Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Жмеринської міської ради Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно за заповітом, мотивуючи його тим, що [INFO] її батько [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається із земельної ділянки площею 0,0611 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 0510300000:00:003:3880, та житлового будинку позначеного в технічному паспорті літера «А», загальною площею 64,4 кв.м, житловою площею 48,2 кв.м, житлової прибудови «А1», погрібу «П/А1», ганку, літньої кухні «Б», тамбуру «б», сараю «Г», сараю «Д», вбиральні «Ж», огорожі № 1, хвіртки № 2, що по [ADDRESS]. За життя батько залишив заповіт, відповідно до якого все своє майно він заповів своїй дочці - позивачці. Після відкриття спадщини позивачка частково прийняла спадщину, а саме земельну ділянку площею 0,0611 га, що по [ADDRESS] та отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом. В лютому 2014 р. вона звернулась до Жмеринської міської нотконтори для прийняття решти спадщини, однак постановою від 19.02.2014 р. їй відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки на спадковий житловий будинок відсутні правовстановлюючі документи. Спадковий житловий будинок з господарськими будівлями належить її батькові. Даний будинок 05.11.1959 р. батько придбав у [PERSON] як незакінчений будівництвом житловий будинок, технічною готовністю 45,1%, відповідно до договору купівлі-продажу. У період часу з 1959 р. по 1989 р. батьком проводились будівельні роботи. На початку 1990 р. батько належним чином оформив акт приймання закінчених будівництвом будинків, який було затверджено рішенням виконавчого комітету Жмеринської міської ради від 31.01.1990 р. № 27 «Про затвердження актів». Однак з невідомих причин батько до дня своєї смерті не отримав відповідного свідоцтва про право власності, яке було вказане у рішенні. Відповідно до технічного паспорту від 16.11.2012 р. житловий будинок з господарськими будівлями побудований у період з 1959 р. по 1989 р., що не потребує додаткових зусиль для його прийняття в експлуатацію, крім того, будинок вже приймався в експлуатацію. Оскільки [PERSON] за життя не оформив на себе право власності на будинок, то тепер після його смерті позивачка вважає, що необхідно визнати право власності на даний будинок за нею як за спадкоємцем за заповітом. Інших спадкоємців які б претендували на спадщину немає, спірний будинок під заставою та забороною не перебуває. Просить визнати за нею право власності на житловий будинок «А», загальною площею 64,4 кв.м, житловою площею 48,2 кв.м, житлової прибудови «А1», погрібу «П/А1», ганку, літньої кухні «Б», тамбуру «б», сараю»Г», сараю «Д», вбиральні «Ж», огорожі № 1, хвіртки № 2, що по [ADDRESS], який рахується за померлим [INFO] [PERSON] В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала, за вказаних в позовній заяві обставин, просить його задоволити. Додатково пояснила, що на час смерті батька вона проживала [ADDRESS]. Батько проживав сам, але із ним був зареєстрований, але не проживав його син, а брат позивачки - [PERSON], який був працездатним. Спору із братом у позивачки немає, має намір передати йому спадкове майно. Інших спадкоємців після смерті батька немає. Просила позов задовольнити, судові витрати просила віднести на її користь, з відповідача не стягувати. Представник відповідача Жмеринської міської ради Кудіна С.А. у судове засідання не з»явилась, надала суду заяву, у якій позов визнає відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України та просить справу розглянути у її відсутність (а.с.32-33) Суд, заслухавши пояснення позивачки, оглянувши заяву представника відповідача, дослідивши письмові докази, оглянувши матеріали інвентаризаційної справи № (3113) 4958 на домоволодіння по [ADDRESS], вважає, що визнання представником відповідача позову необхідно прийняти, оскільки це не суперечить закону і не порушує будь-чиїх прав та інтересів. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що [INFO] в м. Жмеринка Вінницької області помер [PERSON] (а.с.10) - батько позивачки, яка після одруження змінила прізвище на [PERSON]. (а.с. 8, 9), після смерті якого відкрилась спадщина. Згідно заповіту від 03.10.2006 р., посвідченого державним нотаріусом Жмеринської міської нотаріальної контори Бульбою Л.І., зареєстрованим в реєстрі за № 1-1522, що був чинним на час смерті спадкодавця (а.с.41-зворот), [PERSON] заповів все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде йому належати на день смерті і на що він матиме право за законом своїй дочці [PERSON]. (а.с. 11) Позивачка [PERSON] прийняла спадщину після смерті свого батька [PERSON] та 19.02.2014 р. отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом (а.с. 12), згідно якого спадщина, на яку видане свідоцтво складається з земельної ділянки площею 0,0611 га, розташованої на території [ADDRESS], кадастровий номер 0510300000:00:003:3880, цільове призначення житлового будинку - для будівництва та обслуговування жилого будинку та зареєструвала вказане майно у встановленому порядку (а.с.13). Крім того, позивачка звернулась до Жмеринської міської нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS], належний її батькові [PERSON], померлому [INFO] Однак постановою державного нотаріуса № 284/02-31 від 19.02.2014 р. їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказане нерухоме майно через відсутність правовстановлюючих документів на вказаний житловий будинок з господарськими будівлями виданих на ім'я померлого [PERSON] (а.с. 14) В судовому засіданні судом оглянуто матеріали інвентаризаційної справи № (3113) 4958 на домоволодіння по [ADDRESS], згідно яких встановлено, що: -рішенням виконкому Жмеринської міської ради депутатів трудящих від 21.03.1950 р. № 5/60 вирішено відвести [PERSON] для будівництва одноповерхового житлового будинку земельну ділянку по [ADDRESS], площею 600 кв.м зі складу міських земель (а.інв.спр. 17), -актом від 08.05.1950 р. на підставі вищезазначеного рішення виконкому Жмеринської міської ради проведено в натурі відвід садибної ділянки під індивідуальне будівництво будинку [PERSON] в [ADDRESS], загальною площею 600,0 кв.м (а.інв.спр. 18), - 08.05.1950 р. між [PERSON] та комунальним відділом виконкому Жмеринської міської ради укладено договір на право будівництва будинку та безстрокового користування земельною ділянкою (а.інв.спр. 16) - [PERSON] 08.05.1950 р. у Жмеринському відділі комунального господарства отримано дозвіл на проведення будівельних робіт індивідуального житлового будинку з надвірними будівлями на садибній ділянці [ADDRESS] на підставі генерального плану та договору на право забудови, проекту (а.інв.спр. 19, 20), - 05.11.1959 р. між [PERSON] та [PERSON], укладено договір купівлі-продажу 100% домоволодіння незавершеного будівництвом житлового будинку, готовністю 45,1 % по [ADDRESS] на земельній ділянці в 600 кв.м, який посвідчено нотаріусом Жмеринської державної нотаріальної контори [PERSON] та внесено до реєстру за № 7032 (а.інв.спр 24-25), - актом прийняття в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 11.12.1989 р. домоволодіння по [ADDRESS], що закінчене у 1963 році прийнято в експлуатацію (а.інв.спр. 36), - рішенням виконавчого комітету № 27 від 31.01.1990 р. затверджено акт приймання в експлуатацію закінченого будівництвом будинку [PERSON] по [ADDRESS]. Також вирішено при необхідності замінити існуючі документи на свідоцтво про право власності (а.інв.спр. 37). - висновком про реєстрацію домоволодіння від 24.03.1990 року, де юрисконсультом міськвиконкому вказано, що домоволодіння по [ADDRESS] підлягає реєстрації на праві приватної власності за [PERSON] (а.інв.спр.38) Відповідно до довідки-характеристики (а.інв.спр. 69), копії технічного паспорту [PERSON] є власником садибного (індивідуального) житлового будинку 1963 року побудови з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] (а.с. 22-25), наявності самочинних будівель та споруд не встановлено, інвентаризаційна вартість спірного будинку із надвірними спорудами становить 106250 грн. З витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 10.12.2012 р. житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] Вінницької області належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу (реєстровий №7032) від 05.11.2014 р., який складається із житлового будинку «А» загальною площею 64,4 кв., житловою площею 48,2 кв.м, житлової прибудови «А1», погрібу «п/А1», ганку, літньої кухні «Б», тамбуру «б», сараїв «Г» та «Д», убиральні «Ж», огорожі 1, хвіртки 2. (а.інв. спр. 70) Відповідно до матеріалів спадкової справи №244/2011 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] (а.с. 40-46) позивачка у встановлений законом строк звернулась до Жмеринської міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті свого батька [PERSON] Крім позивачки із заявою про прийняття спадщини за законом до нотконтори звернувся також син померлого, а брат позивачки [PERSON] Померлий [INFO] [PERSON] відповідно до заповіту від 03.10.2006 р. заповів все своє майно дочці [PERSON] Згідно витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 30.08.2011 р. заповіт [PERSON] посвідчений 03.10.2006 р. чинний. Відповідно до ст. 25 ЦК України - цивільна правоздатність фізичної особи виникає в момент її народження і припиняється в момент її смерті; згідно п.11 ч. 1 ст. 346 ЦК України - право власності припиняється в разі смерті власника; згідно ст. 1216 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); згідно із ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом; відповідно до ч.1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини; згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті; відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України). Відповідно до реєстраційного свідоцтва виданого 24.03.1990 р. Вінницьким міжміським бюро технічної інвентаризації [PERSON] належить ціле домоволодіння по [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Жмеринською держнотконторою 05.11.1959 р., реєстровий номер 7032, та внесено до реєстрової книги за № 5390. (а.с. 15) Таким чином судом встановлено, що спадкодавцю [PERSON], який помер [INFO], відповідно до договору купівлі-продажу від 05.11.1959 р. належав незакінчений будівництвом будинок по [ADDRESS]. Даний будинок ним був добудований у 1963 році та 11.12.1989 р. прийнятий в експлуатацію та даний акт прийняття в експлуатацію було затверджено рішенням виконавчого комітету Жмеринської міської ради № 27 від 31.01.1990 р., будинок побудований на відведеній із цією метою земельній ділянці, на підставі відповідного дозволу, що виданий на ім"я попереднього власника, також [PERSON] було проведено реєстрацію домоволодіння в органах БТІ, однак свідоцтво про право власності він не отримав, що стало підставою для відмови нотаріуса у видачі його спадкоємцю свідоцтва про право власності на спадковий будинок із надвірними спорудами. Самочинних споруд у спадковому домоволодінні не встановлено. Наявності осіб, які б мали право на обов'язкову частку у спадщині не встановлено. Представник відповідача по справі позов визнав, не заперечував проти його задоволення і згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. В даному випадку визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує нічиїх прав, свобод та законних інтересів. У 1963 році ( на час завершення будівництва) питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Спірний будинок був прийнятий в експлуатацію спадкодавцем у 1989 році. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року. Згідно з пунктами 6, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції). Зокрема, за пунктом 10 цього переліку таким правовстановлюючим документом про право власності на жилий будинок, збудований після видання Указу від 26 серпня 1948 року, є затверджений виконавчим комітетом місцевої ради народних депутатів акт державної комісії про прийняття будинку в експлуатацію. Таким чином, з моменту затвердження виконавчим комітетом місцевої ради народних депутатів акта державної комісії про прийняття збудованого громадянином у 1963 році житлового будинку цей громадянин набув статусу власника житлового будинку та набув право в межах, установлених законом, володіння, користування й розпорядження цим майном. Саме з такого розуміння зазначених норм матеріального права виходить суд при розгляді даної справи, установивши, що будівництво житлового будинку, який є об'єктом спадщини, відбувалось відповідно до чинного на час його будівництва законодавства на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці на підставі наданого виконавчим комітетом дозволу на його будівництво (тобто будинок не є самовільним будівництвом) і що на момент смерті спадкодавця цей будинок був повністю збудований і прийнятий в експлуатацію, проте спадкоємці не можуть оформити належне їм право власності на вказаний будинок в порядку спадкування відповідно до вимог закону з тих підстав, що реєстрація права власності на будинок відсутня. Таким чином, оцінивши докази в сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити, так як він обґрунтований, доведений позивачкою, відповідає матеріальному закону, визнаний відповідачем і це визнання не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Відповідно до ст.ст. 25, п.11 ч.1 346, 1216, 1217, 1218, ч.1 ст. 1222, 1258, 1262, 1273 ЦК України,

Outcome: approved