Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-23 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до Публічного акціонерного товариства «Сведбанк», Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа: Інспекція з питань захисту прав споживачів у Запорізькій області про захист прав споживачів, визнання недійсним кредитного договору. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 28 липня 2008 року, між ПАТ «Сведбанк» в особі директора Запорізького відділення №5 ВАТ «Сведбанк» [PERSON], діюча на підставі довіреності № 2295 від 08.04.2008р., з одного боку, та [PERSON], підписано Кредитний договір № 0711/0708//45-035 від 28.07.2008 року. Відповідно до п.1.1, п.2.1. цього договору Банк зобовязався надати Позивачу кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу (або у безготівковій формі) у вигляді строкового кредиту у сумі 45000 доларів США зі сплатою відсотків за користування Кредитом у розмірі 11,9% річних, але їх не надав. Також, вказує на те що підписання даного договору про надання споживчого кредиту стало наслідком чисельного порушення норм чинного законодавства та прав Позичальника, як споживача кредитної послуги, з боку Публічного акціонерного товариства «Сведбанк», а саме: не визначено Кредитним договором № 0711/0708/45-035 від 28.07.2008 року істотні умови споживчого кредитування зокрема: кредитодавець у кредитному договорі не зазначив про дату видачі кредиту; кредитодавець, перед укладенням кредитного договору, не надав позичальнику в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту тощо; кредитодавець не отримав письмове підтвердження від позичальника про його ознайомлення з інформацією про умови кредитування, орієнтовну сукупну вартість кредиту тощо; у кредитному договорі або додатку до нього не наданий детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобовязань споживача тощо (документ відсутній); кредитний договір або додаток до нього не містять графік платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі, щомісяця, щокварталу тощо) у розмірі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобовязань споживача за кожним платіжним періодом, у якому повинна бути розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом; кредитодавець не попередив споживача, що валютні ризики під час виконання зобовязань за кредитним договором в іноземній валюті несе споживач, а також, у разі якщо, кредитодавець не надав інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісії, повязаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобовязання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним; у п.11.13 Кредитного договору № 0711/0708/45-035 від 28.07.2008 року зауважено, що нібито «Банк надав всю інформацію споживачу про умови кредитування» без конкретизації і переліку наданої інформації; у кредитному договорі зазначено номер основного поточного рахунку позичальника, лише для погашення кредитних коштів, а не для надання кредиту як це передбачено п.3.4 Постанови НБУ №168, також відсутній додатковий поточний та позичковий рахунок. Відповідач вимагає виконання договору, як дійсного. Позивач вважає такі дії Відповідача істотним порушенням законодавства та умов договору і вважає необхідним визнання договору недійсним. В судове засідання позивач не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, представник позивача у судове засідання не зявився подав заяву про розгляд справи без його участі, в якій підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити на підставі наявних в матеріалах справі доказах. В судове засідання представник відповідача ПАТ «Сведбанк» не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, причину не явки суду не повідомив. В судове засідання представник відповідача ПАТ «Альфабанк» не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, надав заяву про відкладення судового засідання. В судове засідання представник третьої особи Інспекції з питань захисту прав споживачів у Запорізькій області про захист прав споживачів у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі За вимогами ч.3 ст.10, ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 28 липня 2008 року, між ПАТ «Сведбанк» в особі директора Запорізького відділення №5 ВАТ «Сведбанк» [PERSON], діюча на підставі довіреності № 2295 від 08.04.2008р., з одного боку, та [PERSON], підписано Кредитний договір № 0711/0708//45-035. Відповідно до п.1.1 цього договору Банк надає Позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 45 000 доларів -США (Сорок пять тисяч доларів США 00 центів) (надалі - кредит), на строк по 28 липня 2038 року включно та на умовах, передбачених у цьому Договорі. [PERSON] Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03 серпня 2016 року клопотання представника Позивача про витребування доказів по вищевказаній цивільній справі судом було задоволено та витребувано у Відповідача: