Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-15 00:00:00

20 квітня 2017 року позивач - [PERSON] звернулась до Київського районного суду міста [PERSON] з позовом до [PERSON] національного медичного університету про визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, в якому просила суд: - визнати незаконним та скасувати наказ №252-л від 23 березня 2017 року «Про оголошення догани»; - поновити виплату надбавок проректору з науково-педагогічної роботи (лікувальної роботи та післядипломної освіти) [PERSON] у розмірі 50% від посадового окладу за високі досягнення у праці та у розмірі 50% від посадового окладу за складність та напруженість; - стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 1280 гривень 00 копійок. Позивачка в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що\~з 2011 року вона була прийнята на посаду проректора з науково-педагогічної роботи (лікувальної роботи та післядипломної освіти) та на посаду завідувача кафедри онкології з курсом променевої діагностики та терапії з погодинною оплатою праці на якій позивачка працює і на даний час. В 2013 році кафедра перейменована і реорганізована у кафедру онкології з курсом променевої діагностики, терапії та радіаційної медицини. Згодом, в 2016 році позивачка була обрана за конкурсом на посаду професора кафедри онкології з курсом променевої діагностики терапії та радіаційної медицини з погодинною оплатою праці. Крім того, [PERSON] зазначає, що вона є членом профспілки [PERSON]. Позивачка вказує, що згідно з наказом ректора [PERSON] № 92-о від 22.02.2017 року на виконання рішення ректорату № 6 від 14.02.2017 року була створена комісія за для проведення службової перевірки діяльності з надання послуг на післядипломному етапі вищої освіти протягом 2016 року. За результатом перевірки, комісією був складений акт проведення службової перевірки діяльності з надання послуг на післядипломному етапі вищої освіти в [PERSON] від 17.03.2017, затверджений т.в.о. ректора [PERSON] Бажора. 23 березня 2017 року був виданий наказ [PERSON] № 252-л «Про оголошення догани», яким її [PERSON] було притягнено до дисциплінарної відповідальності з застосуванням до неї дисциплінарного стягнення - догани та скасування виплати надбавок у розмірі 50% від посадового окладу - за високі досягнення у праці, і у розмірі 50% від посадового окладу - за складність та напруженість у роботі. В подальшому, позивачкою 23 березня 2017 року була надана пояснювальна записка щодо висновків акту службової перевірки, в якій вона, на її думку, спростовує висновки комісії зроблені в акті та обґрунтовує відсутність порушень у власних діях. Позивачка вважає, що відповідач не мав законних підстав притягати її до дисциплінарної відповідальності та застосовувати до неї дисциплінарне стягнення у вигляді догани, оскільки будь-яких порушень трудової дисципліни з її боку вчинено не було. Основними доводами позивачки є те, що у мотивувальній частині наказу про притягнення її до дисциплінарної відповідальності, відповідач вказує, що [PERSON] порушувалися функціональні обов'язки, затверджені наказом [PERSON] від 14 грудня 2016 року №781-о. Однак, даний наказ визначає її посадові (функціональні) обов'язки виключно з 14 грудня 2016 року, а не з початку 2016 року, оскільки, як вбачається з акту, службова перевірка проводилася протягом усього 2016 року, тому позивачці є не зрозумілим, яким чином вона могла допустити порушення посадової інструкції, яка була прийнята в кінці 2016 року, зважаючи, що дія наказу не розповсюджується на період до 14 грудня 2016 року. Разом з тим, позивачка наголошує, що в мотивувальній частині спірного наказу, наданий загальний перелік пунктів та розділів, її функціональних обов'язків, порушення яких нібито було встановлено без жодних посилань на конкретні дії чи бездіяльності та наслідки, що були спричинені таки діями. Крім того позивачка зазначає, що ані спірний наказ, ані акт службової перевірки не містить жодних відомостей про те, що виявлені комісією факти та обставини, сталися саме у наслідок її винних дій та не конкретизовано у чому саме ця вина виражається і якими конкретними доказами підтверджується. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 21 квітня 2017 року на підставі вищевказаної позовної заяви відкрито провадження по справі та призначено дату, час і місце проведення попереднього судового засідання. Ухвалою Київського районного суду міста [PERSON] від 15 травня 2017 року вжито заходи забезпечення позову по цивільній справі№520/4685/17, шляхом зупинення дії наказу [PERSON] національного медичного університету №252-л від 23 березня 2017 року «Про оголошення догани», який прийнято у відношенні проректора з науково-педагогічної роботи (лікувальної роботи та післядипломної освіти) [PERSON], до ухвалення рішення по справі, яка була скасована ухвалою апеляційного суду Одеської області від 08 серпня 2017 року та відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову. 16 червня 2017 року представником позивача [PERSON] [PERSON] було подано заяву про збільшення позовних вимог по справі за позовом до [PERSON] національного медичного університету, а саме заявлено додаткові вимоги: -визнати недійсним та скасувати наказ [PERSON] національного медичного університету №172-о від 03 квітня 2017 року «Про внесення змін до наказу [PERSON] №781-о від 14 грудня 2016 року «Про затвердження функціональних обовязків керівних працівників університету»; -поновити дію функціональних обовязків [PERSON], проректора з науково-педагогічної роботи (лікувальної роботи та післядипломної освіти), в редакції визначеній у пункті 5 додатку № 1 «Розподіл обовязків проректорів [PERSON]» наказу [PERSON] №781-о від 14.12.2016 року, та поновити дію посадової інструкції [PERSON], проректора з науково-педагогічної роботи (лікувальної роботи та післядипломної освіти), в редакції затвердженій додатком № 2 «Посадові інструкції керівних працівників [PERSON]» наказу [PERSON] №781-о від 14.12.2016 року. Представник позивача в обґрунтування заявлених додаткових вимог посилається на те, що затверджені наказом №\~172-о від 03.04.2017 р. у новій редакції розподіл функціональних обовязків, посадова інструкція [PERSON], проректора з науково-педагогічної роботи (лікувальної роботи та післядипломної освіти) суттєво змінюють коло функціональних обовязків позивачки та умови визначені розділом «Обовязки сторін» в укладеному з позивачем контракті від 18.10.2011 року про прийняття на роботу в університет за професією проректор з науково-педагогічної роботи (лікувальної роботи та післядипломної освіти), а відтак змінюють істотні умови праці. В судовому засіданні 01 вересня 2017 року судом було ухвалено вказану заяву про збільшення позовних вимог прийняти до розгляду. Також у даному судовому засіданні судом було закінчено проведення попереднього судового засідання та призначена справа до розгляду у відкритому судовому засіданні. В судовому засіданні представники позивача [PERSON] [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, підтримали та просили суд їх задовольнити. Представники відповідача [PERSON] національного медичного університету в судове засідання 16.03.2018 року не зявились, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином. 15.03.2018 року на адресу суду надійшла заява від представника [PERSON] національного медичного університету [PERSON] про відкладення судового засідання, в якому представник зазначила, що жоден з юристів Одеського національного медичного університету не має можливості зявитись до судового засідання призначеного на 16 березня 2018 року, оскільки начальник юридичного відділу перебуває у відрядженні, а представники [PERSON] та [PERSON] перебувають на лікарняному. Судом в судовому засіданні було ухвалено відмовити у задоволенні вказаного клопотання з огляду на наступне. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Представником відповідача до вказаної заяви, в обґрунтування викладених обставин щодо поважності неявки представників до суду, надано довідку №13 від 14 березня 2018 року, з якої вбачається, що в юридичному відділі [PERSON] національного медичного університету працюють чотири співробітника, а саме: [PERSON] начальник юридичного відділу [PERSON]; [PERSON] провідний спеціаліст (юрист); [PERSON] юрист; [PERSON] юрист. Згідно з наказом [PERSON] національного медичного університету за №18-в від 20 лютого 2018 року про надання відпустки, [PERSON] надано невикористану частину щорічної відпустки на період з 03 березня 2018 року по 16 березня 2018 року. Також з вказаного наказу вбачається, що [PERSON] надано відпустку з 03 березня 2018 року терміном в 13 календарних днів, а саме 4 календарних днів за робочий період з 01.06.2016 року по 31.05.2017 року, невикористану частину щорічної відпустки на 2 календарних дні та додаткову відпустку за ненормований робочий день за особливий характер праці, згідно колективного договору, на 7 календарних днів за робочий період 01.06.2017 року по 31.05.2018 року. У звязку з чим, з наданого до суду вказаного наказу вбачається, що [PERSON] перебувала у щорічній відпустці терміном в 13 календарних днів, починаючи з 03 березня 2018 року включно, які закінчуються 15 березня 2018 року включно, тобто відпустка була надано по 16 березня 2018 року, без включення цієї дати. Належних доказів, що представник відповідача [PERSON] з поважних причин не мала можливості зявитись до судового засідання 16 березня 2018 року до суду не надано. До суду також надано довідку [PERSON] національного медичного університету №317 від 14.03.2018 року, з якої вбачається, що представник відповідача [PERSON] з 13 березня 2018 року по день надання довідки перебуває на стаціонарному лікуванні в кардіологічному відділенні. Також надано довідку [PERSON] національного медичного університету №2725/321 від 15.03.2018 року, з якої вбачається, що представник відповідача [PERSON] з 14 березня 2018 року по день надання довідки, перебуває на стаціонарному лікуванні в другому хірургічному відділенні, у звязку з гострим панкреатитом. Однак, суд звертає увагу, що вказана заява про відкладення розгляду справи надана до суду 15 березня 2018 року безпосередньо представником [PERSON], що в свою чергу ставить під сумнів перебування представника в другому хірургічному відділенні [PERSON] національного медичного університету на стаціонарному лікуванні. До вказаної заяви представником відповідача в обґрунтування не можливості зявитись до судового засідання представника відповідача [PERSON], надано до суду довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією за №784069 серії 10ААВ та №813090 серії 10ААВ. Однак, судом не приймаються вказані надані довідки в якості поважної причини неможливості явки представника відповідача [PERSON] до судового засідання призначеного на 16 березня 2018 року, оскільки з наданої до суду довідки за №784069 серії 10ААВ від 19.04.2016 року засвідчено, що [PERSON] має інвалідність третьої групи, з дитинства по зору, а також зазначено, що інвалідність не повязана з тривалою зоровою завантаженістю. З довідки №813090 серії 10ААВ від 30.11.2016 року вбачається, що [PERSON] встановлено другу групу інвалідності безстроково, в графі причина інвалідності зазначено з дитинства по зору, а також встановлено, що [PERSON] може працювати по спеціальності. Отже вказані довідки лише підтверджують наявність у [PERSON] інвалідності з причин зору, однак жодним чином не підтверджують неможливість виконання [PERSON] функціональних обовязків з представництва [PERSON] національного медичного університету, та не можливості зявитись до судового засідання призначеного на 16 березня 2018 року. На підставі вищевикладених обставин, судом встановлено, що представником відповідача до суду не надано жодного доказу на підтвердження поважної причини неможливості зявитись двох представників [PERSON] національного медичного університету, а саме [PERSON] та [PERSON], до судового засідання призначеного на 16 березня 2018 року, у звязку з чим судом вважаються неявка вказаних представників відповідача до судового засідання без поважних причин. Частиною 1\~статті 44 ЦПК України\~встановлено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Судом також враховується, що провадження в цій справі відкрито 21 квітня 2017 року, тобто майже одинадцять місяців тому. При цьому суд зазначає, що необґрунтоване затягування розгляду справи суперечить вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку. У відповідності до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Представник, який має повноваження на ведення справи в суді, може вчиняти від імені особи, яку він представляє, усі процесуальні дії, що їх має право вчиняти ця особа. Статтею 4 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що \~адвокатська діяльність здійснюється на принципах верховенства права, законності, незалежності, конфіденційності та уникнення конфлікту інтересів. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі\~\~„Юніон Аліментаріа [PERSON] проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Згідно з нормами статті 17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції. Ратифікуючи зазначену Конвенцію, Україна взяла на себе зобов'язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку. У своєму рішенні у справі «Пономарьов проти України» суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення статті 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом. Крім того у відповідності до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Пунктом 1 частини 3 статті 223 ЦПК України передбачено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги неприбуття у судове засідання належним чином повідомлених про дату, час і місце проведення судового засідання, представників відповідачів [PERSON] національного медичного університету [PERSON] та [PERSON] без поважних причин, з урахуванням того, що провадження в цій справі відкрито майже одинадцять місяців тому, з метою уникнення необґрунтованого затягування розгляду справи, що в свою чергу є порушенням вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, яка гарантує кожному учаснику процесу право на розгляд його справи судом упродовж розумного строку, з урахуванням положень ст. 223 ЦПК України, судом відмовлено у задоволенні клопотанні представника відповідача про відкладення судового засіданні та було ухвалено провести розгляд справи за відсутності представників відповідача, за наявними в ній матеріалами, з метою дотримання строків розгляду справи. Заслухавши пояснення представників позивачів по справі, дослідивши, вивчивши та проаналізувавши документи наявні в матеріалах справи, суд вважає позов підлягаючим задоволенню з наступних підстав. Спірні правовідносини щодо накладення дисциплінарного стягнення та зміни істотних умов праці врегульовані нормами КЗпП України. Судовим розглядом встановлено, що 06.05.2011 року [PERSON] звільнено з посади заступника Міністра охорони здоровя України у порядку переведення для подальшої роботи в [PERSON] національному медичному університеті, згідно з ч.1 п.5 ст.36 КЗпП України, що підтверджується відповідним записом в трудовій книжці [PERSON] серії БТ-ІІ №3753289. 18 жовтня 2011 року між [PERSON] національним медичним університетом в особі ректора [PERSON] та [PERSON] було укладено контракт, згідно з яким [PERSON] приймається (наймається) на роботу в університет за професією (посадою) - проректор з науково-педагогічної роботи (лікувальної роботи та післядипломної освіти) строком з 18 жовтня 2011 року до 18 жовтня 2018 року. Відповідно до наказу [PERSON] національного медичного університету № 621-1 від 26 жовтня 2011 року [PERSON] була прийнята на посаду проректора з науково-педагогічної роботи (лікувальної роботи та післядипломної освіти) та на посаду завідувача кафедри онкології з курсом променевої діагностики та терапії з погодинною оплатою праці, як обрана за конкурсом на 7 років, про що зроблений запис №24 від 18 жовтня 2011р., у трудовій книжці БТ-ІІ №3753289. Згідно з наказом [PERSON] національного медичного університету № 427-л від 02.08.2013 р., кафедра перейменована і реорганізована у кафедру онкології з курсом променевої діагностики, терапії та радіаційної медицини, що вбачається з запису в трудовій книжці №25 від 01 вересня 2013 року. Відповідно до наказу №715-л від 01 вересня 2016 року, [PERSON] було обрано за конкурсом на посаду професора кафедри онкології з курсом променевої діагностики терапії та радіаційної медицини з погодинною оплатою праці відповідно до запису в трудовій книжці № 26 від 01 вересня 2016 року. 22 лютого 2017 року [PERSON] національним медичним університетом винесено наказ №92-о «Про проведення службової перевірки діяльності з надання послуг на післядипломному етапі вищої освіти в [PERSON]», яким на виконання рішення ректорату, протокол №6 від 14 лютого 2017 року, наказано створити комісію для проведення службової перевірки діяльності з надання послуг на післядипломному етапі вищої освіти за 2016 рік в [PERSON] національному медичному університеті у складі: голови комісії проректора з науково-педагогічної роботи (з питань гуманітарної освіти та виховання) [PERSON]; секретаря комісії старшого інспектора відділу кадрів [PERSON]; членів комісії: провідного спеціаліста (юриста) юридичної служби [PERSON]; начальника навчального відділу [PERSON]; за згодою [PERSON]; начальника відділу кадрів [PERSON], та визначено, що про результати роботи необхідно доповісти у строк до 17 березня 2017 року. Судом встановлено, що на виконання вказаного наказу, комісією в складі: голови комісії [PERSON]; секретаря комісії [PERSON]; членів комісії: [PERSON]; [PERSON]; [PERSON], було проведено службову перевірку діяльності з надання послуг на післядипломному етапі вищої освіти в [PERSON], про що складено відповідний акт від 17.03.2017 року, затверджений т.в.о. ректора [PERSON] Бажора. Згідно з вказаним актом, комісією встановлені наступні порушення, а саме: - положення «Про факультет післядипломної освіти» відсутнє; - комісії не надано для ознайомлення календарний план проведення [PERSON] передатестаційних циклів, стажування, спеціалізації, тематичного удосконалення на 2016 рік; - положення «Про порядок надання платних послуг у сфері післядипломної освіти [PERSON]» не відповідає вимогам чинного законодавства України; - вищенаведене положення потребує значного доопрацювання з огляду на те, що в ньому немає детального опису процедури проведення інтернатури, стажувань, передатестаційних циклів, тематичних удосконалень, спеціалізацій, у звязку з чим встановлено, що діяльність факультету післядипломної освіти не легітимізована вченою радою та наказом ректора; - наданий для ознайомлення комісії додаток № 1 «Положення про порядок надання платних послуг у сфері післядипломної освіти [PERSON]» не відповідає нормам діловодства, а саме: належним чином не зареєстрований, без підпису та печатки; - встановлено факти подання наказів про результати екзаменів і видачу свідоцтв встановленого зразка на підпис з порушенням п. 3.7. «Положення про порядок надання платних послуг у сфері післядипломної освіти», яким встановлено, що деканат має готувати наказ про результати екзаменів і видачу свідоцтв встановленого зразка в день завершення навчального процесу; - викладачі, які працювали на циклах (вибірково перевірений 61 підписаний наказ за 2016 рік), систематично отримували платню із затримкою; - облік виданих [PERSON] свідоцтв про підвищення кваліфікації практично не ведеться, а існує такий, що не відповідає вимогам п. 6.4. наказу МОЗ України №166 від 22.07.1993 року «Журнал по обліку видачі свідоцтв про проходження підвищення кваліфікації лікарів»; - порушення розпису викладачами кафедр у «Жураналах обліку практичних та семінарських занять»; - порушення проведення передатестаційних циклів, які здійснюється особами, які не є співробітниками університету; - заяви від [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про зарахування на посади викладачів по кафедрі сімейної медицини та загальної практики з погодинною оплатою праці надано без резолюцій керівництва; - порушення пункту 4.3.1.6. «Положення про надання платних послуг у сфері післядипломної освіти»,а саме здійснення преміювання кілька разів на місяць; - комісії не надано накази по [PERSON] про прийняття викладачів з погодинною оплатою праці за 2016 рік; - за 2016 рік з наказів про проведення передатестаційних циклів в [PERSON] виявлено 29 осіб, які не є науково-педагогічними працівниками університету; - порушення п. 3.4 «Положення про порядок надання платних послуг у сфері післядипломної освіти»; - в папці з наказами, копії наказів про проведення передатестаційних циклів розміщено з порушенням порядкової нумерації; - комісії не надано інформацію стосовно відповідності освіти викладачів тим дисциплінам, викладання яких вони здійснюють на передатестаційних циклах; - комісії не надані підстави проведення передатестаційних циклів викладачами, які не мають наукового ступеню, викладачам, які, відповідно, мають певний науковий ступінь; - бухгалтерією [PERSON] не надано відповідь щодо здійснення повного розрахунку зі звільненим працівником [PERSON], з урахуванням його участі у проведенні передатестаційних циклів. 23.03.2017 року позивачем [PERSON] була надана до [PERSON] пояснювальна записка щодо висновків про виявлені порушення зазначені у вказаному акті службової перевірки від 17 березня 2017 року, яка була зареєстрована в журналі вхідних документів за №243/ІІІ, що підтверджується проставленою відміткою штемпелю на титульній сторінці, в якій позивачем були надані пояснення в спростування усіх встановлених комісією фактів порушення та зазначено про їх відсутність та необґрунтованість. Як встановлено судом, цієї ж дати, 23 березня 2017 року [PERSON] національним медичним університетом Міністерства охорони здоровя України було видано наказ за №252-Л, за підписом ректора [PERSON], «Про оголошення догани», яким оголошено догану проректору з науково-педагогічної роботи (лікувальної роботи та післядипломної освіти) [PERSON] та скасовано виплату набавок: у розмірі 50% від посадового окладу за високі досягнення у праці; у розмірі 50% від посадового окладу за складність та напруженість в роботі. Зі змісту даного наказу вбачається, що [PERSON], проректора з науково-педагогічної роботи (лікувальної роботи та післядипломної освіти), притягнуто до дисциплінарної відповідальності за виявлені в результаті службової перевірки порушення, зазначені в акті комісії з проведення службової перевірки від 17.03.2017 року, а саме порушення: - вимог пункту 5.5. додатку № 1 до наказу [PERSON] від 14 грудня 2016 року № 781-о «Про затвердження функціональних обов'язків керівних працівників університету», а саме: «Проректор з науково-педагогічної роботи (лікувальної роботи та післядипломної освіти) здійснює підготовку проектів та контроль за виконанням наказів щодо порядку проведення різних форм післядипломного навчання, виплати заробітної плати та заохочувань у зв'язку з проведенням госпрозрахункових передатестаційних циклів; та порядку зарахування та відрахування лікарів-інтернів, стажистів і курсантів, створення атестаційних комісій для атестації лікарів-інтернів, які закінчують навчання, допуску лікарів-інтернів до атестації на звання лікаря-спеціаліста, про затвердження рішення атестаційних комісій з атестації на звання лікаря спеціаліста» тощо; - порушення вимог абзацу 3 розділу «Загальні положення», абзацу 9 розділу «Завдання та обов'язки» Посадової інструкції проректора з науково-педагогічної роботи (лікувальної роботи та післядипломної освіти), затвердженої Додатком № 2 наказу [PERSON] від 14 грудня 2016 року № 781-о «Про затвердження функціональних обов'язків керівних працівників університету», а саме: «Проректор з науково-педагогічної роботи (лікувальної роботи та післядипломної освіти) здійснює контроль за веденням регламентованої документації та фінансової звітності на госпрозрахункових циклах підвищення кваліфікації»; абзацу 20 розділу «Завдання та обов'язки», а саме: «Проректор з науково-педагогічної роботи (лікувальної роботи та післядипломної освіти) здійснює контроль виконання наказів, розпоряджень, вказівок ректора університету щодо лікувальної роботи та післядипломної освіти»; абзацу 2 розділу «Відповідальність», а саме «Проректор з науково-педагогічної роботи (лікувальної роботи та післядипломної освіти) несе персональну відповідальність за невиконання функціональних обов'язків згідно даної інструкції, помилки чи недоробки, які потягли за собою втрату іміджу або матеріальних прибутків університету» тощо. Позивач будучи незгодна з вказаним наказом [PERSON] №252-л від 23 березня 2017 року «Про оголошення догани», звернулась до суду з відповідним позовом. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1\~ст. 15 ЦК України,\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1\~ст. 16 ЦК України,\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно\~з ч.1 ст. 2 ЦПК України,\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд зазначає, що статтею 139 КЗпП України передбачено, що працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Згідно зі ст. 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Статтею 147-1 КЗпП України передбачено, що дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. Відповідно до ст. 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Догана є дисциплінарним заходом особистого немайнового характеру. Це стягнення полягає у негативній оцінці і засудженні поведінки працівника в трудовому колективі. Такий моральний осуд покликаний спонукати працівника надалі належно виконувати свої трудові обов'язки. Адже працівник має усвідомлювати, що в разі порушення ним трудової дисципліни після оголошення йому догани до нього роботодавцем може застосовуватися більш суворе стягнення, передбачене законодавством, зокрема звільнення. Тобто догана - захід дисциплінарного впливу морально-психологічного характеру, що містить негативну оцінку конкретних дій працівника і виконує оцінювальний, попереджувальний і мотиваційний вплив на нього. Підставою застосування догани є вчинення працівником протиправного винного діяння (дії чи бездіяльності), яке визнається дисциплінарним проступком. Протиправність поведінки працівника полягає в порушенні ним своїх трудових обов'язків, закріплених нормами трудового права, а саме у\~КЗпП, правилами внутрішнього розпорядку, статутами, положеннями, посадовими інструкціями, трудовим договором (контрактом), колективним договором, а також у порушенні або невиконанні правомірних наказів та розпоряджень роботодавця. Виходячи з правової природи інституту дисциплінарної відповідальності, при притягненні працівника до даного виду відповідальності, адміністрація повинна навести конкретні факти допущеного ним невиконання або неналежного виконання покладених на нього трудових обов'язків. В наказі про накладення дисциплінарного стягнення (чи це наказ про звільнення, чи про оголошення працівникові догани) обов'язково має бути зазначено, в чому полягає порушення трудової дисципліни, тобто має бути вказівка на фактичні обставини, які послужили підставою для застосування заходу дисциплінарного стягнення. Судом встановлено, що оспорюваним наказом [PERSON] №252-л від 23 березня 2017 року «Про оголошення догани», відповідачем було притягнено позивача [PERSON] до дисциплінарної відповідальності за порушення, що встановлені в акті проведення службової перевірки від 17.03.2017 року, а саме порушення вимог наказу [PERSON] від 14 грудня 2016 року № 781-о «Про затвердження функціональних обовязків керівних працівників університету», з відповідними додатками №1, яким затверджено «Функціональні обовязки керівних працівників університету» та № 2, якими затверджено «Посадову інструкцію проректора з науково-педагогічної роботи (лікувальної роботи та післядипломної освіти)». З наданої до суду копії наказу [PERSON] від 14 грудня 2016 року №781-о "Про затвердження функціональних обов'язків керівних працівників університету", вбачається, що вказаним наказом було затверджено розподіл обовязків проректорів [PERSON] та посадові інструкції керівних працівників [PERSON], у тому числі посадову інструкцію проректора з науково-педагогічної роботи (лікувальної роботи та післядипломної освіти) д.м.н., професора [PERSON]. У звязку з чим, суд зазначає, що вказаний наказ, прийнятий 14 грудня 2016 року, як нормативно-правовий документ, визначає посадові (функціональні) обов'язки позивача виключно з 14 грудня 2016 року, і його застосування у часі можливе стосовно дій, які були вчиненні після початку строку його дії, оскільки функціональні обов'язки покладені вказаним наказом та посадовими інструкціями, які є додатками до наказу, покладаються на позивача виключно після його прийняття, а саме з 14 грудня 2016 року. Як вбачається з акту проведення службової перевірки діяльності з надання послуг на післядипломному етапі вищої освіти в [PERSON] від 17.03.2017 року, комісією проводилася службова перевірка діяльності з надання послуг на післядипломному етапі вищої освіти протягом 2016 року, що передбачає період у тому числі до 14.12.2016 року. На підставі викладеного, судом встановлено, що спірним наказом №252-л від 23 березня 2017 року «Про оголошення догани» позивача [PERSON] притягнуто до дисциплінарної відповідальності за порушення вимог наказу [PERSON] від 14 грудня 2016 року № 781-о «Про затвердження функціональних обовязків керівних працівників університету», з відповідними додатками №1, яким затверджено «Функціональні обовязки керівних працівників університету» та № 2, яким затверджено «Посадову інструкцію проректора з науково-педагогічної роботи (лікувальної роботи та післядипломної освіти)», вимоги яких застосовані до дій вчинених в період з 01 січня 2016 року по 13 грудня 2016 року включно, тобто в період коли вимоги встановлені вказаним наказом та затверджені ним посадовими інструкціями, не діяли та були не чинними. Під час розгляду справи, з метою повного, всебічного та обєктивного розгляду справи, ухвалою Київського районного суду мста [PERSON] від 20 листопада 2017 року витребовувалась з [PERSON] національного медичного інституту у тому числі посадова інструкція проректора з науково-педагогічної роботи (лікувальної роботи та післядипломної освіти) з відміткою про ознайомлення під підпис [PERSON], яка була чинна протягом 2016 року. На виконання вказаної ухвали суду представником відповідача було надано до суду лише копію наказу від 15 березня 2016 року № 140-о «Про затвердження посадових інструкцій проректорів [PERSON]» без відмітки про ознайомлення під підпис [PERSON] У звязку з чим, суд позбавлений можливості встановити точну дату ознайомлення [PERSON] з наказом від 14 грудня 2016 року № 781-о «Про затвердження посадових інструкцій проректорів [PERSON]». Крім того на виконання вказаної ухвали суду, представником також були надані до суду: інструкція з діловодства [PERSON] національного медичного університету 2012 року, яка була введена в дію наказом [PERSON] за №171-л від 07 травня 2012 року; посадову інструкцію керівників університету [PERSON], яка була введена в дію наказом [PERSON] за №140-о від 15 березня 2016 року. Одночасно у заяві про надання вказаних документів до суду за вхід №47783 від 13.12.2017 року, представник відповідача особисто зазначила, що надана до суду інструкція з діловодства [PERSON] національного медичного університету 2012 року, яка була введена в дію наказом [PERSON] за №171-л від 07 травня 2012 року, діяла станом до 30 січня 2017 року. На підставі наданих до суду документів, а саме зі змісту наказів №171-л від 07 травня 2012 року, від 15 березня 2016 року № 140-о, від 14 грудня 2016 року № 781-о, вбачається, що на протязі 2016 року діяли три накази і відповідно три посадові інструкції проректора з науково-педагогічної роботи (лікувальної роботи та післядипломної освіти) [PERSON] У звязку з чим, судом встановлено, що спірним наказом №252-л від 23 березня 2017 року «Про оголошення догани» позивача [PERSON] притягнуто до дисциплінарної відповідальності за порушення вимог наказу [PERSON] від 14 грудня 2016 року № 781-о «Про затвердження функціональних обовязків керівних працівників університету», яким затверджено посадову інструкцію, положення яких було безпідставно розповсюджено на встановлені дії та кваліфіковані, як порушення за вказаним наказом, за період з 01 січня 2016 року по 13 грудня 2016 року включно, тобто в період не чинності цим наказом та посадовою інструкцією. Як вже судом зазначалось, в наказі про накладення дисциплінарного стягнення (чи це наказ про звільнення, чи про оголошення працівникові догани) обов'язково має бути зазначено, в чому полягає порушення, тобто має бути вказівка на фактичні обставини, які послужили підставою для застосування заходу дисциплінарного стягнення. Зі спірного наказу вбачається, що в ньому відсутні вказівки на фактичні обставини, які стали підставою для застосування заходу дисциплінарного стягнення, а лише містяться посилання на акт з проведення службової перевірки від 17 березня 2017 року, в якому також не міститься жодних відомостей про те, що виявлені комісією факти та обставини, сталися саме у наслідок винних дій позивачки, та не конкретизовано в чому саме ця вина виражається і якими конкретними доказами підтверджується. Стаття 149 КЗпП України\~передбачає, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Як вже судом зазначалось, 23.03.2017 року позивачем [PERSON] була надана до [PERSON] пояснювальна записка щодо висновків про виявлені порушення зазначені у вказаному акті службової перевірки від 17 березня 2017 року, та цієї ж дати, 23 березня 2017 року [PERSON] національним медичним університетом Міністерства охорони здоровя України було видано наказ за №252-Л, за підписом ректора [PERSON], «Про оголошення догани», яким оголошено догану проректору з науково-педагогічної роботи (лікувальної роботи та післядипломної освіти) [PERSON] та скасовано виплату набавок. У звязку з чим, судом встановлено, що під час винесення спірного наказу, [PERSON] надані [PERSON] письмові пояснення не враховувались. Суд зазначає, що при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Відповідачем по справі не доведено наявності складу дисциплінарного проступку у діях або бездіяльності позивача, зокрема, вини, причинно-наслідкового зв'язку між порушенням трудових обов'язків і шкідливими наслідками, які спричинило або могло спричинити це порушення. Отже, на думку суду, вищевикладені встановлені обставини по справі, відображають формальний підхід відповідача до процедури накладання дисциплінарного стягнення, визначеної законом. Постановою Пленуму ВСУ від 06.12.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено, що при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з'ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені\~статтями 147-149 КЗпП України\~правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок тощо. Виходячи з аналізу норм\~КЗпП України, у справах, в яких оспорюється незаконне притягнення до дисциплінарної відповідальності, саме роботодавець повинен довести, що притягнення до дисциплінарної відповідальності відбулося без порушення законодавства про працю. Суд зазначає, що під час розгляду справи, представником відповідача жодним чином не було належним чином підтверджені заперечення проти задоволення позовних вимог [PERSON], а також доказів в спростування викладених посилань щодо оспорювання спірного наказу. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що наказ за №252-Л від 23 березня 2017 року, за підписом ректора [PERSON], «Про оголошення догани», яким оголошено догану проректору з науково-педагогічної роботи (лікувальної роботи та післядипломної освіти) [PERSON] та скасовано виплату набавок винесено з порушенням вимог трудового законодавства, а тому суд вважає позовні вимоги позивача [PERSON] в цій частині обґрунтованими, підлягаючими задоволенню та слід визнати незаконним та скасувати наказ [PERSON] національного медичного університету № 252-л від 23 березня 2017 року «Про оголошення догани», яким оголошено догану проректору з науково-педагогічної роботи (лікувальної роботи та післядипломної освіти) [PERSON], у звязку з чим підлягає поновленню проректору [PERSON] національного медичного університету з науково-педагогічної роботи (лікувальної роботи та післядипломної освіти) [PERSON], [INFO], виплата надбавок у розмірі 50% від посадового окладу за високі досягнення у праці та у розмірі 50% від посадового окладу за складність та напруженість в роботі, які були скасовані наказом [PERSON] національного медичного університету № 252-л від 23 березня 2017 року «Про оголошення догани». Також судом встановлено, що 03.04.2017 року ректором [PERSON] національного медичного університету був прийнятий наказ №172-о «Про внесення змін до Наказу [PERSON] №781-о від14 грудня 2016 року «Про затвердження функціональних обов'язків керівних працівників університету». З вказаного наказу №172-о від 03.04.2017 року вбачається, що він був прийнятий з метою оптимізації діяльності університету, на підставі акту комісії з проведення службової перевірки діяльності з надання послуг на післядипломному етапі вищої освіти в [PERSON] від 17.03.2017 року. Так наказом №172-о від 03.04.2017 року наказано: внести зміни в організацію праці університету; затвердити у новій редакції розподіл функціональних обов'язків [PERSON], проректора з науково-педагогічної роботи (лікувальної роботи та післядипломної освіти), визначених пунктом 5 додатку № 1 «Розподіл обов'язків проректорів [PERSON]» Наказу [PERSON] № 781-о від 14 грудня 2016 року, у новій редакції (додаток 1); затвердити у новій редакції посадову інструкцію [PERSON], проректора з науково-педагогічної роботи (лікувальної роботи та післядипломної освіти), затверджену додатком № 2 «Посадові інструкції керівних працівників [PERSON]» Наказу [PERSON] № 781-о від 14 грудня 2016 року, у новій редакції (додаток 2); затвердити у новій редакції розподіл функціональних обов'язків [PERSON], проректора з науково-педагогічної (навчальної) роботи, визначених пунктом 2 додатку № 1 «Розподіл обов'язків проректорів [PERSON]» Наказу [PERSON] № 781-о від 14 грудня 2016 року, у новій редакції (додаток 3); затвердити у новій редакції посадову інструкцію [PERSON], проректора з науково-педагогічної (навчальної) роботи, затверджену додатком № 2 «Посадові інструкції керівних працівників [PERSON]» Наказу [PERSON] № 781-о від 14 грудня 2016 року, у новій редакції (додаток 4); з моменту підписання цього наказу, вважати такими, що втратили чинність, розподіл функціональних обов'язків та посадову інструкцію [PERSON], проректора з науково-педагогічної роботи (лікувальної роботи та післядипломної освіти), затверджені Наказом [PERSON] № 781-о від 14 грудня 2016 року «Про затвердження функціональних обов'язків керівних працівників університету», втрачає чинність; з моменту підписання цього наказу, вважати такими, що втратили чинність, розподіл функціональних обов'язків та посадову інструкцію [PERSON], проректора з науково-педагогічної (навчальної) роботи, затверджені Наказом [PERSON] № 781-о від 14 грудня 2016 року «Про затвердження функціональних обов'язків керівних працівників університету», втрачає чинність; завідувачу загальної канцелярії, [PERSON], наказано в термін до 05 квітня 2017 року довести до відома під розпис проректорів та керівників зацікавлених структурних підрозділів цей наказ. Відповідно до частини 3 статті 32 КЗпП України, у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. З даної норми вбачається, що при відсутності фактично впроваджених змін в організації виробництва і праці зміна істотних умов праці не допускається. Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9 розяснено, що зміною в організації виробництва і праці визнається раціоналізація робочих місць, введення нових форм організації праці, у т. ч. перехід на бригадну або на індивідуальну форму, впровадження передових методів, технологій тощо. У пункті 31 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9 розяснено, що згідно з частиною третьою статті 32 КЗпП у межах спеціальності, кваліфікації і посади, обумовленої трудовим договором, зміна істотних умов праці допускається, якщо це викликано змінами в організації виробництва і праці і працівник був повідомлений про ці зміни не пізніше ніж за два місяці до їх запровадження. Якщо при розгляді трудового спору буде встановлено, що істотні умови трудового договору було змінено не у зв'язку із зміною в організації виробництва і праці на підприємстві, в установі, організації, то така зміна з урахуванням конкретних обставин може бути визнана судом неправомірною з покладенням на власника обов'язку поновити працівникові попередні умови праці. Зміна істотних умов праці без згоди працівника допускається, але тільки в тих випадках, коли вона пов'язана із змінами в організації виробництва і праці. Якщо власник не запроваджує зміни в організації виробництва і праці, він не має законних підстав в односторонньому порядку змінювати істотні умови праці. Так, зі спірного наказу №172-о від 03.04.2017 року вбачається, що він був прийнятий з метою оптимізації діяльності університету, яким також внесено зміни в організацію праці університету. Однак, судом також встановлено, що зі змісту функціональних обов'язків та посадової інструкції [PERSON], які затверджені Наказом [PERSON] №781-о від 14.12.2016 року «Про затвердження функціональних обов'язків керівних працівників університету», та вказаного нового розподілу функціональних обов'язків та посадової інструкції [PERSON], проректора з науково-педагогічної (навчальної) роботи, затверджені у новій редакції згідно з додатками №3, №4 до наказу № 172-о від 03.04.2017 року, вбачається, що [PERSON] передані функціональні обов'язки (повноваження), які стосуються організації навчальної роботи на післядипломному етапі, які виконувались [PERSON] Так, згідно з додатком №3 Наказу №172-о від 03.04.2017 року, до раніше виконануваних [PERSON], проректором з науково-педагогічної (навчальної) роботи, обовязків з 03.04.2017 року додані: координація питань та відповідальність за таким напрямком роботи як післядипломна освіта (п.п. 2.1. п.2 Додатку 3); організація роботи факультету післядипломної освіти; відділу інтернатури; відділу сприяння працевлаштуванню випускників [PERSON]; університетської клініки в частині післядипломної освіти, навчання лікарів-інтернів та ординаторів (п.п. 2.2., 2.3., п.2, Додатку 3); забезпечення взаємодії [PERSON] з уповноваженими закладами та установами (МОЗ, МОН України тощо), відповідальними за питання працевлаштування випускників [PERSON]; післядипломної освіти (п.п. 2.4.., п.2, Додатку 3); здійснює підготовку проектів та контроль за виконанням наказів щодо працевлаштування випускників; проведення різних форм післядипломного навчання, контролю за виплатою заробітної плати та заохочувань у зв'язку з проведенням передатестаційних циклів, спеціалізації тематичного удосконалення та стажування; зарахування та відрахування лікарів-інтернів, стажистів і курсантів, створення атестаційних комісій для атестації лікарів-інтернів, які закінчують навчання, допуску лікарів-інтернів до атестації на звання лікаря-спеціаліста, про затвердження рішення атестаційних комісій з атестації на звання лікаря-спеціаліста; роботи клінічних ординаторів (п.п. 2.5., п.2, Додатку 3). Відповідні зміни внесені також до Посадової інструкції проректора з науково-педагогічної (навчальної) роботи (додаток 4 Наказу №172-о від 03 квітня 2017 року), а саме згідно з п.1.4. нової редакції Посадової інструкції, яка діє на підставі наказу №172-0 від 03.04.2017 року, до підпорядкування проректора з науково-педагогічної (навчальної) роботи віднесені у тому числі факультет післядипломної освіти; відділ інтернатури; відділ комплектації циклів підвищення кваліфікації; відділ сприяння працевлаштуванню випускників. Згідно з п. 3.1. Посадової інструкції проректора з науково-педагогічної (навчальної) роботи (додаток 4 Наказу №172-о від 03 квітня 2017 року) на коло обов'язків [PERSON], проректора з науково-педагогічної (навчальної) роботи, покладені функцій: з організації надання послуг на післядипломному етапі вищої освіти в [PERSON]; підтримки постійної післядипломної медичної освіти та поліпшення можливостей працевлаштування випускників; контроль за якістю підготовки в інтернатурі; організації планування та контролю якості підготовки в клінічній ординатурі; впровадження нових технологій в навчальний процес на післядипломному етапі вищої освіти; контролю за використанням новітнього лікувально-діагностичного обладнання в навчальному процесі факультету післядипломної освіти; розробку та впровадження на клінічних кафедрах нових післядипломних навчальних циклів (тематичного удосконалення), тощо. Проаналізувавши вказані посадові інструкції вбачається, що вищезазначені функції (функціональні обов'язки) до підписання наказу №172-о від 03.04.2017р., виконувала [PERSON], проректор з науково-педагогічної роботи (лікувальної роботи та післядипломної освіти), згідно з Посадовою інструкцією проректора з науково-педагогічної роботи (лікувальної роботи та післядипломної освіти) Додаток 2 до [PERSON] №781-о від 14.12.2016 року. Суд також зазначає, що як вже було встановлено, 18 жовтня 2011 року між [PERSON] національним медичним університетом в особі ректора [PERSON] та [PERSON] було укладено контракт, згідно з яким [PERSON] приймається (наймається) на роботу в університет за професією (посадою) саме проректор з науково-педагогічної роботи (лікувальної роботи та післядипломної освіти) строком з 18 жовтня 2011 року до 18 жовтня 2018 року. Розділом «Обовязки сторін» у вказаному контракті визначено, що проректор з навчально-педагогічної роботи (лікувальної роботи та післядипломної освіти) вирішує питання, повязані з лікувально-профілактичною роботою університету, впровадженням нових технологій в практику охорони здоровя, плануванням та організацією навчальної роботи на післядипломному етапі, спільною роботою з органами та закладами системи охорони здоровя і підпорядкований безпосередньо ректору та несе відповідальність за ці розділи роботи. Статтею 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Статтею 22 КЗпП України передбачені гарантії при укладенні, зміні та припиненні трудового договору. Відповідно до ч.2 ст. 22 КЗпП України, відповідно до\~Конституції України\~будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об'єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання не допускається. Пунктом 11 вказаного контракту від 18 жовтня 2011 року передбачено, що зміни та доповнення до цього контракту вносяться тільки за угодою сторін, складеною у письмовій формі. Як вбачається з матеріалів справи, між [PERSON] та [PERSON] національним медичним університетом зміни до вказаного контракту від 18 жовтня 2011 року, а також в частині зміни обовязків сторін не вносились, що в свою чергу також не оспорювалось представником відповідача по справі. З вищенаведеного вбачається, що затверджені Наказом №172-о від 03.04.2017 року у новій редакції розподіл функціональних обов'язків і посадова інструкція [PERSON], проректора з науково-педагогічної роботи (лікувальної роботи та післядипломної освіти) - суттєво змінюють коло функціональних обов'язків позивача та умови визначені розділом «Обов'язки сторін» в укладеному з позивачем контракті від 18.10.2011 року про прийняття на роботу в університет за професією проректор з науково- педагогічної роботи (лікувальної роботи та післядипломної освіти), згідно з яким саме на [PERSON] покладені обовязки з вирішення питань, повязаних з лікувально-профілактичною роботою університету, впровадженням нових технологій в практику охорони здоровя, плануванням та організацією навчальної роботи на післядипломному етапі, спільною роботою з органами та закладами системи охорони здоровя, основна частина яких Наказом №172-о від 03.04.2017 року була передана до обовязків [PERSON], проректора з науково-педагогічної (навчальної) роботи, у звязку з чим суд вважає, що прийнятий наказ №172-о від 03.04.2017 року, яким змінені функціональні обов'язки та посадова інструкція [PERSON], які затверджені Наказом [PERSON] №781-о від 14.12.2016 року «Про затвердження функціональних обов'язків керівних працівників університету», змінюють істотні умови праці визначені з [PERSON] В.Г., як проректором з навчально-педагогічної роботи (лікувальної роботи та післядипломної освіти). З вказаного наказу №172-о від 03.04.2017 року вбачається, що він був прийнятий з метою оптимізації діяльності університету, на підставі акту комісії з проведення службової перевірки діяльності з надання послуг на післядипломному етапі вищої освіти в [PERSON] від 17.03.2017 року. Тобто вказаний наказ №172-о від 03.04.2017 року, винесено у звязку з встановленими порушеннями, зазначені в акті комісії з проведення службової перевірки діяльності з надання послуг на післядипломному етапі вищої освіти в [PERSON] від 17.03.2017 року, на підставі яких було видано наказ №252-л від 23 березня 2017 року «Про оголошення догани», яким позивача [PERSON] притягнуто до дисциплінарної відповідальності, який в свою чергу було визнано судом незаконним, таким, що порушує права позивача, а також встановлено, що порушення зазначені акті комісії з проведення службової перевірки діяльності з надання послуг на післядипломному етапі вищої освіти в [PERSON] від 17.03.2017 року є необґрунтованими, оскільки встановлені порушення вимог наказу [PERSON] від 14 грудня 2016 року № 781-о «Про затвердження функціональних обовязків керівних працівників університету», з відповідними додатками №1, яким затверджено «Функціональні обовязки керівних працівників університету» та № 2, яким затверджено «Посадову інструкцію проректора з науково-педагогічної роботи (лікувальної роботи та післядипломної освіти)», вимоги яких застосовані до дій вчинених в період з 01 січня 2016 року по 13 грудня 2016 року включно, тобто в період коли вимоги встановлені вказаним наказом та затверджені ним посадовими інструкціями, не діяли та були не чинними. На підставі чого, суд вважає, що прийняття наказу №172-о від 03 квітня 2017 року «Про внесення змін до Наказу [PERSON] №781-о від 14 грудня 2016 року «Про затвердження функціональних обовязків керівних працівників університету», повязано не у звязку зі зміною в організації виробництва і праці в [PERSON], оскільки жодним доказом не підтверджено, що в [PERSON] відбувалась раціоналізація робочих місць, введення нових форм організації праці, у т. ч. перехід на бригадну або на індивідуальну форму, впровадження передових методів, технологій тощо, та навпаки судом встановлено, що винесення вказаного наказу повязано саме з виявленими порушеннями під час проведення службової перевірки від 17.03.2017 року, які в свою чергу визнані судом необґрунтованими, а також вказаним наказом саме змінюються істотні умови праці визначені з [PERSON], як проректором з навчально-педагогічної роботи (лікувальної роботи та післядипломної освіти). Крім того, слід зазначити, як зазначено в наказі №172-о від 03.04.2017 року він був прийнятий з метою оптимізації діяльності університету, що в свою чергу також не вважається зміною в організації виробництва і праці, оскільки жодним нормативно-правовим актом не визначено вказане поняття оптимізація, а також передбачає процес надання будь-чому найвигідніших характеристик, співвідношень, що також не відноситься до визначення зміни в організації виробництва і праці, встановлені нормами КЗпП України. Оскільки судом встановлено, що наказом №172-о від 03 квітня 2017 року «Про внесення змін до Наказу [PERSON] №781-о від 14 грудня 2016 року «Про затвердження функціональних обовязків керівних працівників університету», змінені істотні умови праці визначені з [PERSON], як проректором з навчально-педагогічної роботи (лікувальної роботи та післядипломної освіти), які не повязані з запровадженням змін в організації виробництва і праці в [PERSON], суд вважає позовні вимоги [PERSON] в цій частині обґрунтованими та підлягаючими задоволенню, тому спірний наказ [PERSON] національного медичного університету №172-о від 13 квітня 2017 року підлягає визнанню незаконним та скасуванню, у звязку з чим на відповідача покладається обовязок з поновлення [PERSON] попередніх умов праці, а саме слід поновити дію функціональних обовязків проректора [PERSON] національного медичного університету з науково-педагогічної роботи (лікувальної роботи та післядипломної освіти) [PERSON], в редакції визначеній у пункті 5 додатку №1 «Розподіл обовязків проректорів [PERSON]» наказу [PERSON] національного медичного університету №781-о від 14 грудня 2016року та поновити дію посадової інструкції проректора [PERSON] національного медичного університету з науково-педагогічної роботи (лікувальної роботи та післядипломної освіти) [PERSON] в редакції затвердженій додатком №2 «Посадові інструкції керівних працівників [PERSON]» наказу [PERSON] національного медичного університету №781-о від 14 грудня 2016 року. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до п. 6\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Згідно зі\~ст. 263 ЦПК України,\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Вивчивши усі докази наявні в матеріалах справи, оцінивши їх в сукупності, суд приходить до остаточного висновку про обґрунтованість та доведеність доказами позовних вимог [PERSON] до [PERSON] національного медичного університету про визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності та наказу про внесення змін до наказу про затвердження функціональних обовязків керівних працівників університету, а отже підлягають до задоволенню. Згідно з ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням задоволення позовних вимог позивача, у відповідності до ч.1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача, у відшкодування витрат по сплаті судового збору, сплаченого останньою, в загальній сумі 2560 гривень 00 копійок. При вищевикладених обставинах та

Outcome: approved