Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-12 00:00:00

\~ \~ \~ \~02.08.2018 до суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про розподіл спільного сумісного майна подружжя та стягнення компенсації. Уточнивши свої позовні вимоги 06.11.2018 та 27.06.2019 [PERSON] просить суд в порядку розподілу сумісного майна подружжя стягнути з [PERSON] на її користь Ѕ суми коштів за відчужену [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером 1223755100:03:027:0070 у розмірі 24 000 грн.; стягнути з [PERSON] на її користь Ѕ суми коштів - 37755 грн. за відчужений [PERSON] автомобіль марки «Geely МR», модель 7151 А, 2008 року випуску, VIN № [NUMBER] , державний знак [NUMBER] ; стягнути з [PERSON] на її користь Ѕ суми коштів 13850 грн. 00 коп. за відчужений [PERSON] автомобіль марки «ГАЗ», модель 330214, 2002 року випуску; VIN [NUMBER] , державний знак [NUMBER] ; стягнути з [PERSON] на її користь Ѕ суми коштів - 117235 грн. 00 коп. за відчужений [PERSON] автомобіль марки «DAF», модель 55210, 2005 року випуску, VIN № [NUMBER] , державний знак [NUMBER] та судові витрати стягнути з відповідача на її користь. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначила, що з 23.11.1996 вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі, від якого сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . На даний час їхня сім`я фактично розпалася. За час спільного проживання у шлюбі ними було придбано за спільні кошти наступне майно, яке за домовленістю на той час було зареєстроване за відповідачем: - автомобіль марки «Geely MR», модель7151 А, д/з [NUMBER] , 2008 року випуску, техпаспорт [NUMBER] , державний знак [NUMBER] , вартість якого складає 75510 грн.; - автомобіль марки «ГАЗ», модель 330214, 2002 року випуску; техпаспорт [NUMBER] , державний знак [NUMBER] , вартість якого складає 27700 грн.; - \~автомобіль марки «DAF», модель 55210, д/з [NUMBER] , вартість якого складає 234470 грн.; - причіп бортовий, моделі Б ЗП-5, 2004 року випуску, державний знак [NUMBER] . Крім того, 08.02.2017 [PERSON] продав земельну ділянку з кадастровим номером 1223755100:03:027:0070 за що отримав 48\~000 грн., які витратив на власні потреби не в інтересах сім`ї. 27.06.2018 автомобіль марки «Geely MR», модель7151 А, 2008 року випуску, техпаспорт АЕС 303603, д/з [NUMBER] , та 29.06.2018 автомобіль марки «DAF», модель 55210, 2005 року випуску, техпаспорт [NUMBER] , д/з [NUMBER] на підставі договорів купівлі-продажу відповідно переоформлені на [PERSON] . 27.06.2018 автомобіль марки «ГАЗ», модель 330214, 2002 року випуску, техпаспорт [NUMBER] , д/з [NUMBER] на підставі договору купівлі-продажу переоформлений на [PERSON] . Таким чином, спільне майно подружжя було реалізоване без згоди позивача, а кошти отримані від його реалізації відповідач привласнив, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача Ѕ частину вартості реалізованого відповідачем сумісного майна подружжя. 10.08.2018 ухвалою судді Петриківського районного суду Дніпропетровської області позов прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 05.09.2018 від [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній просить в задоволенні позовних вимог відмовити. Обґрунтовуючи відзив, відповідач [PERSON] зазначив, що автомобіль марки «ГАЗ», модель 330214, 2002 року випуску ними спільно з дружиною було продано в серпні 2014 громадянину [PERSON] , а кошти від продажу використані в інтересах сім`ї. Після припинення з липня 2018 року шлюбних відносин, сторони вирішили добровільно поділити майно. Так автомобіль марки «Geely MR» та автомобіль марки «DAF» були продані, а кошти поділені між ними порівну. Причіп бортовий, моделі Б ЗП-5, 2004 року випуску до теперішнього часу не проданий у зв`язку з відсутністю покупця. Земельна ділянка, про стягнення половини вартості якої просить позивач, була також продана ними 08.02.2017 в період шлюбу, а кошти від продажу були використані в інтересах сім`ї. 25.09.2018 від позивача [PERSON] до суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої, остання зазначила, що будь-якого дозволу на відчуження спільного майна не надавала. Відповідачем [PERSON] не надано доказів використання коштів, отриманих від реалізації земельної ділянки в інтересах сім`ї. Крім того, автомобіль марки «Geely MR» та автомобіль марки «DAF» були фактично переоформлені на матір відповідача [PERSON] без поділу коштів. Твердження відповідача про реалізацію автомобіля марки «ГАЗ», модель 330214 громадянину [PERSON] не відповідає дійсності, оскільки даний автомобіль на даний час зареєстрований за відповідачем. 05.09.2018 від [PERSON] до суду надійшла зустрічна позовна заява про розподіл спільного сумісного майна подружжя, яка ухвалою суду від 25.09.2018 прийнята до розгляду та вимоги за первісним та зустрічним позовами об`єднано в одне провадження. За уточненим 06.12.2018 зустрічним позовом [PERSON] просить суд здійснити розподіл спільного сумісного майна подружжя та визнати за ним право власності на Ѕ частину земельної ділянка за адресою: Дніпропетровська область, Петриківський район, с/рада Єлизаветівська, загальною площею 0,12 га., цільове призначення земельної ділянки для ведення садівництва, кадастровий номер 1223780800:03:002:0835 та за [PERSON] визнати право власності на іншу Ѕ частину вказаної земельної ділянки; визнати за [PERSON] право власності Ѕ частину земельної ділянка для ведення особистого селянського господарства за адресою: Дніпропетровська область, Петриківський район, с/рада Єлизаветівська, загальною площею 2га, кадастровий номер № 1223780800:03:002:0996 та визнати за [PERSON] право власності на іншу Ѕ частину вказаної земельної ділянки. Обґрунтовуючи зустрічні позовні вимоги [PERSON] зазначив, що він не визнає позовні вимоги позивача про стягнення з нього коштів за реалізоване майно, мова про яке йде в позовній заяві з підстав, що зазначені у відзиві на позовну заяву, оскільки частина зазначених кошти вже була між ними поділена, а решта використана на загально сімейні потреби. Разом з тим зазначив, що існує ще й інше майно, придбане ними під час шлюбу: земельна ділянка за адресою: Дніпропетровська область, Петриківський район, с/рада Єлизаветівська, загальною площею 0,12 га., цільове призначення земельної ділянки для ведення садівництва, кадастровий номер 1223780800:03:002:0835, та земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства за адресою: Дніпропетровська область, Петриківський район, с/рада Єлизаветівська, загальною площею 2га, кадастровий номер № 1223780800:03:002:0996. Вказані земельні ділянки були придбані [PERSON] у власність в період шлюбу та підлягають поділу у рівних частинах. 06.11.2018 до суду надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, відповідно до якого [PERSON] просить в задоволенні зустрічного позову відмовити, оскільки вважає, що земельні ділянки, про поділ яких просить [PERSON] у відповідності до ст.. 57 СК України є її особистою власністю, а тому поділу не підлягають. Ухвалою суду від 06.12.2018 у вказаній справі призначено судову авто товарознавчу експертизу, проведення якої доручено Дніпропетровському\~науково-дослідному\~інституту судових\~експертиз, а провадження в справі зупинено до отримання результатів експертизи. 16.05.2019 до суду надійшов висновок судової автотоварознавчої експертизи № 60-19 від 19.04.2019, у зв`язку з чим ухвалою суду від 21.05.2019 провадження в справі було відновлено. Ухвалою суду від 10.09.2019 підготовче провадження закрито, а справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні представник [PERSON] - адвокат Костюченко М.С., посилаючись на обставини викладені в позовній заяві позовні вимоги підтримав, проти задоволення зустрічного позову заперечував. Представник відповідача [PERSON] адвокат Долгов О.О. в судовому засіданні зустрічні позовні вимоги підтримав та заперечував проти задоволення первісних позовних вимог, посилаючись на обставини, викладені у зустрічні позовній заяві та відзиві на позовну заяву. Треті особи,\~які не\~заявляють самостійних\~вимог щодо\~предмету спору,\~на стороні\~відповідача \~ [PERSON] та\~ [PERSON] в судове засідання не з`явилися, надіслали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази вважає, що позовні вимоги та зустрічні позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи (ч. 1. ст.13 ЦПК). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч.1 ст. 89 ЦПК, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно до ст.76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частинами 1, 2, 3 статті 77 ЦПК передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частини 1 статті 80 ЦПК). Статтями 60, 69, 70, 71 СК України та статтями 368, 370, 392 Цивільного кодексу України (далі за текстом ЦК України) передбачено, що майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності і їх частки є рівними. Згідно із ч. 2 ст. 60 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Як було зазначено вище, згідно ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Відповідно до ст.190 ЦК України майном вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Згідно роз`яснень, що містяться в п.п. 22, 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст.69-72 СК та ст.372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Згідно з частиною третьою статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до частини четвертої статті 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. При цьому, у випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Зазначений правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 21.03.2018 у справі № 726/2165/15-ц (провадження № 61-5530св18). Так, судом встановлено, що з 23.11.1996 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб, виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Петриківської районної державної адміністрації ( а. с. 10). Згідно заочного рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 24.09.2018 шлюб між сторонами розірвано. Під час розгляду цивільної справи №187/935/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, судом встановлено, що фактичні шлюбні стосунки між сторонами припинені з травня 2018 року. З інформації, що надійшла 10.10.2018 з Територіального сервісного центру №1244 слідує, що за [PERSON] були зареєстровані наступні транспорті засоби: автомобіль марки «Geely MR», модель7151 А, 2008 року випуску, д/з [NUMBER] , VIN № [NUMBER] , дата реєстрації 09.12.2008; автомобіль марки «DAF», модель 55210, 2005 року випуску, д/з [NUMBER] , VIN № [NUMBER] , дата реєстрації 08.11.2013; автомобіль марки «ГАЗ», модель 330214, 2002 року випуску, д/з [NUMBER] , VIN 3 [NUMBER] , дата реєстрації 04.04.2003. На підставі договорів купівлі продажу від 27.06.2018 [PERSON] продав громадянину [PERSON] автомобіль марки «ГАЗ», модель 330214, 2002 року випуску, а громадянці [PERSON] продав автомобіль марки «Geely MR», модель7151 А, 2008 року випуску. На підставі договору купівлі продажу від 29.06.2018 [PERSON] продав громадянці [PERSON] автомобіль марки «DAF», модель 55210, 2005 року випуску (т. 1 а.с. 159-180). Відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи № 60-19 від 19.04.2019 встановлена наступна середня ринкова вартість транспортних засобів: автомобіль марки «Geely MR», модель7151 А, 2008 року випуску 70510 грн.; автомобіль марки «DAF», модель 55210, 2005 року випуску, - [NUMBER] грн.; автомобіль марки «ГАЗ», модель 330214, 2002 року випуску 27700 грн. (т. 2 а.с. 23-40). Таким чином, вищезазначені транспортні засоби були придбані сторонами під час шлюбу та зареєстровані на ім`я [PERSON] , а тому належали сторонам по справі на праві спільної сумісної власності. Вказані транспорті засоби були реалізовані [PERSON] після припинення фактичних сімейних стосунків. Доказів, які б підтверджували доводи [PERSON] про поділ отриманих від реалізації майна коштів між сторонами по справі суду надано не було, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] половину вартості реалізованих ним транспортних засобів, що зазначена у висновку судової автотоварознавчої експертизи № 60-19 від 19.04.2019, що відповідатиме принципу справедливості та забезпечить ефективне поновлення порушеного права позивача [PERSON] . З копії договору купівлі-продажу від 08.02.2017 слідує, що [PERSON] продав [PERSON] та [PERSON] земельну ділянку площею 0,04 га по [ADDRESS] з кадастровим номером 1223755100:03:027:0070 за 48\~000 грн. Зазначена земельна ділянка належала [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності серії ЯЛ№041503, виданого 28.10.2010. Враховуючи, що зазначена земельна ділянка була реалізована під час шлюбу сторін та фактичних шлюбних відносин, а доказів, які б підтверджували посилання позивача про витрачання відповідачем отриманих коштів на власні потреби, суду на дано не було, суд вважає отриманий дохід від реалізації земельної ділянки використаним в інтересах сім`ї, а тому позовна вимога про стягнення з відповідача половини вартості земельної ділянки є безпідставною та задоволенню не підлягає. Згідно інформації з Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 30.10.2018, судом встановлено, що в «Книзі записів (реєстрації) державних актів на право приватної власності на землю на території Єлизаветівської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області» зроблений запис №122370001001058 від 22.03.2012 про реєстрацію державного акту на право приватної власності на землю серії ЯК №316335 на земельну ділянку площею 0,1200 га для ведення садівництва, яка розташована на території Єлизаветівської сільської ради на гр. [PERSON] . Також зроблений запис в реєстрі речових прав №16342600 від 07.09.2016 про реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Єлизаветівської сільської ради на гр.. [PERSON] (т.1 а.с. 237) Згідно копії державного акту на право приватної власності на землю серії ЯК №316335 земельна ділянка площею 0,1200 га має кадастровий номер 1223780800:03:002:0835(т.1 а.с. 239). Як встановлено в судовому засіданні, вищезазначені земельні ділянки були придбані [PERSON] внаслідок безоплатної передачі в межах норм безоплатної приватизації, визначених\~Земельним кодексом України. На час отримання [PERSON] земельної ділянки площею 0,1200 га для ведення садівництва, були чинними положення частини 5 статті 61 СК України (згідно із Законом N 2913-VI від 11.01.2011), відповідно до якої об`єктом права спільної сумісної власності подружжя визнавалася у тому числі і земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації. Таким чином зустрічна позовна вимога [PERSON] про визнання за ним та [PERSON] в рівних частинах права власності на земельну ділянку площею 0,1200 га є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Законом України «Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка» від 17.05.2012 частину п`яту статті 61 СК України виключено, а пунктом 5 частини першої статті 57 встановлено, що земельна ділянка, набута дружиною та чоловіком за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених\~Земельним кодексом України", є особистою власністю дружини та чоловіка. Враховуючи, що земельна ділянка площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Єлизаветівської сільської ради була придбана [PERSON] після внесення вищезазначених змін до СК України, суд вважає, що зазначена земельна ділянка є її особистою власністю та розподілу між сторонами не підлягає. На підставі викладеного та

Outcome: partial