Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-06 00:00:00

03.03.2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по заробітній платі. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем він перебував у трудових відносинах з 07.08.1984 року, 01.11.2012 року він був звільнений з підприємства на підставі п.5 ст.36 КЗпП України по переводу в ТОВ «Авторемонт». На момент звільнення відповідач не виплатив йому заробітну плату, сума заборгованості складає 6801 грн. Порушень трудової дисципліни з його боку не було. Зазначену суму він не отримав і при звільненні з роботи. Просить стягнути суму заборгованості по заробітній платі, а також витрати пов»язані з наданням юридичної допомоги у розмірі 260 грн. Відповідач в судове засідання не з'явився за невідомих причин. Про день та час судового засідання повідомлявся належним чином, про що в матеріалах справи свідчить поштове повідомлення, причину неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. За даними трудової книжки позивач знаходився у трудових відносинах з відповідачем з 07.08.1984 року по 01.11.2012 року, 01.11.2012 року звільнений у зв»язку з переводом на ТОВ «Завод Авторемонт». Як вбачається з наданої відповідачем довідки заборгованість по заробітній платі [PERSON] за період з жовтня 2012 року по листопад 2012 року (включно) складає 6801 грн 39 коп. Таким чином, в день звільнення позивача, тобто 01.11.2012 року остаточний розрахунок з ним проведений не був. Відповідно до частини 1 ст.3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Відповідно до ст.ст.116,117 КЗпП України при звільненні працівника виплата сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред"явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до вимог ст.233 КЗпП працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Судом встановлено, що позивач при звільнені не отримав належних йому сум і тому позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Витрати на правову допомогу - це витрати сторін які вони несуть у зв'язку із оплатою допомоги адвоката, який бере участь у справі. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, належить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду слід надавати договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку ( квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку, касові чеки. При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам, наприклад особисті розписки адвоката про одержання авансу. Витрати на правову допомогу відшкодовуються лише у тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася у справі тими особами, які одержали за це оплату. Самі лише докази укладення угоди про надання правової допомоги і її оплати не можуть бути підставою для відшкодування цих витрат, якщо адвокат у судових засіданнях участі не брав. Позивачем надана довідка від 25.02.2014 року, яка підписана адвокатом [PERSON], в якій зазначено, що [PERSON] оплатив адвокату 260 грн. за надання юридичної допомоги при складанні позовного матеріалу до суду про стягнення заборгованості по заработній платі. Інших документів, передбачених чинним законодавством, позивачем суду не надано. Таким чином, з огляду на вищенаведене, суд вважає за необхідне у задоволені частини позовних вимог про стягнення з відповідача витрат по оплаті правової допомоги адвоката у розмірі 260 грн. відмовити за необґрунтованістю.

Outcome: partial