Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-21 00:00:00

[PERSON] в позовній заяві про розірвання шлюбу зазначила, що 01.07.2003 року виконкомом Княжолуцької сільської ради Долинського району між нею та [PERSON] було зареєстровано шлюб, актовий запис №14. Від даного шлюбу у них 05.12.2005 року народився син [PERSON] іванович, який перебуває на її утриманні та вихованні. В обгрунтування позову покликається на те, що з відповідачем не змогли створити міцної сім"ї через різні погляди на життя та сімейні обов"язки. Між ними погіршились відносити, втратили взаємопорозуміння та виникла взаємна байдужість один до одного. Вони перестали розуміти один одного, втратили почуття любові та поваги. Спільно нажитого майна немає, спір відносно проживання їх малолітнього сина теж відсутній. Наведене призвело до остаточного розпаду сімї та стало причиною звернення до суду з даним позовом. Вважає, що примирення між ними неможливе. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. Окрім цього, просила визначити місце проживання малолітнього сина за її місцем проживання, судові витрати покласти на неї. Після розірвання шлюбу прізвище просила не змінювати. Не заперечила проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з"явився, про причини своєї неявки суду не вказав, хоч про час та місце розгляду справи йому було повідомлено у встановленому законом порядку. Дослідивши та оцінивши всі здобуті й перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, за можливе\~провести заочний\~розгляд справи\~та ухвалити\~заочне рішення\~на підставі\~наявних у\~справі доказів. Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Статтею 5 Протоколу №7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Частиною 3 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно ч. 1 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя відповідно до статті 106 або одного з них відповідно до статті 107 цього Кодексу. Як встановлено ч. 2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до\~свідоцтва про\~шлюб серії\~1-НМ\~№ 097765\~від 01.07.2003\~року між\~[PERSON],\~[INFO], та [PERSON], [INFO], виконкомом Княжолуцької сільської ради Долинського району Івано-Франківської області, актовий запис №14, був зареєстрований шлюб (а.с.6). Відповідно до ч.1 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. З даних копї записів у книгах реєстрації цивільного стану муніципалітету Перуджа Італійської Республіки за 2006 рік, акт №1484 встановлено, що від вказаного вище шлюбу у сторін 05.12.2018 рокународився син [PERSON] (а.с.7-10) Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на викладене судом встановлено, що між сторонами по справі склалися неприязні відносини, оскільки в них різні погляди на життя та сімейні обов'язки, спільного побуту не ведуть. В сім"ї виникають часті непорозуміння. Шлюб між ними носить формальний характер, що призвело до припинення між ними сімейних відносин та розпаду сім'ї, а тому подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам. Спір відносно проживання малолітньої дитини відсутній. За таких обставин, суд вважає за необхідне позов задовольнити, шлюб розірвати, малолітню дитину залишити проживати з матір"ю. На підставі викладеного, ст. 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.104, 105, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved