Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-27 00:00:00

06 грудня 2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Виконкому Самарської районної в місті Дніпропетровську ради, третя особа - Комунальне підприємство «Житлове господарство Самарського району» Дніпропетровської міської ради, про визнання права користування жилим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що квартира [ADDRESS] була надана відповідно до ордеру № 737 від 21.08.1981 року матері позивача [PERSON] на сім'ю з чотирьох осіб, в тому числі і на позивача. 25.01.1979 мати позивача вступила в зареєстрований шлюб з [PERSON] [INFO] в [PERSON] народився син, тобто брат позивача, [PERSON]. [INFO] померла мати позивача. У спірній квартирі позивач проживала до 2002 року, а потім через неприязні стосунки з вітчимом [PERSON] вимушена була залишити квартиру. У [INFO] вітчим позивача помер. Після його смерті в квартирі залишився проживати брат позивача - [PERSON]. [PERSON] ніде не працював, тому з моменту смерті його батька фактично перебував на утриманні позивача. Позивач надавала брату кошти на оплату комунальних послуг на утримання спірної квартири. У зв'язку з погіршенням здоров'я [PERSON], з березня 2012 року позивач почала проживати з братом однією сім'єю в спірній квартирі. [INFO] брат позивача раптово помер. Після смерті брата з'ясувалось, що він не сплачував квартирну плату. У зв'язку з тим, що позивач вселилась у спірну квартиру в якості члена сімї, позивач просить визнати за нею право користування жилим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS]. Ухвалою від 15.01.2014 року за клопотанням представника відповідача Самарської районної в місті Дніпропетровську ради до участі у справі в якості співвідповідача залучено Дніпропетровську міську раду (а.с. 33). В судовому засіданні позивач позов підтримала, просила його задовольнити у повному обсязі з наведених вище підстав. Однак, позивач у своїх поясненнях зазначила, що у спірній квартирі не проживає після смерті свого вітчима, але приходить. Окрім того, позивачем не заперечувався той факт, що у зв'язку з несплатою комунальних послуг існує заборгованість за спірною квартирою. Представник Самарської районної в місті Дніпропетровську ради в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, зазначивши, що Самарська районна в місті Дніпропетровську рада не є належним відповідачем по справі, спір з позивачем відсутній. Представник відповідача Дніпропетровської міської ради в судове засідання не з'явився, про дату та час повідомлявся належним чином. Причини неявки суду невідомі. Представник третьої особи Комунального підприємства «Житлове господарство Самарського району» Дніпропетровської міської ради в судовому засіданні зазначив, що вважає позовні вимоги [PERSON] неправомірними, оскільки позивач зареєстрована за іншою адресою. Відповідно до рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська була знята з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] Комунальні послуги не сплачуються, що призвело до виникнення заборгованості за спірною квартирою. Окрім того, з часу виселення і по теперішній час позивач проживає за адресою: [ADDRESS] Заслухавши учасників процесу, дослідивши та оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. У відповідності до ст. 3 ЦПК України до суду може звернутись кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. За змістом ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до п.3 статті 10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Згідно з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" № 2 від 12.04.1985 року, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, а також чи не зберігала ця особа за собою право користування іншим жилим приміщенням. Судом встановлено, що батьками позивача є [PERSON] та [PERSON], відповідно до свідоцтва про народження (а.с. 5). Мати позивача, [PERSON] 25.01.1979 року уклала шлюб з [PERSON], та після укладення шлюбу присвоїла собі прізвище «[PERSON]», що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с. 6). [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народився син, [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 5). Спірна квартира [ADDRESS] буда надана згідно з ордером № 737 від 21 серпня 1981 року [PERSON], сім'я якої складається з чотирьох чоловік, в тому числі і на її доньку, позивача по справі - [PERSON] (а.с. 4). Відповідно до свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER], [PERSON], 06.10.1990 року уклала шлюб з [PERSON], та після укладення шлюбу присвоїла собі прізвище «[PERSON]» (а.с. 6). Мати позивача, [PERSON] померла [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с. 9). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER], [INFO] помер [PERSON] (а.с. 7). Згідно зі свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], [PERSON] помер [INFO] (а.с. 8). На запит Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 06.12.2013 року, Восьма дніпропетровська державна нотаріальна контора повідомила, що після смерті [PERSON], [PERSON] та [PERSON] спадкові справі не відкривались (а.с. 23-26). Тобто, позивач [PERSON] не зверталась до державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини після померлих. Відповідно до довідки, наданої за відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Дніпропетровській області [PERSON] з 07.07.2005 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 27), де вона постійно і проживає. Даний факт не заперечувався сторонами по справі. Рішенням Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 29.12.2004 року визнано [PERSON] та її неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] втратившими право користування жилим приміщенням квартирою [ADDRESS], у зв'язку з переїздом на інше постійне місце проживання (а.с. 36). Згідно із рішенням Європейського суду з прав людини від 25.07.2002р. у справі за заявою №48553/99 „Совтрансавто-Холдинг" проти України", а також згідно до рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 р. у справі за заявою №28342/95 „Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Відповідно до акту від 27.12.2013 року, затвердженого директором КП «ЖГ Самарського району» ДМР, [PERSON] у квартирі [ADDRESS] не проживала. З 2005 року проживає зі своєю сім'єю за іншою адресою (а.с.37). Таким чином, доводи позивача, що з березня 2012 року вона почала проживати з братом однією сім'єю в спірній квартирі свого підтвердження в судовому засіданні не знайшли. Позивач в своїх поясненнях не заперечувала факт того, що у спірній квартирі вона не проживає, після смерті вітчима приходила іноді до свого брата у спірну квартиру. Зараз позивач відвідує квартиру. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Виходячи з вищенаведених обставин справи, та з урахуванням загальних засад цивільного судочинства відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного Кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не надані докази в підтвердження обґрунтованості своєї заяви.

Outcome: dismissed