Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-02 00:00:00

14 лютого 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме спадкове майно в порядку спадкування. Позов мотивувала тим, що 28 вересня 2013 року померла [PERSON], яка проживав в [INFO]. Після її смерті відкрилась спадщина до якої, в тому числі, належить житловий будинок, що розташований по провул. Новий, 51 в с. Бубнівка Волочиського району Хмельницької області. Померла [PERSON] залишила заповіт, згідно якого заповіла їй та [PERSON] все своє майно, в тому числі житловий будинок. Відповідач [PERSON] у встановленому законом порядку відмовилась від прийняття спадщини. Вона ж, в свою чергу, спадщину прийняла вчасно звернувшись до нотаріальної контори із відповідною заявою. Однак, отримати свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок з господарськими спорудами не в змозі, оскільки правовстановлюючих документів на нього за життя спадкодавця не видавалося. Оскільки іншого способу захисту своїх прав позивач не має, тому звернулася до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 27.03.2017 для у часті в даній справі було залучено співвідповідача [PERSON] селищну обєднану територіальну громаду Волочиського району Хмельницької області. В судове засідання представник позивача [PERSON], який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 10.02.2017, не зявився. Від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та відсутності його довірительки . Відповідач [PERSON] в судове засідання також не зявилася, подала суду заяву в якій просила справу розглянути у її відсутності, позов визнає у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] селищної обєднаної територіальної громади Волочиського району Хмельницької області в судове засідання не зявився, надіслав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Проти позову не заперечив. Враховуючи те, що сторони скористались своїм правом, врегульованим ч. 2 ст. 158 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося. Вивчивши та дослідивши\~ матеріали справи, давши оцінку зібраним доказам, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що 28 вересня 2013 року в с. Бубнівка Волочиського району Хмельницької області померла [PERSON] (а.с. 5). При житті, 14 серпня 2000 року [PERSON] склала заповіт, згідно якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, все те, що буде належати їй на день смерті і на що матиме право, заповіла [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, до складу якого входить житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований по провул. Новий, 51 в с. Бубнівка Волочиського району Хмельницької області. Вартість даного будинку становить 135581 гривень. Факт належності житлового будинку та його вартість підтверджується технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок (а.с. 19-23), довідкою старости с. Бубнівка Війтовецької селищної обєднаної територіальної громади № 86 від 20.01.2017 (а.с. 25). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб -спадкоємців. Відповідно до ст.1223 ЦК України, право спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування, заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Заповітом (а.с.8), свідоцтвом про смерть [PERSON] (а.с. 4), стверджується, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є єдиними спадкоємцями за заповітом після смерті [PERSON] З копії матеріалів спадкової справи № 120/2014, заведеної щодо майна померлої [PERSON] (а.с. 64-75) вбачається, що відповідач [PERSON] відмовилась від прийняття спадщини, про що подала у порядку встановленому законом нотаріусу відповідну заяву. Позивач [PERSON] прийняла спадщину вчасно, звернувшись до нотаріальної контори за місцем її відкриття. Разом з тим, 31 січня 2017 року державним нотаріусом Волочиської державної нотаріальної контори [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок у звязку з відсутністю необхідних правовстановлюючих документів (а.с. 16). Верховний Суд України у своєму рішенні № 6-137цс13 від 18.12.2013 року висловив правову позицію, згідно з якої право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва. У 1957 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків" і прийнятою відповідно до цього Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків", які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Отже, за вказаними Указом та Постановою підставою виникнення у громадянина права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Як вбачається з характеристики будівель та споруд (а.с. 23) житловий будинок, господарські будівлі та споруди, які є предметом розгляду у даній справі, були побудовані з 1950 року по 1975 рік. Таким чином факт будівництва житлового будинку у той час був підставою виникнення права власності на нього. Крім того, за змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністерства юстиції УРСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. З положень постанови Ради міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР, Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженого Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. З довідки старости с. Бубнівка Війтовецької селищної обєднаної територіальної громади № 86 від 20.01.2017, яка видана на підставі даних погосподарської книги за 2011-2015 роки слідує, що власником житлового будинку, що знаходиться по провул. Новий, 51, с. Бубнівка Волочиського району була [PERSON], яка померла 18.09.2013 (а.с. 25). Свідоцтво про право власності на вказаний житловий будинок не видавалося (а.с. 18). Враховуючи вищевикладені докази, а також обставину, що відповідач не заперечує проти задоволення даного позову, і при його задоволенні не будуть порушені права, свободи та інтереси третіх осіб, суд прийшов до висновку, що за позивачем слід визнати в порядку спадкування за заповітом право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами після смерті [PERSON]

Outcome: approved