Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-15 00:00:00

26 лютого 2021 року до Василівського районного суду Запорізької області надійшов позов [PERSON] , поданий в особі представника позивача - адвоката Лисенко І.Ю., до [PERSON] про визнання фізичної особи такою, яка втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач [PERSON] зазначає, що він є власником житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 30 серпня 1999 року. Відповідно до довідки, виданої Балківською сільською радою Василівського району Запорізької області за адресою: [ADDRESS] зареєстрований відповідач [PERSON] . Відповідно до акту обстеження житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] [PERSON] за вказаною адресою фактично не мешкає, про що складений акт про фактичне проживання (не проживання) від 12 січня 2021 року. [PERSON] вказує, що перебування відповідача [PERSON] на реєстраційному обліку в належному позивачу житловому будинку створює перешкоди у здійсненні ним права власності, спричиняє збитки через необхідність сплати житлово-комунальних послуг, виходячи із кількості зареєстрованих осіб, тому він просить про усунення цих перешкод шляхом позбавлення відповідача права користування житловим будинком. Та оскільки [PERSON] в житловому будинку не проживає, не здійснює плату за користування жилим приміщенням і комунальні послуги, та не несе інших витрат по утриманню житлового будинку, не приймає участі у спільному побуті, він вважається таким, який втратив право користування житловим будинком. В позовній заві позивач також зазначає, що самостійно в добровільному порядку з реєстрації відповідач не знявся, в зв`язку з чим позивач не може розпоряджатися належним йому майном у повному обсязі, а тому змушений звернутися до суду з даним позовом, в якому позивач просить визнати [PERSON] таким, який втратив право користування житловим приміщенням, а саме - житловим будинком, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 29 березня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено дану справу до судового розгляду в порядку спрощеного провадження, з повідомленням (викликом) сторін (а.с.18). Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені судом своєчасно та належним чином, проте на адресу суду подано заяву представником позивача, в якій вона просить розглянути справу за її відсутності та за відсутності позивача [PERSON] , на позовних вимогах наполягає та просить задовольнити позов у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с.25, 30). В судове засідання відповідач [PERSON] повторно з`явився, про день, час і місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку за останнім відомим місцем проживання (перебування), що підтверджується поштовим конвертом що повернувся на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.23,24), також належне сповіщення відповідачки здійснено судом шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади про виклик відповідача до суду, відповідно до приписів ч.11 ст.128 ЦПК України (а.с.21,28). Проте, будь-яких документів на підтвердження поважності причин неявки відповідачем суду не надано, відзиву на позов та заперечень проти позовних вимог суду ним не представлено. Відповідно до вимог ст.281 ЦПК України, зі згоди позивачів, суд ухвалив про заочний розгляд справи, на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами цивільної справи, суд вважає, що заявлені [PERSON] позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст.13,43,81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; , учасники сторін зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , позивачу у справі, на праві власності належить житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 30 серпня 1999 року, який зареєстрований на товарній біржі ТБ «Інтеграл» 30.08.1999 року, за реєстровим номером № Н-45, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.7). З виданого РКП «Василівське районне бюро технічної інвентаризації» реєстраційного посвідчення вбачається, що БТІ здійснено запис в реєстраційну книгу за № 12 за № 463 про те, що житловий будинок [ADDRESS] , зареєстрований в цілому за [PERSON] на праві особистої власності на підставі договору купівлі-продажу від 30 серпня 1999 року, зареєстрованого на товарній біржі «Інтеграл», за реєстровим номером № Н-45, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.8). Відповідно до Розпорядження сільського голови Балківської сільської ради Василівського району Запорізької області №80/1 від 01.06.2016 року, вулиця «9-го Січня» перейменовано на вулицю «Зимова», та копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.10). З довідки, виданої на запит суду РКП «Василівське бюро технічної інвентаризації» Василівської РР ЗО за вих. № 361 від 14.06.2021 року вбачається, що згідно інвентаризаційної справи станом на 31.12.2012 року право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 30.08.1999 року реєстровий № Н-415 товарної біржі «Інтеграл» (а.с.29). Відповідно до акту про фактичне місце проживання (не проживання) в селі Балки Малобілозерської сільської ради Василівського району Запорізької області, складеного 12.01.2021 року старостою Малобілозерської сільської ради Василівського району Запорізької області [PERSON] , в присутності двох свідків [PERSON] та [PERSON] та власника будинку [PERSON] , вбачається, що за адресою: [ADDRESS] [PERSON] , за вказаною адресою фактично не мешкає (а.с.9). Відповідно до довідки № 202 від 19.02.2021 року, виданої Виконавчим комітетом Малобілозерської сільської ради Василівського району Запорізької області, на ім`я [PERSON] , [INFO] вбачається, що він зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , та до його складу сім`ї входить: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.11). Відповідно до довідки № 500 від 14.06.2021 року, виданої Виконавчим комітетом Малобілозерської сільської ради Василівського району Запорізької області вбачається, що [PERSON] , [INFO] дійсно зареєстрований з 02.11.2011 року за адресою: [ADDRESS] , однак за даною адресою фактично не проживає (а.с.17,31). З акту про фактичне місце проживання (не проживання) в селі Балки Малобілозерської сільської ради Василівського району Запорізької області від 14.06.2021 року, складеного старостою Малобілозерської сільської ради Василівського району Запорізької області Щербань І., в присутності двох свідків [PERSON] та [PERSON] та власника будинку [PERSON] вбачається, що за адресою: [ADDRESS] [PERSON] за вказаною адресою не мешкає з 2010 року (а.с.32). Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Стаття 47 Конституції України та ст.9 ЖК України передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користуванням інакше ніж з підстав і в порядку визначеним законом. Право на повагу до житла гарантує і ст.8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Відповідно до вимог ст.317 ЦК України власнику належать права володіння, користування і розпоряджання своїм майном. Згідно статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Права власника житлового будинку визначені в ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням, відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71, 72, 116, 156 ЖК України). Таким чином, при розгляді справи щодо визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням члена сім`ї власника житла, мають встановлюватися наступні факти: чи є спірне приміщення житлом, чи є воно власністю позивача, чи відсутній відповідач у спірному приміщені понад встановлені строки, чи є причини відсутності поважними та чи не було між власником та відповідачем будь якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності. Пленум Верховного Суду України в пункті 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз`яснив судам, що у справах цієї категорії необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк. Згідно роз`яснень п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року з подальшими змінами «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладання трудового договору на невизначений строк тощо). Статтею 321 ЦК України визначено непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійснені лише у випадку і в порядку, встановлених законом. Згідно ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника житлового приміщення може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами якого вони є; із припиненням права власності втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Таку правову позицію висловив ВСУ у Постанові від 05 листопада 2014 року у справі № 6-158цс14. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Вказана норма визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому немає значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. З порівняльного аналізу ст.ст.383,391 ЦК України та ст.ст.64,150,156 ЖК України слід дійти висновку, що положення ст.ст.383,391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру, тощо, від будь-яких осіб, у тому числі, які і не були членами його сім`ї, а положення стст.64,150,156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. Пункт 34 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 07.02.2014 року „Про судову практику про захист прав власності та інших речових прав" передбачено, що власник жила має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення власності на житлове приміщення (п.3 ч.1 ст.346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням, відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Таким чином, на підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем [PERSON] позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі в межах заявленого позову та суд вважає необхідним визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком [ADDRESS] з тих підстав, що відповідач по справі [PERSON] у спірному житловому будинку тривалий час не проживає, що вбачається з Актів про непроживання , складених старостою Малобілозерської сільської ради Василівського району Запорізької області від 12.01.2021 року та від 14.06.2021 року. Крім того, на теперішній час позивач [PERSON] не може у повному обсязі реалізувати своє право на розпорядження приватною власністю, оскільки у добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку відповідач [PERSON] не бажає. Будь-яких підстав для збереження за відповідачем вказаного вище житлового приміщення судом не встановлено та відповідачем в судовому засіданні належними та допустимими доказами не доведено. Тому перешкоди, які чиняться позивачу безпосередньо відповідачем по справі [PERSON] у володінні належним позивачу на праві приватної власності житловим будинком, мають бути усунені в судовому порядку шляхом визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS] . На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що заявлені [PERSON] позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі за вищенаведеними підставами.

Outcome: approved