Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати [PERSON] та малолітню [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою №17 по вул. Київській, 70 в м.Житомирі. В обгрунтування позовних вимог вказав, що він є власником вказаної квартири на підставі свідоцтва про право власності від 19.08.1997, відповідач його колишня дружина, шлюб між ними розірвано 17.04.2014р., але вона разом з донькою [PERSON] не проживають у квартирі з листопада 2012 року, при цьому залишаються зареєстрованими за вказаною вище адресою. Реєстрація відповідачки та доньки у спірному житлі порушує права позивача як власника квартири, тому він просив суд визнати [PERSON] та малолітню [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою та зобов»язати Управління ДМС України в Житомирській області зняти їх з реєстраційного обліку за вказаною вище адресою. В судовому засіданні позивач підтримав позов з тих же підстав та просив його задовольнити. Відповідач [PERSON] заперечила проти задоволення позову та пояснила, що відповідач створив їм з малолітньою дитиною нестерпні умови проживання, а тому вони вимушені були покинути спірну квартиру та винаймати житло. Вказала, що іншого житла у неї немає, а тому просила відмовити в задоволенні позову. Представник співвідповідача в судове засідання не з»явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином судовими повістками. Представник третьої особи в судове засідання також не з»явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, при винесенні рішення поклалася на розсуд суду (а.с. 20). Свідок [PERSON], допитаний в судовому засіданні, пояснив, що він є сусідом позивача, та, наскільки йому відомо, відповідач разом із дитиною тривалий час (протягом 3-4 років) не проживає у спірній квартирі, їхніх речей там немає. Суд заслухав думку позивача та відповідача, пояснення свідка, дослідив матеріали справи в межах заявлених позовних вимог і вважає позов таким, що не підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи на підставі наданих сторонами доказів. Як встановлено в судовому засіданні, позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] (а.с. 8-10). Окрім нього в цій же квартирі зареєстровані колишня дружина відповідача [PERSON] та малолітня донька [PERSON], [INFO], однак протягом тривалого часу (а саме з листопада 2012 року) в спірному житлі не проживають, їх особистих речей в ньому немає, будь-яких витрат з утримання квартири, сплати комунальних послуг відповідачі не несуть. Факт непроживання вказаних осіб в цей період у квартирі підтверджено Актом КП «ВЖРЕП №11» від 03.06.2015 (а.с. 4). Як встановлено в судовому засіданні, відповідач [PERSON] разом з неповнолітньою донькою [PERSON] вселилися у спірну квартиру на законних підставах як члени сім»ї власника. При вирішенні даного спору суд враховує, що право громадян на житло закріплено ст. 47 Конституції України. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо) у відповідному населеному пункті, у якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до положень ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З керівних розяснень п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.04.1985 р. «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування житловим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлення строки. Якщо відсутній був відсутній понад встановлені строки без поважних причин, то суд вправі визнати його таким, що втратив право на жилу площу. Наймачеві або членові його сім'ї, який був відсутній понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). За п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року № 9 «Про застосування судами Конституції України при здійсненні правосуддя» наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що позивач чинив перешкоди відповідачці та малолітній доньці в користуванні житлом, а саме створював конфлікти та висловлював погрози на їхню адресу, в зв"язку з чим вони змушені були покинути спірну квартиру та арендувати житло, відповідач вказує, що інтересу до кватири не втратила, іншого житла разом з малолітньою донькою не має, суд вважає позов необгрунтованим та відмовляє в його задоволенні.

Outcome: dismissed