Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-27 00:00:00

20.10.2015 року ПАТ «Златобанк», в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Златобанк» Славінського В.І., звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання договору недійсним в якому зазначив, що 18.01.2012 року між АТ «Златобанк», правонаступником якого є позивач, та ТОВ «Вассма Рітейл» було укладено кредитний № 06/12-КLMV, за умовами якого позичальнику було надано кредит у формі мультивалютної кредитної лінії у гривні, євро та доларах США для поповнення обігових коштів з максимальним лімітом заборгованості 3000000 доларів США, з кінцевим терміном повернення по 17.07.2013 року. Відповідно до п.1.4 кредитного договору за користування кредитними коштами позичальником сплачується 22,5% річних у гривні, 16,0% річних у доларах США та 15,0% річних у євро. 16.07.2013 року АТ «Златобанк» та ТОВ «Вассма Рітейл» уклали договір про внесення змін №1 до кредитного договору № 06/12-КLMV, відповідно до якого сторони домовились встановити строк повернення грошових коштів по 17.07.2014 року, включно, та встановили плату за користування кредитними коштами у розмірі 23,5% річних у гривні, 16,0% річних у доларах США та 15,0% річних у євро. 16.10.2013 року і 17.07.2014 року АТ «Златобанк» та ТОВ «Вассма Рітейл» уклали договори про внесення змін за №2 і №3 до кредитного договору, відповідно до яких сторони домовились про продовження строку повернення грошових коштів, з граничним терміном по 16.07.2015 року , включно, та встановили плату за користування кредитними коштами у розмірі 27,0% річних у гривні, 16,0% річних у доларах США та 15,0% річних у євро. 11.02.2015 року між позичальником ТОВ «Вассма Рітейл» та [PERSON] було укладено договір виконання зобов'язань третьою особою, за умовами якого [PERSON] зобов'язався не пізніше 13.02.2015 року сплатити банку суму кредитної заборгованості позичальника за кредитним договором в розмірі не меншому ніж 22955214, 24 гривень, після чого останній набуває право на зворотну вимогу (регрес) до позичальника в розмірі суми, яка була фактично сплачена. [PERSON] виконав умови цього договору, сплативши банку в установлені договором строки кредитну заборгованість позичальника у розмірі 22955214,42 гривень. В подальшому зобов'язання позичальника ТОВ «Вассма Рітейл» щодо задоволення вимог [PERSON], які той набув внаслідок виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором в межах фактично сплаченої суми, були припинені шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог ТОВ «Вассма Рітейл» та [PERSON], згідно акту про зарахування зустрічних однорідних вимог б/н від 14.04.2015 року. 15.04.2015 року [PERSON] оформив нотаріальну заяву, якою підтвердив, що його регресні вимоги, як кредитора у зобов'язанні за кредитним договором, були задоволені у повному обсязі у зв'язку із чим такі зобов'язання є припиненими. В червні 2015 року ТОВ «Вассма Рітейл», посилаючись на положення договору про виконання зобов'язань третьою особою від 11.02.2015 року, що укладений між ним та [PERSON], подав до Господарського суду м.Києва позовну заяву до АТ «Златобанк» про визнання припиненими зобов'язань за кредитним договором, визнання припиненою іпотеки та скасування заборони відчуження нерухомого майна, визнання припиненим права застави та обтяження рухомого майна та зобов'язання вчинити дії (справа № 910/20024/15). Рішенням Господарського суду м.Києва від 22.09.2015 року у справі № 910/20024/15 вказаний позов було задоволено у повному обсязі на підставі положення договору про виконання зобов'язань третьою особою від 11.02.2015 року. За таких обставин позивач вважає, що договір виконання зобов'язань третьою особою від 11.02.2015 року, укладений між ТОВ «Вассма Рітейл» та [PERSON] є таким, що порушує законні права ПАТ «Златобанк», та є таким, що укладений з грубим порушенням законодавства, зокрема ст.520, ч.1 ст. 528 ЦК України. Крім того, п.3.3.8 Кредитного договору передбачено, що позичальник не має права без одержання попередньої письмової згоди Банку передавати третім особам свої права та обов"язки за цим договором. Отже, без письмового дозволу банку позичальник не мав права укладати договір від 11.02.2015 року та передавати свої права та обов"язки третій особі. Також відповідно до умов Договору про виконання зобов"язання третьою особою від 11.02.2015 року з [PERSON] не було правових підстав для здійснення договірного списання з рахунків [PERSON] Вказаний договір порушує законні права позивача, оскільки позичальник ТОВ «Вассма Рітейл», посилаючись на даний договір, відмовляється погашати банку наявну кредитну заборгованість, яка станом на 13.10.2015 року, становить 31090317, 32 гривень. До того ж, недійсність зазначеного правочину випливає з норм ч.1 ст.203, ч.3 ст.215 ЦК України. Просить рішенням суду визнати договір від 11.02.2015 року укладений між ТОВ "Вассма Рітейл" та фізичною особою [PERSON] недійсним. В судовому засіданні представники позивача Петроченко А.Ю. та Церанюк І.С.позовні вимоги підтримали з підстав, зазначених у позові. Додатково зазначили, що при укладенні оспорюваного договору було порушено ч.1, 2 ст.203, ч.1 ст.520 ЦК України та пункт 3.3.8 кредитного договору. Вважають, що метою оспорюваного договору є повернення коштів [PERSON] з його депозитного рахунку, оскільки 13.02.2015 року банк віднесено до несплатоспроможних, а 14.02.2015 введено тимасову адміністрацію. Лише тільки 12.02.2015 року таким чином було виведено значну кількість активів, що порушує права інших вкладників. Незаперечили, що 12.02.2015 року було проведено списання коштів з рахунку [PERSON], однак договір від 12.02.2015 року, на підставі якого було проведено списання коштів, не є предметом судового розгляду, оскільки сторонами не оскаржувався. Стаття 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» покладає на Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб обов»язок забезпечити збереження активів та документації банку. Протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа зобов»язана забезпечити перевірку правочинів, вчинених банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів, що є нікчемними з підстав, визначених ч.3 ст.38 вказаного Закону, зокрема в разі укладання договору, умови якого передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг, прямо не передбачених для них законодавством чи внутрішніми документами банку. 17.04.2015 року [PERSON] було направлено повідомлення про нікчемність договору від 12.02.2015 року та списані кошти було повернуто на рахунок останнього. Представник ТОВ Вассма Рітейл» Радзієвська О.Є. позовні вимоги не визнала і пояснила, що правовою підставою була ч.3 ст.528 ЦК України, а не ст.520 ЦК України на яку посилається позивач. Укладанням даного договору [PERSON] не набув прав та обов»язків відповідача -1. Виконання умов кредитного договору відбулось шляхом договірного списання на підставі договору між банком та [PERSON] від 12.02.2015 року. Саме договір від 12.02.2015 року передбачав право банку провести договірне списання. При цьому дострокове виконання зобов»язання передбачено п.3.2.2 кредитного договору. Посилання представника позивача на п.3.8.8 кредитного договору вважає безпідставними, оскільки п.5.3 вказаного договору передбачено, що зобов»язання за кредитним договором можуть бути виконані третьою особою, в тому числі, поручителем, правонаступником без попередньої згоди Позичальника. Представник відповідача [PERSON], [PERSON], позовні вимоги не визнав і пояснив, що при укладанні оспорюваного договору були дотримані всі вимоги законодавства, зауваження сторони позивача щодо порушення прав інших вкладників є необгрунтованими. Представники третіх осіб: фонду гарантування вкладів фізичних осбі та Національного банку України в судове засідання не з»явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Вислухавши пояснення сторін та проаналізувавши їх в сукупності з дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що 18.01.2012 року між ПАТ «Златобанк» та ТОВ «Вассма Рітейл» укладено кредитний договір № 06/12-КLМV, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 3000000 доларів США, з подальшим укладенням додаткових угод. 11.02.2015 року між ТОВ «Вассма Рітейл» та фізичною особою [PERSON] укладено договір про виконання зобов»язань третьою особою за кредитним договором № 06/12-КLМV від 18.01.2012 року. Підставою укладання даного договору сторонами зазначено ст.528 ЦК України. Так, згідно ст.528 ЦК України виконання обов'язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов'язання не випливає обов'язок боржника виконати зобов'язання особисто. У цьому разі кредитор зобов'язаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою. 12.02.2015 року між [PERSON] та ПАТ «Златобанк» укладено договір про виконання зобов»язання третьою особою за яким кредитор надав згоду на виконання Новим боржником зобов»язань за первісного боржника за кредитним договором № 06/12-КLМV від 18.01.2012 року. Позивач, як кредитодавець, ініціював договірне списання коштів з банківського рахунку [PERSON] та перерахував на погашення кредитної заборгованості певну суму коштів, що не суперечить умовам укладеного договору. На підставі постанови Правління Національного банку України від 13.02.2015 року №105 «Про віднесення ПАТ «Златобанк» до категорії неплатоспроможних» рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 13 лютого 2015 року № 30 з 14 лютого 2015 року розпочато процедуру виведення ПАТ «Златобанк» з ринку шляхом запровадження у ньому тимчасової адміністрації з 14 лютого 2015 року. 17.04.2015 року наказом №184 уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію АТ «Златобанк» Славінським В.І. віднесено до нікчемних Договір про виконання зобов»язання третьою особою від 12.02.2015 року, укладеного між АТ «Златобанк» та [PERSON] Частиною 5 ст.34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в редакції, чинній на момент запровадження тимчасової адміністрації банку) визначено, що під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання. Відповідно до ч. 2 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті. Пункт 7 ч. 3 ст.38 вказаного Закону передбачає, що правочини (у тому числі договори)неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав, зокрема, банк уклав правочин (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку. Уповноважена особа Фонду протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у ч. 2 ст.38 цього Закону про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами; має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням ( ч.4 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»). З системного аналізу наведених норм Закону слідує, що у випадку, передбаченому п. 7 ч. 3 ст 38 вказаного Закону, правочин є нікчемним з підстави, коли банк уклав правочин, умови якого передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг, тобто властивість, що вигідно відрізняє когось від когось, вигідніше положення, і передачу майна (коштів), які прямо не встановлені законодавством чи внутрішніми документами банку, і у зв'язку з цим уповноважена особа Фонду вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами. Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу. Проте, доказів, що в даному випадку мало місце надання стороні відповідача переваг або пільг суду не подано, як і доказів про недодержання при укладанні договору вимог ст.203 ЦК України. Посилання позивача на порушення ст.520 ЦК України при укладанні договору від 11.02.2017 року є необгрунтованими, оскільки даною нормою Закону передбачається заміна сторони у зобов»язані, в той час, коли оспорюваний договір укладений з підстав, передбачених ст.528 ЦК України, якою врегульовано виконання обов»язку боржника іншою особою, як за власною ініціативою так і за попередньою домовленістю цієї особи з боржником, що не суперечить умовам кредитного договору, укладеного між сторонами ( п.5.3 договору) . Враховуючи наведене підстав для задоволення позову не має.

Outcome: dismissed