меморіальний ордер перерахунку кредиту в безготівковій формі в сумі 45000 доларів США на поточний рахунок позивача за кредитним договором №0711/0708/45-035 від 28.07.2008 року; оригінал заяви на видачу готівки, що підтверджує факт видачі кредитних коштів в сумі 45000 доларів США готівкою через касу, за кредитним договором №0711/0708/45-035 від 28.07.2008 року; витяг з Книги реєстрації відкритих рахунків; прибуткові та видаткові касові документи, що підтверджують проведені операції по кредитному договору №0711/0708/45-035 від 28.07.2008 року; документи підтверджуючі виконання положень ч.2, ч.4 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів», а також додаток до кредитного договору із зазначенням сукупної вартості кредиту та реальної відсоткової ставки, та інші документи зазначені в ухвалі суду. [PERSON] суду від 03 серпня 2016 року не була виконана в повному обсязі, також по клопотанню експерта від 30.01.2016р. про надання усіх додаткових документівя з боку як ПАТ «Сведбанк» так і ПАТ «Альфа-Банк» до суду не надійшло. Але як доказ виконання ПАТ «Сведбанк» своїх зобовязань за Кредитним договором №0711/0708/45-035 від 28.07.2008 року перед [PERSON] представником ПАТ «Альфа-Банк» було надано копію (належним чином незавірену) Заяви на видачу готівки №2928930/1246 від 28.07.2008 року. Яка не приймається судом, виходячи з наступного: копія Заяви на видачу готівки №2928930/1246 від 28.07.2008 року не містить усіх необхідних реквізитів згідно додатку №14 «Інструкції про касові операції в банках України» затвердженої Постановою Правління НБУ №337 від 14.08.2003 року, а саме: на ній відсутній номер поточного рахунку, відсутня графа «платник», невідома належність рахунку №2233…. (в жодному пункті кредитного договору його не зазначено), відсутня кругла печатка та ПІБ посадових осіб Банку відповідальних за проведення операцій. У т.ч оригіналів первинних бухгалтерських документів: меморіального ордеру та заяви на видачу готівки №2928930/1246 від 28.07.2008 року, але жодного повідомлення про неможливість виконання ухвали суду чи надання доказів згідно ухвали суду, від ПАТ «Сведбанк» так і ПАТ «Альфа-Банк» до суду не надходило, їх наявність як у ПАТ «Сведбанк» так і ПАТ «Альфа-Банк» не відома. У відповідності до Наказу Міністерства фінансів України № 88 «Про затвердження Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку» (в редакції чинній станом на 2008 рік). Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. У відповідності до Постанови правління НБУ «Про затвердження Інструкції про касові операції в банках України» (Яка була чинна станом на 2008 рік), порядок видачі готівки з каси банку здійснюється за такими видатковими документами, за заявою на видачу готівки фізичним особам з їх поточних рахунків. Згідно із вищенаведеними нормами, первинний бухгалтерський документ повинен бути складений безпосередньо під час здійснення господарської операції. Тобто всі реквізити повинні бути внесені і заповнені безпосередньо в момент видачі кредитних коштів. Також до матеріалів справи, в якості доказу надання кредиту та його погашення було надано Розрахунок заборгованості по договору № 0711/0708/45-035 від 28.07.2008 року станом на 02.02.2016р., в ході дослідження якого встановлено, що у ньому відсутній курс НБУ на 02-02-2016 і, найголовніше, що розрахунок заборгованості починається з 18.06.2012, а не з 10.09.2008р. відповідно до п.3.1.1 Кредитного договору №0711/0708/45-035 від 28.07.2008 року, тому неможливо встанговити як підраховувалися підсумки в ньому. Наданий Розрахунок заборгованості, згідно нормативних документів (Закону України № 996, Закону України № 2346, Положення № 88, Інструкції № 337, Положення № 254, Положення № 566), по формі та змісту, не є первинним бухгалтерським документом або регістром аналітичного обліку, при цьому цифрові дані зазначені не підтверджено первинними бухгалтерськими документами з власним підписом [PERSON], при цьому відповідачами не були надані суду виписки по осбовим поточним рахункам позивача, меморіальні ордери (прибуткові касові документи і т.д.) до цих виписок [PERSON], за період з 28.07.2008р. по 02.02.2016 р., а також не було надано звіт (довідки) касира, витяги з книги іноземної валюти каси, щоденної оборотної відомості касових документів, зведена довідка про касові обороти, щоденна оборотно сальдова відомость та інше, на підставі яких у суду була змога перевірити цифрові дані наявні в розрахунку заборгованості. Відповідно до матеріалів, що додавались представником ПАТ «АльфаБанк» як у дійсній справі оригінали меморіального ордеру та заяви на видачу від 28.07.2008 року, та інші витребовувані документи відсутні. Відтак, в силу норм закону, долучені матеріали до справи Відповідачем не є оригіналами бухгалтерських документів, та не є первинними бухгалтерськими документами в силу відсутності усіх обовязкових реквізитів, а також в силу невідповідності часу їх створення часу здійснення господарської операції. В наслідок чого, в силу ст. 59 ЦПК України, вони не є засобами доказування факту надання кредитних коштів. У відповідності до ст. 64 ЦПК України, письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу. Копії невідомого походження не є належними та допустимими доказами у справі. Копіями невідомого походження є будь-які копії документів, справжність яких неможливо перевірити шляхом співставленням із оригіналом. Зазначене підтверджується правовими позиціями Верховного суду України у справах № 6-57743св10, № 6-29420св10, Вищого спеціалізованого суду України у справах 6- 42756св14, 6-47120св14 та численних інших справах. При цьому, згідно ухвали суду від 06 грудня 2016 року було призначено по справі судово-економічну експертизу для з'ясування обставин, які мають значення для справи і потребують спеціальних знань, для повного та всебічного розгляду справи. При тому що, предметом судового розгляду є вимога позивача , про захист прав споживачів так як маються чисельні порушення ЗУ «Про захист прав соживачів», постанови НБУ №168, відносно неповідомлення та неузгодження суттєвих умов кредитування, приховування реальної відсоткової ставки та абсолютного подорозчання кредиту, також визнання недійсним кредитного договору та його оскаржуваність повязується з неотриманням кредитних коштів, тобто з не переданням [PERSON] кредитних коштів та невиконання ст.509, 1046, 1054 ЦК України, де відповідач зобовязався надати позивачу 45 000 доларів США, але їх не надав до теперішнього часу. Для встановлення цих фактів, або їх спростування, судом неоднаразово витребувалися у відповідачів відповідні документи та докази відносно надання та отримання кредитних коштів позивачем, але жоден з оригіналів цих документів надано суду не було. Крім того, у відповідачів витребувалися судом прибуткові та видаткові касові документи, що підтверджують проведені операції по кредитному договору, у встановленій відповідності до «Інструкції про касові операції в банках України», затверджених Постановою Правління НБУ №337 від 14.08.2003 року, для того щоб встановити факт виконання умов кредитного договору як самим позивачем, тобто погашення кредиту, при тому що цей факт заперечується позивачем, так і встановити факт виконання умов кредитного договору Відповідачем, відносно прийняття платежів за кредитним договором. Відповідно, необхідність призначення цієї експертизи полягала у тому, що висновки експерта встановлять обставини, що входять в предмет доказування, та вплинуть на збирання і оцінку доказів у даній справі, а також встановлять факти, що мають преюдиціальне значення по цій справі. Так, згідно проведеної судово-економічної експертизи №2/01-17 судовим експертом [PERSON], надано вичерпні відповіді на усі питання поставлені судом, а саме: - експерт документально не підтверджує операцію з видачі [PERSON] кредитних коштів за Кредитним договором №0711/0708/45-035 від 28.07.2008 року в сумі 45000 доларів США, відповідно до п.1.1. кредитного договору та видача кредиту не відображається на відповідних рахунках і субрахунках банку; - експерт не підтверджує операції зі сплати кредиту та відсотків [PERSON] за Кредитним договором № 0711/0708/45-035 від 28.07.2008 року, та не підтверджує розрахунок заборгованості наданий банком станом на 02.02.2016р., так як він не відповідає фактичним даним наявним в матеріалах справи; - експертом встановлено невідповідність процентної ставки визначеної п. 1.3 Кредитного договору № 0711/0708/45-035 від 28.07.2008 року у розмірі 11,90%, дісній відсотковій ставці за договором що складає 26,75 % річних, та є більшою ніж у 2,25 рази, при цьому абсолютне значення подорозжання кредиту не відповідає розміру щомісячного платежу та відсотковій ставці, яка була визначена договором у розмірі 11.90% річних. Тобто при проведенні експертного дослідження вирішуючи економічні питання фінансово-кредитних операції та документального її підтвердження, експерт прийшов до однозначних висновків, які не спростовані відповідачами належними та допустими доказами по справі. При цьому, відповідачами не було надано суду належних та допустимих доказів того, що ПАТ «Сведбанк» передав у власність позивача готівку в сумі передбачену умовами кредитного договору. Приймаючи в якості належного, допустимого та достовірного доказу висновок судово-економічної експертизи №2/01-17, в ході досліждення якого з урахуванням змісту кредитного договору № 0711/0708/45-035 від 28.07.2008 року, судом встановлено наступне: - ПАТ «Сведбанк» за кредитним договором № 0711/0708/45-035 від 28.07.2008 року мав відкрити споживачу [PERSON] поточний рахунок для зарахування на нього суму кредиту з позичкового рахунку та зазначити про це в кредитному договорі; - нормами ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлений прямий обовязок кредитодавців (зокрема й ПАТ «Сведбанк» за кредитним договором № 0711/0708/45-035 від 28.07.2008 року) перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію, зміст якої викладений у вказаних нормах, яку в повному обємі письмово надано не було. - ПАТ «Сведбанк» був зобовязаний в кредитному договорі № 0711/0708/45-035 від 28.07.2008 року зазначити абсолютне значення подорожчання кредиту у валюті зобовязання (в грошовому та у процентному виразі); - ПАТ «Сведбанк» був зобовязаний до підписання кредитного договору № 0711/0708/45-035 від 28.07.2008 року повідомити у письмовій формі [PERSON] С М., як споживача фінансових послуг, про умови відкриття, ведення та закриття поточного рахунку, тарифи та всі суми коштів, які споживач має сплатити за договором банківського рахунку у звязку з отриманням кредиту, його обслуговуванням і погашенням; - невідповідність розрахунку реальної відсоткової ставки, абсолютного значення подорожчання кредиту та сукупної вартості кредиту, вказує на їх неузгодженість між сторонами у кредитному договорі, недосягнення згоди про відкриття поточного рахунку для зарахування на нього суми кредиту та недосягнення згоди по інших істотних умовах кредитного договору. Відповідно до ч.1 ст.1051 ЦК України кредитний договір № 0711/0708/45-035 від 28.07.2008 року є оскаржуваним, та згідно ст. 640, 1046, 1051, 1054 ЦК України цей договір не є укладеним. Що позбавляє суд задовольняти позовні вимоги та визнавати кредитний договір недійсним. При цьому, судом при розгляді справи встановлені достатні підстави для визнання кредитного договору № 0711/0708/45-035 від 28.07.2008 року недійсним, а саме з підстав порушення ПАТ «Сведбанк» вимог ч. 2, ч.4 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», Постанови НБУ № 168 від 10.05.2007 року, де встановлені чіткі вимоги до оформлення кредитних угод, з обовязковим дотриманням вимог вищевказаних нормативних актів, без виконання яких вони можуть визнаватися судом недійсними, при тому що експертним висновком встановлено невідповідність відсоткової ставки вказаної у кредитному договорі, дійсній відсотковій ставці, тобто вбачається введення в оману Позивача відносно предмету договору, та пропонування фінансової послуги з використанням нечесної підприємницької практики. Крім того, для договорів про надання споживчого кредиту у іноземній валюті, зокрема забезпечених іпотекою, існують особливі істотні умови, встановлених: Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту від 10.05.2007 року № 168, Законом України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати». Відповідно до пункту 1 статті 638 Цивільного кодексу України, договір с укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом ч. 1 ст. 628 ЦК України кредитний договір повинен містити умови (пункти) які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до абзацу 2 ч. 3 ст.6 ЦК України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту. Кредитний договір є неукладеним (не відбувся), коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови, передбаченої законодавцем. Як розтлумачив Верховний Суд України у п.8 Постанови Пленуму № 9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення". Ст. 6 ЦК України та в Постанові ВСУ від 11.09. 2013р. у справі № 6-52/цс13 вказано, що: «Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обовязковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами». Судом на підставі всебічно оцінених доказів, з урахуванням позовних вимог та заперечень сторін, було встановлено та досліджено факт відсутності згоди [PERSON] щодо усіх істотних умов кредитування у відповідності до чинного законодавства України. А саме не виконання ПАТ «Сведбанк» вимог ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачі» та п.2.1-2.5 Постанови НБУ №168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», де зазначено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача [PERSON] у письмовій формі про певні кредитні умови, при цьому не було повідомлено та не досягнуто згоди перед підписанням кредитного договору про: орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги. Крім того, згідно вимог ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» п.3.1-3.4 Постанови НБУ №168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» , у договорі про надання споживчого кредиту обовязково зазначається: детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача, реальну відсоткову ставку та ін., але в кредитному договорі № 0711/0708/45-035 від 28.07.2008 року . його не було зазначено, тобто відносно цього у сторін не досягнуто згоди, крім того не було погоджено Графіку погашення кредиту, який є суттєвою умовою договору. Так банк, як кредитодавець у кредитному договорі № 0711/0708/45-035 від 28.07.2008 року не зазначив про конкретну дату видачі кредиту, тобто сторони не узгодили дату видачі кредиту, що є обовязковою умовою укладання кредитного договору згідно вимог вимогам п. 3 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», замість цього пункт 1.1 кредитного договору містить строк надання кредиту «по 28 липня 2038 року включно». Також не було досягнуто згоди між сторонами відносно відкриття поточного рахунку на імя [PERSON] для зарахування на нього суми кредиту, що є порушенням пункту 3.4 Постанови НБУ №168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», в сумі 45000 доларів США з подальшим наданням її з каси банку, без узгодження та відкриття якого взагалі неможливо виконати зобовязання банком з надання кредиту згідно кредитного договору № 0711/0708/45-035 від 28.07.2008 року. Згідно із статтею 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банки мають право відкривати своїм клієнтам на договірної основі вкладні (депозитні), поточні, а банкам - кореспондентські рахунки. Поточний рахунок це рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. При цьому постанова НБУ № 492 від 12.11.2003р. «Про затвердження Інструкції про прядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах» є спеціальним нормативно-правовим актом, який визначає порядок відкриття та закриття поточних рахунків фізичним особам. За змістом п.6 Інструкції однією із умов відкриття фізичній особі поточного рахунку є заповнення нею заяви про відкриття поточного рахунку, встановленого зразка. Ще однією істотною умовою споживчого кредитного договору в іноземній валюті є відкриття фізичній особі відповідного банківського (262) рахунку для зарахування на нього суми наданого кредиту або надання кредиту, його обслуговування і погашення. Кошти фізичних осіб обліковуються в банках України за відповідними балансовими рахунками груп 262, 263 розділу 2 Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України (далі - План рахунків) згідно з їх призначенням, визначеним Інструкцією про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України (далі - Інструкція № 280). Згідно із статтею 7 Закону України Про платіжні системи та переказ коштів в Україні банки мають право відкривати своїм клієнтам на договірної основі вкладні (депозитні), поточні, а банкам - кореспондентські рахунки (лист НБУ від 07.06.2007 р. N 25-118/1100-5821). Поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України (лист НБУ від 13.05.2008 р. N 25-115/1114-6311). Постанова Національного Банку України № 492 від 12.11.2003 "Про затвердження Інструкції про прядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах" є спеціальним нормативно-правовим актом, який визначає порядок відкриття та закриття поточних рахунків фізичним особам. За змістом п.6 Інструкції однією із умов відкриття фізичній особі поточного рахунку є заповнення нею заяви про відкриття поточного рахунку, встановленого зразка. Так, у судових засіданнях встановлено, що оскаржуваний кредитний договір № 0711/0708/45-035 від 28.07.2008 року не містить зазначення поточного рахунку для зарахування на нього суми кредиту, як вже вище зазначалося відповідачами не було також надано окремого договору на відкриття поточного рахунку, тобто не було досягнено згоди сторонами щодо відкриття цього рахунку. А відтак, є окремі додаткові підстави вважати кредитний договір № 0711/0708/45-035 від 28.07.2008 року не укладеним, так як сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови, а саме: не узгоджено відкриття поточного рахунку для здійснення розрахунково - касових операцій в іноземній валюті для отримання кредиту, не зазначено в кредитному договорі в іноземній валюті з фізичною особою (споживачем) про відкриття банківського (поточного) рахунку для зарахування на нього суми кредиту. В пункті 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» (із змінами та доповненнями), судам наголошено: Суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний), або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягай згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити, виходячи з норм чинного законодавства (статті 536, 638, 1056-1 ІДК). При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати розяснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». В пункті 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам наголошено: Відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено. Оскільки вище вказані обовязкові відомості не зазначені в кредитному договорі забезпеченого іпотекою, суд прийшов до висновку, що оспорюваний кредитний договір є неукладений. А відтак, не може бути визнаний недійсним кредитний договір, який не вчинено. Зокрема, в якому відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для його укладення. Враховуючи вищезазначене, суд приходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України у разі відмови у позові відшкодуванню не підлягають. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed