Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-26 00:00:00

17 червня 2015 року позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що їй на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS] Згурівського району Київської області, в якому зареєстровані відповідачі, але з 2005 року по даний час в ньому не проживають, ним не цікавляться, не ставляться до нього як до постійного місця проживання, витрат на його утримання не несуть. Реєстрація відповідачів в будинку створює їй перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, отримувати пільги та субсидії на комунальні послуги. Крім того, на її адресу приходять для відповідачів повідомлення із райвійськкомату, тому просить визнати відповідачів такими, що втратили право на користування спірним житловим будинком. В разі задоволення позову просить не застосовувати до відповідача положення ст. 88 ЦПК України. В судове засідання сторони не з"явилися, про час і місце судового розгляду були оповіщені у встановленому порядку, направили заяви з клопотанням про розгляд справи за їхньої відсутності, позивач позов підтримує повністю, відповідачі позов визнають повністю. Оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні в судовому засіданні доказів, наявних у справі, суд дійшов висновку. Судом встановлено, що будинок по [ADDRESS] Згурівського району Київської області належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с.7 - копія Витягу про Державну реєстрацію прав). В будинку зареєстровані [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.6, 13, 14 - довідки). Відповідачі в цьому будинку не проживають понад один рік, це приміщення не є їх постійним місцем проживання та вони не відноситься до нього як такого, не приймають ніякої участі в його утриманні (а.с.5 - акт), що підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. В ході розгляду справи не встановлено, що між сторонами існують договірні відносини з приводу користування житлом. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним прав користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Заслухавши показання свідків, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення повністю, так як в судовому засіданні доведено, що відповідачі не проживають у будинку позивача без поважних причин понад один рік та між сторонами не існують договірні відносини з приводу користування житлом, тому вони втратили право на користування будинком [ADDRESS] Згурівського району Київської області, що належить позивачу на праві приватної власності. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції» від 17 липня 1997 року № 475/97- ВР закріплено принцип непорушності права приватної власності, що означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, незалежно від волі інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved