Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-08 00:00:00

02.11.2016 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства «АЕС Київобленерго» до [PERSON] про відшкодування збитків, завданих внаслідок порушення Правил користування електричною енергією для населення, в якій позивач просить суд винести рішення, яким: - стягнути з відповідача - [PERSON] на користь позивача на розрахунковий рахунок 26034312998482 в ПАТ «Державний банк України», МФО 322669, код 23243188 вартість не облікованої електричної енергії внаслідок порушення ПКЕЕН в розмірі 2909,18 (дві тисячі дев»ятьсот дев»ять грн.., 18 коп.); - стягнути з відповідача - [PERSON] на користь позивача на поточний рахунок 26000010517301 в ПАТ «Альфа - Банк», МФО 300346, код ЄДРПОУ 23243188 витраті по оплаті судового збору в розмірі 1378,00 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім грн.. 00 коп.). Свої позовні вимоги позивач у мотивувальній частині позовної заяви ( а.с., 2 - 4), обґрунтовує наступним: Дану позовну заяву подано до Кагарлицького районного суду Київської області на підставі чинного законодавства, а саме, - згідно п. 8 ст. 110 Цивільного процесуального кодексу України позови, що виникають з договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред'являтися також за місцем виконання цих договорів. Місце виконання договору в даному випадку: [ADDRESS]. Згідно з ч. 1 ст.114 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Відповідно до роз'яснень, викладених в п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Згідно з положеннями статті 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини. У листі від 20 березня 2008 року Верховний суд України наголосив на неприпустимості звуження визначеного ч. 1 ст. 114 ЦПК України критерію віднесення позовів до виключної підсудності шляхом обмеження його зазначенням лише предмета (об'єкта) позову. Спори, які виникають з зобов'язальних правовідносин щодо користування та експлуатації нерухомого майна, розглядаються згідно з правилами виключної підсудності, встановленими ч. 1 ст. 114 ЦПК України. В даному випадку виник спір з приводу належної сплати за послуги з утримання нерухомого майна та надані послуги з постачання електричної енергії на об'єкт за адресою: [ADDRESS].. Оскільки нерухоме майно знаходиться в с. Балико-Щучинка Кагарлицького району Київської області вважають, що дану позовну заяву подано з дотримання правил підсудності. Публічне акціонерне товариство «Київобленерго» (надалі іменується - Позивач) є ліцензіатом з постачання електричної енергії за регульованим тарифом і діє на підставі ліцензії серії АЕ № 194761 від 16.05.2013 р. на право здійснення підприємницької діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом та ліцензії серії АЕ № 194762 від 16.05.2013 р. на право здійснення підприємницької діяльності з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами. Відносини між споживачами та енергопостачальниками регулюються Правилами користування електричною енергією для населення (надалі - ПКЕЕН ), які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 року № 1357. Правила обов'язкові для виконання всіма споживачами і енергопостачальниками незалежно від форм власності. Між Позивачем та [PERSON] (далі - Відповідач) укладено Договір про користування електричною енергією № 200817091 (далі - Договір), відповідно до умов якого Відповідач є споживачем електричної енергії. Згідно п.1 Договору Заявником взято на себе зобов'язання постачати Боржнику електричну енергію відповідно до умов Договору, а Боржником взято зобов'язання оплачувати спожиту електричну енергію у терміни, передбачені Договором. 30 квітня 2014 року в ході перевірки в [ADDRESS], мешканцем якого є [PERSON] (надалі - Відповідач) представниками Позивача було виявлено порушення Правил користування електричною енергією для населення і в присутності Відповідача було оформлено Акт про порушення № К 027368. Порушення ПКЕЕН полягає в тому, що на вказаному об'єкті було виявлено факт неналежного обліку спожитої електричної енергії, а саме: прилад обліку не реагував на навантаження і таким чином, електрична енергія, що споживалась не враховувалась. При цьому працівниками ПАТ «Київобленерго» не було виявлено слідів втручання споживача в розрахунковий механізм з метою зміни показників приладу обліку. Виходячи з того, що прилад обліку Відповідача не реагував на навантаження, можна зробити висновок, що певний час електрична енергія, спожита Відповідачем не враховувалась. Дане порушення кваліфікується як порушення розрахункового обліку без вини споживача. Відповідно до п. 33 ПКЕЕН у разі користування електричною енергією без приладу обліку з дозволу енергопостачальника розрахунки із споживачем здійснюються відповідно до середньомісячного споживання. Величина середньомісячного споживання електроенергії визначається за попередні 12 місяців, або за фактичний період споживання, якщо він менший 12 місяців. Слід наголосити, що в даному випадку не йдеться мова про порушення ПКЕЕН з вини споживача, тому Позивачем для визначення обсягу та вартості електричної енергії не застосовувалась Методика, затверджена постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України (НКРЕ) від 04 травня 2006 року № 562. В даному випадку акт про порушення № К 027368 від 30 квітня 2014 року є документальним підтвердженням факту фіксації порушення розрахункового обліку без вини споживача. Відповідно до п. 53 ПКЕЕН акт про порушення розглядається комісією з розгляду актів, що утворюється енергопостачальником і складається не менш як з трьох уповноважених представників енергопостачальника. Відповідно до п. 53 ПКЕЕН рішення комісії з розгляду актів оформляється протоколом. 21 травня 2014 року відбулося засідання комісії з розгляду Акта № К 027368 від 30 квітня 2"! 14 р. результатом розгляду якого стало рішення про те, що Акт підлягає розрахунку згідно п. 55 ПКЕЕН за один розрахунковий період, визначивши середньодобове споживання за попередні періоди споживання. Відповідач був присутнім на засіданні комісії. Від проведення експертизи приладу обліку відмовився та повністю погодився з рішення комісії щодо донарахування фактично спожитої електричної енергії відповідно до вимог чинного законодавства, про що свідчить позначка «Согласен» та підпис Відповідача в п. 10 протоколу № 0046 від 21 травня 2014 року. Відповідно до вищевказаного рішення комісії вартість не облікованої електричної енергії становить 2 909,18 грн. (дві тисячі дев'ятсот дев'ять грн., 18 коп.). Станом на день подання даної позовної заяви Відповідачем не сплачено вартість електричної енергії не облікованої внаслідок порушення розрахункового обліку в розмірі 2909,18 грн. (дві тисячі дев'ятсот дев'ять грн., 18 коп.), тому Позивач вимушений звернутися до суду за захистом своїх законних прав та інтересів. 02.11.2016 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі ч. 3 ст. 11 - 1 ЦПК України для слухання даної справи був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В. 24.11.2016 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 122, 127 ЦПК України відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача, - Бугайова О.О. вимоги, викладені в прохальній частині позовної заяви, підтримала, та пояснила наступне. 19 квітня 2006 року між Позивачем та Відповідачем укладено договір № 462102 про користування електричною енергією побутовим споживачем (далі - Договір № 462102). Засіб обліку, який встановлювався Відповідачу, - трифазний. Відповідно до умов п. 11 Договору № 462102 та п. 42 ПКЕЕН Відповідач зобов'язався забезпечувати належний технічний стан та безпечну експлуатацію своїх внутрішніх електромереж, електроустановок та побутових електроприладів. не порушувати фазування приладів, невідкладно повідомляти Позивача про недоліки в роботі приладу обліку. Пунктом 31 Договору № 462102 передбачено, що Відповідач ознайомлений з ПКЕЕН, про що є підпис Відповідача. В п. 9 Договору № 462102 сторони домовились, що місце розташування засобу обліку, - на опорі. Відповідно, три фази були підведені в будинок Відповідача із встановленням комунікаційпого блоку. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що розташування приладу обліку було здійснено відповідно до вимог п. 1.5.29 Правил улаштування електроустановок, тобто на висоті до 1,7 м. Засіб обліку знаходився в зоні бачення. Умови Договору № 462102 постійно порушувались Відповідачем: відносно фазування, режимів споживання, та по інших підставах, викладених нижче. Так, відповіддю Позивача за вих. № 20/1201-Ф-162 від 19.06.2006 на звернення Відповідача щодо неякісного електропостачання передбачено, що за результатом перевірки встановлено самовільне збільшення навантаження на уводі до будинку (фактична потужність близько 10 кВт при договірній 5 кВт). Відповідача повідомлено, що будуть проведені роботи щодо переносу приладу обліку на фасад будинку. Перенос приладу обліку на фасад будинку не був зроблений у зв'язку з тим, що Відповідачем не було дозволено зробити монтаж приладу обліку на фасаді будинку з причини того, що, на думку Відповідача, відбудеться пошкодження будинку. Місце розташування засобу обліку залишилось договірним (п. 9 Договору № 462102). Повторно Відповідач вчинив перешкоди у виносі приладу обліку на фасад будинку після укладення 08 листопада 2011 року договору про надання послуг з приєднання до електричних мереж (збільшено потужність до 10 кВт). Розташування електроустановки залишилось як і передбачено Договором № 462102, - на опорі. У грудні 2007 року було здійснено заміну приладу обліку за адресою Відповідача. Факт встановлення трифазного приладу обліку СА4Е 5030 підтверджується Актом представника ПАТ «Київобленерго» від 05 грудня 2007 року. Від підпису цього акту Відповідач відмовився, але цей акт надав Відповідач в судовому засіданні 14 грудня 2016 року для долучення до матеріалів справи. Встановлений відповідно до даного акту лічильник є трифазним, відповідно, всі три фази підведені у будинок, та Відповідач мав доступ до комунітаційного блоку з фазами. Відповідач мав можливість підключати вдома будь-який електроприлад до будь-якої Фази, та мав можливість бачити чи ураховує лічильник навантаження по тій чи іншій фазі, показання лічильника Відповідач надавав регулярно, що підтверджується витягом з особового рахунку Відповідача. Відповідач має вищу інженерну освіту. Крім того, відповідно до п. 21 ПКЕЕН представниками Позивача періодично здійснюється знімання показів засобу лічильника та будь - яких дефектів засобу обліку не виявлено. В акті про порушення від 30.04.2014 представником Відповідача, в присутності якого складено зазначений акт, також не зазначено щодо наявності дефектів засобу обліку. З моменту встановлення приладу обліку (акт від 05.12.2007) до моменту демонтажу зазначеного приладу обліку, що підтверджується актом № 065118 про передачу на відповідне збереження приладу обліку та пломб встановлених на ньому від 30.04.2014, від Відповідача не надходило звернень на адресу Позивача з приводу тощо, що прилад встановлено поза зоною бачення, або щодо пошкодження приладу, або щодо недоліків в роботі засобів обліку. Як вже зазначалось, показники за вказаним приладом обліку Відповідач регулярно надавав. Заява, на яку посилається Відповідач у судовому засіданні, ніби-то якою інформує Позивача про пошкодження приладу обліку, подана 20 травня 2014 року, тобто після складення акту про порушення. Надані Відповідачем в судовому засіданні фототаблиці із пошкодженнями приладу обліку є неналежним доказом. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що Відповідачу був встановлений прилад обліку СА4Е 5030 (згідно акту від 05.12.2007), на фото таблицях прилад обліку - НІК. Згідно витягу з особового рахунку Відповідача вбачається, що споживання електричної енергії після укладення договору щодо збільшення потужності (08.11.2011) суттєво зменшується. У зв'язку з даним фактом, працівниками ПАТ «Київобленерго» проведено технічну перевірку розрахункового засобу обліку електричної енергії, за результатом якої складено акт технічної перевірки № 023401 від 30.04.2014, згідно з яким виявлено недооблік електричної енергії. По одній із фаз електролічильник на навантаження не реагував, електроенергія, що споживалась по даній фазі, не обліковувалась. Втручання Відповідача саме у засіб обліку не було. Згідно протоколу № 0046 від 21.05.2016 засідання комісії, вирішено здійснити донарахування фактично спожитої електроенергії. З протоколом Відповідач погодився, від проведення експертизи засобу обліку відмовився, протокол Відповідач підписав з поміткою «согласен». Розрахунок плати здійснено за однією фазою, за якою здійснювалось безоблікове споживання електричної енергії. Розрахунок проведено за 30 календарних днів: з 01.04.2014 по 30.04.2014. Порядок нарахування плати у даному випадку передбачено п. 33 ПКЕЕН. Штрафні санкції до Відповідача не застосовувались, а відбулось тільки донарахування плати за фактично спожиту енергію, як міра відшкодування збитків, завданих Позивачу безобліковим споживанням. Позивачем законно та обґрунтовано застосовані п. 33 ПКЕЕН щодо донарахування та п. 53 ПКЕЕН щодо складання акту про порушення, що також не суперечить роз»ясненням з цих питань, які надані листами НКРЕ України від 15.08.2005 «Щодо обліку електричної енергії», листом НКРЕ України № 4283/11/47-12 від 09.07.2012. В даному випадку акт про порушення № К 027368 від 30 квітня 2014 року є документальним підтвердженням факту фіксації порушення розрахункового обліку. Таким чином, порушення ПКЕЕН полягає в тому, що на вказаному об'єкті було виявлено факт неналежного обліку спожитої електричної енергії, а саме: прилад обліку не реагував на навантаження по одній фазі і таким чином, електрична енергія, що споживалась не враховувалась. Дане порушення спричинило недооблік спожитої Відповідачем електричної енергії, що, в свою чергу, спричинило збитки Позивачу. Відповідачем в порушення п. 11 Договору № 462102 та п. 42 ПКЕЕН, ст. 27 Закону України «Про електроенергетику» не забезпечено належний технічний стан та безпечну експлуатацію електромереж, електроустановок, та не повідомлено Позивача про недоліки в роботі приладу, відсутності навантаження на одній із фаз. Відповідно до п. 33 ПКЕЕН у разі користування електричною енергією без приладу обліку з дозволу енергопостачальника розрахунки із споживачем здійснюються відповідно до середньомісячного споживання. Величина середньомісячного споживання електроенергії визначається за попередні 12 місяців, або за фактичний період споживання, якщо він менший 12 місяців. В судовому засіданні відповідач [PERSON] заперечував проти задоволення позову, так як вважає, що його вини в тому, що прилад обліку, - лічильник електричної енергії вийшов з ладу, - немає, фазування він не змінював, а також не втручався в роботу лічильника. В судовому засіданні представник відповідача, - [PERSON] заперечував проти позову, так як вважає, що його довірителем ніяким чином не порушувалися умови угоди про електропостачання, окрім того, не порушувалися вимоги ПКЕЕН, тому, зглядаючись на норми ЦК України, відсутня підстава для стягнення з його довірителя коштів на рахунок позивача. В судовому засіданні свідок [PERSON] повідомив суду наступне. Працює монтером рейдової бригади Кагарлицького рай підрозділу ПАТ «Київобленерго». Відповідача, як споживача електричної енергії знає, так як виїздив по його місцю проживання з метою огляду лічильника електричної енергії. Пам»ятає, що у відповідача лічильник був розміщений на електроопорі перед подвір»ям. На час огляду лічильника пошкоджень контрольних пломб виявлено не було, не було ознак втручання в роботу електролічильника. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив суду наступне. З позивачем знайомий досить тривалий час, - більше 10 років. В свій час працював листоношею, тому майже кожен день бував у господі відповідача. Лічильника електроенергії бачив, він висів на електроопорі, - прикручений металевою проволокою на висоті близько 2 метрів. На даний час лічильник встановлений на фасаді будинку. Пошкоджень електролічильника не було. Суд, вислухавши сторін по справі, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо відмови в задоволенні позову, обґрунтовуючи своє рішення наступним. Фактичні обставини справи, встановлені в судовому засіданні, та застосування до них норм права. Позивачем по справі є Публічне акціонерне товариство «Київобленерго» (надалі іменується - Позивач), яке є ліцензіатом з постачання електричної енергії за регульованим тарифом і діє на підставі ліцензії серії АЕ № 194761 від 16.05.2013 р. на право здійснення підприємницької діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом та ліцензії серії АЕ № 194762 від 16.05.2013 р. на право здійснення підприємницької діяльності з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами, та на підставі статуту, ( а.с., 6 - 7). Відповідачем по справі є фізична особа, громадянин України [PERSON], ( а.с., 37), який є споживачем електричної енергії, яку надає позивач. Відносини між споживачами та енергопостачальниками регулюються Правилами користування електричною енергією для населення (надалі - ПКЕЕН ), які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 року № 1357. Правила обов'язкові для виконання всіма споживачами і енергопостачальниками незалежно від форм власності. 19 квітня 2006 року між Позивачем та [PERSON] (далі - Відповідач) укладено Договір про користування електричною енергією № 462102 (далі - Договір), ( а.с., 58), відповідно до умов якого Відповідач є споживачем електричної енергії. Згідно п. 1 Договору енергопостачальник, тобто, позивач взяв на себе зобов»язання надійно постачати споживачеві електричну енергію у необхідних йому обсягах відповідно до граничної потужності 5 кВт, з гарантованим рівнем надійності, безпеки і якості, а споживач зобов»язувався оплачувати одержану електричну енергію за обумовленими тарифами (цінами) у терміни, передбачені цим договором. Встановлено трифазний облік, встановлено пломбу. Зазначено, що межа розподілу встановлюється у точці кріплення кабелю до ізоляторів опори. В графі «термін дії договору» вказано, що договір укладається на три роки, набирає чинності з дня його підписання та вважається продовженим на рік, якщо за місяць до закінчення терміну його дії жодна із сторін не висловила наміру внести до нього зміни або доповнення. Як встановлено судом, даний договір достроково не розривався, до нього не вносилися зміни, зокрема в розділ, що стосується терміну дії договору, а тому даний договір діяв до 19.04.2010 року, після чого між позивачем та відповідачем договірних відносин, які зафіксовані в установленому законом порядку, не існувало до 03 липня 2014 року, - до дати укладення договору № 200817091 про користування електричною енергією, ( а.с., 8). Дійсно, згідно п. 3 ПКЕЕН споживання електричної енергії здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією між побутовим споживачем і електропостачальником, що розробляється енергопостачальником згідно з Типовим договором про користування електричною енергією (додаток 1) і укладається на три роки. Договір про користування електричною енергією (далі - договір) вважається продовженим на кожен наступний рік, якщо за місяць до закінчення зазначеного строку жодна із сторін не заявила про розірвання договору або про внесення до нього змін. Проте, зміни до терміну дії договору в розумінні ПКЕЕН були внесено значно пізніше, ніж договір № 462102 від 19.04.2006 року, а тому такі зміни до даного договору не застосовуються. Дані зміни містяться в змінених ПКЕЕН у редакції постанови КМУ від 23.08.2016 року № 591. Суд вважає, що для існування договірних зобов»язань позивач мав переукласти з відповідачем договір після 19.04.2010 року, або внести зміни в графі «термін дії договору», що позивачем зроблено не було. Відповідно, суд наголошує на тій обставині, що з 19.04.2010 року по 03.07.2014 року між позивачем та відповідачем договірних відносин не існувало, тому суд відноситься критично до твердження представника позивача, що на час виявлення порушення ПКЕЕН, а саме, - станом на 30 квітня 2014 року, відповідачем порушувалися умови договору, так як суд вважає, що відповідач не міг порушити умови договору, який не укладався. Що стосується правової природи порушення ПКЕЕН, на підставі якого відповідачу була нараховано кошти до сплати, то слід зазначити наступне. Перш за все слід звернути увагу на місце встановлення лічильника. Так, електричний лічильник працівниками позивача було встановлено на електроопорі, яка знаходиться за межами господарства відповідача, ( а.с. 93 - 95). Факт такого встановлення є порушенням вимог технічних умов № К - 13 - 11 - 0220, який є додатком № 1 до договору про приєднання до електричних мереж від 08 листопада 2011 року, в п. 6.4 якого вказано, що встановити ВРП зовні житлового будинку. Крім того, такий лічильник встановлено на електроопорі, яка не облікована позивачем, тому суд критично ставиться до твердження представника позивача щодо тієї обставини, що позивачем не було порушено технічних умов, які є невід»ємним елементом договору про приєднання до електричних мереж, а тому, зважаючи на вищевикладене, слід з сумнівом віднестися до твердження представника позивача, що відповідач несе відповідальність за несправність електролічильника. Далі, 30 квітня 2014 року майстром [PERSON], ел. монтером [PERSON], ел. Ментером [PERSON], які є працівниками позивача, було складено акт про порушення № К 027368, в якому зазначено наступне. Перевіркою встановлено, що споживач при користуванні електричною енергією за адресою: [ADDRESS], д/п 10817965 ([PERSON]) порушив: недооблік електричної енергії. По одній з фаз ел. лічильник на навантаження не реагує, електрична енергія, що споживається по даній фазі не враховується. На підставі вищевказаного акту було проведено засідання комісії, по результатах якої складено протокол № 0046 від 20.05.2014 року, в якому вказано наступне. Обставини порушення згідно акту: недооблік електричної енергії по одній фазі. На навантаження по цій фазі лічильник не реагує, електрична енергія, що споживається, по даній фазі не враховується. Пропозиції членів комісії: провести донарахування фактично спожитої електроенергії. Рахунок буде надіслано поштою. Порушення, що сталося, кваліфіковано як без вини споживача, вчинене відкритим способом. Рішення комісії: акт підлягає розрахунку згідно ПКЕЕ, п. 53. Величину розрахункового добового споживання визначити згідно методики по фактичному споживанню. В графі «споживач» зазначено власноручно відповідачем «согласен». Отже, що стосується вищевказаного протоколу, то слід зазначити, що сама комісія констатувала той факт, що порушення, що сталося, сталося без вини відповідача. Вищевказана обставина апріорі не передбачає підстав для цивільно - правової відповідальності відповідача перед позивачем. Окрім того, слід зазначити, що як в мотивувальній частині позовної заяви, так і в судовому засіданні представником позивача зазначено, що працівниками ПАТ «Київобленерго» не було виявлено слідів втручання споживача в розрахунковий механізм з метою зміни показників приладу обліку. Дійсно, виходячи з того, що прилад обліку Відповідача не реагував на навантаження, можна зробити висновок, що певний час електрична енергія, спожита Відповідачем не враховувалась, відповідно, дане порушення кваліфікується як порушення розрахункового обліку без вини споживача, а тому суд вважає, що відповідальності без вини в порушенні не може бути з огляду на положення ЦК України. Так, згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов»язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом обов»язання (неналежне виконання). Так, представник позивача наполягає на тій обставині, що відповідачем було порушення зобов»язання відповідачем, яке полягає в тому, що відповідач сам повинен був слідкувати за режимом роботи лічильника, а в разі його несправності, - повідомити про це позивача. До даної позиції сторони позивача суд відноситься критично, так як було вказано вище, станом на час виявлення несправності лічильника між позивачем та відповідачем не існувало ніяких договірних зобов»язань, так як термін дії договору скінчився ще 19.04.2010 року. Що ж стосується посилання представника позивача на ст. 611 ЦПК України, а саме, на правові наслідки порушення зобов»язання, то до такого посилання суд відноситься критично, з огляду на ту обставину, що стаття 610 ЦК України є відсильною до статті 611 ЦК України, а, відповідно, ст. 611 ЦК України є похідною від ст. 610 ЦК України, а тому, положення ст. 611 ЦК України застосовуються лише при наявності обставин, які вказані в ст. 610 ЦК України, - встановлення факту порушення зобов»язання. Для встановлення обставин, вказаних в ст. 610 ЦК України, законодавець визначив ст. 614 ЦК України. Так, згідно ст. 614 ЦК України: Особа, яка порушила зобов»язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов»язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Правочин, яким скасовується чи обмежується відповідальність за умисне пору\-шення зобов'язання, є нікчемним. Отже, зглядаючись на норму цивільного (матеріального) права, яка визначена законодавцем в ст. 614 ЦК України покладення на особу відповідальності за порушення нею зобов'язання відповідно до коментованої статті можливе за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Слід зазначити, що судом в судовому засіданні достеменно встановлено, що виду вини у виді умислу на умисне пошкодження засобу обліку, (лічильника), в діях відповідача [PERSON] немає, це підтверджується належними та допустимими доказами, як - то, актом виявлення порушення, протоколом засідання комісії, в яких зазначено прямо, що втручання відповідача в роботу вимірювального приладу (лічильника) не було. Дійсно, законом можуть бути передбачені випадки покладення відповідальності на осо\-бу, незалежно від наявності її вини в порушенні зобов'язання, проте, суд вважає, що в даному випадку дане положення застосовано бути не може. Отже, згідно зі ст. 614 ЦК особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявнос\-ті її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Ця норма регулює відповідальність за порушення суб'єктивних прав, які складають зміст зобов'язальних правовідносин, але вина є необхідною умовою будь - якого виду цивільно - правової відповідальності. Дійсно, діючий ЦК вперше закріпив легальну цивільно - правову дефініцію вини (ст. 614 ЦК), визначаючи її через обставини, які свідчать про її відсутність. Так, особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання (ч. 2 ст. 614 ЦК). Отже, вина у цивільному праві - це невжиття особою «сіх залежних від неї заходів для належного виконання зобов'язання або для запобігання заподіянню шкоди. Дане визначення вини позбавлене суб'єктивної характеристики, воно грунтується на зо\-внішніх, об'єктивних критеріях визначення. Вживання всіх залежних від особи заходів є формою поведінки особи, а не її психічного ставлення. В актах міжнародного приватного права саме відсутність вини (а не її наявність) має юридичне значення. Такій підхід обумов\-лений закріпленням презумпції вини відповідальної особи, що позбавляє необхідності дове\-дення вини правопорушника при застосуванні цивільно - правової відповідальності. Вина у цивільному праві існує у формі умислу або необережності. За загальним прави\-лом, форми вини у цивільному праві не мають істотного значення і не впливають на розмір відповідальності, і тому на практиці питання форми вини здебільшого не розглядається. Іноді юридично значимою стає форма вини правопорушника, а у певних випадках і потер\-пілої особи, зокрема, для обчислення розміру шкоди, звільнення від цивільної відповідаль\-ності, чи набуває іншого юридичного значення. ЦК закріплює презумпцію вини особи, яка вчинила правопорушення. Це означає, що вона вважається винною у завданні шкоди, невиконанні зобов»язання або іншому правопорушенні, оскільки не буде доведено іншого. Зглядаючись на вищевказане, суд вважає, що як відповідач так і представник відповідача в судовому засіданні у повній мірі та у відповідності до ч. 2 ст. 614 ЦК України довели відсутність вини відповідача у не обліку енергії, яка сталася через вихід з ладу приладу обліку. Навпаки, судом в судовому засіданні встановлено достеменно той факт, що працівниками позивача було порушено правила облаштування електроустановок, а саме, - порушено правила установлення лічильника, його було встановлено в порушення проекту поза межами домолодіння відповідача, встановлено на електроопорі, яка належним чином не облікована у позивача, тобто, встановлено в такому місці, яке апріорі дає можливості будь - якій особі безперешкодний доступ до даного лічильника. Крім того, починаючи з часу встановленні лічильника і до моменту виявлення споживання електричної енергії відповідачем минув значний час, проте, на вимогу суду представником позивача не надано суду актів повірки лічильника, що, на думку суду, вказує на ту обставину, що працівниками позивача взагалі такі перевірки не здійснювалися, хоча повинні були здійснюватися у повній відповідності до графіку повірок. У суду склалося непереборне враження, що позивач з метою усунення недоліків в своїй роботі, зокрема, яка полягає у належному контролі за виконанням споживачами своїх обов»язків перед позивачем, всю вину за вихід з ладу лічильника, та, відповідно, не обліковане енергію бажає покласти на відповідача, що в даному випадку є неприпустим. Так, позивач посилається на порушення відповідачем ПКЕЕН, проте, до такої позиції суд відноситься також критично з огляду на наступне. Правила користування електричною енергією для населення (надалі - ПКЕЕН ) затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 року № 1357. Правила обов'язкові для виконання всіма споживачами і енергопостачальниками незалежно від форм власності. Так, спірні правовідносини виникли в зв»язку з виявленням електропостачальником, позивачем по даній справі, несправності засобів обліку. Так, згідно п. 2 ПКЕЕН засоби обліку - засоби вимірювальної техніки, у тому числі лічильники, трансформатори струму та напруги, кола обліку, які використовуються для визначення обсягу електричної енергії та є складовою вузла обліку. Проте, суд зазначає, що засіб обліку (лічильник) був встановлений електропостачальником (позивачем) поза межами об»єкту побутового споживача. Об»єкт побутового споживача - житловий будинок (частина будинку), квартира або будівля, які розміщені за однією адресою та належать одній фізичній особі або декільком фізичним особам на правах власності або користування. Отже, позивачем було порушено облаштування вузла обліку. Згідно п. 2 ПКЕЕН облаштування вузла обліку - здійснення комплексу організаційно - технічних заходів з організації вимірювання та обліку обсягів електричної енергії та величин потужності на об»єкті побутового споживача, що використовується в певний момент часу. Згідно п. 4 ПКЕЕН у разі приєднання електроустановки побутового споживача до електричної мережі за трифазною схемою живлення потужність об»єкта побутового споживача має бути розподілена пропорційно за кожною фазою відповідно до проектних рішень, що позивачем зроблено не було. Крім того, суд звертає увагу на порядок установлення, заміну та експлуатацію засобів та вузлів обліку електричної енергії, зокрема, п. 10 ПКЕЕН, в якому зазначено, що засоби обліку встановлюються відповідно до вимог правил улаштування електроустановок. Відповідно, в судовому засіданні, як вже вказувалося вище, засіб обліку (лічильник) позивачем в порушення вимог п. 10 ПКЕЕН був встановлениц не у відповідності до вимог правил улаштування електроустановок. Далі, згідно п. 11 ПКЕЕН відповідальність за збереження засобів обліку, встановлених в квартирі та на інших об»єктах побутового споживача, та пломб на них несе побутовий споживач. Зглядаючись на п. 11, суд вважає, що відповідач ніс би відповідальність за збереження засобу обліку та, відповідно, нормальну його роботу, лише у тому випадку, коли б засіб обліку було встановлено у нього на подвір»ї, на фасаді будинку, в будинку чи іншому приміщенні, тощо, а встановлення лічильника поза межами домогосподарства, на не облікованій електроопорі автоматично звільняє відповідача від відповідальності за збереження засобу обліку, та, відповідно, його нормальну роботу. Окрім того, позивачем в даному випадку було порушено вимоги п. 13 ПКЕЕН. Так, згідно п. 13 ПКЕЕН у разі встановлення за межами квартири або іншого об»єкта побутового споживача багатофункціонального, засобу обліку, з передоплатою або іншого, що вимагає щоденного нагляду за його показами, у квартирі або на іншому об»єкті побутового споживача встановлюється виносне табло для спостереження за станом обліку, кількістю попередньо оплаченої електричної енергії. Суд вважає, що даний пункт ПКЕЕН призначений, перш за все, за дієвим контролем спожитої електричної енергії. Дійсно, згідно п. 14 ПКЕЕН у разі виявлення зовнішнього пошкодження, зриву пломби або його несправності в роботі побутовий споживач зобов»язаний негайно письмово повідомити про це енергопостачальника, проте, як встановлено судом в судовому засіданні, зовнішніх пошкоджень електролічильника під час виявлення його несправності не виявлено, пломби були цілі, що також зафіксовано в акті та протоколі засідання комісії. Що ж стосується несправності, на яку вказано позивачем, то суд вважає, що без наявності спеціальних технічних електричних засобів таку несправність побутовий споживач виявити не міг. Згідно п. 17 ПКЕЕН встановлені засоби зв»язку підлягають періодичній повірці, обслуговуванню та ремонту відповідно до визначеного законодавством порядку. Періодична повірка, обслуговування або ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів обліку здійснюються за рахунок електророзподільного підприємства. Крім того, згідно п. 21 ПКЕЕН під час зняття показів засобу обліку представниками електропостачальника (електророзподільного підприємства) проводиться контрольний огляд цього засобу обліку. Відповідно, суд вважає, що в даному випадку позивачем не в повній мірі використовувалися його права, які, зокрема, передбачені п. 37 ПКЕЕН, де зазначено, що енергопостачальник має право перевіряти справність засобів обліку, знімати покази відповідно до умов договору та проводити обстеження електроустановок побутових споживачів щодо виявлення споживання електричної енергії поза засобами обліку. Окрім того, слід зазначити, що згідно п. 38 ПКЕЕН енергопостачальник зобов»язується проводити не менш як один раз на 6 місяців контрольний огляд засобів обліку у побутових споживачів відповідно до затверджених графіків. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що ним в дотримання вимог п. 38 ПКЕЕН проводився контрольний огляд засобу обліку у побутового споживача, яким є відповідач, окрім того, позивачем не надано затвердженого графіку таких контрольних оглядів. Крім того, згідно п. 40 ПКЕЕН енергопостачальник безоплатно здійснює планову повірку, обслуговування та ремонт засобів обліку (крім випадків, передбаченим абзацом першим пункту 17 цих Правил). Згідно п. 42 ПКЕЕН побутовий споживач електричної енергії зобов»язаний, зокрема, збереження засобів обліку і пломб на них у разі розміщення засобу обліку в квартирі або на іншому об»єкті побутового споживача, невідкладно повідомляти електропостачальника про недоліки в роботі засобу обліку. Відповідно, відповідач ніс би відповідальність за збереження засобу обліку (лічильника), його нормальний режим роботи лише в тому разі, коли лічильник був би встановлений у нього на подвір»ї, на фасаді будинку, в будинку, чи в іншому приміщенні, яке відноситься до його домоволодіння, встановлення ж лічильника поза межами домоволодіння, на думку суду, знімає з відповідача відповідальність за п. 42 ПКЕЕН. Отже відповідальність побутового споживача електроенергій передбачено п. 48 ПКЕЕН, де зазначено, що побутовий споживач несе відповідальність згідно із законодавством за: - прострочення терміну внесення платежів за електричну енергію; - порушення правил користування електричною енергією; - ухилення або несвоєчасне виконання рішень та приписів Державної інспекції з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної енергії; - розкрадання електричної енергії у разі самовільного підключення до електричних мереж і споживання електричної енергії без засобів обліку; - пошкодження засобу обліку; - розукомплектування та пошкодження об'єктів електроенергетики, розкрадання майна цих об'єктів; - насильницькі дії, що перешкоджають посадовим особам енергопостачальника виконувати свої службові обов'язки. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку що підстав для задоволення позову немає, так як відповідач [PERSON] не вчинив жодну з дій, які передбачені п. 48 ПКЕЕН, та які є підставою для застосування п. 33 чи п. 53 ПКЕЕН, а саме: - відповідач не допускав прострочення терміну внесення платежів за електричну енергію; - відповідач не допускав порушення правил користування електричною енергією; - відповідач не допускав ухилення або несвоєчасне виконання рішень та приписів Державної інспекції з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної енергії; - відповідач не допускав розкрадання електричної енергії у разі самовільного підключення до електричних мереж і споживання електричної енергії без засобів обліку; - відповідач не допускав пошкодження засобу обліку; - відповідач не допускав розукомплектування та пошкодження об'єктів електроенергетики, розкрадання майна цих об'єктів; Отже, п. 53 ПКЕЕН застосовується лише при наявності в діях побутового споживача дій, які передбачені в п. 48 ПКЕЕН, які є вичерпними та розширеному тлумаченню не підлягають. Що ж стосується нарахування коштів за спожиту електроенергію в умовах та в розмірі, який передбачено п. 33 ПКЕЕН, то даний пункт також застосовувати не можне, так як він застосовується лише у разі користування електричною енергією без засобу обліку з дозволу енергопостачальника. Окремо слід зупинитися на положеннях ст. 714 ЦК України. Так, згідно ст. 714 ЦК України: За договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (спожи\-вачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну екс\-плуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану ме\-режу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір по\-ставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами. Положення статті 714 ЦК поширюються на договори, за якими об'єктом постачання виступає електрична енергія, теплова енергія, нафта, газ тощо. Хоча постачання окремих ви\-дів енергетичних та інших ресурсів має свої специфічні риси, втім вказаним договорам при\-таманні і окремі спільні риси. Відповідно, положення ст. 714 ЦК України застосовуються до договірних зобов»язань, які закріплені договорами, укладеними в установленому законом порядку. Легальне визначення договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу, визначає цей договір як правовідношення, за яким одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримува\-тись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну екс\-плуатацію енергетичного та іншого обладнання. Сторонами договору постачання енергетичними ресурсами є постачальник таких ресур\-сів та споживач (абонент). В свою чергу, постачальником за цим договором може бути осо\-ба, яка у встановленому законом порядку отримала статус енергопостачальника. Суд вважає, що відповідачем [PERSON] не вчинялося будь - яких дій, які б свідчили про той факт, що він не дотримувався передбаченого договором режиму використання електричної енергії, окрім того, не доведено факту того, що відповідач здійснював дії, які б були направлені на небезпечну експлуатацію енергетичного чи іншого обладнання. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed