Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-01 00:00:00

24 червня 2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Миколаївської селищної ради Білопільського району Сумської області про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом. Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] в с. Першотравневе Білопільського району Сумської області помер її дід по лінії батька - [PERSON] . Після смерті останнього відкрилась спадщина на все належне йому майно та майнові права. До складу спадщини також входить земельна частка (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності САПТЗТ «Супрунівське», розміром 4,29 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка належала померлому на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії СМ № 0197963 від 16 грудня 1996 року. [INFO] помер батько позивача [PERSON] . Спадщину після смерті останнього в установленому законом порядку, шляхом вступу в управління або володіння спадковим майном, прийняла його донька, позивач в справі - [PERSON] . Маючи намір прийняти спадщину після смерті батька позивач звернулася до нотаріуса у зв`язку з чим було заведена спадкова справа за її заявою, але в оформленні спадщини на вищевказану земельну частку (пай) їй було відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа. Посилаючись на викладені вище обставини, позивач просить визнати за нею у порядку спадкування за законом після батька [PERSON] , який помер [INFO] , право власності на земельну частку (пай), яка перебувала у колективній власності САПТЗТ «Супрунівське», розміром 4,29 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), посвідчену сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії СМ № 0197963 виданого на ім`я [PERSON] на підставі розпорядження Білопільської районної державної адміністрації №337 від 28 листопада 1996 року. Ухвалою від 26 червня 2020 року відкрито провадження у справі за вказаним вище позовом з призначенням її до підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження (а. с. 23-24). У підготовче засідання позивач [PERSON] не з`явилась, подала заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у її відсутність (а. с. 41). Представник відповідача - Миколаївської селищної ради Білопільського району Сумської області до суду не з`явився, надавши лист про те, що з позовом згодні, просили розглянути справу без участі їх представника (а. с. 39). Держаний нотаріус Лебединської районної державної нотаріальної контори Лисенко В.Ф. в підготовче засідання не з`явився, повідомлений належним чином про день, час та місце розгляду справи (а. с. 28 ). Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву в якій зазначив, що спадщину після смерті батька [PERSON] не приймав та не подавав заяву до нотаріуса про відкриття спадщини, на день смерті із спадкодавцем не проживав, а б4ув лише зареєстрований, а тому не вчиняв будь-яких дій, які б свідчили про фактичне прийняття спадщини. З позовними вимогами позивача згодний, просив розглянути справу у його відсутність (а. с. 43). У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, не здійснюється. Суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. За змістом ч. 3 та ч. 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Частиною четвертою статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно з абз. 3 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до абз. 6 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення в цивільній справі», у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Таким чином, Цивільний процесуальний кодекс України допускає ухвалення рішення в підготовчому засіданні в правовідносинах, що виникли між сторонами. Представник відповідача позов визнав, визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, отже у суду наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому засіданні. Перешкод для здійснення розгляду справи у підготовчому засіданні та вирішення справи і ухвалення судового рішення за наявними матеріалами судом не встановлено. Дослідивши матеріали справи, повно, всебічно та з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [INFO] в с. Першотравневе Білопільського району Сумської області помер дід позивача по лінії батька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а. с. 7-9, 11). Зі змісту довідки відділу у Білопільському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 10 червня 2020 року № 630/102-20 вбачається, що [PERSON] мав право на земельну частку (пай) розміром 4,29 в умовних кадастрових гектарах на території Супрунівської сільської ради, САПТЗТ «Супрунівське», для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії СМ № 0197963, виданого 16 грудня 1996 року. Оригінал сертифікату у Відділі не зберігається, дублікат не виготовлявся (а. с. 15). Згідно з довідкою Супрунівського старостату Миколаївської селищної ради від 04 червня 2020 року № 187 [PERSON] постійно і на день смерті [INFO] був зареєстрована та проживала в [ADDRESS] один. Син померлого [PERSON] вступив в управління спадковим майном, розпоряджався предметами домашнього вжитку та особистими речами померлого, зберігав документи, здійснював догляд за спадковим будинком, тобто фактично прийняв спадщину , але юридично не оформив (а. с. 16). Згідно з спадкової справи Лебединською районною державною нотаріальною конторою Сумської області заведено спадкову справу № 152/20 після померлого [INFO] [PERSON] за заявою [PERSON] (а. с. 29-36). [INFO] в с. Будилка Лебединського району Сумської області помер батько позивача [PERSON] (а. с. 11). Відповідно до довідкою Будильської сільської ради Лебединського району Сумської області від 07 липня 2020 року № 137 [PERSON] на день смерті [INFO] був зареєстрована в [ADDRESS] разом з : матірю [PERSON] , яка померла, [INFO] , дружиною [PERSON] , яка померла [INFO] , донькою [PERSON] та сином [PERSON] . Заповіт від імені померлого Будівльською сільською радою не посвідчувався (а. с. 17). 09 червня 2020 року державним нотаріусом Лебединської районної державної нотаріальної контори Лисенком В.Ф. за заявою позивача [PERSON] заведена спадкова справа №152 після [PERSON] . Який помер [INFO] (а. с. 29-36). На даний час позивач має намір оформити право власності на зазначену вище земельну частку (пай), що залишилася після смерті її батька, але державний нотаріус Лебединської районної державної нотаріальної контори відмов останній у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказану вище земельну частку (пай), у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів (а. с. 19). Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 524 ЦК УРСР 1963 року спадкоємство здійснювалося за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом мало місце, коли і оскільки воно не було змінено заповітом. Часом відкриття спадщини визнавався день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Місцем відкриття спадщини визнавалося останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини (ст. с. 525, 526 ЦК УРСР). За приписами ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги були, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. За змістом положень ч. 1 ст. 548, ч. 1, ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускалося прийняття спадщини під умовою або застереженням. Визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо протягом шести місяців з дня відкриття спадщини він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном та (або) подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно з п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №18/5 від 18 червня 1994 року, яка діяла на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON] , доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном могла бути, зокрема, довідка виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця. Тобто, спадкоємець, який протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, вважався таким, що відповідно до ст. 549 ЦК УРСР фактично прийняв спадщину. Таким чином, враховуючи встановлені фактичні обставини справи та виходячи з вищенаведених положень законодавства, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що спадщину після смерті [PERSON] , у тому числі й право на земельну частку (пай), яке є предметом звернення до суду з даним позовом, фактично прийняла його донька, [PERSON] , яка вступила в управління спадковим майном, розпорядилася речами померлого, користувалася земельною ділянкою, зберігала документи на спадкове майно. Пленум Верховного Суду України у п. 11 своєї постанови "Про судову практику справах про спадкування» від 30 травня 2008 року роз`яснив, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Згідно з п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності з п.п. «г» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Згідно зі ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Таким чином, суд вважає за необхідне заяву [PERSON] задовольнити та визнати за нею право власності на вищевказану земельну частку (пай), розміром 4,29 умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, в порядку спадкування за законом після батька [PERSON] , який помер [INFO] . На підставі викладеного,

Outcome: approved