписку про те, що вона отримала від нього грошові кошти за проданий йому житловий будинок з господарськими будівлями, розташований по [ADDRESS] в сумі 13500 гривень. Позивач вважав, що став власником житлового будинку з господарськими будівлями, хоча розумів, що договір потребує нотаріального посвідчення. Позивач сподівався, що вони з відповідачкою оформлять в нотаріальній конторі найближчим часом всі необхідні документи. Але під час підготовки документів з*язувалося що відповідачка не виготовила правовстановлюючі документи на земельну ділянку площею 0.40 га., яка рахується за даним житловим будинком, з них: 0,25 га - для обслуговування житлового будинку, 0,15 га - для ведення особистого селянського господарства. Під час консультації в нотаріальній конторі позивачу було роз*яснино, що, відповідно до законодавства (ст.377 ЦК України, ст. 120 ЗК України) до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах встановлених договором. Істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв*язку з набуттям права власності на ці об*єкти. У зазначеної земельної ділянки відсутній кадастровий номер, тому укладення договору купівлі продажу житлового будинку та земельної ділянки в нотаріальному порядку є неможливим. Позивач неодноразово звертався до відповідачки із проханням виготовити технічну документацію і, відповідно, отримати кадастровий номер на земельну ділянку з метою оформлення договору купівлі продажу житлового будинку та земельної ділянки в нотаріальній конторі. Відповідач обіцяла зробити це найближчим часом. Але, формально не заперечуючи, відповідачка фактично ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, необхідної для обслуговування, посилаючись на різні причини (зайнятість на роботі, стан здоров*я та ін.). Позивач з сім*єю тривалий час проживає в зазначеному будинку, здійснив його ремонт, провів благоустрій прибудинкової території, користується земельною ділянкою, яка необхідна для обслуговування житлового будинку, займається городництвом, посадив на частині земельної ділянки сад. В зв*язку із зазначеними обставинами, щоб визнати договір купівлі-продажу дійсним та визнати за ним право власності на житловий будинок , позивач був змушений звернутись до суду. В судове засідання представник позивача адвокат [PERSON] не з*явилася, про що подала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з*явилась, про що подала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення. Оцінивши зібрані по справі матеріали, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. 19.08.2013 року позивачем куплено у відповідача [PERSON], житловий будинок, розташований по [ADDRESS] , що підтверджується копією розписки від 19.08.2013 року ( а.с.10). Ніяких претензій з приводу укладеної угоди сторони один до другого не мають. Тобто воля позивача та відповідача була направлена на укладення договору купівлі-продажу житлового будинку з господарчими будівлями та з цього приводу сторонами були виконані всі істотні умови договору купівлі-продажу та проведений розрахунок, про що свідчить розписка. Ст. 220 ЦК України передбачає можливість визнання судом договору, який потребує нотаріального посвідчення дійсним, якщо одна із сторін повністю або частково виконала договір, а друга ухиляється від його нотаріального посвідчення або немає об"єктивної можливості його нотаріального посвідчення. Згідно ст.. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) зобов"язується передати майно у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов"язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно ст.. 638 ЦК України угода вважається укладеною, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно ст.. 328 ЦК право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, а тому позивач фактично набув право власності на вищевказаний засіб. Таким чином судом достовірно встановлено, що сторони у справі уклади договір купівлі-продажу житлового будинку, виконали всі істотні умови даного правочину, однак в звязку з неможливістю посвідчення даного договору нотаріально, позивач позбавлений можливості оформлення придбаного майна. За таких обставин суд вважає за необхідне позов задовольнити.

Outcome: approved