Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про усунення перешкод користування та розпорядження власністю, а саме жилим приміщенням квартири [ADDRESS] (вулиця Орджонікідзе) в місті Маріуполі та вселення. В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що йому на праві власності належить 1/9 частки квартири [ADDRESS] (вулиця Орджонікідзе) в місті Маріуполі, відповідачці по справі належить 8/9 частин зазначеної квартири. Однак відповідачка фактично займає всю квартиру, перешкоджає йому у вселенні в спірну квартиру, не дає примірник ключів від вхідної двері. Іншого житла він не має, вимушений знімати квартиру у сторонніх людей. Посилаючись на норми ст.ст.317,319,321,358,391 ЦК України, ст..ст.155,159 ЖК України просив зобовязати [PERSON] усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні належною йому на праві власності 1/9 частки квартири [ADDRESS] (вулиця Орджонікідзе) у місті Маріуполі, шляхом вселення та надати йому примірник ключів від вхідної двері зазначеної квартири, стягнути судовий збір. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON], яка діє на підставі договору про надання юридичних послуг, підтримали позовні вимоги у повному обсязі та надали пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідачка [PERSON], будучі повідомленою належним чином про час і місце розгляду справи (а.с. 25; 28), двічі не з"явилася в судове засідання з невідомих суду причин, про причини неявки суд не повідомила. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 статті 60 ЦПК України встановлено обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] (вулиця Українського козацтва) належить на праві спільної часткової власності [PERSON], позивачу по справі у розмірі 1/9 частки та [PERSON], відповідачу по справі у розмірі 8/9 частки. За даними лицьового рахунку № 3006117 у спірній квартирі [ADDRESS] (вулиця Українського козацтва) зареєстровані [PERSON], відповідач по справі, її син [PERSON], мати [PERSON] та відповідач по справі [PERSON] (а.с.17). Як було встановлено у судовому засіданні позивач був зареєстрований в спірній квартирі саме після отримання свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.11.2015 року на 1/9 частку квартири [ADDRESS] (вулиця Українського козацтва) та став сплачувати комунальні послуги за житло, про що свідчать дослідженні оригінали квитанції за сплату комунальних послуг за житло за період з листопада 2016 року по лютий 2017 року та копії долучені до матеріалів справи. З технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] (вулиця Українського козацтва) вбачається , що дана квартира складається із трьох кімнат житловою площею 39,4 кв.м., загальною площею 69,2 кв.м. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Стаття 321 ЦК України визначає, що право власності є непорушним та ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Так, в порядку усунення перешкод у здійсненні свого права власності, позивачем [PERSON] 03.11.2016 року на адресу відповідача було направлено письмову вимогу про надання комплекту ключів від квартири [ADDRESS] (вулиця Українського козацтва) зазначенням того, що він є співвласником вказаної квартири, зареєстрований в ній та має право на користування своєї власністю, шляхом вселення, але дана вимога була проігнорована, одночасно позивач звернувся до органів поліції заявою де виклав аналогічні підстави повязані з порушенням його права власності, однак отримав відповідь про звернення до суду в порядку цивільного судочинства, у звязку з чим він вимушений звертатись до суду за захистом свого порушеного права власності. Таким чином, відповідач створює перешкоди позивачу у здійсненні права власності щодо розпорядження часткою у спірної квартирі на власний розсуд, починаючи ще з жовтня 2015 року, коли позивач повідомляв відповідача про звернення до нотаріальної контори про прийняття спадщини та просив надати оригінали документів на квартиру, в послідуючим ігноруючи його вимоги щодо передачі ключів від вхідної двері квартири та вселення. Відповідно до ст. 155 ЖК України жилі будинки (квартири), що є в приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Статтею 159 ч.1 ЖК України зазначено, що предметом договору найму в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, може бути як ізольоване, так і неізольоване жиле приміщення (кімната, звязана з іншою кімнатою спільним входом), а також частина кімнати. Враховуючи той факт, що відповідачка [PERSON] незважаючи на обізнаність про іншого співвласника квартири [ADDRESS] (вулиця Українського козацтва) добровільно не передає комплект ключів від вхідної двері квартири, тим самим перешкоджає позивачеві [PERSON] користуватися своєю власністю та розпоряджатися нею на свій розсуд, тому порушені права позивача підлягають захисту, а перешкоди в користуванні та розпорядженні ним часткою в квартирі - усуненню, шляхом вселення в спірну квартиру та зобовязання відповідача передати комплект ключів від вхідної двері квартири. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Прийшовши до висновку про задоволення позову, суд стягує з відповідачки [PERSON] на користь [PERSON] понесені ним судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 551,21 гривень.

Outcome: approved