Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-19 00:00:00

07 листопада 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення на її користь аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/6, частки від усіх видів заробітку відповідача щомісячно. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказала, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, від якого мають трьох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, шлюб розірвано. Діти проживають разом із нею та знаходяться на її утриманні. Аліменти на утримання двох старших дітей відповідач сплачує за рішенням Заводського районного суду м.Запоріжжя від 25.01.2014 року по 1/6 частині з усіх видів заробітку на утримання кожного з дітей. На утримання молодшої дитини [PERSON] ніякої матеріальної допомоги не надає. Відповідач офіційно працевлаштований, його матеріальний стан та здоровя дозволяє виділяти йому кошти на утримання дітей, але добровільно достатні кошти на утримання дітей він не надає. Позивач у судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена судом своєчасно та належним чином, про причини неприбуття суд не сповістила, надала суду заяву, в якій на позовних вимогах наполягала та просила їх задовольнити. Не заперечувала проти розгляду справи без її участі. Відповідач, повідомлений судом належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявився, про причини неприбуття суд не сповістив. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч.4 ст.169 Цивільного процесуального кодексу України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд приходить до таких висновків. Згідно з ч.4 ст.174 Цивільного процесуального кодексу України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі ст.57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Статтею 60 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження, серії І ЖС №100585, виданого Заводським відділом реєстраці актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, сторони є батьками неповнолітної дитини [PERSON], [INFO], актовий запис №544 (а.с.8). Згідно із свідоцтвом про народження, серії І ЖС №242550, виданого Заводським відділом реєстраці актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, сторони є батьками неповнолітної дитини [PERSON], [INFO], актовий запис №520 (а.с.9). Відповідно до свідоцтва про народження, серії І ЖС №278430, виданого Заводським відділом реєстраці актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, сторони є батьками неповнолітної дитини [PERSON], [INFO], актовий запис №61 (а.с.10). Згідно із довідкою про реєстрацію місця проживання особи №04-19/2/5969 від 07.11.2016 року [PERSON] проживає за адресою: [INFO]. Разом з нею проживають неповнолітні діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Рішенням Заводського районного суду м.Запоріжжя від 25.12.2014 року стягнено з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], по 1/6 частки з усіх видів заробітку щомісячно. Отже, судом встановлено, що на даний час неповнолітні діти сторін проживають разом з позивачкою. Відповідач сплачує аліменти за рішенням суду на утримання двох старших неповнолітніх дітей. Добровільно матеріальної допомоги на утримання молодшої дитини не надає, хоча офіційно працює та має постійний дохід. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здійбностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ст. 8 Закону України „Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8\~ст. 7 СК України\~при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Обов'язок батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття закріплений ч.2 ст.51 Конституції України\~та\~ст. 180 Сімейного кодексу України. У випадку ухилення батьків від виконання цього обов'язку, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу його матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст.181 Сімейного кодексу України). Згідно з ч.1 ст.84 Сімейного кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, враховуючи обставини справи, а також те, що відповідач частково визнав позов, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами та не порушують прав та інтересів третіх осіб, тому позов є обґрунтованим. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, суд виходить з наступного. На підставі ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 2 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 Сімейного кодексу України. Згідно з розясненнями, що містяться у абз. 3 п. 17\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідач офіційно працює, стан його здоровя є задовільним. На підставі наведеного, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі. Частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Відповідно до ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі по стягненню аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно з положеннями ст.88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved