Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-17 00:00:00

05 квітня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Волочиської міської обєднаної територіальної громади про визнання права власності на спадкове майно. Позов мотивувала тим, що 26 вересня 2013 року померла її мати [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина, до якої, в тому числі, належить житловий будинок, що розташований по вул. Першотравнева, 8 в с. Мирівка Волочиського району Хмельницької області. За життя спадкодавець склала заповіт на все майно на користь позивача. Таким чином, вона єдиний спадкоємець за заповітом після смерті матері. 17.04.2014 [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, яка належала спадкодавцеві. Однак отримати свідоцтво про право на спадщину на будинок вона не в змозі, оскільки правовстановлюючих документів на нього за життя спадкодавця не видавалося. Вище вказаний житловий будинок належав її батькові [PERSON], спадщину після смерті якого 03 грудня 1999 року прийняла її мати [PERSON], однак не оформила своїх спадкових прав. Оскільки іншого способу захисту своїх прав позивач не має, тому звернулася до суду з даним позовом. В судове засідання [PERSON] не зявилася. Від неї до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує і просить задоволити. Представник відповідача - Волочиської міської обєднаної територіальної громади в судове засідання не зявився, надіслав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Проти позову не заперечив, при розгляді справи поклався на думку суду. Враховуючи те, що сторони скористались своїм правом, врегульованим ч. 2 ст. 158 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося. Вивчивши та дослідивши\~ матеріали справи, давши оцінку зібраним доказам, суд приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що 03 грудня 1999 року в с. Мирівка Волочиського району Хмельницької області помер [PERSON] (а.с. 49). Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, до складу якого входить житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований по вул. Першотравнева, 8 в с. Мирівка Волочиського району Хмельницької області. Вартість даного будинку з господарськими будівлями становить 237888 гривень. Факт належності житлового будинку [PERSON] та його вартість підтверджується технічним паспортом на житловий будинок (а.с. 11-18), довідкою старости с. Федірки, Мирівка № 160 від 23.02.2017 (а.с. 20). Зокрема, Верховний Суд України у своєму рішенні № 6-137цс13 від 18.12.2013 висловив правову позицію, згідно з якої право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва. У 1957 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків" і прийнятою відповідно до цього Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків", які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Отже, за вказаними Указом та Постановою підставою виникнення у громадянина права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Як вбачається з характеристики будівель та споруд (а.с. 18) житловий будинок, господарські будівлі та споруди, які є предметом розгляду у даній справі, були побудовані з 1960 року по 1991 рік. Таким чином, факт будівництва житлового будинку та господарських будівель у той час був підставою виникнення права власності на них. Крім того, за змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністерства юстиції УРСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. З положень постанови Ради міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР, Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженого Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. З довідки старости с. Федірки, Мирівка № 160 від 23.02.2017, яка видана на підставі даних погосподарського обліку, слідує, що житловий будинок з господарськими будівлями по вул. Першотравнева, 8 в с. Мирівка Волочиського району Хмельницької області належав [PERSON] (а.с. 20) При цьому свідоцтво про право власності на нього не видавалося, реєстрація не проводилася (а.с. 13). Земельна ділянка під вказаним житловим будинком також належала [PERSON], оскільки була передана йому безкоштовно у приватну власність рішенням сесії Федірківської сільської ради від 30.09.1993, що доводиться тією ж довідкою. Свідоцтвом про одруження (а.с. 48), довідкою старости с. Федірки, Мирівка № 160 від 23.02.2017 (а.с. 20) копією матеріалів спадкової справи № 1079/2000, заведеної щодо майна померлого [PERSON] (а.с. 57-71) стверджується, що єдиними спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] були його дружина [PERSON], та дочка позивач [PERSON], які прийняли спадщину звернувшись із відповідними заявами до нотаріальної контори та отримавши свідоцтва про право на спадщину на належні спадкодавцеві право на земельну частку (пай) та право власності на майновий пай. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому, відповідно до ст. 548 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженням. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Зі змісту вказаної норми вбачається, що спадкоємець приймає (або не приймає) спадщину в повному обсязі. Таким чином, після смерті [PERSON] позивач [PERSON] та її мати [PERSON] у рівних частках прийняли у спадщину і належний спадкодавцеві житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований по вул. Першотравнева, 8 в с. Мирівка Волочиського району Хмельницької області. 26 вересня 2013 року в с. Мирівка Волочиського району Хмельницької області померла [PERSON] (а.с. 9). Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, до складу якого входить успадкована нею після смерті [PERSON] 1/2 житлового будинку з господарськими будівлями, який розташований по вул. Першотравнева, 8 в с. Мирівка Волочиського району Хмельницької області. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб - спадкоємців. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. [PERSON] за життя, 19.08.2009, склала заповіт, згідно якого все майно, де б воно не було і з чого воно б не складалося, все те, що буде належати їй на день смерті і на що матиме право, заповіла [PERSON] (а.с. 6). Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування, заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Заповітом (а.с. 6), свідоцтвом про народження позивача (а.с. 7), свідоцтвом про шлюб позивача (а.с. 8) стверджується, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] З копії матеріалів спадкової справи № 154/2014, заведеної щодо майна померлої [PERSON] (а.с. 30-39) вбачається, що позивач [PERSON] прийняла спадщину, вчасно звернувшись до нотаріальної контори за місцем її відкриття, із відповідною заявою. 17.04.2014 їй були видані свідоцтва про право на спадщину на належні [PERSON] земельну ділянку та кошти (а.с. 10-11). Разом з тим, 03 березня 2017 року нотаріусом [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок у звязку з відсутністю необхідних правовстановлюючих документів (а.с. 19). Враховуючи вищевикладені докази, а також обставину, що відповідач не заперечує проти задоволення даного позову, і при його задоволенні не будуть порушені права, свободи та інтереси третіх осіб, суд прийшов до висновку, що за позивачем слід визнати в порядку спадкування за заповітом право власності на 1/2 житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, після смерті [PERSON] та в порядку спадкування за законом право власності на 1/2 житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами після смерті [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: approved