Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-16 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Позовні вимоги мотивовані тим, що 12 березня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики коштів, за яким Позивачем було передано Відповідачу суму у розмірі 59200 (п'ятдесят дев'ять тисяч двісті) гривень. Обумовлену в розписці суму у розмірі 59200 (п'ятдесят Дев'ять тисяч двісті) гривень [PERSON] зобов'язувався повернути не пізніше 12 серпня 2013 року, але до теперішнього часу своє зобов'язання щодо повернення коштів не виконав. В зв'язку з чим, позивач просить стягнути з відповідача суму позики у розмірі 59200 (п'ятдесят дев'ять тисяч двісті) гривень. Крім того, на підставі ст. 625 ЦК України позивач просить стягнути з відповідача суму з урахуванням інфляції у розмірі 236 гривень, а також три відсотків річних у розмірі 933 гривні 07 копійок. Позивач також просить стягнути з відповідача пеню, відповідно до вимоги ч. 3 ст. 549 ЦК України, а також ст. 4 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", тобто подвійну облікову ставку НБУ починаючи з 12.08.2013р. по 23.01.2014р. за 191 день, у розмірі 4027 гривень 22 копійок. В судове засідання представник позивача подала клопотання, відповідно до якого просила задовольнити позовні вимоги, а справу розглянути за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи був повідомленим належним чином, причини неявки суду не повідомив. За вищевказаних обставин, суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження, відповідно до вимог ст.ст. 224-226 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на підставі фактів, встановлених в судовому засіданні. Так судом встановлено, що [PERSON] було укладено договір позики коштів, за яким Позивачем було передано Відповідачу суму у розмірі 59200 (п'ятдесят дев'ять тисяч двісті) гривень. Обумовлену в розписці суму у розмірі 59200 (п'ятдесят Дев'ять тисяч двісті) гривень. Вищевказаний факт підтверджується розпискою відповідача. Статтею 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, розписка відповідача свідчить про укладення договору позики, що був укладений у простій письмовій формі, відповідно до вимог ст. 1047 ЦК України. Статтею 1046 ЦК України, передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Стаття 1049 ЦК України, встановлює, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Доказів повернення суму у розмірі 59200 гривень зі сторони відповідача [PERSON] суду не надано. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу у розмірі 59200 гривень. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В зв'язку з чим, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума інфляції за період з серпня 2013р. по грудень 2013р. у розмірі 236 гривень 80 копійок. Крім того, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню три відсотків річних у розмірі 933 гривні 07 копійок, тобто за період з 12.08.2013р. по 23.01.2014р. за 191 день. Позивач також просить стягнути з відповідача пеню, відповідно до вимоги ч. 3 ст. 549 ЦК України, а також ст. 4 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", тобто подвійну облікову ставку НБУ починаючи з 12.08.2013р. по 23.01.2014р. за 191 день, у розмірі 4027 гривень 22 копійок. Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до ст. 548 ЦК України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. У відповідності до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Зі змісти розписки [PERSON] не вбачається, що в ній встановлені будь-які зобов'язання щодо встановлення відповідальності за порушення зобов'язання, тобто не передбачено наявність неустойки, штрафу та ін. Законом України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" від 22 листопада 1996 року N 543/96-ВР встановлено, що Цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань. Суб'єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності. Зі змісту виниклих правовідносин вбачається, що сторони при укладенні договору позики діяли як фізичні особи, які не є суб'єктами підприємницької діяльності, а таким чином, дія Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" від 22 листопада 1996 року N 543/96-ВР на них не розповсюджується. На підставі викладеного, суд вважає, що оскільки пеня не була передбачена у договорі позики, а також враховуючи той факт, що на виникли правовідносини між сторонами не розповсюджується дія Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" від 22 листопада 1996 року N 543/96-ВР, то вимоги про стягнення пені у розмірі 4027 гривень 22 копійок не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial