Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-11 00:00:00

29.08.2019 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, у якому просить позбавити відповідача батьківських прав відносно дитини [PERSON] , [INFO] , змінити спосіб стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та стягувати щомісячно з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 2 000 грн. з моменту подання позову до суду та до повноліття дитини. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 11.08.2000 року вона уклала з відповідачем шлюб, від якого народилася дитина - [PERSON] , [INFO] . 03.09.2008 року шлюб із відповідачем розірвано. За згодою між сторонами донька залишилася проживати із позивачем..07.03.2009 року позивач уклала шлюб із [PERSON] . Додатково зазначила, що після окупації Донецької області родина позивача переїхала на тимчасове проживання у м. Львів, з серпня 2015 року проживає за адресою: [ADDRESS] . Зазначає також, що відповідач знав про цей переїзд та не заперечував проти зміни місця проживання дитини. На першому році проживання у м. Львові відповідач телефонував кілька раз доньці, однак з 2016 року припинив будь-яке спілкування, усі номери і засоби зв`язку відповідачу відомі, місце навчання у новій школі теж відоме. Окрім цього з 2014 року відповідач не надає матеріальне забезпечення дитині, усе забезпечення та матеріальне утримання здійснюється позивачем. За час проживання у м. Донецьку позивач отримувала аліменти у примусовому порядку на підставі рішення Пролетарського районного суду м. Донецька від 11.08.2008 року, однак у зв`язку із окупацією м. Донецьк виконувати рішення стало не можливим, враховуючи, що боржник знаходиться у м. Донецьку. З огляду на зазначене, вважає, що відповідача слід позбавити батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] та змінити спосіб стягнення аліментів, стягувати щомісячно з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 2 000 грн. з моменту подання позову до суду та до повноліття дитини. Позивач у судове засідання з`явилася, надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, позовні вимогі підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи за допомогою розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Згідно з ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З огляду на вказане суд вважає, що неявка відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, не є перешкодою для розгляду справи по суті. Представник третьої особа у судове засідання з`явилася, надана суду Висновок Залізничної районної адміністрації щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав, просив позов задовольнити. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Розглянувши справу, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд виходив з наступного. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 11.08.2000 року укладено шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.25). Свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 03.09.2008 року стверджується, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, актовий запис № 258 (а.с.12). Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 02.09.2005 року стверджується, що [PERSON] народилася [INFO] , батьками зазначені: [PERSON] та [PERSON] (а.с.13). Також встановлено, що Рішенням Пролетарського районного суду м. Донецька від 06.08.2008 року у справ № 2-5362/08 зобов`язано стягувати з щомісячно з [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14.07.2008 року і до повноліття дитини на користь [PERSON] (а.с.23-24). У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Статтею 18 Конвенції про захист прав дитини встановлено, що суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Враховуючи факт переїзду позивача з тимчасово окупованої території Донецької області на тимчасове проживання у м. Львів, що підтверджується копією Довідки ЛКП «Сигнівка» № 1181 від 23.05.2019 року, де зазначено, що за адресою: [ADDRESS] проживають без реєстрації з серпня 2015 року сім`я у складі чотирьох осіб: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.20) та Відповіді Слов`янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області № 14.09-20/188 від 23.02.2018 року на звернення позивача від 26.01.2018 року, де зазначено, що: «у зв`язку із проведенням активної фази АТО та оскільки матеріально-технічна база і документація Куйбишевського районного відділу ДВС м. Донецьк Головного територіального управління юстиції у Донецькій області знаходиться за попередньою реєстрацією (на території, не підконтрольній українській владі), робота органу державної виконавчої служби у м. Донецьк ускладнена, тому забезпечити виконання виконавчих документів та вжиття заходів примусового виконання, в тому числі надання копій матеріалів виконавчого провадження або виконавчих документів Слов`янським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області на даний час не виявляється можливим», суд з огляду на зазначене, вважає за доцільне позовну вимогу щодо зміни способу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини у розмірі 2 000 грн. щомісячно задовольнити. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 СК) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Суд при розгляді вимог позивачки про збільшення розміру аліментів враховує те, що після ухвалення попереднього рішення суду про стягнення аліментів змінився визначений положеннями СК України мінімальний розмір аліментів, відтак попередньо визначений судом розмір аліментів цим вимогам не відповідає, а тому з вказаних підстав аліменти підлягають збільшенню. Суд вважає, що слід змінити встановлений раніше спосіб стягнення аліментів, що призначений відповідачу до сплати на утримання дитини. Згідно з п.23 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", у випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Виходячи із вищезазначеного положення, суд, вважає за необхідне в частині вимоги щодо щомісячного стягнення аліментів, починаючи з для подання заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття відмовити, оскільки це суперечить вищезазначеній позиції Пленуму Верховного суду України. Суд вважає за доцільне стягувати щомісячно з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 2 000 грн. починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття Щодо вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав суд зазначає наступне. Відповідно до Постанови пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» з наступними змінами, позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 164 СК України передбачено, що мати або батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, систематично впродовж тривалого часу не виконує свої батьківські обов`язки щодо неповнолітньої доньки, які покладені на нього законодавством, зокрема, не приймає участі у вихованні дитини, не цікавиться її моральним, фізичним, духовним розвитком, не надає грошові кошти на утримання дитини, не цікавиться її навчанням, життям, здоров`ям, вихованням тощо. Згідно з п.16 постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення та позбавлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно Висновку Залізничної районного адміністрації Львівської міської ради, як органу опіки та піклування № 2608-4789 від 05.11.2019 року вбачається, що Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Відтак, суд прийшов до висновку, що вимога про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] є підставною, а саме позбавлення є доцільним і необхідним для захисту прав та законних інтересів дитини. Наведені вище обставини свідчать про те, що позов є обґрунтованим, аргументи позивача знайшли своє підтвердження під час судового розгляду справи, а позовні вимоги є підставними і такими, що підлягають до часткового задоволення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача також слід стягнути судові витрати у розмірі 768 грн. 40 коп. судового збору.

Outcome: partial