Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-10 00:00:00

[PERSON] через свого представника звернувся до Обухівського районного суду Київської області з позовом до ТОВ «Тюльпан Сервіс», в якому просить стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в розмірі 85 669 грн. 47 коп., з яких 75 600 грн. безпідставно набутих грошових коштів, 776 грн. 71 коп. 3 % річних, 1 292 грн. 76 коп. втрат від інфляції, 8 000 грн. моральної шкоди, та понесені судові витрати на правову допомогу у розмірі 13 000 грн. Обґрунтовуючи заявлені по справі позовні вимоги позивач зазначив, що 26.02.2018 року між ним та ТОВ «Смартбізнес» (нова назва ТОВ «Тюльпан Сервіс») було укладено попередній договір №0084 купівлі-продажу транспортного засобу, відповідно до умов якого відповідач зобов'язався придбати у третіх осіб для його відчуження позивачеві за основним договором транспортний засіб марки Маzda, модель СХ-5, 2014 року випуску. Позивачем було перераховано на рахунок відповідача кошти у розмірі 75 600 грн., як аванс за основним договором, який сторони зобов'язалися укласти 05.03.2018 року. Однак основний договір укладений не був, жодних повідомлень від відповідача щодо продажу транспортного засобу не надходило, пропозицій про укладання основного договору не надходило, що, на думку позивача, свідчить про припинення зобов'язань встановлених попереднім договором, а тому грошові кошти, сплачені в якості авансу є такими, що набуті без достатньої правової підстави та підлягають стягненню з відповідача на його користь разом з 3 % річних та втрат від інфляції. Спричинену моральну шкоду позивач обгрунтовує тим, що з 05.03.2018 року позивач перебуває у постійному стані психологічного стресу переживання через систематичне та істотне порушення відповідачем умов договору, через порушення своїх планів щодо придбання транспортного засобу протягом тривалого часу, а також через фактичну втрату занадто значної суми грошових коштів. Ухвалою судді від 08.08.2018 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання за загальними правилами позовного провадження. Ухвалою суду від 26.10.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з'явився, представник позивача подав до суду клопотання про проведення судового засідання без позивача. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час і місце слухання справи повідомлявся належним чином, заперечень щодо позову та клопотань про відкладення справи до суду не направив та відзиву на позов не подав, тому суд вважає, за можливе розглянути даний спір у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів. За таких обставин, відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст. 263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач ТОВ «Тюльпан-сервіс» є правонаступником прав та зобов"язань ТОВ «Смартбізнес». 26.02.2018 року між позивачем [PERSON] та ТОВ «Смартбізнес» було укладено попередній договір № 0084 купівлі-продажу транспортного засобу № 0084 (далі - договір), відповідно до якого відповідач зобов'язався придбати у третіх осіб для його відчуження позивачеві за основним договором транспортний засіб марки Маzda, модель СХ-5, 2014 року випуску. Відповідно до п. 1.1 договору сторони зобов'язалися у встановлений строк укласти Договір купівлі-продажу транспортного засобу (Основний договір) на умовах, встановлених у цьому Попередньому договорі. Відповідно до п. 1.5 договору сторони зобов'язалися укласти основний договір 05.03.2018 року за умови повного виконання п. 2.1 цього Попереднього договору. На виконання п.п. 2.1, 2.2. договору на підтвердження дійсних намірів сторін на укладення основного договору в момент укладення цього договору покупець [PERSON] перерахував на поточний рахунок продавця ТОВ «Смартбізнес» грошові кошти в розмірі 75 600 грн., а продавець своїм підписом під цим договором підтвердив отримання таких коштів. Зазначена сума розцінювалася сторонами як аванс за основним договором, а при оформленні основного договору вартість майна, що підлягає сплаті покупцем, зменшувалася б на суму, сплачену за цим договором. Факт сплати позивачем вказаної суми також підтверджується копією квитанції від 26.02.2018 року № 61. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Як вбачається з позовної заяви, станом на передбачену попереднім договором дату укладення основного договору, а саме 05.03.2018 року, основний договір між позивачем і відповідачем укладений не був, жодних повідомлень від відповідача про придбання чи не придбання транспортного засобу для його наступної передачі позивачу від відповідача не надходило, пропозиції про укладення основного договору не направлялись, що з огляду на норми ч. 3 ст. 635 ЦК України, свідчить про припинення зобов'язання, встановленого попереднім договором. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Оскільки позивачем на виконання договору було сплачено на рахунок відповідача кошти в розмірі 75 600 грн., суд вважає, що передані відповідачу кошти повинні бути повернуті позивачу. Що стосується позовних вимог в частині стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а у ч. 2 зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Однак правовідносини, що склалися між сторонами не є грошовими зобов'язаннями. Дослідженням змісту позовних вимог та наявних доказів в матеріалах справи суд встановив, що в даному випадку слід застосувати реституцію, а не відповідальність за порушення грошового зобов'язання передбачену ст. 625 ЦК України. Що стосується вимог позивача в частині стягнення моральної шкоди слід зазначити наступне. Позивач завдану йому відповідачем моральну шкоду оцінює в сумі 8 000 грн. Відповідно до положень ст.ст. 23, 1167 ЦК України позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань, ступеня вини відповідача, який завдав моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року (зі змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У пункті 5 вказаної Постанови зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Разом з тим, позивач не надає належних та допустимих доказів на підтвердження факту заподіяння йому моральної шкоди в розмірі 8 000 грн., а посилається лише на безпідставне користування відповідачем належними позивачу коштами з 05.03.2018 року та на душевні страждання, які він зазнав за наслідками вчиненого правочину, а тому вимоги позову в цій частині є недоведеними а такими, що задоволенню не підлягають. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Відповідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду, позивач був звільнений від сплати судового збору на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів». Тому, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судові витрати на сплату судового збору, а на користь позивача 13 000 грн. на правову допомогу.

Outcome: partial