Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-27 00:00:00

24.03.2015 року [PERSON] звернулася до Василівського районного суду Запорізької області з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття її з реєстрації, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування будинком за адресою: м.Василівка вул.Дніпровська 37 та зобов»язати Василівський районний відділ управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області зняти з реєстрації [PERSON] [PERSON] за адресою: м.Василівка вул. Дніпровська буд.37 Василівського району Запорізької області. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що їй на праві приватної власності належить будинок №37 по вул.Дніпровська в місті Василівка Запорізької області. З 2010 року по 13.12.2013 року вона перебувала у фактичних відносинах з [PERSON] та спів мешкали з ним у житловому будинку, який належить їй на праві приватної власності та розташований за адресою: вул.Дніпровська, буд.37 в місті Василівка Запорізької області. [PERSON] за вказаною адресою був зареєстрований з 05.04.2012 року, однак з 13.12.2013 року з нею не проживає і до цього часу за вказаною адресою не з»являвся, де на теперішній час відповідач [PERSON] перебуває їй невідомо. У добровільному порядку відповідач знятися з реєстрації не бажає, тому вона вимушена звернутися до суду з даним позовом. В судове засідання позивачка не з«явилася, надала суду заяву, в якій просить розглянути справи у її відсутність, заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, наполягає на задоволенні позову за підставами, викладеними у позовній заяві. Проти ухвалення по справі заочного рішення, на підстав наявних у ній доказів, не заперечує. В судове засідання відповідач [PERSON]Й повторно не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений судом своєчасно та належним чином, у встановленому законом порядку, відповідно до вимог ст.ст.74,76 ЦПК України, документів на підтвердження поважності причин неявки суду не надано, заперечень на позов не подано, тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно до ч. 4 ст. 169, ч.1 ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, що розпискою в отриманні судової повістки, надали суду заяву, в якій просять розглянути справу у відсутність їх представника, доповнень, зауважень, заперечень до заяви не мають. Самостійних вимог щодо предмета спору не заявили. Вивчивши надані суду докази, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно вимог ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно ст.58 ч.1 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст.59 ч.2 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. В судовому засіданні встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 19.01.1999 року належить житловий будинок № 37 по вул.Дніпровська в м.Василівка Запорізької області, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності, виданого реєстраційною службою Василівського РУЮ Запорізької області від 03.04.2015 року, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.24). Також право власності [PERSON] на даний житловий будинок підтверджується технічним паспортом на будинок, виготовленим РКП «Василівське БТІ» станом на 16.04.2009 року (а.с.7-9). Згідно довідки про склад сім»ї від 23.03.2015 року № 899, виданої виконкомом Василівської міської ради Запорізької області, відповідач [PERSON], [INFO] дійсно зареєстрований за адресою: [INFO] (а.с.10). Актом перевірки обстеження матеріально-побутових та житлових умов від 23.03.2015 року, складеним комісією виконкому Василівської міської ради Запорізької області у складі: [PERSON]Б, [PERSON], [PERSON] встановлено, що житловий будинок № 37 по вул.Дніпровська в м.Василівка Запорізької області належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу і на неї відкритий особовий рахунок На території даного домоволодіння проживає [PERSON]Ф.(а.с.12). Згідно довідки від 23.03.2015 року, засвідченої секретарем Василівської міської ради [PERSON] вбачається з повідомлення сусідів [PERSON], [PERSON] про те, що [PERSON] зареєстрований у житловому будинку № 37 по вул.Дніпровська в м.Василівка Запорізької області, однак за вказаною адресою не проживає з 13.12.2013 року, що підтверджують сусіди [PERSON] та [PERSON]. підпис яких посвідчено секретарем районної ради [PERSON]Б.(а.с.11). Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Виходячи з положень ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України щодо обов'язку доказування, обов'язок довести свої заперечення щодо наявності поважних причин відсутності на спірній житловій площі покладено на відповідача. Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Стаття 47 Конституції України та ст.9 ЖК України передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користуванням інакше ніж з підстав і в порядку визначеним законом. Право на повагу до житла гарантує і ст.8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Відповідно до вимог ст.317 ЦК України власнику належать права володіння, користування і розпоряджання своїм майном. Згідно статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Права власника житлового будинку визначені в ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням, відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71, 72, 116, 156 ЖК України). Таким чином, при розгляді справи щодо визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням члена сім'ї власника житла, мають встановлюватися наступні факти: чи є спірне приміщення житлом, чи є воно власністю позивача, чи відсутній відповідач у спірному приміщені понад встановлені строки, чи є причини відсутності поважними та чи не було між власником та відповідачем будь якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності. Пленум Верховного Суду України в пункті 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснив судам, що у справах цієї категорії необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк. Згідно роз"яснень п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року з подальшими змінами „Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім"ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладання трудового договору на невизначений строк тощо). На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що заявлені [PERSON] позовні вимоги законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню та суд вважає необхідним визнати [PERSON] таким, що втрати право користування житловим приміщеннямбудинком № 37 по вул.Дніпровська м.Василівка Запорізької області, який належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 19.01.1999 року з тих підстав, що відповідач у спірному житловому будинку тривалий час не проживає, з 13.12.2013 року, комунальні послуги не сплачує, крім того в будинку відсутнє особисте майно та особисті речі відповідача та будучи зареєстрованим у даному житловому будинку, який належить позивачці на праві власності, але не проживаючи у ньому, відповідач [PERSON] чинить позивачку, як власнику, перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні своєю власністю, крім того, позивач несе необґрунтовані витрати по оплаті комунальних платежів за відповідача та не може у повному обсязі реалізувати своє право на розпорядження приватною власністю, добровільно знятися з реєстрації відповідача не бажає. Крім того, доводи позивача про відсутність відповідача [PERSON] у спірному жилому приміщенні понад шести місяців без поважних причин підтверджені належними та допустимими доказами, відповідачем під час розгляду справи не оспорені, тому існують правові підстави, передбачені ст.71 ЖК України для задоволення позову в частині визнання [PERSON] таким, що втратив право користування вказаним вище жилим приміщенням. На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що заявлені [PERSON]Ф, позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі. Разом з тим, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] в частині зобов'язання Василівський районний відділ управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області зняти [PERSON] з місця реєстрації за адресою: м.Василівка вул. Дніпровська буд.37, оскільки відповідно до положень ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється зокрема на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням, тобто у разі визнання таким, що втратив право користування житлом. В такому випадку немає потреби додаткового зобов'язання зняти відповідача [PERSON] з реєстраційного обліку, оскільки рішення суду про визнання осіб, такими що втратили право користування житловим приміщення, є підставою для зняття з реєстраційного обліку у цьому житловому приміщенні, а відтак відсутні визначені законом підстави для задоволення позову в цій частині. Тому, в задоволенні позовних вимог [PERSON] в частині зобов'язання Державної міграційної служби у Запорізькій області зняти відповідача [PERSON] з реєстрації за вищевказаною адресою суд вважає необхідним відмовити, оскільки ці дії вчиняються на підставі рішення суду про визнання осіб втратившими право користування житловим приміщенням. Доказів того, що міграційною службою якимось чином порушувалися права позивача [PERSON], суду не надано та в суді не доведено.

Outcome: partial