Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-24 00:00:00

27 жовтня 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом в якому просив визнати за ним право власності на ? частину успадкованого ним житлового будинку [ADDRESS], що належав батьку позивача [PERSON], який помер [INFO] року. 7 листопада 2014 року 3-я особа [PERSON] заявив самостійні вимоги до відповідача та просив визнати за ним право власності на іншу ? частину житлового будинку [ADDRESS], що належав його батькові [PERSON],та успадкований ним, як і його братом позивачем [PERSON] У судове засідання представник позивача та третьої особи [PERSON], не з»явився, через канцелярію суду 25.11.2014 року подав заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, на позовних вимогах наполягав та просив задовольнити, проти позову [PERSON] не заперечував. Відповідач - Рогозівська сільська ради Бориспільського району Київської області, в судове засідання не з»явилися, направили заяву, в якій просили суд у зв?язку із завантаженістю працівників сільської ради розглянути справу за відсутності їхнього представника. Позов [PERSON] та позов [PERSON] визнають повністю, не заперечують щодо їх задоволення. Представник третьої особи та позивача [PERSON], також не з»явився, через канцелярію суду 25.11.2014 року подав заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, на позовних вимогах наполягав та просив задовольнити, проти позову [PERSON] не заперечував. Суд, дослідивши докази у справі в їх сукупності, дійшов висновку, що позов [PERSON] та позов [PERSON] є обґрунтованими і підлягають задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] року помер батько позивача та 3-ї особи з самостійними вимогами [PERSON]. Зазначене підтверджується свідоцтвом про смерть, що видано виконавчим комітетом Рогозівської сільської ради Бориспільського району Київської області [INFO] року.( а.с.15) [PERSON] та [PERSON] є рідними синами померлого, що підтверджується свідоцтвами про народження.( а.с. 16, 43). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої, серед іншого, увійшов житловий будинок [ADDRESS]. Позивач [PERSON] та 3-я особа з самостійними вимогами [PERSON] є спадкоємцями 1 черги за законом, інших спадкоємців, які б прийняли спадщину, або претендували б на неї в суді не встановлено Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов"язків( спадщини) від фізичної особи, яка померла( спадкодавця), до інших осіб( спадкоємців). Згідно з приписами ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Позивач [PERSON] та 3-я особа з самостійними вимогами [PERSON] прийняли спадщину, звернувшись до державного нотаріуса Бориспільської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 21547797 від 17.09.2009 року, спадкова справа зареєстрована у Спадковому реєстрі за № 48115052, а у нотаріуса - за № 484.( а.с. 27-34). Державний нотаріус Бориспільської районної державної нотаріальної контори відмовив позивачеві та 3-ій особі з самостійними вимогами в отриманні свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, посилаючись на п. 1.2. Глави 2 Розділу ІІ названого Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за яким право власності на житловий будинок може бути підтверджено одним з таких документів або їх дублікатом: нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу, пожертви, довічного утримання, ренти, дарування, міни, спадковим договором, свідоцтвом про придбання заставленого (арештованого) майна на аукціоні, свідоцтвом про право на спадщину, свідоцтвом про право власності на об'єкти нерухомого майна, свідоцтвом про право власності на частку в спільному майні подружжя, рішенням суду. Враховуючи, що правоустановлювальний документ на спадковий будинок не видавався, то вирішення питання успадкування будинку нотаріусом рекомендовано здійснити у судовому порядку. Згідно даних Технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS], що виготовлений КП «БТІ» 30.06.2009 року, житловий будинок було збудовано у 1960 році.( а.с. 11-14). Згідно запису № 1258-1 Погосподарської книги № 15 за 2011-2015 роки Рогозівської сільської ради, будинок [ADDRESS] належав нині покійному [PERSON]. Вищевказаний будинок побудований в межах земельної ділянки, площа якої 0,30 га, виділеної [PERSON] для побудови житлового будинку та господарських споруд та не зачіпає інтересів інших землекористувачів, що підтверджується довідкою Рогозівської сільської ради Бориспільського району № 506 від 01.07.2014 року. ( а.с. 9). Згідно довідки Рогозівської сільської ради № 498 від 27.06.2014 року, на день смерті [PERSON] в [ADDRESS] були зареєстровані та проживали [PERSON] та [PERSON]. У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25.05.1998 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», суди мають враховувати, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній йому в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої Ради. Згідно п. 49 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що затверджений постановою КМ України від 17.10.2013 року № 868, документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 5 серпня 1992 р., є технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна та документ, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси. Прийнятими на засіданні 01 березня 2013 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ узагальненнями судової практики розгляду цивільних справ про спадкування № 24-753/0/4-13 було роз'яснено наступне. При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України «Про власність», Законом України від 07 грудня 1990 року № 553-ХІІ «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», Законом України від 25 грудня 1974 року «Про державний нотаріат», постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Оскільки спірний будинок було збудовано на відведеній йому у встановленому порядку земельній ділянці у 1960 році, тобто до 5 серпня 1992 року, та здійснено його реєстрацію у Погосподарській книзі Рогозівської сільської ради в порядку ведення погосподарського обліку садиб територіальної громади, записи якого визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності, на даний будинок виготовлено Технічний паспорт та привласнено йому поштову адресу, є достатні підстави для висновку, що успадкований позивачем та 3-ю особою з самостійними вимогами будинок належав їх батькові [PERSON] на праві власності. Прийнявши спадщину у встановленому законом порядку (подавши заяву про прийняття спадщини до нотаріуса у встановлений законом час) позивач [PERSON] та 3-я особа з самостійними вимогами [PERSON] набули права на спадщину, що відкрилася після смерті їх батька [PERSON], у тому числі і на житловий будинок [ADDRESS], який належав спадкодавцеві. Згідно ст. 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого майнового та немайнового права та інтересу. Згідно п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. На підставі наведеного та

Outcome: approved