Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-29 00:00:00

01.02.2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] , оскільки остання з 2017 року не проживає за вище зазначеною адресою, а позивач вимушений сплачувати комунальні послуги, які нараховуються на неї. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що їй на підставі договору міни від 23.02.2002 року, на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . Крім неї, у квартирі зареєстровані її син [PERSON] , онуки [PERSON] , [PERSON] та колишня дружина сина [PERSON] , яка з червня 2017 року по сьогоднішній день у будинку не проживає. Шлюб між [PERSON] та сином позивача було розірвано 02.10.2018 року. Комунальні платежі на неї нараховуються, але нею не сплачуються, тим самим вона перешкоджає позивачу у здійсненні її права власності на житло. В зв`язку із даними обставинами позивач звернулася до суду за захистом своїх прав. Ухвалою від 08.02.2021 р. справу було прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на 04.03.2021 р. Ухвалою суду від 04.03.2021 розгляд справи було відкладено на 14.04.2021. Ухвалою суду від 14.04.2021 розгляд справи було відкладено на 20.05.2021. Ухвалою суду від 20.05.2021 розгляд справи було відкладено на 22.06.2021. Ухвалою суду від 22.06.2021 розгляд справи було відкладено на 30.07.2021. 30.07.2021 ухвалою суду призначенозаочний розгляд даної цивільної справи. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, надав суду заяву про розгляд справи у її відсутність, на позовних вимогах наполягає та проти ухвалення заочного рішення не заперечує. В судове засідання відповідач [PERSON] не з"явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена в установленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомила, відзиву до суду не подала. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Суд, сукупністю належних, допустимих і достовірних письмових доказів, встановив, що згідно договору міни від 23.02.2002 року, [PERSON] належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS] , а.с. - 9. Згідно свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] син [PERSON] , а.с. - 10. [PERSON] та [PERSON] 05.10.2007 року уклали шлюб, дружина після укладення шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] », а.с. 11. Рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02.10.2018, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, а.с. 12-13. Згідно Довідки НОВА-Ком по [ADDRESS] , зареєстровані - відповідачка [PERSON] , а.с. - 15. Актом від 29.01.2021 року встановлено, що відповідачка [PERSON] не проживає у спірній квартирі з червня 2017 року по сьогоднішній день, а.с.- 14. Оцінка суду. Згідно ст.405 ч.2 ЦК України - члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Таким чином сукупністю досліджених доказів судом встановлено, що відповідач не проживає в квартирі понад один рік без поважних причин, та як член сім`ї власника житла може бути позбавлена права користування житлом, з метою захисту права власності позивача на житло. На підставі ст.ст. 391, 405 ч. 2 ЦК України,

Outcome: approved