Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача, вказавши, що вона є власником будинку [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право власності, виданого замість договору купівлі-продажу від 25 серпня 1990 року, посвідченого Четвертою нотаріальною конторою. Крім позивачки у вказаному домоволодінні зареєстрована її донька [PERSON], яка з 2009 року по теперішній час не проживає у вказаному будинку, оскільки вийшла заміж та переїхала жити за кордон, наміру повертатися не має. В добровільному порядку відповідач не бажає знятися з реєстраційного обліку, однак її реєстрація змушує позивачку нести додаткові витрати на оплату комунальних послуг, які відповідач не оплачує, що перешкоджає їй у вільному користуванні та розпорядженні належним їй будинком. Позивач просить усунути перешкоди їй у користуванні власністю шляхом зняття з реєстраційного обліку [PERSON] у будинку [ADDRESS] з примусовим зняттям з реєстраційного обліку. Позивач [PERSON] у судовому засіданні на задоволені позову наполягає. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про слухання справи повідомлялася через засоби масової інформації ( оголошення в газеті Вісті Придніпров"я № 42 від 28 05 2015 року ) . Представники третіх осіб - Довгинцівського РВ в м. Кривий Ріг Головного управління ДМС України у Дніпропетровській області, Головного управління ДМС України у Дніпропетровській області в судове засідання не з'явилися, надали заяви у якій, просять розглянути справу у відсутність представника, при винесенні рішення покладаються на розсуд суду. Вислухавши позивача, свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 06 серпня 2010 року, виданого замість договору купівлі-продажу від 25 серпня 1990 року на підставі рішення виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради «Про видачу свідоцтва про право власності на домоволодіння по [ADDRESS]», [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] (л.с. 5 - копія свідоцтва, л.с. 6 - копія витягу). Згідно витягу з домової книги, у вказаному будинку крім позивачки зареєстрована також її донька [PERSON] (л.с. 7-8 - копія витягу). Згідно акту сусідів, завіреного головою квартального комітету № 4 Іскоростенською В.О., відповідачка [PERSON] з листопада 2009 року не проживає в будинку [ADDRESS] (л.с. 10 - акт). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердив, що [PERSON] дійсно з 2009 року не мешкає за адресою реєстрації. Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та відповідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 386 ЦК України передбачає, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом в разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Наявність реєстрації [PERSON] у вказаному будинку позбавляє можливості позивача здійснювати права власності у повному обсязі. Таким чином у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Водночас відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Разом з тим суд вважає позовні вимоги [PERSON] про примусове зняття відповідача з реєстраційного обліку за зазначеною адресою є зайвими, оскільки відповідно до абзацу другого ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-1У з послідуючими змінами та доповненнями, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення, або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином рішення суду про усунення перешкод у здійсненні позивачем, права користування та розпорядження житловим приміщенням є підставою для зняття відповідача з реєстрації. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial