Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

[PERSON] 19 червня 2014 р. звернувся до Кіровського міського суду з позовом до ПАТ " ДТЕК Шахта Комсомолець Донбасу» про відшкодування моральної шкоди у розмірі 15.000 грн., посилаючись на те, що він з 10 серпня 1993 р. по 06 березня 2009 р., тобто 15 років 6 місяців 26 днів, працював у відповідача на підземних роботах прохідником та машиністом гірновиємних машин, а всього має більше 20 років підземного стажу. 16 квітня 2009 р. Донецькою обл. МСЕК №3 йому вперше була встановлена стійка втрата професійної працездатності у розмірі 40% в зв'язку професійним захворюванням - хронічна попереково- крестцова радікулопатія в стадії загострення з помірними статико-динамічними порушеннями та больовим компонентом строком до 01 травня 2011 р. та встановлена третя група інвалідності на такий же строк; 30 червня 2011 р. Донецькою обл. МСЕК №3 йому вдруге була встановлена стійка втрата професійної працездатності у розмірі 40% в зв'язку професійним захворюванням - хронічна попереково крестцова радікулопатія та встановлена третя група інвалідності безстроково. Професійне захворювання було спричинено тяжкими умовами праці на підземних роботах на вугільних підприємствах у сукупності з недосконалістю технологічних процесів видобутку вугілля, підняття тяжів більше 36 кг разово, несприятливого вологого мікроклімату в лаві, де він працював тривалий час, внаслідок чого в теперішній час його постійно турбує його фізичний стан: постійно триваючі болі попереку, оніміння ніг, через що він вимушений постійно лікуватися, що спричиняє йому фізичні та моральні страждання, не може як раніше в повному обсязі виконувати роботу по господарству, розуміє безповоротність зміни, що сталися в його організмі, що потребує від нього додаткових зусиль для нормальної організації життя, що вкрай негативно відбивається на його душевному та психічному стані, завдаючи йому щодня моральні страждання, тобто моральну шкоду. Моральну шкоди він оцінює у 15.000 грн. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав свої позовні вимоги та пояснив, що у відповідача він працював на підземних роботах 15 років 6 місяців 26 днів, всього має безпосередньо підземного стажу 20 років 7 місяців 19 днів. Звертається з позовом про відшкодування моральної шкоди до відповідача, оскільки переважний час своєї підземної роботи працював у відповідача, саме там почав відчувати болі в попереку, оскільки працював у проходкі, де були протяги та несприятливий мікроклімат; умови праці були тяжкими, більш інтенсивними навантаження, приходилося працювати перфоратором та у водяній лаві, що розташована на півночі виробок шахти. 16 квітня 2009 р. МСЕК №3 визначила йому вперше в зв'язку професійним захворюванням - хронічна попереково крестцова радікулопатія строком до 01 травня 2011 р. та встановлена третя група інвалідності на такий же строк; 30 червня 2011 р. Донецькою обл. МСЕК №3 йому вдруге була встановлена стійка втрата професійної працездатності у розмірі 40% в зв'язку професійним захворюванням - хронічна попереково крестцова радікулопатія та встановлена третя група інвалідності безстроково. До Фонду щодо відшкодування моральної шкоди він не звертався. Через хворобу він має постійно триваючі болі попереку, вимушений був покинути розроблені ним два городи, оскільки не може фізично їх обробляти, не може довго ходити, нахилятися, не може знайти собі роботу, яку б міг виконувати. Змінився його образ життя, оскільки він не може працювати по господарству. Вартість моральної шкоди оцінив у 15000 грн. через необхідність придбання ліків та санаторно-курортне лікування. Представник відповідача Карпенко В.В. була повідомлена вчасно, а саме 20 червня 2014 р. та належним чином, а саме шляхом одержання судової повістки під розписку, про дату та місце судового засідання, проте в судове засідання не з'явилася, направила в суд заяву з проханням відкласти розгляд справи у зв'язку з тим, що вона буде присутня на другому судовому засіданні, не вказавши на якому конкретно, оскільки є судова повістка Донецького окружного адміністративного суду від 23 червня 2014 р. (тобто одержана пізніше ніж судова повістка Кіровського міського суду) та ухвала Київського районного суду м. Донецька від 11 червня 2014 р., де будуть присутні вона та другий представник шахти, а саме Орел А.В., проте до суду не було надано наказів про відрядження представника Карпенко В.В. конкретно до якогось суду, до того ж вона не є керівником даного підприємства чи навіть керівником департаменту з правового забезпечення, а отож не може самостійно приймати рішення щодо пріоритетів одних викликів до суду перед іншими, в зв'язку з чим суд вважає, що представник відповідача не з'явився до суду без поважних причин, а тому можливий розгляд справи за суттю у відсутності представника відповідача. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON], [INFO], з 11 липня 1988 почав працювати на підземних роботах : відпрацював загалом 20 років 7 місяців 19 днів на підземних роботах, з яких спочатку 5 років 23 дні працював в ШСУ №2 гірником підземним та прохідником підземними (з 11 липня 1988 р. по 04 серпня 1993 р.), а потім 15 років 6 місяців 26 днів з 10 серпня 1993 р. по 06 березня 2009 р. - у відповідача прохідником та машиністом гірничих виємних машин підземним. Звільнений був 06 березня 2009 р. за власним бажанням в зв'язку з виходом на пенсію за стажем. В цілому позивач 20 років 7 місяців 19 днів працював на підземних роботах з повним робочим днем під землею, тобто на роботах, передбачених Списком №1 виробництв, робіт, професій і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, як роботи з особливо шкідливими та особливо важкими умовами праці, навіть при умові забезпечення процесу видобутку вугілля найсучаснішими технологічними процесами. Згідно виписки з історії хвороби [PERSON], виданої Клінікою професійних захворювань Державної установи Інституту медицини праці Академії наук України в м. Києві №6025 від 03 грудня 2008 р. та висновку центральної лікарсько-експертної комісії від 02 грудня 2008 р., протокол №49/1978, встановлений діагноз хронічна попереково- крестцова радікулопатія в стадії загострення з помірними статико-динамічними порушеннями та больовим компонентом, яке віднесене до професійного, встановлене вперше. Підставою для визначення професійної категорії захворювання явилися клініко-діагностичні дані, інформація про умови праці, надана в санітарно-гігієнічній характеристиці №3427/04 від 01 серпня 2008 р., відповідно до якої хворий піддавався впливу несприятливих фізичних факторів (фізична загрузка, загальна вібрація, несприятливий мікроклімат), динаміка захворювання, його розвиток в період роботи, наявність звернень. 16 квітня 2009 р. Донецькою обл. МСЕК №3 [PERSON] вперше була встановлена стійка втрата професійної працездатності у розмірі 40% в зв'язку професійним захворюванням - хронічна попереково крестцова радікулопатія строком до 01 травня 2011 р. та встановлена третя група інвалідності на такий же строк. 30 червня 2011 р. Донецькою обл. МСЕК №3 [PERSON] вдруге була встановлена стійка втрата професійної працездатності у розмірі 40% в зв'язку професійним захворюванням - хронічна попереково крестцова радікулопатія та встановлена третя група інвалідності безстроково. У відповідності з актом розслідування хронічного професійного захворювання від 20 лютого 2009 р. професійне захворювання виникло через недосконалість технологічних процесів видобутку вугілля та тривалої праці в умовах діяння шкідливих факторів виробництва, разового підняття ваги у прохідника підземного до 36кг, мощності зовньошньої роботи при праці з участю м'яз нижніх кінцівок та тулубу 105,0 Вт; ті ж при роботи з переважною участю м'яз плечового поясу 143,3 Вт; зайнятість тяжкою фізичною працею 50% зміни; категорія праці 3 кл 2 ст. по важкості трудового процесу; несприятливий мікроклімат. За висновком центральної лікарсько-експертної комісії від 02 грудня 2008 р., протокол №49/1978 Клініки професійних захворювань Державної установи Інституту медицини праці Академії наук України в м. Києві №6010 від 03 грудня 2008 р. позивачу протипоказана робота в умовах дії фізичних навантажень, у вимушений робочій позі, в несприятливому мікрокліматі, з чого випливає, що позивач може виконувати роботу на поверхні без тяжких фізичних навантажень та в сприятливих метеоумовах, що об'єктивно спростовує твердження позивача про неможливість виконання ним хатньої роботи, котру ніякий законодавчий акт до тяжкої не відносить, хоча заслуговує на увагу пояснення позивача про неможливість займатися обробкою городу у вимушеній робочій позі. До того ж, аналізуючи надані позивачем копії медичних документів, видно, що окрім лікування перед переоглядами МСЕК, позивач систематично і в подальшому на протязі 2010-2014 років проходив курси лікування з приводу професійного захворювання по 2-3 рази на рік. Позивач категорично заперечив в судовому засіданні проти притягнення у якості співвідповідачів ШСУ №2 , де він проробив прохідником та машиністом електровозу 5 років, оскільки вважав, що професійне захворювання отримав саме у відповідача, де проробив переважну більшість свого трудового стажу та втричі більше ніж в ШСУ 2, крім того умови праці у відповідача були набагато гірші через постійну вимушену роботу у воді, від якої лава ніколи не звільнялася та через набагато більшу інтенсивність праці при забезпеченні ручними інструментами високої ваги. Позивач не одержував компенсацію за спричинені йому професійні захворювання, встановлені МСЕК вперше 16 квітня 2009 р., моральну шкоду від Фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань, оскільки її відшкодування виконавчою дирекцією Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України спочатку було призупинено в 2006, 2007 роках, а потім обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди вже не покладався на установи Фонду, оскільки ці положення були скасовані Законом України від 23 лютого 2007 р. №717-У, а рішенням Конституційного Суду України від 08 жовтня 2008 р. №20-рп/2008 визнано, що зазначеними законодавчими змінами право цієї категорії громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 1167 ЦК України та ст.237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок работодавця. Правовідносини сторін регулюються ст. 237-1 Кодексу законів про працю України, за якою відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової)шкоди зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 р., відшкодування моральної шкоди відповідно до ст. 237-1 КЗпП України покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності, за наявності порушення прав працівника в сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя та здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків та вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно до ч.1 ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких ч.2 вказаної статті цього Кодексу покладено на власника або уповноважений ним орган. Судом встановлено, що позивач працював прохідником та машиністом гірничих виємних машин підземним у ВАТ «Шахта «Комсомолець Донбасу» 15 років 6 місяців 26 днів , що в цей час відповідно до довідки АБ 285599 від 06 травня 2011 р. з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (ЄДРПОУ) носить назву «Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Шахта Комсомолець Донбасу» , яке створене для підземного видобутку вугілля і умови праці під землею є небезпечними та шкідливими. Втрата часткової працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання ним трудових обов'язків, що свідчить про те, що роботодавці не створили нешкідливі умови праці. Суд вважає, що позивачу заподіяна моральна шкода умовами виробництва внаслідок втрати ним частково професійної працездатності через те, що його непокоять болі в попереку, які він усуває за допомогою ліків , вимушений періодично лікуватися, що обмежує умови праці та порушує нормальні життєві зв'язки. Дана моральна шкода підлягає відшкодуванню відповідачем. На погляд суду, позивач не пропустив тримісячний строк позовної давності, встановлений ст. 233 Кодексу законів про працю України, оскільки моральні страждання внаслідок стійкої втрати мною професійної працездатності тривають та продовжуються безперервно з 16 квітня 2009 р. до теперішнього часу. Крім того, відповідно до ст. 268 ч.1 п.3 Цивільного кодексу України, позовна давність взагалі не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Суд вважає необов'язковим та недоцільним проходження позивачем МСЕК для визначення факту наявності моральної шкоди, проте суд вважає, що визначена позивачу ступінь втрати професійної працездатності в зв'язку із професійним захворюванням у розмірі 40% не є показником розміру спричинених потерпілому моральних страждань, оскільки ні один нормативний акт , напряму пов'язуючи розмір одноразової допомоги та щомісячних виплат у відшкодування шкоди зі ступенем втрати професійної працездатності, не пов'язує з ним розмір моральних страждань, що оцінюються виключно з фактично спричиненими потерпілому моральними стражданнями (фізичних, психічних, душевних тощо). На погляд суду, належить відшкодуванню моральні страждання потерпілого. Причому відшкодування моральної шкоди повинно відповідати конкретним заходам реабілітації по усуненню моральної шкоди. Позивач пояснив суду, що моральну шкоду, яку він бажає стягнути з відповідача, він оцінює у 15.000 грн., що, на погляд суду, є надмірною сумою, виходячи з конкретних обставин справи, глибини, характеру , тривалості страждань, віку позивача, власного відношення до збереження здоров'я, можливості виконувати роботу на поверхні без шкідливих факторів, тривалості праці в підземних умовах у відповідача на протязі 15 років 6 місяців 26 днів. Суд вважає, що при визначенні розміру моральної шкоди позивачу слід брати до уваги лише заходи реабілітаційного характеру та можливість покращення здоров'я при здійсненні заходів по його реабілітації, які позивач вбачає лише в прийманні ним ліків та санаторно-курортному лікуванні. Згідно з п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір відшкодування зазначеної шкоди суд повинен визначати залежно від характеру й обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат і з урахуванням інших обставин; при цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд вважає, що з урахуванням характеру та обсягу моральних страждань, яких позивач зазнав у зв'язку з втратою ним частково професійної працездатності, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, позов слід задовольнити частково: на користь позивача за заподіяну моральну шкоду має бути стягнено з відповідача 12.000 грн., а в решті позову слід відмовити за його необґрунтованістю. Відповідно до ст. 81 ЦПК України та Закону України "Про судовий збір" від 08 липня 2011 р. №3674-У1, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial