Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-07 00:00:00

В квітні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту належності їй правовстановлюючого документа - державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 061213, виданого Вознесенською районною державною адміністрацією Миколаївської області 01.06.2005 року. В обґрунтування даної заяви зазначено, що заявник є власником земельної ділянки площею 4,66 га, що розташована в межах території Дорошівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, та надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Проте, обумовлений правовстановлюючий документ містить помилку в написанні по батькові заявника [PERSON], що створює їй перешкоди в розпорядженні належним останній майном. Разом з тим, отримати новий документ для заявника в адміністративному порядку є неможливим з об'єктивних причин. Посилаючись на наведені обставини, а також на те, що встановлення зазначеного факту має для заявника юридичне значення, [PERSON] просила заяву задовольнити. В судовому засіданні представник заявника заяву [PERSON] підтримав. Надав пояснення аналогічні викладеним в ній. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явився. Надав заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти встановлення факту належності [PERSON] державного акта на право власності на земельну ділянку. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Так, відповідно до ст.293 ЦПК України, п.п.4,12 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №5 від 31.03.1995 року„Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення"(з наступними змінами),окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав за відсутності іншого порядку встановлення цих фактів. За правилами п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові,місце і час народження якої, що зазначені в документі не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або паспорті. Обумовлений факт підлягає встановленню в судовому порядку за наявності наступних умов: 1) згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, та чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; 2) заявник не має іншої можливості встановити факт, що має для нього юридичне значення, в зв'язку з чим єдиним способом встановлення необхідного факту є ухвалення судом відповідного рішення; 3) якщо встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Так, як вбачається з матеріалів справи, на підставі розпорядження Вознесенської районної державної адміністрації Миколаївської області від 30.12.2004 року за № 633-р [PERSON] був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 061213, що був зареєстрований 01.06.2005 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010501100422. Проте, обумовлений правовстановлюючий документ містить помилку в написанні по батькові власника даної земельної ділянки («Антоліївни» замість вірного «Анатоліївни»). Разом з тим, судом встановлено, що внести зміни або виправлення до правовстановлюючого документа в адміністративному порядку неможливо. Вказане свідчить про відсутність об'єктивної можливості приведення оспорюваного документа у відповідність до вимог закону. В той же час факт належності [PERSON] державного акта на право власності на земельну ділянку, знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, відповідно до наявних у справі письмових доказів ( а.с.7-14, 17, 25-27). Доказів, які б спростовували вищевикладене суду не надано. Таким чином, враховуючи, що встановлення факту належності правовстановлюючого документа має для заявника юридичне значення, оскільки необхідно для реалізації повноважень власника майна, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] про встановлення факту належності правовстановлюючого\~документа є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Outcome: approved