Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-02 00:00:00

[PERSON] (надалі - позивач) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (надалі - відповідач), третя особа - Служба у справах дітей Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 08.02.2008 року. Позивач вказує, що від шлюбу мають спільну дитину - [PERSON], [INFO]. Позивач посилається на те, що після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати з нею. За весь час окремого проживання відповідач свої обов'язки не виконує, фактично ухиляється від їх виконання, матеріальної допомоги не надає, кошти на утримання дитини не надає. У зв'язку із зазначеним, позивач просила суд позбавити відповідача батьківських прав та стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі 1\\4 частини всіх видів доходів. Позивач в судове засідання не з'явилась, подавши до суду клопотання про розгляд справи у її відсутність, якою підтримала позовні вимоги в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про місце і час судового розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом публікації оголошення в пресі. Представник третьої особи в судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву про можливість розгляду справи за її відсутності, не заперечувала проти задоволення позову, при ухваленні рішення просила врахувати Висновок Органу опіки і піклування Голосіївської РДА. На підставі ст. ст. 224-226 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень з боку прозивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 08.02.2008 року, відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу (а. с. 9). У шлюбі у сторін народилась дитина - [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження дитини (а. с. 7). Згідно зі ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Судом встановлено, що з моменту припинення між сторонами шлюбних стосунків відповідач не цікавиться життям доньки, станом здоров'я, вихованням, не спілкується з нею і уникає такого спілкування. Відповідач не надає допомоги на утримання дитини. Вихованням доньки займається позивач, створює їй належні умови для життя та розвитку, дбає про її здоров'я. Зазначені обставини підтверджуються висновком Органу опіки та піклування Голосіївської РДА від 30.06.2015 року № 100-8179 та в якому вказано про необхідність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно доньки - [PERSON] Відповідно до ст.164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи. Згідно із ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення поновлення батьківських прав», ухилення від виконання батьківських обов"язків має місце тоді, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Враховуючи викладене, беручи до уваги всі надані суду докази в їх сукупності, суд вважає, що позовна вимоги позивача про позбавлення відповідача батьківських прав є обгрунтованою, доведеною належними у справі доказами, а тому підлягає задоволенню. Разом з тим, відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Судом встановлено, що на час розгляду справи дитина проживає та перебуває на утриманні матері. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Оскільки з позовом позивач звернулася 06.03.2015 року аліменти на утримання дитини підлягають стягненню з цієї дати. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більше як за три роки. Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає, що позовна вимога про стягнення аліментів підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судові витрати у справі в дохід держави.

Outcome: approved