Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-07 00:00:00

30 грудня 2016 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до Вітовецької селищної ради про визнання права власності на житловий будинок. Позов мотивували тим, що [INFO] року помер [PERSON], який був зареєстрований та постійно проживав [ADDRESS]. Після його смерті відкрилась спадщина до якої, в тому числі, належить житловий будинок, що розташований по [ADDRESS]. Померлий [PERSON] залишив заповіт, згідно якого він заповів вищезазначене майно своєму онуку [PERSON]. У встановлені чинним законодавством строки [PERSON] відмовився від прийняття спадщини про що ним було подано нотаріусу відповідну заяву. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є дружина померлого [PERSON], його син - [PERSON] та дочка [PERSON]. Крім них інших спадкоємців, ні за законом, ні за заповітом немає. [PERSON] відмовилась від прийняття спадщини подавши нотаріусу відповідну заяву. Вони ж, в свою чергу, спадщину прийняли вчасно звернувшись до нотаріальної контори. Однак отримати свідоцтво про право на спадщину не в змозі, оскільки правовстановлюючих документів на житловий будинок за життя спадкодавця не видавалося. Оскільки іншого способу захисту своїх прав позивачі не мають, тому вони звернулися до суду з даним позовом. В судове засідання [PERSON] та [PERSON] не з'явились. Від них до суду надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі . Представник відповідача Вітовецької селищної ради в судове засідання не з'явився, надіслав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Проти позову не заперечив, при розгляді справи поклався на думку суду. Враховуючи те, що сторони скористались своїм правом, врегульованим ч. 2 ст. 158 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, давши оцінку зібраним доказам, суд приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що [INFO] року в м. Чортків Тернопільської області помер [PERSON] (а.с. 5). Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, до складу якого входить житловий будинок, що розташований по [ADDRESS]. Інвентаризаційна вартість даного будинку становить 145241 гривень. Факт належності житлового будинку та його вартість підтверджується технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок (а.с. 7-10), довідками старости с. Писарівка Війтовецької селищної об'єднаної територіальної громади № 128 та 129 від 19.01.2017 (а.с. 29-30). При житті, 29 травня 2013 року [PERSON] склав заповіт, згідно якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, все те, на що матиме право, заповів [PERSON] (а.с. 41). 26 березня 2014 року [PERSON] подав Волочиській державній нотаріальній конторі заяву про відмову від прийняття спадщини (а.с. 38). Випискою з погосподарської книги № 6 за 2011-2015 роки (а.с. 31), свідоцтвом про народження [PERSON] (а.с. 50), свідоцтвом про народження [PERSON] (а.с. 53), свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с. 54) стверджується, що спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є дружина померлого [PERSON], його син - [PERSON] та дочка [PERSON]. Крім них інших спадкоємців, ні за законом, ні за заповітом немає. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб -спадкоємців. Відповідно до ст.1223 ЦК України, право спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець. Який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування, заяву про прийняття спадщини. Із заяви поданої нотаріусу 26.03.2014 слідує, що спадкоємець [PERSON] відмовилась від прийняття спадщини (а.с. 39). Позивачі [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину, вчасно звернувшись до нотаріальної контори із заявами від 26.03.2014 (а.с. 36-37). Відповідно до договору про розподіл спадкового майна від 18.05.2016 (а.с. 55-56) позивачам були видані свідоцтва про право на спадщину на належні померлому [PERSON] автомобіль (а.с. 60) та земельні ділянки (а.с. 61-62). Разом з тим, 06 вересня 2016 року завідувачем Волочиської державної нотаріальної контори [PERSON] та [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок у зв'язку з відсутністю необхідних правовстановлюючих документів. Верховний Суд України у своєму рішенні № 6-137цс13 від 18.12.2013 року висловив правову позицію, згідно з якої право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва. У 1957 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків" і прийнятою відповідно до цього Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків", які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Отже, за вказаними Указом та Постановою підставою виникнення у громадянина права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Як вбачається з характеристики будинку, господарських будівель та споруд (а.с. 9) житловий будинок, який є предметом розгляду у даній справі, був побудований у 1965 році. Таким чином факт будівництва житлового будинку у той час був підставою виникнення права власності на нього. З довідки старости с. Писарівка Війтовецької селищної об'єднаної територіальної громади № 129 від 19.01.2017 (а.с. 30) та довідки Волочиського районного бюро технічної інвентаризації № 480 від 10.06.2016 (а.с. 11) слідує, що на житловий будинок, який знаходиться у [ADDRESS], свідоцтво про право власності не видавалося, реєстрація не проводилася, однак його власником згідно погосподарської книги № 6 був [PERSON]. Враховуючи вищевикладені докази, а також обставину, що відповідач не заперечує проти задоволення даного позову, і при його задоволенні не будуть порушені права, свободи та інтереси третіх осіб, суд прийшов до висновку, що за позивачами слід визнати в порядку спадкування за законом право власності на житловий будинок після смерті [PERSON]

Outcome: approved