Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-05 00:00:00

19 травня 2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Миколаївської селищної ради про визнання права на земельну частку (пай) у порядку спадкування за заповітом. Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] померла її баба по лінії матері [PERSON] , яка до дня смерті проживала та була зареєстрована в с. Олександрівка Сумської області. За життя [PERSON] склала заповіт, яким заповіла все своє майно онуці - позивачу по справі. Після смерті останньої відкрилась спадщина на все належне їй майно та майнові права. Зокрема, до складу спадщини входить земельна частка (пай) у землі, яка перебувала на території Тучненської сільської ради у колективній власності КСП «Тучненське», розміром 4,16 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії СМ № 0102929 від 18.09.1996, виданого згідно розпорядження Білопільської райдержадміністрації від 30.08.1996 за № 247. Маючи намір прийняти спадщину після смерті спадкодавця позивач звернулась до нотаріуса, проте в оформленні спадщини на вищевказану земельну частку (пай) їй було відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа. Вказує, що через вказані обставини, вона не може реалізувати своє право на спадщину. Оскільки в інший спосіб у нотаріальному порядку позивач не може набути права на спадщину після смерті спадкодавця, вона звернулася до суду із захистом своїх спадкових прав. Посилаючись на викладені вище обставини, позивач просить визнати за нею у порядку спадкування за заповітом після [PERSON] , яка померла [INFO] , право на земельну частку (пай), яка перебувала на території Тучненської сільської ради у КСП «Тучненське» розміром 4,16 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), посвідчену сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії СМ № 0102929, виданого на ім`я спадкодавця на підставі розпорядження Білопільської районної державної адміністрації 30 серпня 1996 року № 247. Ухвалою від 20 травня 2021 року відкрито провадження у справі за вказаним вище позовом з призначенням її до підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження (а. с. 32-33). У підготовче судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, подала до суду письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у її відсутність (а. с. 66). Представник відповідача -Миколаївської селищної ради Сумської області у підготовче судове засідання не з`явився. Селищний голова надіслав клопотання про розгляд справу без участі їх представника, проти задоволення позову не заперечують (а. с. 50). Третя особа - приватний нотаріус приватний нотаріус Білопільського районного нотаріального округу Бойко О.І. у підготовче судове засідання також не з`явилась, просила розгляд справи провести без її участі (а. с. 40). У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Частиною 1 ст. 206 ЦПК передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, Цивільний процесуальний кодекс України допускає ухвалення рішення в підготовчому засіданні в правовідносинах, що виникли між сторонами. Представник відповідача позов визнав, визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, отже у суду наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому засіданні. Дослідивши матеріали справи, повно, всебічно та з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [INFO] в с. Тучне Сумської області померла [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а. с. 5). За даними відділу у Білопільському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області вбачається, що [PERSON] мала право на земельну частку (пай) розміром 4,16 умовних кадастрових гектарах на території Тучненської сільської ради, КСП «Тучненське» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії СМ № 0102929, виданого 18 вересня 1996 року на підставі розпорядження Білопільської райдержадміністрації від 30 серпня 1996 за № 247. Оригінал сертифікату одержаний власником на руки, про що свідчить підпис у Книзі реєстрації сертифікатів (а. с. 13). Відповідно до копії заповіту, посвідченого 16 жовтня 1996 року секретарем виконавчого комітету Тучненської сільської ради Сумської області, зареєстрованого в реєстрі за № 35, [PERSON] заповіла все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все, що буде належати їй на день смерті своїй онуці - [PERSON] (а. с. 12). Спадкоємець [PERSON] , яка змінювала прізвище під час реєстрації шлюбів, востаннє на [PERSON] , є онукою спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] , що підтверджується матеріалами справи у їх сукупності (а. с. 6-11). За інформаційними даними Тучненського старостату Миколаївської селищної ради [PERSON] постійно та до дня смерті [INFO] проживала одна за адресою: с. Олександрівка Сумської області. Заповіт від імені померлої посвідчувався 16. Жовтня 1996 за № 35 виконкомом Тучненської сільської ради, який не скасовувався. Спадщину після смерті [PERSON] прийняла її онука [PERSON] , яка на протязі 6 місяців із дня смерті спадкодавця зберігала її документи, доглядала за будинком, розпоряджалась особистим майном померлої (а. с. 14). У роз`ясненнях, наданих у п. 23 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Як зазначено в п.п 4.18 п. 4 гл. 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за №282/20595 за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Зі змісту постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданого державним нотаріусом Білопільської районної держаної нотаріальної контори від 26 листопада 2020 року вбачається, що видача свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну частку (пай) серії СМ № 0274808, не вдається можливим у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві (а. с. 23). Згідно з п. 24 зазначеної вище Постанови при розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини. Із інформаційної довідки, виданої приватним нотаріусом Білопільського районного нотаріального округу Бойко О.І. вбачається, що Улянівсьою державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 204/1997 після [PERSON] , яка померла [INFO] (а. с. 37). Згідно із копією спадкової справи №204/1997 після померлої [PERSON] . Улянівською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу за заявою позивача, свідоцтво про право на спадщину не видавалося (а. с. 63-64 ). На даний час позивач має намір оформити право на зазначену вище земельну частку (пай), що залишилася після смерті спадкодавця, але через відсутність правовстановлюючого документу, не може успадкувати майно. Стосовно визнання права на земельну частку (пай) у порядку спадкування за заповітом, суд враховує наступні фактичні обставини справи і відповідні їм правовідносини. Згідно зі змістом ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи , яка померла, до інших осіб. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ч. 1, ч. 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (ч. 1 ст. 1223 ЦК України). Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (ч. 1 ст. 1235 ЦК України). Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частиною першою статті 316 Цивільного кодексу України поняття права власності визначено як право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Пленум Верховного Суду України у п. 11 своєї постанови "Про судову практику справах про спадкування» від 30 травня 2008 року роз`яснив, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Згідно з п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності з п.п. «г» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Згідно зі ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. На підставі вимог ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Позивач, як спадкоємець за заповітом, позбавлена можливості отримати у нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину і вільно розпоряджатися спадковим майном у зв`язку з тим, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцю. З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що право позивача підлягає захисту в судовому порядку і вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON] та визнати за нею право на вищевказану земельну частку (пай), розміром 4,16 умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, в порядку спадкування за заповітом після [PERSON] , яка померла [INFO] . На підставі викладеного,

Outcome: approved