Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» та з урахуванням позовної заяви із зміненими підставами позову та зменшеним розміром позовних вимог просить суд: стягнути з ТДВ «Страхова компанія «Гардіан» 15074,95 грн. недоплаченої суми страхового відшкодування у рахунок відшкодування завданої шкоди внаслідок ДТП, 4000 грн. сплачених за проведення експертизи та 10000 грн. завданої моральної шкоди, а всього 29074,95 грн. Стягнути з [PERSON] 33341 грн. завданих збитків та 30000 грн. моральної шкоди, а всього 63341 грн. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 08 квітня 2019 року на території Корольовського району м. Житомира сталася ДТП під час якої відповідач, [PERSON] , керуючи автомобілем Шевроле д.н.з. [NUMBER] , порушив вимоги ПДР - при виїзді з прилеглої території магазину «Центр утеплення» не надав переваги у русі автомобілю Пежо д.н.з. [NUMBER] , який рухався по вул. Вітрука у м. Житомирі, під керуванням позивача. Постановою суду [PERSON] визнано винним у вчиненні вищевказаної ДТП. Позивач зазначив також, що страховиком, у даному випадку ТДВ «Страхова компанія «Гардіан» повинно бути виплачено страхове відшкодування у розмірі різниці вартості транспортного засобу до та після ДТП. Відповідно до висновку експерта вартість матеріального збитку становить 64362,74 грн., а вартість відновлюваного ремонту становить 228024,96 грн., ринкова вартість пошкодженого автомобіля станом на дату ДТП становить 24 374, 19 гривень. Тому, позивач вважає, що страхова повинна відшкодувати йому 39988,55 грн., однак виплатила лише 24913,60 грн. Вимоги позивача до відповідача [PERSON] обґрунтовані тим, що останній зобов`язаний відшкодувати [PERSON] упущену вигоду. Оскільки позивач займається міжнародними перевезеннями вантажів, однак, у зв`язку з ДТП та лікуванням не міг отримувати доходи. Також зазначено, що відповідачем завдано моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню. Ухвалою суду від 20.01.2020 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. 30.06.2020 року позивачем по справі подано клопотання про заміну процесуального статусу ТДВ "Страхова компанія "Гардіан" із третьої особи на відповідача та подано позовну заяву (із зміненими підставами позову та позовними вимогами, зменшеним розміром позовних вимог). Ухвалами суду від 01.07.2020 року задоволено вказане клопотання позивача по справі. 02.10.2020 року протокольною ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з підстав викладених в ньому. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги визнав частково. Зазначив, що відповідач погоджується на сплату коштів в рахунок відшкодування моральної шкоди на суму не більше 5000,00 грн., проти решти позовних вимог заперечує та вважає їх безпідставними. Представник відповідача ТДВ «Страхова компанія «Гардін» Ялтиченко О.В. заперечувала щодо задоволення позову, зазначила на його безпідставність, оскільки всі необхідні страхові відшкодування були здійсненні. Також, 10.08.2020 представником відповідача було подано відзив на позовну заяву. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши наявні у справі документи і матеріали, щодо позовних вимог до [PERSON] слід зазначити наступне. Так, судом встановлено, що 08 квітня 2019 року на території Корольовського району м. Житомира сталася ДТП під час якої відповідач, [PERSON] , керуючи автомобілем Шевроле д.н.з. [NUMBER] , порушив вимоги ПДР - при виїзді з прилеглої території магазину «Центр утеплення» не надав переваги у русі автомобілю Пежо д.н.з. [NUMBER] , який рухався по вул. Вітрука у м. Житомирі, під моїм керуванням. Постановою Корольовського районного суду м.Житомира від 05.06.2019 року по справі № 296/4619/19 [PERSON] визнано винним у вчиненні вищевказаної ДТП (а.с. 10). Згідно ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. У відповідності до ч. 1,2 ст. 1166 ЦПК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно з ч.2 ст.22 ЦК України, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Отже, поняття «збитки» передбачає й упущену вигоду, під якою розуміються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено. Збитки позивачки полягають не в її реальних втратах, яких вона зазнала або зазнає, а в тих доходах, які позивачка недоотримала або недоотримає внаслідок порушення її цивільного права. Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані. Пред`явлення вимоги про відшкодування упущеної вигоди (недоотриманого доходу) покладає на позивача обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані. Позивач повинен довести також і те, що він міг і повинен булв отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Вказана правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 18.05.2016 року по справі № 6-237цс16 та в постанові Верховним Суду від 11.11.2019 року по справі №370/3281/15-ц. Так, на обґрунтування позовних вимог про стягнення коштів як упущеної вигоди позивачем додано Договір-заявку на перевезення вантажу у міжнародному сполученні № LT-93/19 від 05.04.2019 року (а.с. 11). У договорі-заявці вказано, що вантаж має бути перевезений автомобілем DAF [NUMBER] / [NUMBER] , тент 20т 93м3. Також зазначено, що загрузка має бути здійснена 09.04.2019 о 8:00, за неподання авто у зазначений час штраф - 100 євро. Однак, позивачем не надано доказів того, що зазначені автомобілі не були подані на доставку у зазначений час під керуванням іншого водія та не надано доказів, що на [PERSON] було накладено штраф у розмірі вказаному у договорі-заявці, у разі, якщо ато не було доставлено на поставку. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Згідно зі ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29. За таких обставин, суд вважає недоведеним твердження позивача про наявність збитків у вигляді упущеної вигоди, тому позов в цій частині задоволенню не підлягає. Що стосується стягнення моральної шкоди слід зазначити наступне. За змістом ст.ст. 23, 1167, 1195 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Вирішуючи питання про розмір відшкодування, суд виходить із роз`яснень, що містяться у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд визнає, що у цій справі наслідки правопорушення не були особливо серйозними. Зокрема, у виписці № 3602 із медичної карти амбулаторного хворого зазначено, що [PERSON] отримав забій м`яких тканин волосяної частини голови, забій правого плечового суглобу, правого колінного суглобу, забій грудної клітки праворуч (а.с. 12). Також, у консультативному висновку спеціаліста від 09.04.2019 року зазначено, що [PERSON] має забій правого колінного і плечового суглобів без порушення функцій (а.с. 13). Позивачем не було підтверджено обставин неможливості продовження активного громадського життя, продовження трудової діяльності, порушення стосунків з оточуючими людьми та настання інших негативних наслідків. Таким чином, суд не може погодитись з заявленою позивачем сумою відшкодування моральної шкоди, оскільки це не було доведено належним чином. Тим не менш, суд вважає, що позивач зазнав деякий моральний збиток, безпосередньо пов`язаний з завданням йому фізичного болю та тілесних ушкоджень відповідачем, у зв`язку з чим, внаслідок дій останнього, позивач безсумнівно випробував почуття розчарування і тривоги та зазнав певних душевних страждань від такої поведінки відповідача. З урахуванням обставин справи і виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності, суд вирішує стягнути з відповідача - [PERSON] на користь позивача 7000,00 грн. моральної шкоди, частково задовольнивши позов в цій частині. Що стосується вимог позивача до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардін» слід зазначити наступне. 19.02.2019р між ТДВ «СК «Гардіан» та [PERSON] було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/0374290, забезпечений транспортний засіб Chevrolet Aveo д.р.к. [NUMBER] , зі строком дії з 20.02.2019р. по 19.02.2020р., на умовах якого була застрахована цивільно-правова відповідальність будь-якої особи, яка правомірно керувала забезпеченим транспортним засобом. Страхова сума за договором за шкоду, завдану майну, 100 000 грн., за шкоду, франшиза - 2000,00 грн. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно з п.33.1.4. ст. 33 вказаного Закону, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про дорожньо-транспортну транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Відповідно до п.34.2. ст. 34 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. На виконання вимог ст. 33 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», потерпілий [PERSON] 09.04.2019р. надав до страхової компанії повідомлення, в якому зазначив, що 08.04.2019р. у м. Житомир, вул. Вітрука, 65 сталася ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу та транспортного засобу Реugeot 405, д.р.н. [NUMBER] , яким керував позивач (а.с. 80). Після отримання від позивача повідомлення про ДТП, представником страхової компанії було проведено огляд пошкодженого транспортного засобу, за результатами якого аварійним комісаром [PERSON] було складено Аварійний сертифікат про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди, завданої власнику транспортного засобу Реugeot 405, д.р.н. [NUMBER] , №87-0/53/9 від 22.04.20.19р., відповідно до якого: - ринкова вартість транспортного засобу до ДТП - 47 865,60 грн. - вартість відновлювального ремонту - 67 039,41 грн.(а.с. 94-100). Відповідно до ст. 30 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необгрунтованим. Ремонт вважається економічно необгрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Згідно із Аварійним сертифікатом №№79-11/56/9 про оцінку вартості транспортного засобу в пошкодженому стані вартість ТЗ після ДТП складає 20 952,00 грн. Відповідно до п.12.1. ст. 12 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Таким чином розмір страхового відшкодування був розрахований на підставі ст. ст. 30, 12 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та склав 47 865,60 грн. - 20 952,00 грн. - 2000,00 грн. =24 913,60 грн. Позивач 02.09.2019р. подав до страховика заяву про виплату страхового відшкодування, в якій вказав власні банківські реквізити для отримання страхового відшкодування (а.с. 80). Рішення про виплату страхового відшкодування було оформлене страховим актом №АО/0374290/1 від 30.09.2019р. (а.с.77, 78), страхове відшкодування в сумі 24913,60 грн. виплачено на рахунок потерпілого платіжним дорученням № 10061 від 30.09.2019р. (а.с. 78). Пунктом 36.2. ст. 36 Закону №1961 встановлено, що страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його або прийняти рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування. Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Таким чином, ТДВ «СК «Гардіан» виконало свої зобов`язання перед позивачем за полісом №АО/0374290 у повному обсязі та у строк, встановлений Законом, відповідні зобов`язання страховика припинились. У п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013р. №4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавана за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо- транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик. Разом із тим, зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (статті 36, 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). При цьому розмір страхової виплати (страховою відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобов`язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за статтею 1194 ЦК України. Таким чином, розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов`язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно статті 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності. У зв`язку із зазначеним, деліктне зобов`язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, не припинилось виконанням, проведеним належним чином (статті 599 ЦК України), і особа, яка завдала шкоди, зобов`язана відшкодувати потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Така правова позиція викладена Верховним Судом у Постанові від 21.02.2018р. по справі 760/19377/15-ц (провадження № 61-2211 св 18). В даному випадку позивач пред`явив вимогу страхової компанії про відшкодування недоплаченої суми страхового відшкодування, відшкодування коштів за проведення експертизи та моральної шкоди. Враховуючи вище викладене, суд зазначає, що вказані вимоги заявлені до неналежного відповідача, а тому відмовляє у задоволенні позову Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардін» за безпідставністю. На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача - [PERSON] на користь позивача суд стягує судові витрати пропорційно до задоволених вимог.

Outcome: partial