Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-12 00:00:00

04.07.2017 року КУ «Міський спеціалізований будинок дитини №1» звернувся до суд з позовом до [PERSON], в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав у відношенні малолітнього [PERSON], [INFO] та стягнути з [PERSON] аліменти на користь [PERSON], [INFO] на його утримання у розмірі 1/4 від заробітку до досягнення останнім повноліття. До судового засідання представник позивача [PERSON], діюча на підставі довіреності, надала заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити та розглядати справу за її відсутністю. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, повідомлялась належним чином, причини неявки суду невідомі. Своїм правом бути присутнім у судових засіданнях відповідач розпорядився на свій розсуд. Представник третьої особи Приморської районної адміністрації Одеської міської ради як органу опіки та піклування в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Вивчивши і дослідивши матеріали справи суд, на підставі фактів, встановлених у судовому засіданні, дійшов наступного висновку. За змістом ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка набрала чинності для України 27.09.1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 164 СК України мати та батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені до вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини; жорстоко поводяться з дитиною. Пленум Верховного Суду України у п. п. 15, 16 постанови «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» за № 3 від 30 березня 2007 року роз'яснив судам, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини від інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального усвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради 09.11.2017 року дійшов висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні малолітнього сина [PERSON], [INFO], оскільки відповідач тривалий час нехтувала виконанням батьківських обов'язків, жодного разу не відвідала дитину, не цікавляться дитиною ні в усній, ні в письмовій формі, вона самоусунулась від виховання та утримання дитини (а.с. 27-28). Відповідно до даних свідоцтва про народження серії [NUMBER] актовий запис № 9666 від 18.10.2016 року, матір'ю [PERSON], [INFO] року є відповідач [PERSON] (а.с.3). Батьком дитини зазначений [PERSON]. Відомості про батька дитини внесені відповідно до ч.1 ст. 135 СК України. Так судом встановлено, що до служби у справах дітей Одеської міської ради звернулася [PERSON] стосовно тимчасового влаштування її малолітнього сина [PERSON], [INFO], до державного дитячого закладу на повне державне забезпечення, у зв'язку з тим, що остання перебуває на стаціонарному лікуванні в КУ „Одеський обласний протитуберкульозний диспансер», а сама мати дитини - [PERSON], [INFO], зареєстрована в центрі обліку безпритульних громадян за адресою: [ADDRESS] На даний час, малолітній [PERSON], [INFO] перебуває в КУ „Міська дитяча лікарня ім. акад. Б.Я. Резніка" з 30.06.2016 року. Згідно наказу від 22.05.2017 року №61 малолітній [PERSON], [INFO] перебуває на обліку у служби у справах дітей Одеської міської ради як дитина, яка опинилась у складних життєвих обставинах. До цього часу мати дитини-відповідач станом дитини не цікавиться, за місцем реєстрації не проживає, матеріально дитину не утримує. Дитина потребує встановлення соціального статуту та подальшого влаштування в сімейні форми. За таких обставин, суд вважає, що відповідач дійсно не виконує свої батьківські обов'язки, оскільки не приділяє увагу вихованню дитини, не здійснює за ним належного догляду та контролю, не піклується про його духовний і фізичний розвиток, не забезпечує його необхідним харчуванням, не цікавиться його здоров'ям, не створює умови для отримання ним освіти, а також не проявляє до дитини батьківської уваги та турботи. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимог щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітнього сина [PERSON],[INFO] слід задовольнити, оскільки позбавлення її батьківських прав є доцільним та відповідає інтересам дитини. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення аліментів суд виходить з такого. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з вимогами ч. ч. 2, 3 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Беручи до уваги необхідність врегулювання виниклих аліментних правовідносин на принципах справедливості, сумлінності і розумності, враховуючи вимоги ст. 182 СК України, суд дійшов висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню та з відповідача на користь опікуна або державного закладу, в якому перебуватиме малолітній [PERSON], [INFO] підлягають стягненню аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, враховуючи вимог ст. 191 СК України, починаючи від дня пред'явлення позову, тобто з 04.07.2017 р. і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судові витрати у вигляді судового збору розміром 1280, 00 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved