Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів, в якому просить стягнути з останніх на її користь в солідарному порядку 9955 грн. у відшкодування завданої матеріальної шкоди та 5000 грн. у відшкодування завданої моральної шкоди, посилаючись на те, що її корова 28.09.2014 року була передана згідно усної угоди під відповідальність пастухів, відповідачів по справі, які повинні були доглядати за коровою належним чином. Внаслідок неналежного виконання пастухами своїх обов»язків, передбачених усною угодою, її корова під час випасання була залишена без догляду, пішла з череди, що навіть не було помічено пастухами. Тривалий час корову знайти не вдавалося. Лише 28.10.2014 року корову знайшли мертвою в канаві поблизу села Сновянка. Матеріальну шкоду позивач оцінила, виходячи з ваги корови 550 кг та ціни на дорослу велику рогату худобу середньої вгодованості -18,1 гр за 1 кг, що зазначена в інформаційній довідці наданої 13.11.2014 року Департаментом агропромислового розвитку Чернігівської обласної державної адміністрації. Моральну шкоду обґрунтовує погіршенням стану здоров'я, зазначаючи, що втратила спокій, стала знервованою і дратівливою, внаслідок чого погіршилися стосунки у сім»ї та з оточуючими, а тому вважає, що саме 5 тисяч грн. буде достатнім розміром для її відшкодування. В попередньому судовому засіданні судом залучено в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - Національну акціонерну страхову компанію «Оранта». В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та представники відповідачів [PERSON], [PERSON] - [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, посилаючись на письмові заперечення на а.с.63-69. Просили в задоволенні позову відмовити. Додатково відповідачі [PERSON] та [PERSON] пояснили, що 28.09.2014 року вони разом з [PERSON] пасли корів. Випас корів у селі Сновянка здійснювався на підставі усної домовленості жителів села, якою було встановлено випас корів в порядку черговості. Відповідальність за корову під час випасання несе пастух. Визнають, що корову позивача вони недогледіли, але винними себе у зникненні корови позивача не вважають. Відповідач [PERSON] також зазначив, що позов не визнає, оскільки шкода позивачу була відшкодована страховою компанією. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» свого представника в судове засіданні не забезпечила, про свою згоду на участь у справі не заявила, а тому, відповідно до ст.36 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності їх представника. Допитані в якості свідків [PERSON] та [PERSON] суду пояснили, що між жителями с. Сновянка Чернігівського району Чернігівської області існує усна домовленість про встановлення черги випасання корів. Бачили, що позивач зранку вигнала корову на пашу, а ввечері корова не повернулася. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази у справі, оглянувши матеріали перевірки (ЄО №4355 від 10.10.2014р.), які надійшли з Чернігівського РВ УМВС України в Чернігівській області, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] в своєму господарстві за адресою: [ADDRESS] утримувала корову «Рибка» червоно-рябої масті, віком 15 років, що підтверджується довідкою Боромиківської сільської ради №03-22/777 від 18.11.2014 року. ( а.с.33) Як вбачається із наданої страховиком копії Договору, [PERSON] застрахувала корову «Рибка» червоно-рябої масті, віком 15 років, вагою - 500 кг, яка знаходиться у господарстві за адресою: [ADDRESS], про що 16 липня 2014 року підписала з ВАТ НАСК «Оранта» Договір страхування майна та тварин, що належать громадянам (серія 97-20 №2748055). (а.с.56) На момент підписання даного Договору, дія Закону України «Про ідентифікацію та реєстрацію тварин», згідно ч.2 ст.3 цього Закону, не поширювалася на фізичних осіб, які займаються розведенням тварин та їх утриманням для власного споживання продуктів харчування тваринного походження, а тому наявність паспорту корови не було обов"язковим. Відповідно до п.4.1 Договору, предметом Договору є майнові інтереси Страхувальника, пов»язані з володінням та/або користуванням та/або розпорядженням належним йому на правах власності та/або інших законних підставах майном, розміщеного за вказаною в Договорі адресою. Тобто, укласти вказаний вище Договір страхування, міг Страхувальник, якому належало майно чи тварина на законних підставах. 30 вересня 2014 року [PERSON] звернулася до НАСК «Оранта» із заявою про страхову виплату за страховим випадком, що стався 28.09.2014 року із її коровою. ( а.с.57) Труп застрахованої позивачем тварини, був виявлений 28 жовтня 2014 року в канаві в урочищі «Дубова» між с.Сновянка та с.Брусилів, про що 29.10.2014 року було складено акт (а.с.36). В даному акті зазначається також і ідентифікаційний номер виявленої корови - VA 7400148401. Ідентифікаційний номер, згідно п.1.5 Положення про ідентифікацію і реєстрацію великої рогатої худоби, це індивідуальний номер, що присвоюється тварині, і не змінюється протягом її життя та є унікальним у межах одного виду тварин. Виплату [PERSON] страхового відшкодування було здійснено НАСК «Оранта» 12 січня 2015 року в розмірі 5000 грн (а.с.55), що не заперечувалося в судовому засіданні і представником позивача. Суд, оцінюючи перелічені вище докази кожен окремо, а також їх достатність і взаємний зв»язок у сукупності, приходить до висновку, що дані докази є належними та допустимими і свідчать про належність загиблої корови «Рибка», саме позивачу [PERSON] До того ж, з акту складеного 29.10.2014 року в присутності відповідачів [PERSON] та [PERSON] (а.с. 36), вбачається, що останні погоджувалися з тим, що загибла корова «Рибка» належала позивачу [PERSON], про що свідчать їх підписи в акті і відсутність заперечень. Відповідно до ст.9 Закону України « Про страхування», страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. В даному випадку, під час укладання договору страхування страхувальник та страховик добровільно визначили розмір страхової суми та страхової виплати, яку страхувальник повинен виплатити у разі загибелі або викрадення Застрахованої тварини - 5000 грн. ( п.4.6.6.1 Договору). Тобто, страхова виплата позивачу визначена не за прямі збитки, заподіяні внаслідок загибелі застрахованої тварини, а у розмірі страхової суми, вказаної у Договорі. Позивач в своєму позові фактично просить про відшкодування їй реальних збитків у вигляді прямої матеріальної шкоди. Відповідно до ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодовування в повному обсязі, якщо законом чи договором не передбачене інше, при цьому під збитками розуміються втрати, яких особа зазнала у зв*язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Визначаючи розмір матеріальної шкоди, суд виходить з наступного. Згідно п. 4.3. «Інструкції з бонітування великої рогатої худоби молочних і молочно-м'ясних порід» затвердженої наказом Міністерства аграрної політики України від 30.12.2003 N 474, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 21 січня 2004 р. за N 95/8694), оцінку корів і бугаїв за живою масою проводять на основі мінімальних встановлених вимог (далі - стандарт породи) до кожної породи: для бугаїв - у певному віці; для корів - у залежності від числа отелень (додаток 5). Відповідно до додатку № 5 до «Інструкції…» стандартом породи «українська червоно ряба молочна» за живою масою корів є вага від 500 до 600 кг в залежності від кількості отелень корови. Враховуючи, що вага корови, що належала позивачці [PERSON] була визначена при укладанні договору страхування сторонами за погодженням, суд приймає вагу корови 500 кг, що відповідає мінімальному стандарту породи та зазначена в договорі страхування від 16 липня 2014 року. При визначенні вартості корови, суд виходить з наданого позивачкою листа Департаменту агропромислового розвитку Чернігівської обласної державної адміністрації № 04-06/2925 від 13.11.2014 року, який надавався стосовно її корови (а.с.10), в якому зазначається закупівельна ціна на дорослу рогату худобу, зокрема, середньої вгодованості - 18,1 грн, за 1 кг живої ваги. В такому випадку, вартість корови, що належала позивачу, з урахуванням ваги 500 кг при середній вгодованості становить 9050 грн (500кг х 18 грн. 10 коп). Також судом було встановлено, що між жителями с. Сновянка Чернігівського району Чернігівської області існує усна домовленість про встановлення черги випасання корів. 28 вересня 2014 року позивач [PERSON] передала в череду належну їй корову червоно-рябої масті «Рибка», а [PERSON], [PERSON], [PERSON] прийняли її у стадо для випасу, яке вони випасали відповідно до встановленої черги. В цей же день корова позивачки після випасу додому не повернулася і її пошуки протягом тривалого часу результатів не дали. 28 жовтня 2014 року труп корови був виявлений в канаві в урочищі «Дубова» між с.Сновянка та с.Брусилів, про що 29.10.2014 року було складено акт ( а.с.36). Відповідно до даного акту, причиною загибелі тварини є відсутність прийому води та корму із наступним переохолодженням. Труп тварини доставлено на худобомогильник, що належить Боромиківській сільській раді, де захоронено. Дані обставини сторонами не оспорюються. Тобто, відповідачі взяли на себе обов'язок по випасу громадської череди яке само по собі включає і обов'язок по збереженню великої рогатої худоби на час її випасу, яка була передана їм власниками, що було підтверджено в судовому засіданні в тому числі і поясненнями свідків [PERSON], [PERSON]. Ніхто із власників корів, що випасалася в громадській череді, не заперечував проти випасу худоби пастухами, як і самі пастухи. Фактично між жителями села та пастухами було укладено усний договір випасу корів, за яким випасання корів здійснюється в порядку черговості самими власниками. Цивільні відносини можуть регулюватися звичаєм відповідно до ч.1 ст.7 ЦК України, зокрема звичаєм ділового обороту. Звичаєм є правило поведінки, яке не встановлене актами цивільного законодавства, але є установленим у певній сфері цивільних відносин. Згідно з правилами статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язання є правовідношенням, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добровільності, розумності та справедливості. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Оскільки відносини жителів села Сновянка, де мешкають сторони, по збереженню та відповідальності за ввірених пастуху корів врегульовано їх договором заснованим на звичаї і такий договір не суперечить актам цивільного законодавства він є дійсним та підлягає застосуванню у спорі сторін. Тобто, відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], взяли на себе обов»язок по випасу громадської череди, який сам по собі включає і обов»язок по збереженню худоби на час її випасу, яка була передана їм власниками. Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Заперечення відповідачів щодо відсутності їх вини у зникненні корови позивача є безпідставними, оскільки відповідно до суті угоди щодо випасу худоби пастухом, є невід'ємним й взяття ним на себе обов'язку щодо збереження та контролю худоби на час випасу. Це майно (худоба) передається власником іншій особі, і воно вибуває на певний термін з під його володіння і фактичного зберігання і контролю. І цей обов'язок щодо зберігання майна переходить саме до пастухів на час випасу. Тому сам випас худоби, особою яка не є її власником, не можливий без обов'язку щодо її (худоби) збереження та контролю на час випасу. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб , поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ч.3 ст.10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановленим цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виник спір. Факт отримання та пропажі корови під час її випасу пастухами [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не оспорюється відповідачами у суді та підтверджено дослідженими у судовому засіданні доказами. Відповідачі та їх представники не довели суду, що пастухи вжили всіх залежних від них заходів щодо належного виконання зобов`язання. Зазначені самими ж відповідачами [PERSON], [PERSON] обставини свідчать про те, що корова зникла зі стада через їх неувагу та неналежний догляд за коровами. Оскільки відповідачі, які 28.09.2014 року випасали череду корів, свої зобов'язання не виконали, то суд вважає, що шкода позивачці з приводу зникнення корови, завдана винними діями пастухів, так як їм в цей день було доручено випас великої рогатої худоби, але вони віднеслися до виконання своїх обов»язків недобросовісно, допустили безпечність та безконтрольність, що призвело до втрати корови та спричинення збитків. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини. Як зазначено в статті 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. Таким чином, відповідачі несуть солідарну відповідальність перед позивачем. Заперечення відповідачів [PERSON] та [PERSON], що відсутня їх вина, оскільки корова була проблемною, бо часто тікала зі стада, на думку суду не заслуговують на увагу, оскільки вони, взявши на себе обов'язок пастуха, окрім випасу, добровільно взяли на себе обов»язок щодо збереження худоби. Відповідно до п.3 ч.2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок отриманих нею душевних страждань, які вона зазнала у зв*язку зі знищенням чи пошкодженням її майна. Згідно зі ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Позивач просила стягнути з відповідачів на її користь 9955 грн. матеріальної шкоди, виходячи із ваги корови 550 кг ( 18 грн 10 коп х 550 кг) та без врахування отриманого нею страхового відшкодування, а також моральну шкоду в сумі 5000 грн, проте не надала належних доказів в обґрунтування цих вимог, а тому за наявних у справі доказів позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, шляхом стягнення з відповідачів в солідарному порядку на користь позивачки у відшкодування матеріальної шкоди 4050 грн (500 кг. (вага загиблої корови) х 18,1 грн. (заготівельна ціна на дорослу худобу середньої вартості) = 9050,00 грн - 5000 грн (страхове відшкодування)) та 300 грн у відшкодування моральної шкоди. При цьому, суд вважає, що саме 300 грн у відшкодування моральної шкоди буде достатнім розміром виходячи з принципу розумності, справедливості та заподіяних позивачці страждань загибеллю корови. Зазначена в довідці сільської ради інформація щодо ваги корови 550 кг (а.с.33), на яку посилалася позивач, виходячи з листа Боромиківської сільської ради на а.с.60, є опискою і суперечить даним щодо ваги зазначеної в договорі страхування серії 97-20 №2748055, а тому не може бути прийнята судом до уваги. Судові витрати, відповідно до ст.88 ЦПК України, присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial