Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-19 00:00:00

24.09.2014 року [PERSON] звернувся до суду з заявою «Про встановлення факту належності правовстановлюючого документу», в якій просить суд встановити, що розпорядження органу приватизації від 16 вересня 1997 року №523 на ? частину квартири [ADDRESS] дійсно належить [PERSON], який помер [INFO] року, а також встановити, що свідоцтво про власності на житло від 16 вересня 1997 року на ? частину квартири [ADDRESS] дійсно належить [PERSON], який помер [INFO] року. Представник заявника в судове засідання не з'явилася, надала заяву, в якій заяву підтримала у повному обсязі, розглядати справу за її відсутності. Зацікавлені особи у судове засідання не з'явилися. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню з наступних підстав. [INFO] року помер батько заявника - [PERSON], про що свідчить свідоцтво про смерть від [INFO] року. Після смерті батька відкрилась спадщина на ? частину квартири [ADDRESS]. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є [PERSON] та [PERSON]. Спадкоємці у строк звернулися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак інформаційним листом від 22.04.2014 року державний нотаріус Третьої Одеської державної нотаріальної контори повідомив спадкоємців, що в свідоцтві про смерть, виданого 12.09.2013 року по батькові спадкодавця записано «[PERSON]», а у правовстановлюючому документі на нерухоме майно, а саме у свідоцтві про право власності на житло, виданого Одеською залізницею 16.09.1997 року, де одним з власників є спадкодавець, по батькові якого записано як «[PERSON]». Крім того, судом встановлено, що дані розбіжності містяться і у розпорядженні органу приватизації від 16 вересня 1997 року №523. Відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У відповідності до п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №15 від 25.05.1998 року) „Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу. У відповідності до положень частини 2 статті 234 ЦПК України справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, суд розглядає в порядку окремого провадження. Згідно з вимогами частини 3 статті 235 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом. Таким чином, з представлених заявником доказів (копією членського квитка [NUMBER], копією пенсійного посвідчення від 24.10.2006 року, свідоцтвом про загальнообов'язкове державне соціальне страхування [NUMBER], копією свідоцтва про смерть від 12.09.2013 року, копією державного акту на право власності на земельну ділянку від 21 серпня 2012 року, копією сертифікату іменних акцій та інших) вбачається, що доводи [PERSON] є законними та обґрунтованими. Суд, розглядаючи справу повно, всебічно та об'єктивно, прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню та необхідно встановити факт належності [PERSON], який помер [INFO] правовстановлюючих документів, а саме: розпорядження органу приватизації від 16 вересня 1997 року №523 на ? частину квартири [ADDRESS] та свідоцтва про право власності на житло №Ж-123 від 16 вересня 1997 року на ? частину квартири [ADDRESS]. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved