Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-03 00:00:00

26.05.2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача, в якому просить стягнути з [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], у частці від заробітної плати у розмірі 2000 грн. щомісячно; стягнути додаткові витрати на утримання дитини у розмірі 1000,00 грн. до повноліття дитини. 07.06.2017 року ухвалою суду провадження у справі відкрито. Ухвалою суду від 07.11.2017 року з ДПІ у Київському районі ГУ ДФС у м. Одесі та з Центрального обєднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Одесі витребувано відомості щодо перебування відповідача [PERSON] на обліку та отримання доходів та пенсійних виплат відповідно. 15.12.2017 року набрав чинності Закон України від 03.10.2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». Згідно з п.п. 9 п. 1 Розділу ХІІ «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження. Дана справа не віднесена до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження. Обставини справи, що згідно частини третьої статті 274 ЦПК України мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, наразі свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку. В судовому засіданні 06.09.2017 року та 09.01.2018 року позивач [PERSON] підтримувала позовні вимоги, в подальшому до судових засідань не зявилась, 19.02.2018 року надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, зазначила, що не заперечує проти заочного розгляду справи та просить слухати справу за її відсутності. Відповідач [PERSON] до судових засідань не зявився, повідомлявся належним чином, будь-яких заяв та клопотань до суду не надав, причини неявки суду невідомі. Згідно з ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення заочного рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням вказаного, суд приходить до висновку про наявність підстав у розумінні ч. 1 ст. 280 ЦПК України для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Як встановлено у судовому засіданні, [PERSON] народилась 16.08.2002 року, про що 23.10.2002 року Другим Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції складено актовий запис №798, що підтверджується наданим до суду повторно виданим 11.04.2017 року свідоцтвом про народження, серії І-ЖД №515607 /а.с.6/. Батьками вказані [PERSON] та [PERSON]. Судом також досліджено свідоцтво про встановлення батьківства, серії 1-ЖД №107669, видане 23.10.2002 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси, з якого вбачається, що [PERSON] визнаний батьком дитини [PERSON], [INFO], актовий запис №115 /а.с.6-зворот/. З довідки з місця проживання про склад сім'ї та реєстрації №283 від 11.05.2017 року, виданої Будинко-управлінням №1 УДБК "Укрбуд" ТОВ "УК "Жилфонд", вбачається, що [PERSON], [INFO], проживає разом з позивачем [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] /а.с.8/. Оскільки, відповідач добровільно не надає кошти на утримання доньки, то суд приходить до висновку, що права, свободи та інтереси позивача порушені, що призвело до звернення позивача до суду за захистом. Суд зазначає, що спірні правовідносини є сімейними та регламентуються положеннями ст. ст. 180-185 СК України. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями ч. 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування та найважливішим обов'язком батьків. Статтею 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, регламентовано, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При визначенні розміру аліментів судом враховуються стан здоровя та матеріальний стан сторін у справі. З документів, наданих до суду позивачем вбачається, що позивач [PERSON] відповідно до Довідки МСЕК є інвалідом 2 групи /а.с.5/, згідно з записами в трудовій книжці на даний час не працює /а.с.25/, та відповідно до довідки №4509 від 08.09.2017 року отримує пенсію в розмірі 1312,00 грн. щомісячно /а.с.26/. З отриманих судом документів на виконання ухвали суду про витребування доказів вбачається, що відповідач [PERSON] на даний час в Центральному обєднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Одесі на обліку не перебуває, пенсію не отримує та за призначенням пенсії не звертався /а.с.43/. Також наявна інформація щодо нарахування заробітної плати застрахованій особі [PERSON] лише за 2016 рік, а саме: за червень 2016 року 2706,05 грн., за липень 2016 року 3955,00 грн.; за серпень 2016 року 3955,00 грн.; за вересень 2016 року 3955,00 грн.; за жовтень 2016 року 3955,00 грн.; за листопад 2016 року 3955,00 грн.; за грудень 2016 року 2471,63 грн. /а.с.53/. Крім того, згідно з довідкою ДПІ у Київському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області станом на 06.02.2018 року [PERSON] на податковому обліку як фізична особа підприємець не перебуває /а.с.62/. Суд враховує встановлений ст. 7 Закону України Про державний бюджет України на 2018 рік прожитковий мінімум, що складає у 2018 році на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. Тому сума аліментів має узгоджуватись з вказаною сумою. На підставі викладеного та з урахуванням відсутності встановлених джерел доходів відповідача та його майнового стану суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів підлягають частковому задоволенню в розмірі 1000,00 грн. щомісячно. Відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Частиною 2 ст. 185 СК України встановлено, що розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Судом досліджено надані на підтвердження вимог щодо стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину докази, а саме: - договір № 13-22-1-014-17 про надання освітніх послуг між вищим навчальним закладом та фізичною (юридичною) особою, з якого вбачається, що [PERSON], [INFO], з 01.09.2017 року навчається в Коледжі економіки та соціальної роботи Одеського національного університету імені [PERSON] на денній формі навчання на платній основі /а.с.32/; - квитанцію №0.0.842030820.1 від 05.09.2017 року про сплату 3535,00 грн. за призначенням: Оплата за навчання (коледж) від [PERSON]. 1. Прикладна математика. Денна 1 курс 1 семестр /а.с.33/. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вивчивши матеріали справи, проаналізувавши встановлені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, так як частково обґрунтовані та доведені. А саме суд вважає, що з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання доньки у розмірі 1000,00 грн. щомісячно. Щодо вимог про стягнення додаткових витрат в розмірі 1000,00грн., суд вважає обгрунтованою грошову суму лише в розмірі 400 грн. щомісячно. При цьому суд зазначає, що такий розмір стягуваних аліментів та додаткових витрат є розумним та не суперечитиме чинному законодавству, інтересам позивача, відповідача та неповнолітньої доньки.

Outcome: partial