Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-14 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) звернулася до суду з позовом до Есманьської селищної ради Глухівського району Сумської області (далі - Відповідач) про визнання права на земельну частку (пай) як на спадкове майно. Свої позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] померла [PERSON] . ЇЇ спадкоємцем був її син [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на спадкове майно, яке складається із земельної частки (пай), загальною площею 5,36 умовних кадастрових гектара, яка належала померлій на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серія СМ №0105777, яку [PERSON] прийняв, але не оформив. [INFO] [PERSON] помер. Його спадкоємицею є вона - його дружина, оскільки на день смерті постійно проживала з [PERSON] . Однак, коли вона звернулася до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно [PERSON] , їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на земельну частку (пай). Тому і змушена звернутися з даним позовом до суду. В судове засідання Позивач не з`явилася, але представник позивача подав письмову заяву про підтримання позовних вимог та про розгляд справи без їх участі. Представник відповідача - Есманьської селищної ради Глухівського району Сумської області у судове засідання не з`явився, при цьому подав заяву про слухання справи без його участі, заперечення проти позову відсутні. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, суд приходить до наступного. Як встановлено, [INFO] в сел. Червоне Глухівського району Сумської області у віці 88 років померла [PERSON] (а.с. 3). З повідомлення відділу у Глухівському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 21.03.2018 за № 184/103-18 вбачається, що [PERSON] на підставі розпорядження голови Глухівської районної державної адміністрації № 346 від 04.09.1996 було виготовлено сертифікат на право на земельну частку (пай) серія СМ № 0105777 та зареєстровано у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Глухівською районною державною адміністрацією членам САПТЗТ ім. Калініна за № 277 від 03.10.1996, але за життя [PERSON] його не отримала. Розмір земельної частки складав 5,36 умовних кадастрових гектарів (а.с. 11). В пункті 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено: при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України № 720/95 від 08.08.1995 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми Цивільного кодексу УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25.10.2001 сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Відповідно до пункту 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30.05.2008 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру, спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину, від імені [PERSON] відсутні. Рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 18 травня 2018 року, яке набрало законної сили 19 червня 2018 року, встановлений факт, що [PERSON] , померлий [INFO] , був сином [PERSON] , померлої [INFO] (а.с. 5). З довідки, виданої виконкомом Есманьської селищної ради Глухівського району, вбачається, що [PERSON] , яка померла [INFO] в смт. Есмань Глухівського району, проживала та була зареєстрована в [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] її син протягом трьох років обробляв город біля її будинку, проводив ремонтні роботи в зазначеному будинку, користувався їм для власних потреб. Крім того, з наданої суду копії ощадної книжки, вбачається, що [PERSON] за життя заволодів та розпоряджався заощадженнями померлої [PERSON] . У відповідності до статті 548 Цивільного кодексу УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженням. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно зі статтею 549 цього Кодексу визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Судом також встановлено, що [INFO] в сел. Червоне Глухівського району Сумської області у віці 68 років помер [PERSON] (а.с. 6). Згідно свідоцтва про шлюб, 18 грудня 1956 року Позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] (а.с. 9). З довідки, виданої виконкомом Есманьської селищної ради Глухівського району, вбачається, що [PERSON] , який помер [INFO] , був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . На день смерті [PERSON] у будинку за цією адресою, крім нього, була зареєстрована його дружина [PERSON] , 1931 р.н. Заповіт від імені [PERSON] Есманьською селищною радою не посвідчувався (а.с. 7). Згідно інформаційних довідок зі Спадкового реєстру, спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину відсутні, заповіти та спадкові договори від імені [PERSON] не посвідчувались. Відповідно до положень статей 1216, 1218 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) і до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1220 цього Кодексу передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до статті 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Оскільки Позивач відповідно до статті 1261 ЦК України є спадкоємцем за законом, інших спадкоємців немає, а тому суд приходить до висновку, що вона є єдиним спадкоємцем померлого [PERSON] . З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28.08.2018 вбачається, що [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно (а.с. 10). Відповідно до пункту а частини третьої статті 152 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) захист прав громадян юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав. Частиною першою статті 131 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набути у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільного-правових угод. Відповідно до пункту 17 Перехідних положень ЗК України сертифікати на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Отже, після смерті [PERSON] всі належні йому права та обов`язки, у тому числі й право на земельну частку (пай), що належали останньому, перейшли до його дружини [PERSON] . Оскільки судом встановлено, що Позивач набула у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] право на земельну частку (пай), площею 5,36 умовних кадастрових гектара, що належала [PERSON] відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії СМ № 0105777, однак вказане право не визнається, суд вважає за необхідне захистити дане право Позивача шляхом його визнання, тому позов підлягає задоволенню повністю. На підставі викладеного,

Outcome: approved