Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-28 00:00:00

07.11.2016 року [PERSON] звернулась до Дружківського міського суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю,свої позовні вимоги обґрунтовала тим, що їй на праві власності належить квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. В даної квартирі крім неї також зареєстровано [PERSON] З 09 вересня 2015 року вона у квартирі не мешкає, господарством не займається . В квартирі не має її речей, але добровільно знятись з реєстрації відповідачка не бажає. Просить визнати [PERSON], такою, що втратила право користування житлом. В судове засіданні позивач [PERSON] не з'явилась, надала заяву з клопотанням розглядати справу у її відстіності,підтримала свої позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи її було повідомлено належним чином, за місцем реєстрації не мешкає , місце проживання її невідомо. З огляду на це, на підставі ст. 197 ЦПК України , суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Суд дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Під час розгляду справи встановлено, що квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право власності від 27 січня 1994 року (а.с12) . Актом обстеження квартири від 02 листопада 2016 року встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: Космонавтів[ADDRESS] однак з 09 вересня 2015 року по теперішній час не проживає за зазначеною адресою (а.с. 11). Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до положень ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника квартири, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника квартири належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу (дружина, їх діти, батьки). З матеріалів справи встановлено, що відповідача [PERSON] зареєстровано у спірній квартирі за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою про склад сім"ї № 2921 від 03 листопада 2016 року КП "Комсервіс" (а.с.13) Відповідно до частини 3 ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє членів сім'ї права користування займаним приміщенням. Як вибачається із позовної заяви відповідач не є членом сім"ї позивача, не має частки у власності. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Звертаючись до суду з позовом 07.11.2016 року [PERSON] просила визнати відповідача [PERSON] , такою, що втратила право користування житлом, посилаючись на те, що [PERSON] не проживає у спірній квартирі з 09 вересня 2015 року, тобто понад рік. Виходячи із змісту частин 1 ст. 182, частини 3 ст. 640 ЦК України право власності на спірну квартиру у позивача [PERSON] виникло з моменту державної реєстрації 07 лютого 1994 року (а.с.12 з.б.) Тобто на час звернення власника квартири до суду (07.11.2016 року) з позовом про визнання [PERSON], такою, що втратила право користування жилим приміщенням в спірній квартирі, у власника було таке право. З зазначеного в позові моменту минуло понад рік , як відповідач в спірному житловому приміщенні відсутня, а тому є усі правові підстави для визнання її, такою, що на час звернення позивача до суду втратила право користування жилим приміщенням на підставі частини 2 ст. 405 ЦК України. Оскільки відповідач не мешкає у квартирі [ADDRESS], не сплачує комунальних платежів, не веде ніяких господарських робіт, не має права власності на частину вказаної квартири та не є членом сі м"ї позивача тому позов підлягає задоволенню. Враховуючи порушення відповідачем права власності позивача, суд вважає, що слід скасувати реєстрацію відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved