Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-25 00:00:00

[PERSON] звернувся із позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.Позивач в обґрунтування заявлених вимог покликається на те, що 18 серпня 2015 року, о 17 год. 25 хв. в с.Вітковичі Березнівського району Рівненської області, відповідач, керуючи автомобілем марки «ВАЗ-21099», що має реєстраційний номерний знак ВК5986AM, рухаючись по вул.Партизанській, не дотримався безпечного інтервалу та допустив зіткнення із належним [PERSON] автомобілем марки «Ауді-100», що має реєстраційний номерний знак [NUMBER], яким керувала [PERSON] Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Березнівського районного суду Рівненської області від 12.01.2016 року (справа № 555/2079/15-п) справу про вчинення [PERSON] адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП закрито у зв'язку із закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП. Разом з тим, цією ж постановою встановлено вину [PERSON] у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, а саме, в порушенні вимог п.п. 11.3. 13.1. 13.3 Правил дорожнього руху України, що знаходиться в причинному зв'язку із виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. Вказана постанова Березнівського районного суду залишена без змін постановою Апеляційного суду Рівненської області від 01.02.2016 року. Крім того, позивач вказує, що [PERSON] після скоєння дорожньо-транспортної пригоди залишив місце ДТП, чим порушив вимоги п.2.10 ПДР України. Постановою Березнівського районного суду від 12.01.2016 року [PERSON] визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП, однак справу про адміністративне правопорушення відносно нього закрито у зв'язку із закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП. Таким чином, позивач вважає, що обставини справи щодо вини відповідача у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди та факту заподіяння шкоди внаслідок пошкодження належного йому автомобіля з вини відповідача, в силу ч.4 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню під час розгляду справи про цивільно-правові наслідки дій відповідача стосовно якого ухвалено постанову. Внаслідок неправомірних дій відповідача пошкоджено автомобіль [NUMBER], що належить позивачу на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САЕ № 251214 від 25.11.2010 р. На момент дорожньо-транспортної пригоди вказаним автомобілем на відповідній правовій підставі (п.п.2.1, 2.2 ПДР України) керувала [PERSON] Пошкоджений автомобіль був відновлений у приватного підприємця [PERSON] в м.Березне Рівненської області, видом господарської діяльності якого є, в тому числі, технічне обслуговування та ремонт автомобілів за індивідуальним замовленням. Відповідно до рахунку-фактури №1 від 02.03.2016 року загальна сума, що підлягає оплаті за ремонт автомобіля становить 19280 грн. 00 коп. Оскільки в діях відповідача встановлено вину в порушенні вимог Правил дорожнього руху України, що призвело до скоєння ДТП, а в діях водія автомобіля [NUMBER] [PERSON] не встановлено будь-яких порушень ПДР України, тому позивач вважає, що саме на відповідача покладається обов'язок відшкодувати заподіяні збитки. В даному випадку для повного відновлення автомобіля «Ауді-100», який було пошкоджено внаслідок ДТП, позивачем було затрачено 19280 грн. 00 коп. На підставі вищевикладеного, позивач [PERSON] просить стягнути з відповідача 19280 гривень 00 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок пошкодження транспортного засобу під час дорожньо-транспортної пригоди та судові витрати, повязані із розглядом справи. Позивач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] у судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обємі та дали пояснення згідно заяви. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] у судовому засіданні позов не визнали, вказавши що позивачем в судовому засіданні особисто підтверджено про те, що зазначений автомобіль у 2010-2011 році він «продав по довіреності іншій особі, в звязку чим йому не відомо про технічний стан даного автомобіля як до його ушкодження внаслідок ДТП, так і в період час з 18.08.2015 року (дата ДТП) по березень 2016 року (до матеріалів справи додано рахунок фактуру з виправленою датою та товарний чек від 18 березня 2016 року), а також наголосив на тому що він не проводив оплату вартості запасних частин та вартість ремонтних робіт, то жодних збитків позивачу не було завдано і ніяких прав позивача не було порушено. Представник відповідача адвокат [PERSON] вказує, що необхідність заміни деталей автомобіля зумовлюється також їх зношеністю внаслідок тривалої експлуатації ТЗ. Вважає, що стороною позивача по справі не надано належних і допустимих доказів на обґрунтування розміру завданого внаслідок ДТП збитку та не заявлено клопотання про експертне підтвердження наявних саме від зіткнення автомобілів ушкоджень, вартості необхідних для проведення ремонту запасних частин (потреби у заміні конкретної запасної частини саме внаслідок її деформації від зіткнення ТЗ), вартості відновлювального ремонту ушкодженого автомобіля, тощо. Адвокат [PERSON] зазначає, що до позовної заяви було долучено тільки рахунок-фактуру в якій відсутні реквізити в графі платник, а даний документ, як зазначено в листі ДФС від 28.09.2015 №9062/5/99-99-17-02-02-14 «за своїм призначенням не відповідає ознакам первинного документа (оскільки ним не фіксується будь-яка господарська операція, розпорядження або дозвіл на проведення господарської операції), а має лише інформаційний характер. Фактично рахунок-фактура є розрахунково-платіжним документом, що передбачає тільки виставлення певних сум до оплати покупцям за поставлені (фактично поставлені) товари чи надані (фактично надані) послуги. Факт отримання товарів (послуг) повинен бути підтверджений видатковою накладною постачальника або актом приймання-передачі виконаних робіт (послуг). Доводи представника позивача про витрачання зазначеної у позовній заяві суми на ремонт пошкодженого автомобіля відповідними платіжними документами не підтверджуються, а експертна оцінка розміру шкоди у справі не проводилась, позивач такого клопотання не заявляв. Вищезазначеними нормативно-правовими актами обґрунтовано законодавчі вимоги до розрахункових документів, порушення яких ставить під сумнів сам факт надання послуги конкретній особі та оплату наданої послуги за обґрунтованою калькуляцією її вартості. Представник відповідача адвокат [PERSON] вважає, що наявний у справі товарний чек як і інші документи не є у розумінні законодавства належними доказами здійснення як розрахункових операцій з оплати товарів так і не підтверджують причино наслідковий звязок необхідності проведення ремонту автомобіля саме внаслідок ДТП. Враховуючи вищевикладене, сторона відповідача просить повністю відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог за недоведеністю та необґрунтованістю. Суд, заслухавши пояснення сторін, представників сторін, свідків та дослідивши письмові докази приходить до наступних висновків. Згідно постанови Березнівського районного суду Рівненської області від 12.01.2016 року у справі № 555/2079/15-п, 18.08.2015 року о 17 год. 25 хв. в с.Вітковичі Березнівського району Рівненської області, [PERSON] керуючи автомобілем марки «ВАЗ-21099», що має реєстраційний номерний знак ВК5986AM, рухаючись по вул.Партизанській, не дотримався безпечного інтервалу та допустив зіткнення із належним [PERSON] автомобілем марки «Ауді-100», що має реєстраційний номерний знак [NUMBER], яким керувала [PERSON] Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. Справу про вчинення [PERSON] адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП закрито у зв'язку із закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП. Разом з тим, цією ж постановою встановлено вину [PERSON] у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, а саме, в порушенні вимог п.п.11.3., 13.1., 13.3 Правил дорожнього руху України. Відповідно до постанови судді Апеляційного суду Рівненської області від 01.02.2016 року, вищевказана постанова Березнівського районного суду Рівненської області залишена без змін. Згідно рахунку-фактури №1 від 02.03.2016 року загальна сума, що підлягає оплаті за ремонт автомобіля «Ауді-100», що має реєстраційний номерний знак [NUMBER], становить 19280 грн. 00 коп. Ремонт автомобіля здійснював приватний підприємець [PERSON] в м.Березне Рівненської області. Відповідно до акту здачі прийомки виконаних робіт (послуг) від 10.03.2016 року, ФОП [PERSON] передав, а [PERSON] прийняв роботи на загальну суму 19280 грн. 00 коп. Згідно свідоцтва про державну реєстрацію серія В00 №923733, [PERSON] здійснює підприємницьку діяльність, як фізична особа підприємець. Із свідоцтва платника єдиного податку серія А №097838 вбачається, що видом господарської діяльності ФОП [PERSON] є в тому числі, технічне обслуговування та ремонт автомобілів за індивідуальним замовленням. Свідок [PERSON], яка є дружиною відповідача [PERSON] у судовому засіданні вказала, що автомобілем Ауді-100 на час ДТП керувала неповнолітня сестра [PERSON] - [PERSON] Вона виїхала назустріч на повороті, при цьому прискорила рух, а після ДТП вийшла з машини і втекла в лісопосадку.Зазначила, що бачила, як через деякий час після ДТП автомобілем керував [PERSON] Свідок [PERSON] у судовому засіданні зазначила, що вона є дочкою відповідача [PERSON] Після ДТП [PERSON] , на ім"я якого видана довіреність на право керування і розпорядження транспортним засобом - автомобілем [PERSON] 100 , не мав жодних претензій до [PERSON] , вона телефонувала до позивача [PERSON], який вказав, що дійсно продав вказаний автомобіль [PERSON] Суд не погоджується із позицією відповідача та його представника щодо відсутності правової підстави звернення до суду із позовом [PERSON] та стягнення коштів на його користь, оскільки, відповідно до ч.3 ст.386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Так як власником пошкодженого транспортного засобу є [PERSON], автомобіль відновлений за його власні кошти, однак всі роботи повязані із відновленням транспортного засобу здійснювались володільцем [PERSON] , тому звернення до суду із позовом про відшкодування завданої шкоди [PERSON], як власником майна, є обґрунтованим та правомірним, не суперечить нормам чинного законодавства. Судом встановлено, що в результаті дій [PERSON] транспортний засіб автомобіль марки «Ауді-100», що має реєстраційний номерний знак [NUMBER], зазнав механічних пошкоджень, внаслідок чого власнику пошкодженого автомобіля нанесено майнову шкоду на суму 19280 грн. 00 коп. Відповідно до положень ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи,\~ стосовно\~ якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та\~ чи\~ вчинені\~ вони\~ цією особою. Постановою Березнівського районного суду Рівненської області від 12.01.2016 року у справі №555/2079/15-п вина відповідача у вчинені дорожньо транспортної пригоди, внаслідок чого пошкоджений транспортний засіб автомобіль марки «Ауді-100», що має реєстраційний номерний знак [NUMBER], доведена повністю. Частина 2 ст.1187 ЦК України передбачає, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У відповідності з п.1 ч.1 ст.1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок зіткнення декількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується винною особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до вимог п.8 ч.2 ст.16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Згідно з ч.ч.1.2 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Статтею 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно положень ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч.4 ст.60 ЦПК України). Частина 1 статті 11 ЦКП України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За таких обставин, на підставі досліджених доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Питання про стягнення судових витрат вирішується відповідно до ст.88 ЦПК України, згідно вимог якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved