Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до сина [PERSON] , [INFO] . В позові зазначив, що з відповідачем по справі перебував у шлюбі до його розірвання за рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 09.07.2013 року. Син [PERSON] народився [INFO] , постійно проживає з позивачем. Тривалий час відповідач [PERSON] , як мати малолітнього, не цікавиться його станом здоров`я, фізичним та духовним розвитком, ухиляється від виконання свого обов"язку щодо утримання дитини. Посилаючись на викладені обставини, [PERSON] просив суд позбавити [PERSON] батьківських прав щодо їх сина [PERSON] , [INFO] . В судове засідання від [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав підтримує та просить їх задовольнити. Не заперечує проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач по справі [PERSON] до суду не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена своєчано та належним чином. Клопотання про відкладення розгляду справи від неї не налдходило. Представник Служби у справах дітей Красноградської РДА до суду не прибув, направив до суду клопотання про слухання справи без присутності представника служби у справах дітей та висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] . Оскільки відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання була повідомлена у встановленому порядку, від неї до суду не надходило заяви про розгляд справи за її відсутності, не подавала відзив, згідно ст. 280 ЦПК України, суд вважає необхідним ухвалити заочне рішення по справі на підставі наявних у справі доказів, так як позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи те, що учасники справи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, суд вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів не здійснюючи фіксування судового процесу. Суд, перевіривши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] . Відповідач проживає окремо від дитини, не спілкується з ним, не займається його вихованням та матеріально не забезпечує. До органів опіки з питання порушення своїх прав як матері відповідач не зверталася. Згідно Висновку органу опіки та піклування Красноградської РДА про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] від 20.12.2019 року, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Як зазначено в довідці про склад сім`ї, неповнолітній [PERSON] разом з батьком [PERSON] та братом [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] . Згідно зі ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько, мають рівні права та обов`язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ст. 150 СК України). Батьки мають рівні права на виховання дитини та спілкування з нею, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні та має право на спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватись з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Згідно ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України, на які в обґрунтування позову посилається позивач, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Як передбачено ст.11 Закону України "Про охорону дитинства", сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї з моменту народження. В абзаці 2 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 указаної постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і грунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Для встановлення таких обставин суду потрібно ретельно перевіряти докази, якими позивач обгрунтовує свої вимоги, обов`язково здійснювати необхідні дії для залучення відповідача у справі та з`ясування його позиції й обґрунтувань. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Наведений вище висновок органу опіки та піклування від 20 грудня 2019 року про доцільність позбавлення батьківських прав ґрунтується на фактах, що відповідач тривалий час не відвідує дитину, яка перебуває на повному утриманні батька, не цікавиться життям, навчанням. вихованням малолітнього сина. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та забезпеченню сина [PERSON] , не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя. Стаття 180 СК України передбачає, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з нормами ст. 166 СК України особа, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. [PERSON] в добровільному порядку не утримує дитину, хоча має таку можливість, оскільки є особою працездатного віку, суд вважає за необхідне стягнути з неї аліменти на його утримання в розмірі ј частки з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, з дня пред`явлення позову до суду до повноліття дитини. Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги заяву позивача, зміст висновку органу опіки та піклування Красноградської РДА про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , відсутність заперечень відповідача проти позовних вимог, вимоги п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України про справедливість, добросовісність та розумність застосування цивільного законодавства, ст.164 СК України, суд вважає, що необхідно задовольнити позовні вимоги про позбавлення батьківських прав. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з положень ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved