Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-28 00:00:00

27.02.2020 позивач звернувся до суду з позовом про поділ майна подружжя. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 16.03.2012 між сторонами був укладений шлюб, який був розірваний 12.09.2019 рішенням Солом`янського районного суду м.Києва (справа №760/13918/19). Вказує, що під час шлюбу у період з 15.03.2012 по 12.09.2019 подружжям було набуте майно- автомобіль марки CHRYSLER PT CRUISER, 2001 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , зареєстрований відповідачем, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. Позивач зазначає, що до поділу, так і на даний час, автомобіль перебуває у повному володінні, користуванні та розпорядженні відповідача [PERSON] . Розмір компенсації позивачем визначено згідно до Звіту про оцінку майна від 21.02.2020, згідно якого вартість транспортного засобу СНRYSLER PT CRUISER, 2001 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] на момент підготування позовної заяви становить 120 400,00 грн. Позивач посилається, що виходячи з рівності часток подружжя, кожен має право володіти майном на загальну суму 60200,00 грн. Автомобіль є неподільним майном, а тому позивач вважає за необхідним та найбільш доцільним поділити майно наступним чином: залишити у особистій приватній власності автомобіль відповідачеві, оскільки відповідач є матір`ю трьох неповнолітніх дітей та має потребу в автомобілі, а з відповідача на його користь стягнути компенсаційну суму у розмірі 60 200,00 грн. Враховуючи вищевикладені обставини, позивач просить визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] автомобіль марки CHRYSLER PT CRUISER, 2001 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , та стягнути з відповідача грошову компенсацію у розмірі 60 200,00 грн. У позові наданим позивачем до суду, останній просить розглядати справу без його участі. 27.02.2020 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. Ухвалою суду від 19.03.2020 у справі відкрито спрощене позовне провадження. Відповідачем у визначений законом строк, відзив на позовну заяву не надано. Доказів на спростування Звіту про оцінку майна від 21.02.2020 та будь-яких інших заперечень проти позову до суду не надходило. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Згідно ч. 1 статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Частиною 1 статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст.61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. N 11). Зі змісту п. п.23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Солом`янського районного суду м.Києва від 12.09.2019. Також з даного рішення вбачається, що відповідачу було відновлено дошлюбне прізвище [PERSON] ". У період шлюбу з 15.03.2012 по 12.09.2019 подружжям було набуте майно- автомобіль марки CHRYSLER PT CRUISER, 2001 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , зареєстрований відповідачем, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. Позивачем до позову був наданий Звіт про оцінку майна від 21.02.2020, виданий ПП «Актив Інвест», в якому визначено, що ринкова вартість транспортного засобу - Chrysler PT Cruiser, (загальний легковий універсал-В), реєстраційний номер [NUMBER] станом на 21.02.2020 складає: 120 400,00 грн. Ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими, електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Ст. 77 ЦПК України встановлено, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказів на спростування вказаного вище звіту, як і своїх заперечень проти позову, відповідачем не надано. Таким чином, оцінюючи наявний у справі Звіт про оцінку майна від 21.02.2020, суд не знайшов обставин, які б дозволяли стверджувати про його необґрунтованість, неповноту чи суперечливість іншим матеріалам справи, а тому приймає його до уваги при постановленні даного рішення у справі у якості належного та допустимого доказу. Враховуючи, що спірний автомобіль був набутий сторонами у період перебування сторін у шлюбі та є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, зареєстрований та перебуває у користуванні відповідача та є неподільним, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про його поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя у спільному майні, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації у розмірі 1/2 частки вартості спірного автомобіля, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи - 120 400,00грн. З огляду на викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію вартості 1/2 частини транспортного засобу - «Chrysler PT Cruiser», (загальний легковий універсал-В), реєстраційний номер [NUMBER] , 2001 року випуску, в розмірі 60200,00 грн. Відповідно до ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Згідно ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторно повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За вказаних вище обставин, проаналізувавши заявлені вимоги, відповідність їх нормам матеріального права, суд приходить до висновку про задоволення позову позивача. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума судового збору 840,80 грн.

Outcome: approved