Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-25 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції, [PERSON] про виключення майна з-під арешту. В процесі розгляду спору до участі в справі допущено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ТОВ «Фінансова компанія «Газ-Ойл Карпати» та залучено публічне акціонерне товариство «ВТБ банк». Позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що з 03.01.1992 року перебуває в шлюбі з [PERSON] Постановою від 19.10.2011 року ВП № 29346744 про відкриття виконавчого провадження заступника начальника ВДВС Витвитцького В.В. накладено арешт на все майно [PERSON], в тому числі на автомобіль Маzdа модель СХ-7 (2008 року випуску, колір сірий, реєстраційний номер [NUMBER]) та оголошено заборону на його відчуження. Автомобіль набуте в шлюбі майно, і вона має на нього право нарівні з чоловіком. Дане майно є спільною сумісною власністю, що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданим 08.05.2008 року. Окрім цього 14.05.2008 року між ВАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 95-08/Ц. В забезпечення зобов'язань за кредитним договором відповідач [PERSON] передав даний автомобіль у заставу банку. Відомості про обтяження заставного майна були зареєстровані ПАТ «ВТБ Банк» у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 16.05.2008 року за № 7194777. Накладення арешту на заставне майно порушує права позивачки, як власника цього майна, володіння, користування і розпоряджання майном. Представник позивачки [PERSON] у судовому засіданні вимоги позову підтримав з мотивів викладених у ньому. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позов визнав. Представник відповідача відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції у судове засідання не з'явився, надіслав письмові заперечення на позовну заяву, в яких вказував на законність накладення арешту та безпідставність позовних вимог. Представники третіх осіб в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причину неявки суд не повідомили. Всебічно, повно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 08.05.2008 року автомобіль марки Маzdа модель СХ-7 (2008 року випуску, колір сірий, шасі № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]) належить на праві власності [PERSON]. Застава даного автомобіля є забезпеченням зобов'язань за кредитним договором № 95-08/Ц від 14.05.2008 року, що укладений між [PERSON] та ПАТ "ВТБ "Банк" та засвідчений приватним нотаріусом за реєстраційним № 2659, згідно якого [PERSON] за письмовою згодою дружини передав автомобіль в заставу банку. [PERSON] на даний час перебуває в шлюбі з [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER], яке видано 03.01.1992 року відділом ЗАГС Івано-Франківського міськвиконкому. Як встановлено в судовому засіданні, постановою від 19.10.2011 року ВП № 29346744 про відкриття виконавчого провадження заступника начальника ВДВС Витвицького В.В. накладено арешт на все майно відповідача [PERSON], в тому числі на предмет застави автомобіль Маzdа модель СХ-7 (2008 року випуску, колір сірий, шасі № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]) та оголошено заборону на його відчуження. Із тексту постанови вбачається, що стягувачем у виконавчому провадженні виступає ТОВ «Фінансова компанія «Газ-Ойл Карпати». А стягнення проводиться на підставі наказу господарського суду про стягнення із [PERSON] грошових коштів в розмірі 873 073 грн. та 236 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з повноважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності. Уст. 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено законом. Спірний автомобіль придбаний [PERSON] за час його спільного проживання у зареєстрованому шлюбі із [PERSON], а тому являється спільною сумісною власністю подружжя. Крім того, ч. 1 ст. 73 СК України, установлено, що за зобов'язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі. Даних про те, що зазначений транспортний засіб не належить до спільної сумісної власності, а також, що його виділено із сумісно власності, матеріали справи не містять. Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту. Як встановлено судом автомобіль Маzdа модель СХ-7 є спільною сумісною власністю подружжя. Дана обставина відповідачем [PERSON] не заперечується. Заставодержатель «ВТБ банк», який має переважне право перед іншими кредиторами на задоволення своїх вимог за рахунок вказаного автомобіля не є стягувачем у виконавчому провадженні, а відтак з вказаний автомобіль підлягає звільненню з-під арешту. Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд приходить до переконання що такі підлягають стягненню виключно із відповідача [PERSON] виходячи із наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Належними відповідачами у справах за позовом про звільнення майна з-під арешту є боржник, особа в інтересах якої накладено арешт на майно, оскільки спірні правовідносини щодо належності цього майна виникають між боржником та особою, відносно якої на момент порушення справи є припущення, що вона є носієм суб'єктивного права (власник та правомірний володілець майна), оскільки метою позову про звільнення майна з-під арешту є встановлення належності арештованого майна особі яка звернулась в суд з таким позовом. Саме між цими особами існують спірні правовідносини, саме вони зацікавлені в результаті розгляду справи про зняття арешту з майна, оскільки рішення суду стосується їх прав та обов'язків. А тому, враховуючи що позов був заявлений до [PERSON] та неналежного відповідача - відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції, суд приходить до висновку що обов'язок відшкодування судових витрат повинен нести відповідач [PERSON]. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. ст. 1, 17 Закону України «Про заставу», ст. ст. 54, 60 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 572, 589 Цивільного кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 59, 60, 88 Цивільного процесуального кодексу України,

Outcome: approved