Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-01 00:00:00

28.04.2021 до Корольовського районного суду м. Житомира надійшли матеріали вказаної позовної заяви, де представник позивача просить позбавити громадянина України [PERSON] , [INFO] , уродженця міста Києва, батьківських прав відносно дочки [PERSON] , [INFO] , та дочки [PERSON] , [INFO] . Крім того, одночасно з поданням позову до суду позивачем було подано клопотання про виклик свідків (а.с.6). В обґрунтування своїх вимог позивач вказує на те, що відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношеню до своїх дітей, не приймає належної участі у їх вихованні та утриманні. Діти проживають разом з нею, постійно потребують догляду та матеріальних витрат тощо. Ухвалою судді від 11.01.2021 прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] , відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, а також, зобов`язано Орган опіки та піклування Житомирської міської ради надати суду висновок про доцільність (недоцільність) позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] (а.с.22). Позивач та її представник в судовому засіданні просили позов задовольнити в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечили. Предстаник третьої особи позов підтримав. У судовому засіданні в якості свідків були допитані [PERSON] і [PERSON] , які вказали, що позивач тривалий час самостійно доглядає, піклується та виховує дітей, якими відповідач десять років взагалі не цікавиться. Відповідач у справі в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, відповідно до вимог закону, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надіслав, відзив та інші заяви з процесуальних питань від нього до суду не надходили. В зв`язку з чим та відповідно до ст.223, 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Суд, у порядку загального позовного провадження, заслухавши пояснення з"явившихся сторін та свідків, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов таких висновків. Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] є батьками неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] , серії [NUMBER] (а.с.8, 9). Згідно довідки ЗОШ І-ІІІ ступенів №19 м. Житомира за №250 від 26.04.2021, [PERSON] та [PERSON] є учнями ЗОШ І-ІІІ ступенів №19 м. Житомира. Мати дітей відвідує школу, цікавиться їх навчанням та шкільним життям, спілкуєсть з педагогами, а батько ніяких контактів з навчальним закладом не підтримує, з вчителями ніколи не спілкувався, успіхами дітей не цікавиться (а.с.14). Як вбачається з матеріалів справи, зокрема із характеристик дітей, виданих ЗОШ І-ІІІ ступенів №19 м. Житомира, батько вихованням дочок не займається і школу ніколи не відвідував (а.с.12, 13). Відповідно до висновку виконавчого комітету Житомирської міської ради, як орган опіки та піклування від 21.07.2021 №839, затвредженого рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради, виконавчий комітет Житомирської міської ради, як орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] та [PERSON] (а.с.40), Отже, з матеріалів справи вбачається, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, участі у вихованні та утриманні дітей взагалі не приймає, не піклується про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, що стало для позивача підставою для звернення з даним позовом до суду. Статтею 11 ЗУ «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до ст.150 СК України, ч.1 ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства», батьки зобов`язані виховувати свою дитини, піклуватися про здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток дитини, забезпечити одержання ним повної загальної середньої освіти, готувати дитину до самостійного життя. Згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України, якщо батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, то вони можуть бути позбавленні батьківських прав. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач самоусунувся від виховання дочок, стосунків із ними не підтримує, не піклується про них як батько, не цікавиться станом здоров`я, не піклується про фізичний, духовний і моральний розвиток, будь-якої матеріальної допомоги на утримання, лікування та розвиток дітей не надає, не виконує своїх батьківських обов`язків. Ухилення від покладених на батьків обов`язків щодо виховання дитини є підставою для позбавлення батьків батьківських прав як це передбачено ст.164 СК України. Пленум ВСУ в п.15, 16 Постанови №3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто, прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. В судовому засіданні достеменно встановлено, що відповідач вихованням дітей не займається, необхідних умов для їх розвитку не надає, долею та здоров`ям не цікавиться, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дітей, наміру приймати участь у їх житті не виявляє і тим самим свідомо нехтує своїми обов`язками. Статтею 8 ч.2 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 (з останніми змінами), яка ратифікована Постановою ВРУ № 789-ХІІ від 27.09.1991, передбачено, що Україна, як держава-учасниця, зобов`язана поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи сімейні зв`язки. Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватись про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до сімейного життя. В силу ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст.164 СК України, позбавлення батьківських прав є правовим способом захисту прав і інтересів дитини. В судовому засіданні наданими позивачем документами достеменно встановлено, що відповідач, маючи об`єктивну можливість брати участь у вихованні своїх дітей, не виконує своїх батьківських обов`язків. На спростування доказів позивача відповідачем не надано жодного доказу. Враховуючи те, що матеріалами справи підтверджується відсутність належної уваги до дітей з боку батька, небажання відповідача та його свідоме ухилення займатися вихованням та матеріально забезпечувати їх, спілкуватися з ними, суд приходить до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки це буде відповідати інтересам дітей. Також, з відповідача на користь позивача відповідно до ст.141 ЦПК України підлягає стягненню сплачений судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved