Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та дружини до досягнення дітьми трирічного віку, який уточнила, мотивуючи свої позовні вимоги наступним. Позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] 24.11.2012 року. Шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано рішенням Комунарського районного суду м Запоріжжя від 16.12.2014 року. Від шлюбу з відповідачем народились двоє дітей: - доньки [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Доньки проживають разом із позивачем і перебувають на її утриманні. Відповідач - батько дітей - матеріальної допомоги на їх утримання та утримання дружини, яка перебуває у декретній відпустці по догляду за дітьми до трьох років, не надає. У зв'язку із чим, позивач просила стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 2500,00 грн. на кожну дитину, з дати подачі позову до суду і до досягнення дітьми повноліття, аліменти на своє утримання у розмірі 2000,00 грн. до досягнення дітьми трирічного віку. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просять суд позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та пояснив, що він не заперечує проти утримання дітей та сплати аліментів у розмірі 2000,00 грн. на місяць до їх повноліття, але з 18 березня 2015 року він офіційно працює в Повному Товаристві «Климчук і Компанія «Ломбард Капитал» на посаді старшого оцінювача, а з 01.05.2015 року його переведено на посаду начальника відділень. Суд, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, вислухавши осіб, які беруть участь у справі, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав. Згідно із ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За змістом статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом статті 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. 24.11.2012 року позивач зареєструвала шлюб з [PERSON], про що Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, складено актовий запис №1101, що підтверджує свідоцтво про шлюб, серії [NUMBER]. Шлюб між сторонами було розірвано на підставі рішення Комунарського районного суду м Запоріжжя від 16.12.2014 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER], виданим Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції 30.07.2013 року, [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER], виданим Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції 30.07.2013 року Доньки проживають разом з позивачем та знаходяться на її утриманні, що підтверджується довідкою квартального комітету №18 від 03.10.2014 року. Позивач працює ПП «Алан» на посаді провізора. З 24.09.2013 року знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до 3 років, що підтверджується копією трудової книжки серії [NUMBER]. З гідно довідки про доходи №23 від 13.05.2015 року виданої ПП «Алан» в 2014 році [PERSON] не отримала дохід за місцем роботи. Відповідач на момент подачі позову офіційно не працював та його заробіток не був постійним, але він з травня 2013 року по теперішній час зареєстрований як фізична особа-підприємець, що підтверджується листом Управління пенсійного фонду України в Комунарському районі м.Запоріжжя № 4622/02 від 09.04.2015 року. Як вбачається з листа Державної податкової інспекції у Комунарському районі м.Запоріжжя Головного управління державної фіскальної служби України №3255/10/08-27-11-36 від 09.04.2015 року ФОП [PERSON] у 2014 році був платником спрощеної системи оподаткування та загальна сума доходу у нього складала 1436700,00грн, але за перший квартал 2015 року ФОП [PERSON] не надав податкову декларацію платника єдиного податку - фізичної особи підприємця. З 18.03.2015 року [PERSON] прийнято в Повне Товариство «Климчук і Компанія «Ломбард Капитал» на посаду старшого оцінювача та з 01.05.2015 року його переведено на посаду начальника відділень, що підтверджується довідкою №85 від 05.05.2015 року, копією трудової книжки серії [NUMBER] на ім'я [PERSON], а також довідкою про доходи №05/01 від 05.05.2015 року. Відповідно до ст.180 СК України батьки повинні утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Однак, встановлено, що відповідач [PERSON] проживає окремо від дітей та не надає у добровільному порядку матеріальну допомогу позивачу на їх утримання. Відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу на дітей, він офіційно працевлаштований, отримує заробітну плату, інших утриманців не має. Відповідно до загальних норм права ст.ст.180,181 СК України обов'язок утримувати дитину шляхом виплати аліментів покладено на батьків, які окремо проживають від дитини. Згідно із ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Оскільки, згідно із ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини. За правилами ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні величини аліментного платежу суд, враховуючи відповідно до ст. 182 СК України матеріальне становище платника аліментів, який має регулярний дохід, приймаючи до уваги матеріальне положення позивачки, яка працевлаштована, але перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, сама виховує та утримує дітей, майновий стан відповідача, який має постійне місце роботи, отримує заробітну плату, проживає окремо від сім'ї, тяжкими захворюваннями не хворіє, а також відсутність у останнього інших аліментних зобов'язань, вважає за можливе визначити розмір аліментів, стягуваних з відповідача на користь позивачки у розмірі ? частки від його заробітку (доходів), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до повноліття дітей, саме такий розмір буде достатнім для утримання дітей, і відповідач в змозі його виплачувати та, враховуючи те, що згідно Закону «Про Державний бюджет України на 2015 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6-ти років з 1 січня 2015 року, становить 1032 гривні та віком від 6-ти до 18-ти років, з 1 січня 2015 року становить 1286 гривень, такий розмір аліментів, на думку суду, повинен забезпечити дітей хоча б найнеобхіднішим. Відповідно до ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка-батька дитини до досягнення дитиною трьох років на своє утримання аліментів. Таким чином, враховуючи матеріальне становище позивачки, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною, та здійснює догляд за малолітніми дітьми, матеріальний стан відповідача, який зобов'язаний утримувати дружину, суд вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають частковому задоволенню, і на утримання дружини підлягають стягненню аліменти в розмірі ? частки від його заробітку (доходів) щомісячно до досягнення дітьми трирічного віку. Згідно із ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову. Встановлено, що позов було подано позивачем до суду 02.02.2015 року. У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до п.1,2 ст.3 Конвенції про права дитини (далі Конвенція), яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст.18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно статті 27 Конвенції держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей". За ст.128 КЗпП України та ч.4 ст.70 ЗУ «Про виконавче провадження», при відрахуванні із заробітної плати за працівником у всякому разі повинно бути збережено п'ятдесят відсотків заробітку, крім випадків, коли з його заробітної плати одночасно проводиться відрахування при відбуванні виправних робіт та стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У цих випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати семидесяти відсотків. З огляду на зазначене, суд вважає що позовні вимоги є частково обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи та підлягають частковому задоволенню. Виходячи з матеріального становища сторін та враховуючи стан їх здоров'я, а також те, що відповідач в добровільному порядку не сплачує аліменти на утримання дітей, не має на утриманні інших непрацездатних осіб, зазначених у статті 182 СК України та не надав суду інших доказів, які б могли вплинути на визначення розміру аліментів, суд дійшов висновку, що відповідач має можливість надавати позивачу матеріальну допомогу на утримання неповнолітніх дітей та дружини до досягнення дітьми трирічного віку, тому,

Outcome: partial