Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-21 00:00:00

25 вересня 2018 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення боргу за договором позики в сумі 195 000 грн., та витрат по оплаті судового збору. Свої вимоги обґрунтовував тим, що між ним та [PERSON] укладено договір позики, згідно з умовами якого відповідач отримав від нього грошову суму у розмірі 195 000 грн.. Усі умови позики були погоджені сторонами та викладені в розписці, власноручно написаній відповідачем. Посилаючись на те, що відповідач не виконав свої зобов`язання за договором позики та не повертає в добровільному порядку суму боргу, просив стягнути з нього вищевказану суму позики та судові витрати по оплаті судового збору. В судовому засіданні представник позивача підтримала позов, просила його задовольнити з підстав викладених в позові. Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Його представник надіслав заяву, в якій просив відкласти судовий розгляд справи у зв`язку із зайнятістю в суді апеляційної інстанції по справі про розірвання шлюбу. Так, за змістом п.1 ст.6, ст.13\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. За положеннями ст.210\~ЦПК України суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті. Провадження у справі на стадії її розгляду по суті зупиняється тільки з підстав, встановлених пунктами 1-3 частини першої статті 251 та пунктами 1-3 частини першої статті 252 цього Кодексу. Як вбачається з матеріалів справи, провадження у справі було відкрито 16 жовтня 2018 року та призначено підготовче засідання на 28 листопада 2018 року. У підготовчому судовому засідання відповідач та представник [PERSON] просили відмовити в задоволенні позову. 21 лютого 2019 року у підготовче судове засідання відповідач не з`явився, надіслав відзив. Підготовче судове засідання неодноразово відкладалось за клопотаннями учасників. У судове засідання, призначене судом на 13 листопада 2019 року відповідач, його представник не з`явились, у письмовому клопотанні представник [PERSON] просив про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю в суді апеляційної інстанції по справі про розірвання шлюбу. Таким чином, суд вважає вказане як зловживання процесуальними правами зі сторони відповідача та його представника. Вислухавши представника позивача, дослідившиматеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Згідно положень ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до положень ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з положеннями ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (кошти в такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором ( ч.1 ст.1049 ЦК України). Постановою Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13 визначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки". У той же час відповідно до ч.2 ст.89\~ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. У постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14 зазначено, що у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування ст.ст.1046, 1047\~ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем та відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п.2 ч.1 ст.1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в ч.2 ст.640 ЦК України, за якою, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Судом встановлено, що між сторонами по справі фактично виникли правовідносини позики, оскільки це підтверджується розпискою від 21 травня 2014 року, яка посвідчує передачу [PERSON] позичальнику [PERSON] коштів в сумі 195 000 гривень у м.Одеса(а.с.67), а знаходження оригіналу розписки у позивача свідчить, згідно ст.1047 ЦК України, про невиконання зобов`язання боржником у повному обсязі. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. З дослідженої в судовому засіданні розписки вбачається, що сторонами в письмовій формі зафіксовані істотні умови договору позики. Судом встановлено, що позивач реалізував\~своє право\~на дострокове\~стягнення усієї\~заборгованості за\~договором позикишляхом надіслання\~поштою позичальникуписьмової вимоги про сплату позики 29 серпня 2018 року, яка була отримана відповідачем 08 вересня 2018 року, що підтверджено матеріалами справи(а.с.4-6). Проте відповідач залишив зазначену вимогу позивача без реагування. У відзиві відповідач звертає увагу, зокрема, і на те, що розписка не містить дати повернення та просить відмовити у задоволенні позову. Відсутність у\~розписці запису\~про зобов`язання\~позичальника повернути\~отримане ним\~у борг\~не є\~підставою для\~відмови в\~позові,\~оскільки,\~складаючи вказану\~розписку і\~підписуючи її,\~відповідач тим\~самим взяв\~на себе\~зобов`язання\~повернути кошти. Такий висновок випливає з реальності укладеного між сторонами договору та положень вищенаведеної ст.1049 ЦК України щодо обов`язку позичальника повернути позикодавцеві передану йому позику. Також, суд звертає увагу на те, що відповідачем [PERSON] 22 квітня 2019 року було подано клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, яке 22 квітня 2019 року ухвалою суду було задоволено та призначено почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України(а.с.108). 10 жовтня 2019 року на адресу суду надійшов лист від директора Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України щодо повернення матеріалів справи без виконання експертизи, оскільки [PERSON] не здійснено оплату вартості судово-почеркознавчої експертизи (а.с.125-126), що свідчить про те, що відповідач [PERSON] не зацікавлений у проведенні такої експертизи. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, досліджених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності,\~встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що\~\~заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.\~\~ У відповідності до ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача судові витрати по оплаті судового збору на користь позивача.

Outcome: approved