Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

10 жовтня 2013 року представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернулась до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, спричиненою внаслідок ДТП. Свої вимоги обгрунтовує тим, що 04 листопада 2012 року з вини відповідача скоєно дорожньо-транспортну пригоду, що підтверджується постановою Соломянського районного суду м. Києві від 28 листопада 2012 року, відповідно до якої [PERSON] був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП України. Внаслідок ДТП пошкоджено транспорті засоби, а їх власникам було завдано матеріальної шкоди. Розмір завданих збитків встановлено відповідно до звіту про незалежну оцінку з визначення вартості матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу від 22.01.2013 року, відповідно до якого вартість матеріального збитку завданого позивачу відповідачем внаслідок ДТП, складає 12 230,81 грн., проте відповідач на даний час коштів позивачеві не сплатив, що стало підставою для звернення до відповідача із позовом для відшкодування завданої матеріальної шкоди. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача та відповідач вказували на необґрунтованість позовних вимог, в зв'язку з чим просив в позові відмовити. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, досліджуючи матеріали справи, бере до уваги наступне. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Постановою Соломянського районного суду м. Києва від 28 листопада 2012 року справа № 3-9902/2012р. [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП і визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 04.11.2012 року, в результаті якої пошкоджено автомобіль реєстраційний номерний знак [NUMBER] (а.с. 6), який належить [PERSON] згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 5). Постанова Солом'янського районного суду м. Києва набрала законної сили станом на 10 грудня 2012 року. Відповідно до звіту про незалежну оцінку з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 22.01.2013 року № 2504 встановлено, що вартість матеріального збитку, якого було завдано позивачу відповідачем внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, складає 12 230,81 грн. В судовому засіданні представник відповідача надав довідку з Моторного (транспортного) страхового бюро України про те, що на час ДТП по відношенню до транспортного засобу, яким він керував був наявний чинний договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу (а.с. 34). Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, а згідно пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.92 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" вказано, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Відповідно до ч. 1 ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Таким чином, шкода має відшкодовуватись особою, яка її завдала, а саме [PERSON] Дана позиція узгоджується також з Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4, де вказано, що за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред'явлена безпосередньо до винної особи, оскільки за змістом статті 1191 ЦК особа, яка відповідає за шкоду, завдану з вини іншої особи, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, якщо за законом межі відповідальності останньої та особи, яка за неї відповідає, однакові. Пунктом 16 зазначеної Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, визначено, оскільки відповідно до статті 3 Закону № 1961-IV обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України, далі - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. При цьому, у п. 16 Постанови Пленуму ВССУ № 4 від 01.03.2014 року прямо зазначено, що у разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у передбачених випадках - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди. Представник позивача в судовому засіданні зазначила, що позивач звертався до ТОВ "СК "Райп" для виплати страхового відшкодування, однак відповіді не отримав. Крім того, зазначила, що наявність договору цивільно-правової відповідальності не виключає відповідальність особи, яка завдала шкоди, зокрема вказала, що представником відповідача та відповідачем не надано суду вказаного договору та доказів щодо належного виконання умов цього договору. Таким чином, суд виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню, в зв'язку з чим на користь позивача підлягають стягненню завдані матеріальні збитки з відповідача у розмірі 12 230, 81 коп., оскільки наявність договору страхування цивільно-правової відповідальності ще не виключає відповідальності винної особи за завдану нею шкоду. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона

Outcome: approved