Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-11 00:00:00

08.09.2016 року звернулася до суду з наданим позовом, мотивуючи тим, що уклала шлюб з відповідачем 14.05.2008 року у Софіївській сільській раді Первомайського району Миколаївської області, актовий запис № 02. Від шлюбу з відповідачем, має трьох неповнолітніх дітей : доньку Діану [INFO], доньку Аріану [INFO], та сина [PERSON] [INFO] З відповідачем припинили шлюбні відносини на фоні постійних сварок та конфліктів, на грунті того , що відповідач зловживає спиртними напоями, та підіймає на неї руку. Строк для примирення їй не потрібен, сімя розпалась остаточно. Майнового спору не має. Позивачка в судове засідання не з"явилась, до суду надала заяву в якій просить слухати справу у її відсутність, позов підтримує та просить його задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, про слухання справи був повідомлений належним чином. Причини неявки відповідач суду не повідомив, заперечень проти позову та клопотань не надав. Оскільки не має відомостей про причину неявки відповідача, на підставі ч.4 ст. 169 та ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність та ухвалити по справі заочне рішення. Позивач проти такого не заперечує. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного. Відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого Софіївською сільською радоюі, актовий запис № 023, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 14.05.2008 року. Шлюбні відносини вони не підтримують, як одна сім»я не проживають. Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Судом було встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що відповідач зловживає спиртними напоями, підіймає на позивачку руку, та вчиняє сварки. Сім'я розпалася остаточно та існує формально. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, то шлюб підлягає розірванню. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред'явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що подальше спільне життя сторін та збереження їх сімі не можливе. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved