Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-07 00:00:00

26 серпня 2014 року, [PERSON] та [PERSON], звернулися до суду з названим позовом, в якому просили суд, визнати за ними право власності в порядку спадкування за законом після смерті їхнього сина [PERSON], померлого [INFO] по 1/5 частці за кожним на спадкове майно у вигляді : квартири [ADDRESS], яка складається в цілому з двох кімнат, загальною площею 34 кв.м., житловою площею 28,4 кв.м. та по 1/5 частці за кожним земельної ділянки площею 0,100 га, передану для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою [ADDRESS], яка була передана їхньому сину [PERSON], померлому [INFO] на підставі рішення Овідіопольської с/р від 21.10.2010 р. № 2046-V, мотивуючи це письмовою відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкову квартиру. В судовому засіданні позивачі та їхня представниця підтримали позов та просили суд його задовольнити. Представник відповідачки позов визнав частково, в частині визнання за позивачами права власності в порядку спадкування за законом після смерті їхнього сина [PERSON], померлого [INFO] по 1/5 частці за кожним на спадкове майно у вигляді : квартири [ADDRESS], яка складається в цілому з двох кімнат, загальною площею 34 кв.м., житловою площею 28,4 кв.м., а в задоволенні позову в частині визнання права власності за позивачами в порядку спадкування за законом після смерті їхнього сина [PERSON], померлого [INFO] по 1/5 частці за кожним на земельну ділянку просив відмовити, так як за життя, спадкодавець [PERSON], померлий [INFO] не набув на неї права власності і не отримав правовстановлюючі документи на земельну ділянку, яка не входить до складу спадщини. Заслухавши думку представників сторін по справі, дослідивши матеріали цивільної справи та матеріали спадкової справи № 169/2013, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково з наступних підстав. Згідно із ст.ст. 10,11 ЦПК України - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які як і інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона - повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи та розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі - розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін на інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Умовами статей 57,59,60 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У відповідності з ч. 3 статті 61 ЦПК України - обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Статтею 1217 ЦК України передбачено - спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином, на думку суду, до складу спадщини - входять лише ті права та обов'язки, носієм яких за життя був сам спадкодавець і які йому належали на законних підставах, тому не набуття права власності на річ спадкодавцем не дає законних підстав для виникнення такого права у спадкоємців померлого. У відповідності з ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Як передбачає стаття 1225 ЦК України - право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно із ст. 1261 ЦК України - у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Стаття 1267 ЦК України вказує, що частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини, з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 1297 ЦК України передбачено - спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна, як те передбачено ст. 1299 ЦК України. Статтями 125 (в редакції Закону № 1066-VI від 05.03.2009) та 126 ЗК України (в редакції Закону № 1066-VI від 05.03.2009; із змінами, внесеними згідно із Законами № 3521-VI від 16.06.2011, № 5059-VI від 05.07.2012; в редакції Закону № 3613-VI від 07.07.2011) передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", відповідно до ст. 3 якого - державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов : якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов'язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом. Державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в порядку черговості надходження заяв. Будь-які правочини щодо нерухомого майна (відчуження, управління, іпотека тощо) - вчиняються, якщо право власності чи інше речове право на таке майно зареєстровано згідно з вимогами цього Закону, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті та статтею 4-1 цього Закону. Державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться за місцем розташування об'єкта нерухомого майна в межах території, на якій діє відповідний орган державної реєстрації прав, крім випадків, установлених абзацами другим і третім частини п'ятої цієї статті. Згідно із ч. 2 п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 р. № 7 „Про судову практику у справах про спадкування", відповідно до статті 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Суд встановив, що син позивачів - [PERSON] помер [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 16.09.1971 р., в якому, його батьками зазначені позивачі та свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого повторно 19.07.2013 р. (а.с. 7,13). Відповідачка є дружиною померлого [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 13.02.2013 р. та матір`ю їхніх спільних дітей, що підтверджується свідоцтвами про народження дітей : [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] від 27.07.2001 р. та серії [NUMBER] від 10.07.2010 р., в яких батьком обох дітей записаний [PERSON], померлий [INFO] (а.с. 64-66). За життя спадкодавця [PERSON], 26.04.2010 р., був укладений нотаріально-посвідчений договір дарування квартири [ADDRESS] (реєстр. № 906), відповідно до умов якого позивачка [PERSON] подарувала своєму сину [PERSON] вищевказану квартиру (а.с. 8-9). Після смерті [PERSON], померлого [INFO], до нотаріальної контори звернулися батьки померлого спадкодавця - позивачі із заявами про прийняття спадщини від 06.08.2013 р. № 605, від 12.08.2013 р. № 626 (а.с. 49-50). Крім цього, 10.09.2013 р. до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини звернулася відповідачка [PERSON] від імені малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] та з заявою від 10.09.2013 р. № 737 про відмову від спадщини, яка залишилась після смерті її чоловіка [PERSON] на користь своїх малолітніх дітей (а.с. 51,52). Також, позивачка та відповідачка в інтересах малолітніх дітей звернулися до нотаріуса з заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину на спадкове майно у вигляді вищевказаної квартири та автомобілю марки «Заз-Daewoo», 2004 року виписку (а.с. 53-54). Своїми листами від 08.10.2013 р. на ім`я позивачки та відповідачки - нотаріус відмовила їм у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на спадкову квартиру [ADDRESS] у зв'язку з тим, що вищевказаний нотаріально-посвідчений договір дарування квартири не був зареєстрований у встановленому законом порядку на ім`я спадкодавця [PERSON], померлого [INFO] і рекомендацією звернення до суду з цього приводу (а.с. 85, оборот аркуша). В той же час, 08.11.2013 р., нотаріусом були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказаний автомобіль, на ім`я малолітніх синів спадкодавця [PERSON] та [PERSON] по 3/10 частки спадкового автомобілю (а.с. 89,91). Рішенням Овідіопольського райсуду Одеської області від 22.04.2014 р., зміненого рішенням апеляційного суду Одеської області від 11.06.2014 р., яке набрало законної сили з моменту проголошення - було визнано за малолітнім [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] право власності в порядку спадкування за законом після смерті його батька [PERSON], померлого [INFO] по 3/10 частки квартири [ADDRESS], яка складається в цілому з двох кімнат, житловою площею 28,4 кв.м, загальною площею 34 кв.м та рішення Овідіопольського райсуду від 22.04.2014 р. в частині відмови у задоволенні зустрічного позову [PERSON] про визнання договору дарування квартири недійсним, визнання права власності на квартиру - залишено без змін (а.с. 18-21). Таким чином, з урахуванням рівності часток у спадщині всіх спадкоємців першої черги, враховуючи приписи ст.ст. 1261,1267 ЦК України - суд вважає, що позов в частині визнання за позивачами права власності в порядку спадкування за законом після смерті їхнього сина [PERSON], померлого [INFO] по 1/5 частці за кожним на спадкове майно у вигляді квартири [ADDRESS], яка складається в цілому з двох кімнат, загальною площею 34 кв.м., житловою площею 28,4 кв.м. - підлягає задоволенню, як законний та обґрунтований. В той же час, в задоволенні позову в частині визнання за позивачами права власності в порядку спадкування за законом після смерті їхнього сина [PERSON], померлого [INFO] по 1/5 частці за кожним на спадкове майно у вигляді земельної ділянки площею 0,100 га, передану для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою [ADDRESS], яка була передана їхньому сину [PERSON], померлому [INFO] на підставі рішення Овідіопольської с/р від 21.10.2010 р. № 2046-V - слід відмовити, враховуючи приписи ст. 1218 ЦК України, ст.ст. 125,126 ЗК України (як в старій редакції, так і після внесення змін до вказаних статей), а також той факт, що за життя, [PERSON], померлий [INFO] не набув права власності на вищевказану земельну ділянку та не здійснив державної реєстрації цих прав, яка у встановленому Законом порядку відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", відповідно до ст. 3 якого - є обов'язковою, що зокрема, підтверджується згідно ст.ст. 57-60 ЦПК України, інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що суб`єкта, отриманих на запит суду з Реєстраційної служби Овідіопольського РУЮ Одеської області про відсутність державної реєстрації за [PERSON] на спірну земельну ділянку, а також інформаційним листом Відділу Держземагенства в Овідіопольському районі Одеської області від 19.09.2014 р., з якого вбачається, що державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,100 га, передану для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою [ADDRESS] до архіву Держземагенства в Овідіопольському районі належним чином не надходив та відомості щодо реєстрації права власності на вищевказану земельну ділянку у Відділі Держземагенства в Овідіопольському районі відсутні (а.с. 31-34,45). З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що вказана земельні ділянка - не входить до складу спадщини (спадкової маси) після смерті [PERSON], померлого [INFO] Крім того, в матеріалах спадкової справи взагалі відсутні відомості про будь-яку земельну ділянку, яка б належала померлому [PERSON], про яку сторони не повідомили державного нотаріуса після заведення спадкової справи після смерті [PERSON], померлого [INFO]

Outcome: partial