Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-14 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~06.10.2016 року [PERSON] (далі позивач) звернулася до суду із позовом до [PERSON] (далі відповідач) про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина [PERSON], який продовжує навчання в Одеському державному університеті внутрішніх справ в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень щомісяця, починаючи з дати подання позову та до закінчення навчання чи до досягнення [PERSON] двадцятитрьохрічного віку - у зв'язку з тим, яка з цих обставин настане першою, а також стягнути на її користь з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 500 гривень. Мотивуючи його тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано судом. Від даного шлюбу у них є син, [PERSON], [INFO], який є курсантом Одеського державного університету внутрішніх справ, який не має змоги працевлаштуватися, щоб самостійно отримувати заробіток. За місцем навчання син отримує незначну стипендію в сумі 208 грн. Навчання сина тягне за собою певні матеріальні затрати, які для неї є непосильними, оскільки вона є інвалідом ІІ групи та їй постійно потрібні ліки на які вона витрачає 700 грн. в місяць, лише її пенсії 1230 грн. не вистачає утримувати сина. У зв'язку з вищевикладеним, її матеріальне становище є складним і не дозволяє в повній мірі задовольнити потреби сина [PERSON] в ході його навчання. Добровільно відповідач відмовляється надавати матеріальну допомогу синові. В судове засідання позивач та її представник не з'явилися, представник позивача надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги своєї довірительки підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач та його представник в судове засідання не зявилися, представник відповідача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги не визнає та просить відмовити в їх задоволенні. В попередньо наданих суду запереченнях від 10.11.2016 року вказували, що відповідач на відміну від позивача проживає з сином разом та надає матеріальну допомогу. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявився, надав до суду заяву від 02.02.2017 року, завірену секретарем Миколаївської сільської ради Ширяївського району Одеської області, зареєстровану в реєстрі № 5, зі своїми поясненнями щодо заперечення відповідача проти позову, в якій пояснив, що він прописаний в гуртожитку ОДУВС, а проживає за іншою адресою на квартирі, але не з батьком як той вказав в своїх поясненнях. Також вказав, що батько матеріальної допомоги йому не надає та участі в його вихованні не приймає. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі та рішенням Київського районного суду м. Одеси від 08.05.2013 року шлюб між сторонами було розірвано. Від даного шлюбу у них 18.02.1998 року народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЖД № 153720 від 29.04.1998 року, відповідно до якого батьком дитини є відповідач по справі, [PERSON] Відповідно до довідки № 4 від 10.01.2017 року Одеського державного університету внутрішніх справ [PERSON] є курсантом основного навчання вище зазначеного учбового закладу та отримує стипендію в розмірі 208 гривень щомісячно. Відповідно до довідки МСЕК серії 10 ААВ № 729102 від 21.05.2014 року [PERSON] є інвалідом ІІ групи загального захворювання, безстроково. Відповідач по справі в добровільному порядку матеріальної допомоги не надає. Проаналізувавши норми чинного законодавства, суд приходить до наступного. Відповідно до вимог ст.ст.\~198,\~199 Сімейного кодексу України\~батьки зобов,язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть надати таку матеріальну допомогу. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована\~Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року\~та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Таким чином, суд має виходити з необхідності забезпечення рівності не тільки прав, але й обов'язків батьків щодо догляду та матеріального забезпечення повнолітніх дітей. При вирішенні спору суд має врахувати положення ст. 8 Закону України „Про охорону дитинства", за якою кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки дитини мають рівні права та обов'язки щодо дитини та щодо її утримання, що передбачено ч. 1\~ст. 141 Сімейного кодексу України. Відповідно до\~ст.182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує, стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. У відповідності до вимог ст.ст.10, 11, 60 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.І\~ст.57 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідачем не надано суду жодних доказів своєї непрацездатності та не можливості надання синові матеріальної допомоги, на відміну він позивача. Оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку що повнолітній [PERSON] дійсно потребує матеріальної допомоги, пов'язаної з навчанням у вище вказаному навчальному закладі, оскільки в нього крім незначної на даний час стипендії в розмірі 208 гривень та пенсії хворої матері в сумі 1230 гривень інших доходів не має, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до\~ст. 88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати; якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved