Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-23 00:00:00

26.03.2015 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 16.06.2015 року, просила: визнати [PERSON], 1985 року народження, батьком [PERSON], [INFO]; стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання їхнього малолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) до досягнення сином повноліття. В обгрунтування позову послалася на те, що на початку 2013 року вона познайомилася з відповідачем. Після знайомства вони почали зустрічатися. Відповідач познайомив її зі своїми батьками, в свою чергу вона познайомила його із своїми (батьками). Разом з її батьками вони святкували Новий 2014 рік та інші свята. У їхні плани входило офіційне оформлення стосунків восени 2014 року. Однак у травні 2014 року відповідач поїхав на сезонні роботи у Республіку Польща, а влітку вона дізналася про свою вагітність. Відразу ж вона зателефонувала відповідачеві, щоб повідомити про те, що він стане батьком. Проте останній повідомив, що не готовий стати батьком та заперечив факт батьківства. [INFO] у неї народився син [PERSON], [INFO]. У свідоцтві про народження дитини у графі батька вказано її прізвище, а ім'я та по батькові записано за її вказівкою, при цьому по батькові сина зазначено ім'я відповідача, оскільки саме він є батьком. Жодних коштів на утримання їхнього спільного сина відповідач не надає. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали з підстав, наведених у позовній заяві. Представник позивача пояснила, що батьківство встановлено експертизою, тому просять позовні вимоги задовольнити. Відповідач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги визнали частково. Відповідач визнав факт свого батьківства відносно малолітнього [PERSON]. Погодився сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі ? частини. Представник третьої особи в судове засідання не з"явилась, подала суду заяву у якій просить розгляд справи проводити у відсутності представника. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, з'ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з огляду на таке. Як видно зі свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], серії [NUMBER], виданого 25.02.2015 року Соснівською міською радою Львівської області, його батьками вказані [PERSON] та [PERSON]. Оскільки позивач та відповідач у шлюбі не перебували, запис про батька дитини було здійснено на підставі ст. 135 СК України (далі - СК). Наведене підтверджується у судовому засіданні позивачем, яка пояснила, що відомості про батька внесені з її слів. Відповідно до ст. 128 СК за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 135 СК при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Відповідно до ст. 7 Конвенції "Про права дитини"- дитина, наскільки це можливо повинна знати своїх батьків. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з постановою Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Відповідно до ч. 2 ст. 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Згідно висновку експерта №10/27 від 29.02.2016 року, [PERSON], [INFO], може бути батьком [PERSON], [INFO]. Ймовірність даної події становить 99,99999 %. За таких обставин суд дійшов висновку про доведення батьківства відповідача стосовно [PERSON], тому його необхідно визнати батьком цієї дитини. Отже, позов в цій частині задовольняється. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.ч. 1, 2, 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той з них хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утримані в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частка заробітку (доходу), матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з довідкою Сокальського районного центру зайнятості № 254103 від 18.03.2016 року, [PERSON] перебуває на обліку у Сокальському РЦЗ з 03 березня 2016 року. Відповідно до копії виконавчого листа №2/463/440/14, виданого Личаківським районним судом м.Львова 24 грудня 2014 року, з відповідача на користь [PERSON], стягнуто аліменти на утримання дитини - [PERSON], [INFO], в розмірі 500,00 грн. щомісячно. Оскільки відповідач перебуває на обліку у Сокальському РЦЗ, рішенням суду зобов'язаний до сплати аліментів на іншу дитину, погодився сплачувати аліменти у розмірі ? частини доходів, виходячи з вимог справедливості, добросовісності та розумності (ч. 9 ст. 7 СК України), суд дійшов висновку про необхідність присудження з відповідача на користь позивача аліментів у розмірі ? частки зі всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову до повноліття дитини. Вимога про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/3 частки його доходів, на думку суду, є завищеною, тому не може бути задоволеною. Отже, позов у частині стягнення аліментів задовольняється частково. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно з ч. 1, п. 4 ч. 3 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати, пов'язані з проведенням судових експертиз. Тому документально підтверджені понесені позивачем витрати на проведення експертизи у сумі 7614,00 грн., підлягають стягненню з відповідача на користь позивача як зі сторони, не на користь якої ухвалено рішення в частині вимоги про визнання батьківства. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача та користь позивача витрат на правову допомогу, суд виходить з наступного. Відповідно до частини 1 ст. 84 ЦПК витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Згідно зі ст. 12 цього Кодексу особа, яка бере участь у справі, має право на правову допомогу яка надається адвокатами або іншими фахівцями у галузі права в порядку, встановленому законом. Ураховуючи відсутність закону, який би визначав інших фахівців у галузі права, які б у визначеному цим законом порядку мали право на надання правової допомоги, слід дійти висновку про те, що до прийняття такого закону надавати правову допомогу можуть лише адвокати. Оскільки позивачем не доведено надання їй правової допомоги, виходячи з суб'єктів, які мають право її надавати, до яких [PERSON] не належить, та форм правової допомоги, визначених у ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 року № 4191-VI: участь особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, відсутні підстави для вирішення питання про компенсацію позивачеві понесених нею витрат на користь КМП «Юридичний центр захисту прав власників». Виходячи з положень ч.ч. 1, 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача та на користь держави слід стягнути по 243,60 грн. судових витрат.

Outcome: partial