Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-04 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідачів про встановлення факту проживання жінки та чоловіка однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на 1/2 частину майна, набутого за час спільного проживання однією сім'єю і визнання права власності на частину спадкового майна, мотивуючи свої вимоги тим, що з 1998 року проживала однією сім'єю з [PERSON] без реєстрації шлюбу. Своє дівоче прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]» вона змінила 11 жовтня 2006 року. Під час спільного проживання у них з [PERSON] народилося троє дітей: син [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], [INFO]. На перших порах проживали в с. Банилів, Вижницького району Чернівецької області, де спільно вели господарство, тобто були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки але не зверталися до органів реєстрації актів цивільного стану про реєстрацію шлюбу так як не вбачали в цьому необхідності. 06 жовтня 2006 року за спільні кошти купили житловий будинок з належними до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться в [ADDRESS]. Покупцем згаданого житлового будинку в договорі купівлі - продажу зазначено [PERSON], хоча купили його разом. 30 червня 2009 року придбали легковий автомобіль VOLKSWAGEN POLO 1997 року випуску, номерний знак [NUMBER], який також зареєстрований на [PERSON] В купленому будинку нею з [PERSON] продовжували проживати разом однією сім'єю аж до його смерті, тобто до [INFO]. Після його смерті залишилось спадкове майно, що складається із купленого ними за час проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу у вигляді ? частини житлового будинку та ? частини автомобіля. Оскільки ? частини вищевказаного майна належить їй, як об'єкт права спільної сумісної власності. Оскільки померлий не залишив заповіту - спадкування здійснюється за законом. Спадкоємцями першої черги є діти та батьки померлого: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] Встановлення факту проживання однією сім'єю необхідно для визнання права спільної сумісної власності ( в пор. ст 74 СК України) на майно набуте за час спільного проживання з [PERSON], тому просила позов задовольнити. Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали, просили його задовольнити в повному обсязі. Представник відповідачів, в судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити, оскільки позовні вимоги є необґрунтовані. Посилався на те, що придбане майно за час проживання померлий [PERSON] позивачці не заповідав. Представники третіх осіб у судовому засіданні позов визнали та не заперечували проти його задоволення. Свідок [PERSON] в судовому засідання вказувала на те, що померлий [PERSON] разом з [PERSON] жили однією сім'єю та у них народилися троє дітей. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що покійний [PERSON] проживали з [PERSON], спільним подружжям з 1998 року, вели спільно господарство в с. Банилові Вижницького району та працювали в м. Чернівці. Свідок [PERSON] вказав на те, що його покійний брат з позивачкою проживали однією сім'єю, де народилося троє дітей і за спільні кошти ними бкв придбаний будинок у смт. Лужани Кіцманського району. Свідок [PERSON] надала суду аналогічні пояснення. Суд, заслухавши доводи сторін, покази свідків, дослідивши інші матеріали справи вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до положень ст.ст. 3,11,15,60 ЦПК України кожна особа, має право в порядку встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Розгляд цивільних справ здійснюється не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов"язана довести ті обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими доказами. Захист прав у порядку цивільного судочинства-це передбачені законом способи охорони цивільних, житлових, земельних, сімейних чи трудових прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Тому власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а лише конкретно визначеним законом способом захисту свого права. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст.16 ЦК України, а також визначається спеціальними законами, які регулюють конкретні правовідносини. Судом з достовірністю встановлено, що позивачка з 1998 року по [INFO] проживала однією сім'єю, як чоловік та жінка без шлюбу, з [PERSON], який помер [INFO], це підтверджують допитані в судовому засіданні свідки, а також даний факт не заперечували і відповідачі. Згідно договору купівлі - продажу від 06 жовтня 2006 року [PERSON] продала [PERSON], житловий будинок з належними до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] . Відповідно до довідки центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування Кіцманського та Заставнівського районів при УДАІ УМВС України в Чернівецькій області від 14 травня 2014 року транспортний засіб марки VOLKSWAGEN POLO 1997 року випуску, номерний знак [NUMBER], зареєстрований за [PERSON] [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті залишилось спадкове майно, що складається із купленого ними за час проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу житлового будинку, що розташований в [ADDRESS] та автомобіля VOLKSWAGEN POLO номерний знак [NUMBER]. Оскільки померлий не залишив заповіту - спадкування здійснюється за законом. Спадкоємцями першої черги є діти та батьки померлого: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] У відповідності до ст. 1258, 1261, 1267 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Згідно довідки Банилівської сільської ради за №03 від 17 січня 2014 року, відповідно до записів по господарських книг за 1998-2007 роки, позивачка її співмешканець та їхні діти були зареєстровані біля господарства [PERSON] та [PERSON] по [ADDRESS]. Згідно довідки Лужанськоїх селищної ради, в господарстві, що розташоване в [ADDRESS], яке належало [PERSON], який помер [INFO], зареєстровані співмешканка [PERSON] та діти: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ст.3 ч.2 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Згідно ст.256 ч.1 п.5 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. Оцінивши в сукупності зібрані по справі наведені докази, суд вважає, що позивачкою в судовому засіданні доведено факт її проживання однією сім»єю без укладення шлюбу з [PERSON], який помер [INFO], однією сім»єю без реєстрації шлюбу з 1998 року по день його смерті. Що стосується позовних вимог відносно визнання права спільної сумісної власності на житловий будинок та визнання права власності на 1/2 його частини,що дана вимога також підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 3 СК України сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно ч. 1 ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя. Разом з тим, згідно із ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь - якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу. Якщо сторони й перебували у фактичних шлюбних відносинах, але не проживали разом на період придбання спірного майна, незалежно від причин, положення статті 74 СК України на ці правовідносини не поширюється. За змістом наведеної вище норми, правовими наслідками встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без шлюбу є встановлення належності їм майна на праві спільної сумісної власності на підставі ст.74 СК України. Тобто, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України необхідно, щоб судом був встановлений факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Згідно ст. 60 СК України що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Приписами ст. 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення вирішення справи. Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, які не стосуються предмета доказування. Виходячи з приписів статті 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, якою передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, що якої встановлено ці обставини. Пленум Верховного Суду України у п.20 Постанови від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначив, що при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно врахувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Отже, для визнання майна спільною сумісною власністю чоловіка та жінки, які не перебувають між собою у шлюбі, чи в будь-якому іншому шлюбі, є їх проживання однією сім'єю, тобто виникнення між ними усталених відносин, що притаманні подружжю. Відповідно до роз'яснень, даних в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляду справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. У відповідності до п. 5 ч.2 ст. 234 ЦПК України та п. 5 ч.1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом вони породжують юридичні наслідки, зокрема справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. З врахуванням роз'яснень, які дав Пленум Верховного Суду України в абзаці 3 п. 3 постанови № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», встановлення юридичного факту, пов'язаного з вирішення спору про право здійснюється в позовному провадженні. Тому, оскільки встановлення факту проживання однією сім'єю позивачки та [PERSON], який помер [INFO], пов'язане з вирішенням спору про право власності на нажите за період такого проживання майно, то це зумовлює розгляд даної справи в загальному порядку. Отже, з огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтовані та підлягають до задоволення.

Outcome: approved