Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох синів - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 16.01.2012 року із позивача на користь відповідача стягувались аліменти на дітей у розмірі 800 грн. щомісячно, починаючи з 19.12.2011 року. Рішенням Хмільницького міськрайонного суду від 28.11.2017 року розмір стягуваних із позивача аліментів було збільшено і з моменту набрання рішенням законної сили із [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] стягуються аліменти у розмірі ј частки його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Проте сплачувати аліменти у сумі 1526 грн. 50 коп. для позивача дуже складно, станом на 31.12.2018 року у нього виникла заборгованість у сумі 2879 грн. 25 коп. Постійного місця роботи [PERSON] не має, перебивається тимчасовими заробітками, також в нього на утриманні перебуває ще одна малолітня дитина, а тому сплачувати аліменти у розмірі, визначеному рішенням Хмільницького міськрайонного суду від 28.11.2017 року, позивач не має можливості, що послужило підставою для подання позову. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав, просив їх задоволити. Зазначив, що він не має можливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, оскільки офіційно не працює, на обліку у центрі зайнятості не перебуває, на його утриманні ще знаходиться дружина, яка не працює так як перебуває у дикретній відпустці по догляду за дитиною та сама дитина. На утримання малолітньої дитини дружина отримує матеріальну допомогу в сумі 860 грн. щомісячно, інших доходів дружина немає. Відповідач в судовому засіданні заперечила щодо позову та зазначила, що їх син дорослий та потребує матеріальної допомоги, яку позивач зобов"язаний надавати. Те, що позивач не працює не повинно впливати на матеріальний стан його сина. Позивач не надав доказів, які б свідчили про неможливість ним сплачувати аліменти. Дослідивши наявні в справі докази в їх сукупності, судом встановлено наступне. Сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний згідно рішення Хмільницького міськрайонного суду від 17.01.2012 року (копія на а.с. 11). Відповідно до короткого рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 28.11.2017 року із позивача на користь відповідача на утримання сина [PERSON], [INFO], стягуються аліменти у розмірі ј частки заробітку (доходу) , але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно (копія на а.с. 12). Згідно довідки Хмільницької міськрайонної філії Вінницького обласного центру зайнятості № 03/660-18 від 27.12.2018 року [PERSON] на обліку у центрі зайнятості не перебуває ( копія на а.с. 9). Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДФС України про суми виплачених доходів, за період з 01.01.2018 року по 30.09.2018 року інформація про доходи позивача відсутня (копія на а.с. 13). Свідоцтвом серії [NUMBER] підтверджується укладення шлюбу 09.11.2016 року між позивачем та [PERSON] (копія на а.с. 14). Від даного шлюбу [PERSON] має доньку [PERSON], [INFO] (копія на а.с. 8). Розрахунком заборгованості по виплаті аліментів на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини підтверджується наявність у позивача заборгованості у сумі 2879 грн. 25 коп. станом на 31.12.2018 року (копія на а.с. 15). Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно достатті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з частинами першою, другою статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частин першої, другої статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно зі статтею 182 СК України , при визначені розміру аліментів, суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з частиною першою статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як роз'яснено у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно достатті 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається зі змісту позову та пояснень позивача, обставинами які свідчать про необхідність зменшення призначеного судом розміру аліментів є наявність у позивача на утриманні іншої дитини та відсутність постійного місця роботи, що потягло за собою зміну його матеріального стану в бік погіршення. Проте, позивачем не подано доказів, які б свідчили про погіршення його матеріального становища у зв»язку з наявністю на його утриманні іншої дитини, не доведено неможливість сплати ним аліментів, у визначеному рішенням суду розмірі, про вказане не свідчить наявність заборгованості по сплаті аліметів станом на 31.12.2018 року. Зменшення розміру аліментів у зв'язку з наявністю на утриманні позивача іншої дитини без підтвердження погіршення матеріального стану позивача не сприятиме належному забезпеченню його сина [PERSON], [INFO] та суперечитиме його інтересам. Саме до такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 640/10064/16-ц від 09.08.2018 року. Також зі змісту наданого позивачем короткого рішення Хмільницького міськрайонного суду від 28.11.2017 року, не можливо встановити обставини, які стали підставою для зміни розміру аліментів, і як наслідок, суд позбавлений можливості на даний час встановити чи змінились ці обставини, що передбачає ст. 192 СК України. Крім того, суд зазначає, що позивач особа молодого віку, працездатний, а тому може сплачувати аліменти у розмірі визначеному рішенням Хмільницького міськрайонного суду від 28.11.2017 року на утримання свого сина з яким спільно не проживає.

Outcome: dismissed