Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-03 00:00:00

19 червня 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки, в якому просить стягнути з неї заборгованість у загальній сумі 33484,76 гривень. Позов обґрунтував тим, що відповідачка не виконує свої зобов'язання за кредитним договором № б/н від 15 вересня 2011 року, укладеним між ними, про надання кредиту у розмірі 5000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Представник позивача, належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, до суду не з'явився, надіслав заяву, в якій підтримав позов, просив розглянути справу за його відсутності. Відповідачка [PERSON], належним чином повідомлена про розгляд справи до суду не з'явилась, надала заяву, в якій позов визнала частково, просила застосувати позовну давність за вимогами про стягнення пені (а.с. 60). Дослідивши та оцінивши письмові докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення ЦК України, які регулюють договір позики. Частина 1 ст.1048 УК України встановлює, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Згідно ст.1050 ЦК України боржник, який не повернув своєчасно суму кредиту, зобов'язаний сплатити кредитору неустойку. Відповідно договору № б/н від 15 вересня 2011 року, укладеному між ПАТ Комерційний банк "ПриватБанк" та відповідачкою, остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36,00 % відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 9-25). Відповідачка погодилась з тим, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір, що підтверджено її підписом у заяві. Згідно до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтями 526, 527, 530 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). АТ "КБ "ПриватБанк" свої зобов'язання за договором та угодою виконав в у повному обсязі, надавши відповідачці кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно пункту 2.1.1.5.6. Умов та правил надання банківських послуг у разі невиконання зобов'язань за договором, позичальник зобов'язався на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку. Власник карти зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, згідно п.1.1.2.7. Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більше ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 гривень + 5% від суми позову. Відповідачка не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, тобто у порушення умов договору та ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України прийняті на себе зобов'язання не виконав. Позивач надав розрахунок заборгованості за договором, згідно якого станом на 23 травня 2018 року заборгованість складала 33484,76 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 2924,38 гривень; заборгованість по процентам за користування кредитом - 3331,70 гривень; заборгованість за пенею - 25157,98 гривень, відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг 500 гривень - штраф (фіксована частина), 1570,70 гривень - штраф (процентна складова). За приписом ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Щодо вирішення позовних вимог про стягнення штрафів (фіксованої частини та процентної складової) суд виходить з наступного. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. За положеннями ст.61 Конституції, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. Окрім того, згідно з п. 2.1.1.7.6 Умов та правил банківських послуг передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за невиконання або неналежне виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, процентів за користування кредитом, комісії за обслуговування. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 21.10.2015 № 6-2003цс15, від 11.10.2017 №347/1910/15-ц. У зв'язку із зазначеним суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафу у розмірі 2070, 70 гривень (500 грн.+ 1570,70 грн.). Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Як видно з розрахунку заборгованості та виписки по рахунку, пеня в сумі 25157,98 гривень нарахована позивачем за період з 01 червня 2015 року по 25 травня 2018 року, тобто майже за три роки (а.с. 6-8, 53-55). Отже заява відповідачки щодо застосування позовної давності відносно вимог про стягнення пені є обґрунтованою, а тому з відповідачки належить стягнути пеню, нараховану за один рік, тобто за період з 01 травня 2017 року по 25 травня 2018 року, що складає 12886,94 гривні (25157,98 грн. - 12271,04 грн.). Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню в сумі 19143,02 гривні, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 2924,38 гривень; заборгованість по процентам за користування кредитом - 3331,70 гривень; заборгованість за пенею - 12886,94 гривень В задоволенні решти позову належить відмовити. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача належить стягнути судовий збір в сумі 1762 гривні (а.с. 1). Загальна сума, яка підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача складає 20905 гривень 02 копійки (19143,02 грн. + 1762 грн.).

Outcome: partial