Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом про розірвання шлюбу. У позовній заяві та в наданій суду 05.03.2015р. заяві в обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що сторони 18.07.2008р. зареєстрували шлюб у Жовтневому відділі РАЦС Дніпропетровського міського управління юстиції. Від шлюбу мають дитину - [PERSON], [INFO]. народження. Шлюбні відносини з відповідачем припинилися з вересня 2011р., коли сторони почали проживати окремо. Причиною припинення шлюбних відносин стали відсутність в родині взаєморозуміння, що негативно впливало на подружні стосунки. Сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету. Позивачка вважає, що родина розпалася остаточно і не може бути відновлена. На наданні строку на примирення позивачка не наполягала, просила шлюб розірвати та винести заочне рішення суду в судовому засіданні за її відсутності та без фіксування процесу технічними засобами, про що надала відповідну заяву. Після розірвання шлюбу позивачка просила залишити прізвище [PERSON]. Відповідач [PERSON] в судові засідання, які призначалися на 28.01.2015р. та 05.03.2015р. не з'явився повторно, про дату та час слухання справи був повідомлений належним чином за адресою, а саме шляхом направлення судових повісток за адресою, наданою адресно-довідковим підрозділом ГУДМС, УДМС України в Дніпропетровській області (а.с.№ 9), між тим до суду повернулися конверти з позначками „за закінченням терміну зберігання"(а.с. № 12-13,17-18). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ч. 4 ст. 169, ч. 2 ст. 197 ЦПК України ухвалити рішення в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами та на підставі ст. 224 ЦПК України винести у справі заочне рішення суду. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Статтею 112 Кодексу визначено, що при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони 18.07.2008р. зареєстрували шлюб у Жовтневому відділі РАЦС Дніпропетровського міського управління юстиції під актовим записом № 451, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб (а.с. № 4) Від шлюбу мають [PERSON], [INFO].народження (а.с.№ 5). Судом також встановлено, що спільне життя сторін не склалося через відсутність в родині взаєморозуміння, втрату почуття любові та поваги, через що в родині виникали конфлікти. Сторони проживають окремо, мають роздільний бюджет, спільне господарство не ведуть, не підтримують подружніх відносин з вересня 2011р. З огляду на вищевикладене і приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами у даній справі припинені більше, ніж три роки і з цього часу більше не відновлювалися, позивачка від позову не відмовилася, а відповідач будь-яких заперечень до суду не надав, то суд дійшов висновку про те, що родина сторін розпалася остаточно, її відновлення бути не може, і шлюб підлягає розірванню. Обговорюючи питання розподілу судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України у зв'язку із задоволенням позову, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки понесені при подачі позову судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved