Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-22 00:00:00

21.02.2013 року заступник прокурора м. Києва звернувся до суду з позовом до відповідачів Київської міської ради, [PERSON], [PERSON] про визнання незаконним рішення, державних актів на право власності на земельну ділянку, договору купівлі-продажу земельної ділянки, відновлення становища, яке існувало до порушення. В обґрунтування позовних вимог зазначає про те, що на підставі рішення Київської міської ради від 29.10.2009 № 663/2732 «Про передачу громадянину [PERSON] у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на [ADDRESS]» [PERSON]. передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,1 га. На виконання цього ж рішення [PERSON] видано державний акт [NUMBER] на право власності на земельну ділянку (кадастровий номер [NUMBER]), який було зареєстровано Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 22.12.09 за № 07-7-05141. У подальшому 30.12.2009 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу зазначеної вище земельної ділянки, на підставі якого право власності на земельну ділянку перейшло до [PERSON], а 22.06.2010 року останній отримав держаний акт [NUMBER] на право власності на цю ж земельну ділянку (кадастровий номер [NUMBER]), який зареєстровано Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 22.06.2010 року за № 07-7-05586. Проте, відповідно до Генерального плану міста, затвердженого рішенням Київської міської ради від 28.03.2002 року № 370\\1804 зазначена земельна ділянка за функціональним призначенням належить до території рекреаційної забудови, а «Програмою розвитку зелених зон міста Києва до 2010 року та концепції формування зелених насаджень в центральній частині міста», затвердженою рішенням Київської міської ради №806/3381 від 19.07.2005 року ця ж територія зарезервована для розвитку мережі об»єктів природно-заповідного фонду місцевого значення. У висновках контролюючих органів - Головного управління містобудування, архітектури та дизайну міського середовища, Головного управління екології та охорони природних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради, Головного управління охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради щодо можливості надання земельної ділянки лише за умови прийняття рішення про внесення у встановленому порядку змін до «Програми розвитку зелених зон міста Києва до 2010 року та концепції формування зелених насаджень в центральній частині міста», а також до Генерального плану міста Києва, а в разі невиконання зазначених у них умов вони втрачають чинність. Крім того, однією з обов»язкових умов погодження проекту землеустрою Київською міською санепідемстанцією (висновок №1127 від 09.09.2009 року) стала необхідність отримання позитивного висновку Управління охорони навколишнього природного середовища у м. Києві. Однак вимоги, викладені у висновках контролюючих органів, не були виконані, відповідно проект відведення не є погодженим у встановленому законом порядку. У подальшому, після погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON], рішенням №214\\2283 від 17.09.2009 року Київська міська рада змінила функціональне призначення земельних ділянок на Столичному шосе, 24 км у Голосіївському районі м. Києва, а постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 01.03.2012 року, визнано протиправним та скасовано рішення Київської міської ради №214/2283 від 17.09.2009 року про передачу земельних ділянок ТОВ «Мегатранс» на Столичному шосе, 24 км у Голосіївському районі м. Києва, чим встановлено незаконність внесення змін до Генерального плану міста Києва. Факт визнання протиправним рішення Київської міської ради №214\\2283 від 17.09.2009 року підтверджує незаконність подальшої передачі спірної земельної ділянки у власність [PERSON], оскільки судовим рішенням у справі №2а-18834/10/2670, яке набрало законної сили, підтверджено незаконність внесення Київрадою змін до Генерального плану розвитку м. Києва та переведення земель рекреаційного призначення до земель житлової та громадської забудови, а тому рішення Київської міської ради від 29.10.2009 року №663/2732 про надання [PERSON] земельної ділянки на [ADDRESS] підлягає визнанню незаконним. У зв»язку з тим, що державні акти на право власності на земельну ділянку площею 0,1 га на [ADDRESS] видано на підставі незаконного рішення Київської міської ради від 29.10.2009 року №663/2732, вони підлягають визнанню недійсними так само, як і укладений 30.12.2009 року між [PERSON] та [PERSON] договір купівлі-продажу цієї ж земельної ділянки. Посилаючись на те, що земельна ділянка площею 0,1 га на [ADDRESS] незаконно вибула із власності територіальної громади міста, внаслідок чого були порушені інтереси держави, просив: визнати незаконним та скасувати рішення Київської міської ради від 29.10.2009 року № 663/2732 «Про передачу громадянину [PERSON] у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на [ADDRESS]»; визнати недійсним виданий [PERSON] державний акт на право власності на земельну ділянку [NUMBER], зареєстрований 22.11.2009 року Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) за № 07-7-05141; визнати недійсним укладений між [PERSON] та [PERSON] договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1 га (кадастровий номер [NUMBER]), вартістю 329 007, 70 грн., посвідчений 30.12.2009 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 18961; визнати недійсним виданий [PERSON] державний акт на право власності на земельну ділянку [NUMBER], зареєстрований 22.06.2010 Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) за № 07-7-05586; відновити становище, яке існувало до порушення шляхом визнання права власності на земельну ділянку по [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], вартістю 329007, 70 грн. за територіальною громадою м. Києва в особі Київської міської ради. У судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги з зазначених у позовній заяві підстав, просила задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] заявлені заступником прокурора м. Києва позовні вимоги не визнала, просила відмовити у їх задоволенні з тих підстав, що рішення Київської міської ради від 29.10.2009 року №214/2283, яким були внесені зміни до Генерального плану розвитку м. Києва та переведення земель рекреаційного призначення до земель житлової та громадської забудови, прямого відношення до правовідносин, які мали місце після винесення спірного рішення Київрадою, не має. На момент прийняття Київською міською радою оспорюваного рішення зміни до Генерального плану розвитку міста Києва та переведення земель рекреаційного призначення до земель житлової та громадської забудови були внесені двома нормативно-правовими актами - рішенням №214/2283 від 17.09.2009 року, яке в подальшому визнане незаконним та на яке посилається позивач і рішенням Київської міської ради від 17.09.2009 року №58/2127 «Про затвердження містобудівних обґрунтувань» яке є чинним. Відповідно до рішення Київської міської ради від 17.09.2009 року №58/2127 «Про затвердження містобудівних обґрунтувань», внесено зміни до Генерального плану міста Києва та проекту планування його приміської зони на період до 2020 року, затверджених рішенням Київської міської ради від 28.03.2002 №370/1804 та Програми розвитку зеленої зони міста Києва до 2010 року, затвердженої рішенням Київської міської ради від 19.07.2005 №806\\3381. Згідно позиції №30 додатку до даного рішення, затверджено містобудівне обґрунтування щодо внесення змін до містобудівної документації та визначення параметрів об»єкта містобудування - будівництва, експлуатації та обслуговування об»єктів рекреаційного призначення (з комплексом інженерно-транспортного облаштування та благоустроєм території) та для житлової забудови на 24 км Столичне шосе у Голосіївському районі м. Києва. Оскільки зазначене рішення є чинним, відповідно підстави для визнання незаконним оспорюваного рішення в частині зміни цільового призначення земельної ділянки немає. Також послалася на те, твердження позивача, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] не містить позитивних висновків контролюючих органів не є підставою для визнання незаконним оспорюваного рішення. Крім того, при вирішенні заявленого спору просила застосувати строки позовної давності, посилаючись на те, що позивачу було відомо про оспорюване рішення на час його винесення, однак до суду з позовом про визнання його незаконним заступник прокурора м. Києва звернувся з порушенням строків встановлених ст. 267 ЦК України та не довів поважність їх пропуску, що є підставою для відмови в задоволенні позову. Відповідач Київська міська рада та третя особа Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, явку своїх представників у судове засідання не забезпечили, з будь-якими клопотаннями до суду не зверталися. Відповідач [PERSON], судову повістку надіслану за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем його проживання за адресою - [ADDRESS] у черговий раз не отримав, судову повістку повернуто до суду з відміткою відділу зв»язку про причини повернення - за закінченням терміну зберігання. Відповідач Київська міська рада та третя особа Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), будучи належним чином повідомленими, явку своїх представників у судове засідання не забезпечили, з будь-якими клопотаннями про відкладення розгляду справи до суду не зверталися. З огляду на викладене, врахувавши думку представників позивача та відповідача [PERSON], суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності відповідача [PERSON], представників відповідача Київської міської ради і третьої особи Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення заявлених позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Київської міської ради від 29.10.2009 року № 663/2732 на підставі статей 81,116,118,121 ЗК України: затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянину [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на [ADDRESS]; передано [PERSON], за умови виконання пункту 3 цього рішення, у приватну власність земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на [ADDRESS] за рахунок міських земель, не наданих у власність чи користування (а.с.10-11 том №1). Як видно зі змісту пункту третього зазначеного вище рішення громадянина [PERSON] зобов»язано: виконувати обов»язки власника земельної ділянки відповідно до вимог статті 91 ЗК України; виконувати умови забудови земельної ділянки згідно з містобудівними умовами і обмеженнями щодо забудови земельної ділянки та дозволом на виконання будівельних робіт одержаним в установленому законодавством порядку; виконати вимоги, викладені у листах Головного управління містобудування, архітектури та дизайну міського середовища від 07.08.2009 року №19-7922 та від 25.09.2009 року №09-9765, Київської міської санепідемстанції від 21.09.2009 року №5988, Головного управління екології та охорони природних ресурсів від 09.10.2009 року №071\\04-4-22\\5296, Головного управління охорони культурної спадщини від 20.08.2009 року №5071 та Головного управління земельних ресурсів від 12.10.2009 року №05-5188. Пунктом четвертим цього ж рішення Київської міської ради 3663/2732 від 29.10.2009 року внесено зміни до пункту 5 рішення Київської міської ради від 17.09.2009 року №214/2283 «Про передачу земельних ділянок товариству з обмеженою відповідальністю «Мегатранс» для будівництва, експлуатації та обслуговування об»єктів рекреаційного призначення (з комплексним інженерно-транспортним облаштуванням та благоустроєм території) та для житлової забудови на столичному шосе, 24 км у Голосіївському районі м. Києва» з урахуванням пункту 2 цього рішення. На виконання рішення Київської міської ради від 29.10.2009 року № 663/2732 [PERSON] видано державний акт [NUMBER] на право власності на земельну ділянку (кадастровий номер [NUMBER]), який зареєстровано Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 22.12.2009 року за № 07-7-05141 (а.с.12-13 том №1). У подальшому 30.12.2009 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу за яким продавець [PERSON] передав у власність покупця [PERSON] земельну ділянку розміром 0,1000 га., яка належить продавцю на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку, [NUMBER], виданого Київською міською радою 22.12.2009 року на підставі рішення Київської міської ради від 29.10.2009 року №663/2732, зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №07-7-05141, земельна ділянка розташована на [ADDRESS]. Договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №18961. (а.с.14-15 том №1). 22.06.2010 року Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) [PERSON] видано держаний акт [NUMBER] на право власності на земельну ділянку (кадастровий номер [NUMBER]), який зареєстровано 22.06.2010 року за № 07-7-05586 (а.с.16-17 том №1). Звертаючись до суду з позовом, позивач стверджує, що земельна ділянка площею 0,10 га за адресою - [ADDRESS] була передана у приватну власність [PERSON] з порушенням вимог ст. 118 ЗК України, оскільки не було виконано вимог контролюючих органів про можливість надання земельної ділянки лише за умови прийняття рішення про внесення у встановленому законом порядку змін до «Програми розвитку зелених зон міста Києва до 2010 року та концепції формування зелених насаджень в центральній частині міста», а також до Генерального плану міста Києва. Відповідно до правил ст. 118 ЗК України (в редакції чинній станом на 29.10.2009 року, на момент прийняття Київською міською радою оспорюваного позивачем рішення): передача земельних ділянок у власність громадянам - працівникам державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, а також пенсіонерам з їх числа провадиться після затвердження проекту приватизації земель у порядку, встановленому цим Кодексом. Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об»єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Так, судом встановлено, що на виконання вимог ст. 118 ЗК України, для виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянину [PERSON] для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на [ADDRESS] було отримано відповідні висновки зроблені: Головним управлінням земельних ресурсів 12.10.2009 року №05-5188 до справи №А-15663 (а.с.45-46 том №1); Київською міською санепідемстанцією 09.09.2009 року № 1127 (а.с.34-35 том №1); Головним управлінням екології та охорони природних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) 09.10.2009 року №071\\04-4-22\\5296 (а.с.36-38 том №1); Головним управлінням охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) 20.08.2009 року №5071 (а.с.44 том №1) Як видно зі змісту висновку Головного управлінням охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 20.08.2009 року №5071 у ньому йдеться про те, що - земельна ділянка на [ADDRESS] розташована в історичній місцевості Конча-Заспа; відповідно до Генерального плану міста, затвердженого рішенням Київради від 28.03.2002 року №370\\1804, земельна ділянка за функціональним призначенням належить до рекреаційної території; погодження надання земельної ділянки можливе лише за умови прийняття рішення Київради щодо внесення у встановленому порядку змін до рішення КМР від 19.07.05. №806/3381 «Про затвердження програми розвитку зеленої зони м. Києва до 2010 р.» та до Генерального плану розвитку міста; враховуючи висновок Головного управління містобудування, архітектури та дизайну міського середовища від 07.08.09 №19-7922 та згідно зі ст. 40 ЗК України, Головне управління охорони культурної спадщини не заперечує проти відведення земельної ділянки для будівництва, експлуатації та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на [ADDRESS]; проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки повинен відповідати вимогам законів України «Про землеустрій», «Про охорону земель», «Про планування і забудову територій» постанови Кабінету Міністрів України від 26.05.04 №677 з наступним погодженням його у Головному управлінні охорони культурної спадщини відповідно до ЗК України (ст.ст. 123,124) та ст. 14 Регламенту розгляду питань щодо набуття та реалізації права користування землею у м. Києві, затвердженого рішенням Київради від 15.0-2.04 №457/1867; термін дії листа один рік з дня реєстрації. За даними висновку №1127 від 09.09.09 року Київської міської санепідемстанції: земельна ділянка (місце розташування) [ADDRESS] - придатна для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд гр. [PERSON] за умови - отримання позитивного висновку Управління охорони навколишнього природного середовища; прийняття рішення Київради щодо внесення змін до Генерального плану розвитку міста Києва в частині переведення земельної ділянки з території рекреаційної забудови до території садибної житлової забудови в установленому законодавством порядку. Згідно зі «Схемою планування частини території південного планувального Голосіївського адміністративного району», затвердженою рішенням Київської міської ради від 27.10.2005 № 271/3732 ця ділянка віднесена до території рекреаційного призначення. Крім того, згідно з «Програмою розвитку зелених зон міста Києва до 2010 року та концепції формування зелених насаджень в центральній частині міста», затвердженою рішенням Київської міської ради № 806/3381 від 19.07.2005, ця територія резервується для розвитку мережі об'єктів природно-заповідного фонду місцевого значення. З огляду на викладене, висновки контролюючих органів містять дані про надання дозволів на відведення [PERSON] зазначеної вище земельної ділянки, однак лише за умови прийняття рішення про внесення у встановленому порядку змін до «Програми розвитку зелених зон міста Києва до 2010 року та концепції формування зелених насаджень в центральній частині міста», а також до Генерального плану міста Києва та отримання позитивного висновку Управління охорони навколишнього природного середовища у м. Києві, а у разі невиконання висунутих ними вимог, надані висновки не будуть чинними. Проте вимоги, викладені у висновках контролюючих органів на момент затвердження 29.10.2009 року проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на [ADDRESS] не виконані, у зв'язку з чим проект відведення вважається не погодженим вказаними органами у встановленому законом порядку, що є порушенням вимог ст. 118 Земельного кодексу України. Судом також встановлено, що 17.09.2009 року Київською міською радою було прийнято рішення №214/2283 «Про передачу земельних ділянок ТОВ «Мегатранс» для будівництва, експлуатації та обслуговування об»єктів рекреаційного призначення (з комплексним інженерно-транспортним облаштуванням та благоустроєм території) та для житлової забудови на Столичному шосе, 24 км. У Голосіївському районі м. Києва», яким: затверджено містобудівне обґрунтування щодо внесення змін до містобудівної документації та визначення параметрів будівництва об»єктів рекреаційного призначення (з комплексним інженерно-транспортним облаштуванням та благоустроєм території) та для житлової забудови на Столичному шосе, 24 км., Голосіївський район м. Києва, а також внесено зміни до Генерального плану міста Києва, затвердженого рішенням Київради від 28.03.2002 року №370\\1804 щодо вилучення зазначеної земельної ділянки із зони зелених насаджень загального користування, і території лугів та лугопарків , переведення до території громадських будівель і споруд; затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок ТОВ «Мегатранс» для будівництва, експлуатації та обслуговування об»єктів рекреаційного призначення (з комплексним інженерно-транспортним облаштуванням та благоустроєм території) та для житлової забудови на Столичному шосе, 24 км. у Голосіївському районі м. Києва; передано ТОВ «Мегатранс» земельні ділянки загальною площею 4,64 га у довгострокову оренду на 49 років(а.с.54-56 том №1). Однак, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва, яка була прийнята 01.03.2012 року за результатами розгляду адміністративного позову заступника прокурора міста Києва до Київської міської ради, третя особа ТОВ «Мегатранс» про визнання протиправним та скасування рішення, яке набрало законної сили 06.12.2012 року, судом було визнано протиправним та скасовано рішення Київської міської ради від 17.09.2009 року №214/2283 «Про передачу земельних ділянок ТОВ «Мегатранс» для будівництва, експлуатації та обслуговування об»єктів рекреаційного призначення (з комплексним інженерно-транспортним облаштуванням та благоустроєм території) та для житлової забудови на Столичному шосе, 24 км. у Голосіївському районі м. Києва». Як видно зі змісту зазначеного вище судового рішення, підставою для його ухвалення є висновки суду про те, що: рішенням Київської міської ради «Про порядок передачі (надання) земельних ділянок у користування або у власність у м. Києві» від 15.07.2004 року №457\\1867, ч. 2 ст. 11 якого передбачено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується Головним управлінням земельних ресурсів, Головним управлінням містобудування, архітектури та дизайну міського середовища виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації), Головним управлінням екології та охорони природних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації), державними органами охорони навколишнього природного середовища у випадках передбачених законодавством, органом охорони культурної спадщини, санітарно-епідеміологічним органом, а також відповідним територіальним органом виконавчої влади з питань лісового або водного господарства (у передбачених законодавством випадках).; відповідно до ч.3 смт.11 зазначеного рішення проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується органами, зазначеними в частині другій цієї статті, в порядку, визначеному законодавством, шляхом надання ними письмового висновку або напису на проекті землеустрою щодо відведення земельної ділянки, в тому числі на графічній частині або погоджувальному листі до проекту землеустрою «погоджено», засвідченого підписом уповноваженої особи і скріпленого печаткою відповідного органу. Надання висновку (погоджено) у письмовій формі є обов"язковим за наявності обмежень (обтяжень) прав на земельну ділянку.; проте всупереч вимогам, які містились в погоджувальній документації, зміни до рішення Київської міської ради від 19.07.05 №806\\3381 «Про затвердження програми розвитку зеленої зони м. Києва до 2010 року» та змін до Генерального плану розвитку м. Києва до 2020 року, затвердженого рішенням Київради від 28.03.02 №370/1804 ні на стадії погодження землевпорядної документації ні на стадії прийняття оспорюваного рішення внесені не були. Наразі, зазначеним вище рішенням № 214/2283 від 17.09.2009 року Київська міська рада незаконно змінила функціональне призначення земельних ділянок на Столичному шосе, 24 км у Голосіївському районі м. Києва. Крім того, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва, яка була прийнята 01.03.2012 року за результатами розгляду адміністративного позову заступника прокурора міста Києва до Київської міської ради, третя особа ТОВ «Мегатранс» про визнання протиправним та скасування рішення, яке набрало законної сили 06.12.2012 року встановлено, що висновки контролюючих органів, про надання згоди на відведення земельної ділянки одночасно містили вимоги про внесення змін до рішення Київської міської ради від 19.07.05 №806\\3381 «Про затвердження Програми розвитку зеленої зони м. Києва до 2010р.» та до Генерального плану розвитку м. Києва до 2020 року, затвердженого рішенням Київради від 28.03.02 №370\\1804, а в разі невиконання цих вимог даний висновок втрачає чинність. Пунктом 6.2. оспорюваного рішення, виконання вимог контролюючих органів покладено на ТОВ «Мегатранс», однак внесення змін до рішень Київської міської ради є компетенцією виключно самої Київської ради. Відповідно до правил ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як видно зі змісту рішення Київської міської ради №663/2732 від 29.10.2009 року , яким передано [PERSON] у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на [ADDRESS], а саме пункту 3.4, на громадянина [PERSON] покладено обов»язок виконати вимоги, викладені у листах Головного управління містобудування, архітектури та дизайну міського середовища від 07.08.2009 №19-7922 та від 25.09.2009 №0-9-9765, Київської міської санепідемстанції від 21.09.2009 №5988, Головного управління екології та охорони природних ресурсів від 09.10.2009 №071\\04-4-22\\5296, Головного управління охорони культурної спадщини від 20.08.2009 №5071 та Головного управління земельних ресурсів від 12.10.200 №05-5188. Статтями 13,19,142-145 Конституції України встановлено, що: земля є об'єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією; органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; до матеріальної основи місцевого самоврядування належить, зокрема, земля, управління якою здійснюють територіальні громади через органи місцевого самоврядування в межах їх повноважень шляхом прийняття рішень. Правові підстави набуття громадянами і юридичними особами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності визначено ч. 1 ст. 116 ЗК України, якими є рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, передбачених цим Кодексом або результати аукціону, а правилами ч. 1 ст. 121 цього ж Кодексу встановлено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд у містах - не більше 0,10 гектара. Відповідно до правил ч. 1 ст. 122 ЗК України міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Факт визнання протиправним рішення Київської міської ради № 214/2283 від 17.09.2009 року підтверджує незаконність подальшої передачі спірної земельної ділянки у власність [PERSON], оскільки судовими рішеннями у справі № 2а-18834/10/2670, які набрали чинності, підтверджено незаконність внесення Київрадою змін до Генерального плану розвитку міста Києва та переведення земель рекреаційного призначення до земель житлової та громадської забудови. Рішенням Київської міської ради від 29.10.2009 року № 663/2732 [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на [ADDRESS] та відповідно до п. 4 вказаного рішення внесено зміни до п. 5 рішення Київської міської ради № 214/2283 від 17.09.2009, отже спірна земельна ділянка входить до складу земель на Столичному шосе, 24 км. у Голосіївському районі м. Києва, яка на момент ухвалення оспорюваного рішення уже була власністю ТОВ «Мегатранс». Матеріали проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] містять заяву генерального директора ТОВ «Мегатранс» від 25.09.2009 року на ім»я Київського міського голови Л.М. Черновецького та [PERSON] з приводу того, що ТОВ «Мегатранс» дає свою згоду на припинення права користування частиною земельної ділянки, приблизною площею 0,10 га., яка розташована за адресою: Столичне шосе, 24 км. у Голосіївському районі м. Києва та лист №53 від 12.10.2009 року генерального директора ТОВ «Мегатранс» на ім»я Київського міського голови Л.М. Черновецького з приводу того, що ТОВ «Мегатранс» просить внести зміни до рішення Київської міської ради від 17.09.09 року за №214\\2283 «Про передачу земельних ділянок ТОВ «Мегатран» для будівництва, експлуатації та обслуговування об»єктів рекреаційного призначення (з комплексним інженерно-транспортним облаштуванням та благоустроєм території) та для житлової забудови на Столичному шосе, 24 км. у Голосіївському районі» (а.с.25,26 том №1). Отже, відносно земельної ділянки з приводу якої заявлено спір були внесені зміни до Генерального плану м. Києва саме рішенням Київської міської ради № 214/2283 від 17.09.2009 року щодо передачі у приватну власність земельної ділянки ТОВ «Мегатранс», яке визнано протиправним та скасовано судовим рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 01.03.2012 року, яке набрало законної сили. З огляду на викладене рішення Київської міської ради від 29.10.2009 № 663/2732 про передачу [PERSON] у приватну власність земельної ділянки на вулиці Перспективній, 11-а, що є частиною земельної ділянки за адресою Столичне шосе, 24 км (ділянка 11-а) у Голосіївському районі м. Києва підлягає визнанню незаконним та скасуванню, відповідно зазначена земельна ділянка має статус «землі рекреаційного призначення. Пунктом 5 рішення Київської міської ради від 19.07.2005 року № 806/3381 «Про затвердження Програми розвитку зеленої зони міста Києва до 2010 року та концепції формування зелених насаджень в центральній частині міста» встановлено, що землі зелених насаджень загального користування, також як і землі природно-заповідного, іншого природоохоронного призначення та лісового фонду, підлягають комплексній охороні відповідно до законодавства та встановлених режимів їх використання. Згідно з ч. 1 ст. 51 ЗК України, до земель рекреаційного призначення належать, зокрема, земельні ділянки зелених зон і зелених насаджень міст та інших населених пунктів, а правилами ч. 2 ст. 52 цього Кодексу встановлено, що на землях рекреаційного призначення забороняється діяльність що перешкоджає, або може перешкоджати використанню їх за призначенням, а також негативно впливає, або може вплинути на природний стан цих земель. Відповідно до п.10.4 ДБН 360-92** на землях зелених зон міст не допускається розміщення будівель, споруд та комунікацій, що не передбачені для відпочинку, занять спортом та обслуговування лісового господарства. Пунктом 7 вищезазначеного рішення Київської міської ради від 19.07.2005 р. № 806/3381 встановлено, що використання територій зелених насаджень загального користування, проекти землеустрою яких розроблені та погоджені, здійснюється виключно для рекреаційних та суспільних потреб відповідно до законодавства. На час прийняття Київською міською радою оспорюваного рішення зміни до «Програми розвитку зеленої зони м. Києва до 2012 року та концепції формування зелених насаджень в центральній частині міста» не внесені, внаслідок чого земельну ділянку рекреаційного призначення надано для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що є грубим порушенням вимог чинного земельного законодавства. Статтею 19 ЗК України (в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення) встановлено категорії земель України, які поділяються за основним цільовим призначенням, серед яких окремими пунктами зазначені землі рекреаційного призначення та землі житлової та громадської забудови. Земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі. Як вбачається із тексту оспорюваного рішення, земельна ділянка передана [PERSON] за рахунок міських земель запасу житлової та громадської забудови. На підставі ст. 51 Земельного кодексу України спірна земельна ділянка на момент прийняття Київрадою оспорюваного рішення відносилась до земель рекреаційного призначення. Водночас, після прийняття Київрадою оспорюваного рішення ця ж земельна ділянка набула статусу землі, що віднесена до земель житлової та громадської забудови. Відповідно до п. «а» ст. 21 ЗК України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам. Тобто, у порушення вимог ст. 20 ЗК України питання про зміну цільового призначення спірної земельної ділянки висновками контролюючих органів не погоджувалось, рішення про внесення змін до «Програми розвитку зелених зон міста Києва до 2010 року та концепції формування зелених насаджень в центральній частині міста», затвердженої рішенням Київради від 19.07.2005 № 806/3381, Київською міською радою в установленому законом порядку не приймалось, внесення змін до Генерального плану міста Києва визнано протиправним усудовому порядку. Відповідно до вимог ч. 1. ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Правилами ст. 11 ЦПК України, визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як зазначено судом вище, відповідно до ст. 19 Конституції України, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно зі ст. 9 ЗК України, п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» Київська міська рада здійснює передачу у власність або надання у користування земельних ділянок виключно відповідно та в порядку, передбаченому Земельним кодексом України. Крім того, ст. 21 ЦК України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Відповідно до змісту ч. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або Законам України визнаються незаконними в судовому порядку. При цьому, згідно вимог ст. 21 ЗК України, порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для: визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною. Наразі, встановлені судом обставини є підставою для висновку, що оскаржуване рішення Київської міської ради № 663/2732 від 29.10.2009 року не відповідає зазначеним вище нормам чинного законодавства України, що є підставою для визнання його у судовому порядку незаконним та скасуванню. За правилами ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України. При цьому відповідно до вимог ст. 210 ЗК України угоди, укладені із порушенням встановленого законом порядку купівлі-продажу, ренти, дарування, застави, обміну земельних ділянок, визнаються недійсними за рішенням суду. Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст. 378 ЦК України, право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Частиною 1ст. 81 ЗК України встановлено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Відповідно до ч. 1 ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку та право постійного користування нею виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Згідно з ч. 1 ст. 126 ЗК України, право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Статтею 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до ст. 155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. При цьому, вимога про визнання недійсним державного акта на право власні на земельну ділянку є похідною й залежить від законності рішення органу, на підставі якого його видано. Разом з тим таке рішення за своєю правовою природою є правочином, що випливає з ч. 3 ст. 203 ЦК України, відповідно до якої односторонній правочин може створювати обов'язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Відповідно до ст. 328ЦК України, право власності набувається на підставах, не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частинами 1, 2 ст. 116 ЗК України визначено, що громадяни і юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Згідно з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 24.04.2013 (справа № 6-14цс13), державний акт, виданий з порушенням вимог ст. ст. 116, 118 ЗК України підлягає визнанню недійсним. Відповідно до правил ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що держаний акт [NUMBER] на право власності на земельну ділянку (кадастровий номер [NUMBER]), який зареєстровано Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 22.12.2009 за № 07-7-05141, який посвідчував право власності на спірну земельну ділянку [PERSON], та держаний акт [NUMBER] на право власності на земельну ділянку (кадастровий номер [NUMBER]), який зареєстровано Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 22.06.10 за № 07-7-05586, який посвідчує право власності на спірну земельну ділянку [PERSON] підлягають визнанню недійсними. В свою чергу, відповідно до ч. 1 і 2 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Частиною 1 ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України. При цьому відповідно до вимог ст. 210 Земельного кодексу України угоди, укладені із порушенням встановленого законом порядку купівлі-продажу, ренти, дарування, застави, обміну земельних ділянок, визнаються недійсними за рішенням суду. Згідно з ч. 3 ст. 215 ЗК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст. 378 ЦК України, право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Ураховуючи викладене, суд приходить до висновку, що підлягає визнанню недійсним договір купівлі-продажу зазначеної вище земельної ділянки, укладений між [PERSON] та [PERSON] Також, звернення прокурора до суду з позовною заявою спрямоване саме на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання про повернення земельної ділянки у власність територіальної громади. Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної особи, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Трегубенко проти України» від 02.11.2004 категорично ствердив, що «правильне застосування законодавства незаперечно становить «суспільний інтерес» (п.54 рішення). Правова позиція щодо необхідності визначення справедливої рівноваги між інтересами суспільства і конкретної особи викладена у постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 № 6-92цс13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Також, прокурор,

Outcome: partial