Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до відповідача, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. В поданій позовній заяві позивач пояснив суду, що [INFO] відкрилась спадщина після смерті [PERSON] . Позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті останнього. Однак позивач пропустив установлені строки для прийняття спадщини, оскільки вчасно не подав заяву про прийняття спадщини і разом із померлим не проживав. Продовжити строк для прийняття спадщини позивачу потрібно для того, щоб прийняти спадщину після смерті спадкодавця. В судове засідання позивач не з`явився, однак подав на адресу суду письмову заяву, у якій просить розглянути справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з"явився, однак подав на адресу суду заяву в якій просить справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Ч. 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Враховуючи дану норму закону, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін (їх представників). В ч.3 ст.200 ЦПК України визначено, що: За результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, оголосивши заяви сторін (їх представників), перевіривши матеріали справи в межах наданих суду доказів, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер родич позивача - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.10). Позивач спільно із спадкодавцем не проживав, своєчасно спадщину не прийняв. В судовому засіданні встановлено, що позивач дійсно пропустив строк прийняття спадщини, чим порушив вимоги ч.1. ст.1270 ЦК України, де визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Проте, згідно ч.3 ст.1272 ЦК України, суд, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Судом було встановлено, що нотаріальна контора оформляти спадщину відмовилась в зв`язку із пропуском спадкоємцем встановлених строків, що унеможливлює оформлення прав власності на спадкове майно позивачем, про що свідчить постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 21.10.2020 р., що міститься в матеріалах справи (а.с.20). Крім того, згідно Витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась, а отже спадкоємці за законом чи заповітом не звертались, що свідчить про відсутність інших спадкоємців які б претендували на дане спадкове майно (а.с.12). Позивач пропустив встановлений строк для прийняття спадщини в результаті того, що на час смерті [PERSON] при спливі визначеного законодавством шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини раптово захворів та перебував на стаціонарному лікуванні з 15.09.2020 р. по 30.09.2020 р., що підтверджується рішенням ЛКК №628 від 30.09.2020 р. поліклінічного відділу Городоцької ЦРЛ (а.с.19). Цю обставину суд визнає такою, що свідчить про поважність причин пропуску подання заяви для прийняття спадщини. Крім того, суд бере до уваги і позицію представника відповідача, який згідно поданої заяви позовні вимоги визнав у повному обсязі, що згідно положень ч.4 ст.206 ЦК України є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що таке визнання позову не суперечить закону та не порушує права третіх осіб. В зв`язку із вищевикладеним, суд приходить до висновку, що позовні вимоги, заявлені позивачем є цілком обґрунтованими, відповідають чинному законодавству, тому вважає за можливе визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. Крім того, оскільки визнання позову відповідачем мало місце до початку розгляду справи судом по суті, то у порядку, визначеному ч.1 ст.142 ЦПК України, суд приходить до висновку про можливість повернення позивачу з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved