Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-09 00:00:00

11.06.2015 р. позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про позбавлення права користування житловим приміщенням, мотивуючи тим, що вона є власником житлового будинку, розташованого за адресою: вул..Озерній, 68 в м.Гола Пристань Херсонської області з 8.08.2003 року, який отримала у спадок після смерті чоловіка. В даному будинку з листопада 2007 року за її згодою були зареєстровані відповідачка [PERSON] з синами [PERSON] та [PERSON], які не є членом сімі та жодного дня не проживала у зазначеному будинку. Відповідач [PERSON]М, також з дозволу позивачки зареєстрував місце проживання в будинку позивачки 18.09.2008 року та не проживав в будинку жодного дня. Через наявність зареєстрованих в належному позивачу будинку відповідачів, вона як власник житла не може реалізувати своє право на вільне розпорядження своїм будинком в разі потреби. Добровільно відповідачі знятися з реєстрації не бажають. На підставі ст.ст.319, 391 ЦК України просить визнати відповідачів утратившими право користування житловим будинком. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про день, час та місце слухання справи повідомлена належним чином. Представник позивача адвокат [PERSON] в судовому засіданні уточнила позовні вимоги просила усунути перешкоди у користуванні житловим будинком, шляхом позбавлення відповідачів права користування житловим приміщенням з підстав зазначених у позові. Відповідачі в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про день, час та місце слухання справи повідомлені у передбаченому законом порядку. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України та за відсутності позивача, що не суперечить положенням ст. 158 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та оглянувши оригінали документів, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи позивачка [PERSON] є власником житлового будинку по вул.Озерна, 68 в м.Гола Пристань Херсонської області, який вона успадкувала після смерті чоловіка, відповідно до рішення Голопристанського районного суду від 17.06.2003 року, що набрало законної сили (а.с.5-6). З витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно вбачається, що право власності позивача на спірний житловий будинок зареєстроване 17.09.2003 року (а.с.71). Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] зареєстровані за адресою [INFO], але ніколи не проживали за даною адресою та не проживають на сьогодні, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Голопристанської міської ради № 02-19/М-93 від 20.07.2015 року (а.с.70) Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] показали, що знайомі з позивачкою більше 10 років, бували в її будинку по вул..Озерній, 68 в м.Гола Пристань, ніколи не бачили там [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Їм відомо, що в будинку були зареєстровані чужі позивачу люди, але вони жодного дня не проживали у будинку [PERSON] Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також передбачено ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок. Права власника житлового будинку визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно ч. 4, 5 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. За ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст. 6 ЖК України жилі приміщення призначаються для постійного або тимчасового проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків. Надання приміщень у жилих будинках для потреб промислового характеру забороняється. У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом встановлено, що відповідачі не є членами сімї позивача, були зареєстровані позивачем в належному їй будинку та не проживають в ньому, використовують будинок не за цільовим призначенням, тобто не для проживання, а виключно для реєстрації місця проживання, що порушує права позивача як власника будинку, зазначені у ст. 150 ЖК України та ст. ст. 317, 319 ЦК України, а іншого порядку, результатом якого є зняття відповідачів з реєстрації в будинку позивачів, законодавством не передбачено (окрім зняття з реєстрації в добровільному порядку). Оскільки позивач як власник будинку, може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, а тому його вимога про усунення перешкод у користуванні житловим будинком, шляхом позбавлення відповідачів права користування житловим приміщенням підлягає задоволенню.

Outcome: approved