Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-19 00:00:00

13.07.2017 року \~ [PERSON] звернулась до Дружківського міського суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод користування власністю, свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що їй на праві власності належить квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. В даної квартирі крім неї та її чоловіка також зареєстровано відповідачів: [PERSON], [PERSON], [PERSON]А . З жовтня 2014 року відповідачі у квартирі не мешкають, комунальні послуги не сплачують, господарством не займаються. В квартирі не має їх речей, але добровільно знятись з реєстрації відповідачі не бажають. Просить усунути перешкоду в користуванні нею власністю, визнавши [PERSON], [PERSON], [PERSON]А, такими, що втратили право на користування житловою площею в квартирі [ADDRESS]. В судове засіданні позивачка з'явилась, пояснила, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи їх було повідомлено належним чином, за місцем реєстрації не мешкають. Представник третьої особи Органа опіки та піклування Дружківської міської ради в судове засідання не зявився, надали заяву з клопотанням розглядати справу у їх відсутності, проти задоволення позову не заперечують. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.. 224 ЦПК України. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності\~ [PERSON] \~ , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири №1003 від 24.02.2017 року (а.с.6) За ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст.383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї. Вимогами ст.386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Як зазначено в ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" ооскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі ЖК УРСР). У звязку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сімї, попередніми членами його сімї, а також членами сімї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, позивач [PERSON], як власник квартири, має право володіти, користуватися та розпоряджатися квартирою на власний розсуд, використовувати її для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї. Таке право позивача згідно ч.4 ст.41 Конституції України, ч.1 ст.321 ЦК України є непорушним і він не може бути протиправно його позбавлений. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст.\~379,\~382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені\~ст. 383 ЦК України\~та\~ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. З матеріалів справи встановлено, що відповідачів [PERSON],[PERSON], [PERSON] зареєстровано у спірній квартирі за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою про склад сім"ї №2046 від 03.07.2017 року, наданою КП "Комсервіс". (а.с.8) Відповідно до акту обстеження житла від 03 липня 2017 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] в даній квартирі не проживають (а.с.9) . Наявність в квартирі відповідачів, обмежує права [PERSON] , як власника, і вона на підставі ст.346 ч.3 ЦК України має право вимагати в судовому порядку усунення перешкод у здійсненні такого права. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Частиною 4 ст.60 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, з урахуванням вище встановлених обставин справи вбачається,що відповідачі [PERSON],[PERSON], [PERSON]А не надали суду належних та допустимих доказів на підтвердження неможливості потрапити в спірну квартиру, або здійснення спроб вселитись в спірне жиле приміщення, як і не надали доказів, що вони є власниками квартири. Враховуючи, що відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON]А були відсутні у спірному приміщенні у встановлені законом строки без поважних причин, доказів щодо вчинення їм з боку [PERSON] перешкод у користування житлом ними суду також не надано. На підставі наведеного, суд дійшов висновку про задоволення вимог [PERSON] про визнання [PERSON] , [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, у суда є усі підстави для задоволення позовних вимог.\~\~\~\~\~\~\~ На підставі викладеного,

Outcome: approved