Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-08 00:00:00

В грудні 2017 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів. В обґрунтування позовних вимог посилається на ті обставини, що відповідач [PERSON] є батьком малолітнього [PERSON]. На даний час вона разом з сином проживає окремо від відповідача, відповідач ніякої матеріальної допомоги на утримання сина не надає, у зв'язку з чим вона змушена звернутися до суду. Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 14 лютого 2018 року, позовні вимоги [PERSON] було задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON], [INFO], щомісячно в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 16 липня 2018 року, заочне рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 14 лютого 2018 року , було скасовано, справа призначена до розгляду. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилися, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутністю. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] повністю підтримав позовні вимоги, просив суд задовольнити їх в повному обсязі, наполягав на присудженні аліментів саме у частці від доходу відповідача. Заперечував проти стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги визнала частково. Пояснила, що відповідач не заперечує проти сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина, але просить суд звернути увагу, на той факт, що в нього на утримання знаходиться його мати пенсійного віку, дружина, яка є інвалідом 3 групи, та він сплачує аліменти на старшу дитину в розмірі 1500 гривень щомісячно. Враховуючи вищенаведене, відповідач згоден на сплату аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 800 гривень щомісячно. Суд вислухав позицію сторін, дослідив матеріали справи, прийшов до наступного. Згідно свідоцтва про народження, виданого 08 липня 2014 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] народився [INFO], про що складено відповідний актовий запис № 563. Батьками зазначені: [PERSON], [PERSON]. Як вбачається з довідки Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Ліга» від 20 січня 2018 року, малолітній [PERSON], [INFO], проживає та зареєстрований разом із матір'ю [PERSON] Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України (далі СК України) батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - [PERSON] наполягала на тому, що дитина не проживає з матір'ю, тривалий час знаходилася за кордоном, а тому позивачка не має правових підстав для стягнення аліментів. Суд розглядаючи зазначене питання приходить до наступного. Згідно листа Державної прикордонної служби № 184/К-10530 від 13 серпня 2018 року, [PERSON], [INFO], виїхав за межі України 22 грудня 2014 року та повернувся в Україну 21 липня 2018 року. ( а.с.101) В своїх письмових запереченнях відповідач наголошував та тому, що він пропанував позивачці повернутися разом з дитиною в Україну, тоб то позивачка знаходилася разом з дитиною за кордоном. Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Відповідно до чч. 2, 8, 9, 10 ст.7 СК сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК місцем проживання фізичної особи, яка не досягла 10 років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Як вбачається з наданих відповідачем доказів, [PERSON] виїхав за межі України 22 грудня 2014 року, тоб то будучи малолітньою дитиною, а тому суд приходить до висновку, що дитина виїхала разом з матір'ю, що також не спростовується відповідачем. У ст.2 Протоколу №4 до Конвенції «Про захист прав людина і основоположних свобод» передбачено, що кожна особа, яка законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на вільне пересування та свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. Здійснення цих прав не підлягає жодним обмеженням, за винятком тих, які запроваджуються згідно із законом і необхідні в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, з метою підтримання громадського порядку, запобігання злочинам, для захисту здоров'я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших людей. В період з 22 грудня 2014 року по 27 липня 2018 року, малолітній [PERSON] знаходився за кордоном, що також визнається сторонами. Відповідно до письмових пояснень відповідача, він перебуваючи за кордоном, пропанував позивачці, повернутися разом з дитиною в Україну а тому суд приходить до висновку , що відповідачу [PERSON], було відомо, про те, де знаходиться його син, та з ким він проживає. Питання щодо визначення місця проживання разом з батьком, відповідачем не ставилося. Таким чином, суд вважає, що малолітній [PERSON], в період з народження по теперішній час, проживає з матір'ю [PERSON] Розглядаючи питання щодо визначення розміру аліментів та способу їх стягнення, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач [PERSON] працював в КП «МВУ ВКГ» майстром. За власним бажанням його було звільнено 23 лютого 2018 року, що підтверджується Трудовою книжкою [NUMBER] від 2 серпня 1988 року. ( а.с.90) Згідно довідки Маріупольського міського центру зайнятості № 02-200 від 2 травня 2018 року, [PERSON] на обліку не перебуває, допомогу по безробіттю не отримує. ( а.с.51) В судовому засіданні, заперечуючи проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, представник відповідача [PERSON], - [PERSON] посилалася на ті обставини, що відповідач не може сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку але не менш ніж 50 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, оскільки у нього на утриманні знаходяться його мати похилого віку, його дружина - інвалід 3 групи, та донька [PERSON], якій він сплачує що місячно аліменти в розмірі 1500 гривень. У зв'язку з чим просить суд змінити спосіб стягнення аліментів, та стягнути з нього аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 800 гривень. Судом було встановлено, що відповідач [PERSON] має неповнолітню доньку [PERSON], на утримання якої, відповідно до рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 23 березня 2017 року, сплачує аліменти в розмірі 1500 гривень, щомісячно. ( а.с.42-44) Його мати, [PERSON], [INFO], є пенсіонеркою, будучи зареєстрованою в [ADDRESS], проживає за місцем реєстрації відповідача в квартирі [ADDRESS] ( що підтверджується довідкою КСН «Новий східний» № 473 від 3 вересня 2018 року ) ( а.с.45-47, 110) Також відповідачем [PERSON] було надано суду докази, що його дружина [PERSON], є інвалідом 3 групи, загального захворювання, безстроково, та зареєстрована за адресою проживання відповідача в квартирі [ADDRESS]. ( а.с.48-50, 109 ) . Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суду не було надано належних доказів на підтвердження, того, що на утриманні відповідача [PERSON] знаходяться його мати та дружина. Оскільки мати відповідача [PERSON] - [PERSON] є пенсіонеркою, та отримує пенсію за віком. Дружина відповідача [PERSON] - [PERSON] є інвалідом третьої групи за загальним захворюванням, та отримуєх пенсію по інвалідності, та є працездатною особою з деякими обмеженнями умов та характеру праці. Розмір отриманих пенсій як [PERSON] так і [PERSON] відповідачем доведено не було. Враховуючи той факт, що на теперішній час відповідач [PERSON] є безробітним, згідно наданих відомостей отримує лише компенсацію згідно ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 210,00 гривень (а.с.61,62) у суду не має підстав стверджувати, що саме на його утриманні знаходяться його мати та дружина. За змістом ст. 18 Конвенції ООН про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За ст. 27 Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Оскільки позивач [PERSON] наполягає на стягненні аліментів саме в частці від доходу відповідача [PERSON] та категорично заперечує проти стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, суд вважає, за можливе задовольнити позовні вимоги в цій частині, та стягнути аліменти на утримання дитини саме частці від доходу. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів на утримання дитини, суд враховує наявність у відповідача старшої доньки на утримання якої він сплачує аліменти в розмірі 1500 гривень, що значно перевищує середньо встановлений розмір аліментів на одну дитину, та який було визначено за згодою відповідача. Також суд враховує, що відповідач будучи працездатною особою, офіційно ніде не працює, але тривалий час, з листопада 2017 року по 13 лютого 2018 року та з 25 лютого 2018 року по 16 квітня 2018 року ( а.с.41) знаходився за кордоном. Таким чином суд вважає, що необхідним та достатнім розміром аліментів на утримання малолітнього [PERSON], будуть аліменти в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи, що утримання дитини є не правом, а обов'язком батьків, суд дослідив всі докази, оцінив їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, прийшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача на утримання сина [PERSON], [INFO], аліментів у розмірі 1/6 частки від усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред"явлення позову (28 грудня 2017 року) і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а також враховуючи, що позивачка була звільнення від сплати судового збору під час звернення суду, суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 640,00 гривень ( встановлено ЗУ «Про судовий збір» який діяв станом на 28.12.2017 року). Постановою про закінчення виконавчого провадження від 21 травня 2018 року, виконавчий лист № 265/9131/17 від 19 березня 2018 року було повернуто до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя у зв'язку з повною сплатою судового збору, таким чином судовий збір повторному стягненню не підлягає. На підставі ст. ст.180,181,182,183,191 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial