Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-02 00:00:00

02.06.2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, яким просить стягнути з Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія»Аеросвіт» на користь позивача заборгованість заробітній платі в розмірі 24743,50 грн. В обґрунтування вказаного позову позивач зазначає, що з 08 липня 2010 року по 13 лютого 2013 року, він працював в приватному акціонерному товаристві «Авіакомпанії «Аеросвіт» на посаді водія-кур'єра групи транспорту та забезпечення. Наказом відповідача № 445-ос від 12 лютого 2013 року він був звільнений у зв'язку з скороченням штату працівників. Відповідно до даного наказу, відповідач повинен був здійснити повний розрахунок за відпрацьований період, виплатити компенсацію за невикористану відпустку у кількості 54 календарних днів за період з 23.06.2010 р. по 13.02.2013 р. та виплати вихідну допомогу в розмірі середньомісячного заробітку. Однак, в порушення ст.47 КЗпП України відповідач відповідний розрахунок в повному обсязі не провів, а саме не виплатив йому заробітну плату за січень - березень 2013 року, а також компенсацію за невикористану відпустку та вихідну допомогу в загальній сумі 24743,50 грн. З огляду на це, з метою захисту своїх трудових прав він і звернувся до суду. Позивач в судове засідання не з'явився, проте надав суду заяву в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та слухати справу у його відсутність. В судове засідання представник відповідача не з'явилися, хоча про день, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем знаходження, про причини неявки не повідомив, а тому суд вирішив проводити розгляд справи у відсутності відповідачів в заочному порядку відповідно до ст.ст. 224, 225 ЦПК України, оскільки представник позивача проти такого порядку не заперечував. На підставі ст.197 ЦПК України, в зв'язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд дослідив, оцінив та проаналізував всі зібрані у справі докази у їх сукупності і прийшов до переконання, що позов обґрунтований, але підлягає частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 10 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Між позивачем та відповідачем склалися трудові правовідносини щодо оплати праці, які регламентуються ст.ст. 47, 115, 116 Кодексу законів про працю України. Судом встановлено, що з 08 липня 2010 року по 13 лютого 2013 року позивач працював в приватному акціонерному товаристві «Авіакомпанії «Аеросвіт» на посаді водія-кур'єра групи транспорту та забезпечення, що підтверджується даними копії трудової книжки ( а.с.4). Відповідно до наказу № 445-ос від 12 лютого 2013 року він був звільнений у зв'язку з скороченням штату працівників (а.с.3). Відповідно до даного наказу, відповідач повинен був здійснити повний розрахунок за відпрацьований період, виплатити компенсацію за невикористану відпустку у кількості 54 календарних днів за період з 23.06.2010 р. по 13.02.2013 р. та виплати вихідну допомогу в розмірі середньомісячного заробітку. Статтею 43 Конституції України передбачено гарантоване право на отримання винагороди за працю Відповідно до ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України „Про оплату праці", заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми повинні бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Таким чином розрахунок з позивачем повинен бути проведеним 19.04.2013 року. Згідно положення ст.83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки. В матеріалах справи знаходиться довідка про доходи [PERSON] № 1384 від 11.03.2013 року (а.с.7) з якої слідує, що за період з грудня 2012 року по березень 2013 року, останньому нарахована заробітна плата, сума компенсації за відпустку, вихідна допомога в загальній сумі 33244 грн. 84 коп., за вирахуванням обов'язкових платежів та податків, сума заборгованості становить 27712 грн. 48 коп. При цьому, позивач вказує, що сума боргу за грудень 2012 року в розмірі 2968 грн. 98 коп. була виплачена, таким чином сума заборгованості на даний час становить 24743 грн. 50 коп., яка заявлена позивачем в позовних вимогах. Судом встановлено, що при звільненні позивачу не виплачено заробітну плату, компенсацію за невикористану відпустку, що є також складовою заробітної плати. Таким чином відповідачем порушені вимоги статті 47 Кодексу законів про працю України. Відповідно до ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь яким строком. З цього приводу суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача суми заборгованості в розмірі 24743 грн. 50 коп. підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того, відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд зобов'язаний допустити негайне виконання рішення про присудження працівникові заробітної плати в межах суми платежу за один місяць, що становить 3623,36 грн. Судові витрати в справі, а саме суму судового збору в розмірі 247 грн. 44 коп., які підлягають покладенню на відповідача, відповідно до ст. 88 ЦПК України, - слід стягнути з відповідача на користь держави, оскільки позивач звільнена від їх оплати. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст. 47, 115, 116 КЗпП України, ст. 24 Закону України „Про оплату праці»,

Outcome: approved