Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-13 00:00:00

29 грудня 2016 року [PERSON] звернувся з позовом до Стремільчанської сільської ради Радехівського району Львівської області, [PERSON] про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування. В заяві зазначає, що 3 листопада 1996 року в с. Полонка Луцького району Волинської області померла мати позивача [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина. Спадкове майно матері складається із земельної ділянки, площею 0,5543 га на території Стремільчанської сільської ради Радехівського району Львівської області, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю, серії ІІ-ЛВ №035531, який виданий Стремільчанською сільською Радою 6 лютого 2002 року і зареєстрований в книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю за №25. Після її смерті вона вступила в управління спадковим майном, обробляє земельні ділянки, сплачує за них земельний податок, що стверджується довідкою Стремільчанської сільської Ради №904 від 23.12.2016 року. Той факт, що вона фактично прийняла спадщину після смерті матері, крім вищевказаної довідки, можуть ствердити свідки [PERSON] та [PERSON]. Як зазначено вище Державний акт на право приватної власності на землю, серії IІ-ЛB №035531, видний 6 лютого 2002 року на ім"я її матері [PERSON] після її смерті. Земельна ділянка, площею 0,5543 га складається із двох земельних ділянок : ділянка 1, площею 0,1749 га для обслуговування житлового будинку, ділянка 2, площею 0,3794 та для особистого сільського і господарства. На вказані земельні ділянки виготовлена технічна документація. Державний кадастровий реєстратор відділу Держгеокадастру у Paдехівському районі Львівської області відмовився внести відомості до державного земельною кадастру на ці земельні ділянки, посилаючись на те, що Державний акт виданий після смерті. Радехівська державна нотаріальна контора також відмовилася відкрити спадкову справу через відсутність підтвердження факту про прийняття спадщини та з цих підстав що Державний акт про право приватної власності па землю виданий після смерті її матері. Згідно довідки виконкому Стремільчанської сільської ради грошова оцінка 1 га земель - земельна ділянка, площею 0,3794 га - рілля 29471 гривень 46 копійок/ га, земельна ділянка площею 0,1749 га, яка складається із двох земельних ділянок : площею 0,0539 га (під забудову) 14581 гривню 64 копійок/гa та площею 0,1210 (рілля) 29471 гривню 64 копійок/ га. Таким чином вартість земельних ділянок, площею 0,1749 га ( 4351 гривень 99 копійок), та площею 0,3794 га ( 11181 гривню 47 копійок) складає 15533 гривень 46 копійок. Просить винести рішення, яким встановити факт, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті своєї матері [PERSON], яка померла 3 листопада 1996 року, в с.Полонка Луцького району Волинської області. Визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку, площею 0,5543 га на території Стремільчанської сільської Ради Радсхівського району Львівської області за адресою с.Стремільче, вул. Стирова,20 урочище «Загатка» - зокрема ділянка 1 в розмірі 0,1749 га, вартістю 4351 гривню 99 копійок, ділянка 2 в розмірі 0,3794 га, вартістю 11181 гривню 47 копійок, в порядку спадкування після смерті матері [PERSON], яка померла 3 листопада 1996 року. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги у повному обсязі та суду дала пояснення, що 28.06.1987 року помер її батько [PERSON], після його смерті вона забрала матір [PERSON] проживати разом з нею, здійснювала догляд за нею, несла витрати на поховання. Її матір [PERSON] заповіту не складала. Просила постановити рішення про задоволення позовних вимог. Представник відповідача Стремільчанська сільська рада Радехівського району Львівської області у судове засідання не з»явився, подав до суду заяву про розгляд справи у відсутності представника сільської ради, не заперечує у задоволені заявлених вимог (а.с.24). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з»явився, подав до суду заяву про те, що йому було відомо про відкриття спадщини, що залишилася після смерті його матері [PERSON], померлої 3 листопада 1996 року, яка постійно проживала в [INFO]. Шестимісячний строк, встановлений законом для прийняття, він пропустив і не бажає ставити питання про його продовження, в суд з цього приводу звертатися не буде. На спадщину не претендує. (а.с.31). Визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує чиї-небудь права або законні інтереси. Відповідно до ч. 4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні дали покази, що позивач [PERSON], проживала разом із своєю матірю [PERSON], здійснювала догляд за нею, після смерті матері позивач обробляє присадибну земельну ділянку та користується нею. Державний акт на право приватної власності на землю був виданий після смерті [PERSON], що і стало підставою для звернення до суду. Вислухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши подані документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги необхідно задовольнити з наступних підстав. Відповідно до положень ст.11 та ст.60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд встановив, що згідно із свідоцтва про смерть, серії І-СГ №062766, виданого 4.11.1996 року Стремільчанською сільською радою Радехівського району Львівської області, що 3.11.1996 року у віці 81 років померла [PERSON] (а.с.8). Із свідоцтва про народження, серії ІІІ-ЯР №792069 вбачається, що [PERSON] народилася 10.09.1948 року, батьками її значаться [PERSON] (батько) та [PERSON] (мати), з приводу чого в книзі реєстрації народжень здійснено актовий запис за №36 (а.с.9). Як вбачається з свідоцтва про одруження, [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] та після укладення шлюбу їй присвоєно прізвище [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, серії І-АБ №004128 виданого 4.05.1970 року, актовий запис №7 (а.с.10). Спадкове майно [PERSON] складається із земельної ділянки, площею 0,5543 га на території Стремільчанської сільської ради Радехівського району Львівської області, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю, серії ІІ-ЛВ №035531, який виданий Стремільчанською сільською Радою 6 лютого 2002 року і зареєстрований в книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю за №25 (а.с.11-11 зворот). Радехівська державна нотаріальна контора відмовилася позивачу відкрити спадкову справу через відсутність підтвердження факту про прийняття спадщини та з цих підстав що Державний акт про право приватної власності на землю виданий після смерті її матері (а.с.12). Державний кадастровий реєстратор відділу Держгеокадастру у Paдехівському районі Львівської області відмовився внести відомості до державного земельною кадастру на ці земельні ділянки, посилаючись на те, що Державний акт виданий після смерті [PERSON] (а.с.15). Згідно довідки виконкому Стремільчанської сільської ради, грошова оцінка земельної ділянки, площею 0,3794 га - рілля становить 29471 гривень 46 копійок/ га, земельної ділянки, площею 0,1749 га, яка складається із двох земельних ділянок : площею 0,0539 га (під забудову) 14581 гривню 64 копійок/гa та площею 0,1210 (рілля) 29471 гривню 64 копійок/ га (а.с.18). З довідки №403 від 23.12.2014 року, виданої виконкомом Стремільчанської сільської ради Радехівського району Львівської області вбачається, що [PERSON] до дня смерті 3.11.1996 року, дійсно була зареєстрована та проживала в [INFO] (а.с.19). Довідкою №404 від 23.12.2014 року, виданою виконкомом Стремільчанської сільської ради Радехівського району Львівської області підтверджується факт прийняття спадщини після смерті [PERSON], яка померла 3.11.1996 року, позивачем по справі [PERSON], яка обробляє присадибну земельну ділянку, сплачує земельний податок (а.с.20). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.10,212 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Відповідно до вимог статей 548 та 549 УРСР ( який був чинним на момент виникнення правовідносин) спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців із дня її відкриття вчинив одну з дій, передбачених цією статтею: фактично вступив в управління або володіння спадковим майном чи подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Тобто, фактичне прийняття протягом зазначеного строку частини спадкового майна свідчить про прийняття спадщини в цілому. Суд безспірно встановив, що позивач прийняв спадщину та вступив у володіння майном, зокрема земельної ділянкою, після смерті [PERSON], що підтверджено поясненнями позивача та свідків у судовому засіданні, які підтвердили, що позивач після її смерті користується та обробляє земельну ділянку. Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого - визнання права. Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. За змістом ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, окрім іншого, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч.1 ст.549 ЦК УРСР). Відповідно до ст..1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч.1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Перешкодою в реалізації позивача його законних прав та інтересів, після встановлення факту прийняття спадщини, стане те, що він буде позбавлений у позасудовому порядку оформити спадщину, після смерті [PERSON], оскільки Державний акт на право приватної власності на землю, серії ІІ-ЛВ №035531, був виданий 6.02.2002 року після смерті спадкодавця. Усунути цю перешкоду та реалізувати такі права і інтереси позивача можливо лише в судовому порядку. У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Відповідно до «Інструкції №325 про заповнення бланків державних актів на право власності на земельні ділянки» затвердженої Держкомземом, наказом від 22.06.2009 року новий Державний акт видається тільки на імя власника (спадкодавця) взамін зіпсованого, втраченого. Зареєструвати на померлу особу Державний акт не можливо, як і не можливо, видати дублікат акта на імя померлого. Відповідно до ст.25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент смерті. Суд встановив, що Державний акт на право приватної власності на землю, серії ІІ-ЛВ №035531, який виданий 6.02.2002 року [PERSON], виготовлений після її смерті. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а відтак підлягають до задоволення. Відповідно до вимог ч.1 ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Узагальнюючи вищенаведене,оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, враховуючи те, що у позивача немає іншого способу захисту порушених прав, суд робить висновки, що позовні вимоги необхідно задовольнити в повному обсязі.

Outcome: approved