Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-14 00:00:00

04 листопада 2020 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом. В позовних вимогах позивач просить: визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №3799 вчинений 22.09.2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тарасом Володимировичем. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що спірний виконавчий напис вчинено з порушенням діючого законодавства оскільки на момент його вчинення минуло три роки з дня коли у Банку виникло право вимоги (останній платіж за договором мав бути здійснений 04.08.2015 року); заборгованість є спірною так як на час вчинення виконавчого напису в провадженні Подільського районного суду м.Києва перебувала справа №758/2991/20 про стягнення боргу за кредитним договором за яким вчинено виконавчий напис. Ухвалою суду від 09.11.2020 року було відкрито провадження у справі та ухвалено про розгляд справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін. 15.12.2020 року до суду надійшов відзив Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на заявлені вимоги в яких представник просить відмовити в задоволенні позовних вимог на тій підставі, що виконавчий напис вчинено з дотриманням положень діючого законодавства. 20.01.2021 року до суду надійшла відповідь на відзив в якій представник позивача зазначає, що відзив не містить жодних доказів на спростування підстав, що були наведені в позовній заяві. В той же час відповідачем не спростовано факту перебування в провадженні суду позову про стягнення заборгованості, що є підтвердженням того, що сума заборгованості не є безспірною. 02.02.2021 року до суду надійшли заперечення ТОВ «Вердикт капітал» на відповідь на відзив в якій представник відповідача наполягає на відмові в задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві. Від сторін не надходило клопотань про розгляд справи з викликом сторін. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Вивчивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані суду докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Частина 1 статті 4 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що 04.08.2008 року між АКІБ «Укрсиббанк» та [PERSON] був укладений Договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11380252000. За умовами зазначеного договору Банк надав Позичальнику кредитні кошти в сумі 80 000,00 доларів США строком повернення не пізніше 04.08.2015 року. На забезпечення виконання умов кредитного договору в заставу було передано автомобіль «Тойота», державний номер [NUMBER] . Оскільки позивач належним чином не виконувала зобов`язання за кредитним договором, в березні 2016 року ТОВ «Кредекс фінанс» звернувся до Братського районного суду Миколаївської області із позовом про звернення стягнення на предмет застави. Рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 13.01.2020 року (справа №471/285/16-ц) було відмовлено в задоволенні позовних вимог ТОВ «Вердикт капітал» в зв`язку з обранням позивачем неналежного способу захисту. В той же час вказаним рішенням встановлено, що ТОВ «Вердикт капітал» є правонаступником ТОВ «Кредекс фінанс». Рішення набрало законної сили. В подальшому, 05.03.2020 року ТОВ «Вердикт капітал» звернулось з позовом до Подільського районного суду м.Києва в якому просять стягнути з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11380252000 від 04.08.2008 року в сумі 461 958,50 грн. В той же час, як вбачається з позову, позивач зазначає, що станом на 30.01.2020 року заборгованість за кредитом становить 43 933,25 доларів США та заборгованість за нарахованими відсотками - 43 852,62 долари США, всього 87 758,87 доларів США, що за курсом НБУ станом на 30.01.2020 року становить 2 180 728,94 грн. Ухвалою Подільського районного суду м.Києва від 16.07.2020 року відкрито провадження за позовом (справа №758/2991/20). На даний час справа перебуває в провадженні Подільського районного суду м.Києва, рішення судом не ухвалено. 22.09.2020 року приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В. вчинив виконавчий напис яким запропонував стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість, що виникла за кредитним договором № 11380252000 від 04.08.2008 року, з усіма додатками та додатковими угодами, який укладений між АКІБ «Укрсиббанк» та [PERSON] .. Правонаступником всіх прав та обов`язків ПАТ «Укрсиббанк» за вказаним кредитним договором є ТОВ «Кредекс Фінанс» на підставі Договору факторингу № 05/12 від 20.04.2012 року. ТОВ «Кредекс Фінанс» змінило назву на ТОВ «Вердикт Капітал», тобто є правонаступником. Як зазначається у виконавчому написі, строк платежу за кредитним договором настав, боржником допущено прострочення платежів, стягнення заборгованості здійснюється за період з 02.09.2017 року по 02.09.2020 року, сума заборгованості становить 557 334 грн. 29 коп., та складається з: 3% (відсотків) річних за період з 02.09.2017 року по 02.09.2020 року - 109 281 грн. 93 коп., пені за період з 17 травня 2019 року по 02 вересня 2020 року - 448 052 грн. 36 коп., та суми плати, що здійснена Стягувачем за вчинення виконавчого напису. Виконавчий напис зареєстровано в реєстрі за №3799. На підставі виконавчого напису 13.10.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Маляр Я.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №63293715. Відповідно ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Відповідно до п. 19 частини 1 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. У відповідності до ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Главою 16 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. №296/5 передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Згідно п. 1.1 даної Глави, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Згідно п. 1.2 Інструкції, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 1 Переліку документів за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999р. №1172, для одержання виконавчого напису надаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до ст. 89 Закону України «Про нотаріат» у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис; найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення; розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. Пунктом 3.1 Інструкції визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Крім того, пункт 3.3 Інструкції передбачає, що якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Пунктом 3.5 Інструкції передбачено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Як передбачено ст.88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Так, у своєму позові, позивач посилається на те, що виконавчий напис було вчинено з пропуском трирічного строку, встановленого ст. 88 Закону України «Про нотаріат», так як право вимоги банку щодо стягнення кредитних коштів - сплинув 05.08.2018 року, адже кінцевий строк виконання зобов`язань та повернення кредиту визначений сторонами за договором - 04.08.2015 року. Відповідач не надав суду доказів, що на момент звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису не було пропущено трирічний строк з дня настання права вимоги. Умови договору не містять положень про збільшення строків позовної давності. Разом з тим, відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» при вирішення справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. На думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі за № 6-887цс17 суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Крім того, вказані висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19). Так, належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені відповідно до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 310/9293/15 (ЄДРСР № 71825964). Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Як вбачається з матеріалів справи, суду не надано доказів, які б свідчили, що в даному випадку, при вчиненні виконавчого напису, нотаріусу разом з відповідною заявою стягувача було надано первинні фінансові документи, оформлені відповідно до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Суду не надано розрахунків за якими проведено нарахування відповідачем 3% річних та пені при зверненні до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису. В той же час, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (№ 14-10цс18) прийшла до висновку, що відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, враховуючи ту обставину, що строк кредитування закінчився 04.08.2015 року, після закінчення вказаного строку відповідач не мав права нараховувати пеню, встановлену умовами договору за період з 02.09.2017 року по 02.09.2020 року. Крім того, варто зауважити, що позивач не надала суду доказів належного виконання зобов`язань за кредитним договором та не вказала в чому вона не погоджується із сумами, які зазначені у виконавчому написі. В той же час Велика палата Верховного Суду у постанові від 15 січня 2020 року у справі N 305/2082/14-ц, провадження N 14-557цс19 відступила від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, зокрема статті 88 Закону України "Про нотаріат", викладеного у постанові Верховного Суду України від 04 березня 2015 року у справі N 640/5240/13-ц (провадження N 6-27цс15) та зазначила, що вирішуючи питання правомірності вчинення виконавчого напису у розумінні статті 88 Закону України "Про нотаріат" слід враховувати, що наявність спору в суді за позовом кредитора до боржника про стягнення суми заборгованості за кредитним договором не спростовує висновок про безспірність заборгованості цього боржника та жодним чином не свідчить про неправомірність вчинення виконавчого напису. В той же час варто звернути увагу, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14-ц визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 11 такого змісту: « 11. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу». п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 22.09.2020 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Укладений між банком та позивачем договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Відповідно ст.12 та ст.81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За таких обставин, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням вимог чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Позивач також просила стягнути на свою користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 18584,00 грн. Разом з тим, до суду надійшла заява ТОВ «Вердикт капітал» про зменшення витрат на правничу допомогу, в якій зазначено, що представником позивача не надано доказів на підтвердження обґрунтованості сум витрат на правову допомогу наданих адвокатом, зокрема, щодо підготовки процесуальних документів, в тому числі позову, а тому відповідач просить відмовити у задоволенні зазначених вимог щодо стягнення зазначених витрат на професійну правничу допомогу. Крім того, до суду надійшли заперечення представника позивача на вищезазначену заяву відповідача про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, в яких зазначає, що розмір судових витрат за надані адвокатом послуги з правничої допомоги, в даному випадку є співмірними з позовними вимогами, заявленими позивачем, що підтверджується доказами доданими до відповідного розрахунку надання таких послуг. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Частиною 1 ст. 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст.137 ЦПК України). Стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначає, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Крім того, ст. 137 ч. 4 ЦПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Водночас, відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Як вбачається, в обґрунтування заявлених вимог щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, позивач надав суду Договір про надання правової (правничої)допомоги №16-09 від 16.09.2020 року (далі - Договір), укладений між адвокатським об`єднанням «Адвокатус» в особі Голови Самойленко П.М. (Адвокат) та [PERSON] (Клієнт). Відповідно до п. 4.1.1 Договору, Вартість виконаних робіт (послуг) розраховується відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», згідно якого з 1 січня 2020 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу на місяць становить 2027,00 грн. Згідно п. 4.1.1.1 Договору, виходячи з зазначеного сторони погодили, що розмір 1 години роботи Адвоката Адвокатського об`єднання за надання правової (правничої) допомоги становить 2027,00 грн. Коригування вартості послуг правової (правничої) допомоги Адвоката за даним Договором визначається на підставі підписаних додаткових угод (п. 4.1.1.2 Договору). Відповідно до умов Додаткової угоди №1 акту приймання-передачі правової (правничої) допомоги від 29.10.2020 року до Договору, укладеного між Адвокатом та Клієнтом даний акт визначає порядок оплати (правової) допомоги (гонорару) Адвокату за надання правової (правничої) допомоги у спорі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Згідно умов зазначеної Додаткової угоди, вартість послуг становить 2027,00 грн. за одну годину роботи адвоката. Як вбачається з розрахунку правової допомоги, вказаного у даній Додатковій угоді (акті приймання-передачі правової (правничої) допомоги), послуги адвоката, складається з: вивчення матеріалів справи, формування правової позиції - 2424, 00 грн. за 2 год.; підготовка позовної заяви для подачі позову до Подільського районного суду м. Києва - 9696,00 грн. за 8 год.; підготовки процесуальних документів у кількості необхідних для подачі позову до Подільського районного суду м. Києва - 1616,00 грн. за 2 год.; представництво інтересів позивача у Шевченківському районному суді м Києва - 4848,00 грн. за 3 год. Тобто з урахуванням зазначеного, вартість послуг адвоката складає - 18584,00 грн. за 15 годин. Крім того, у відповідності до п. 3 даної Додаткової угоди, кошти в розмірі 18584,00 грн. були оплачені у готівковій формі. Оплата даних послуг на професійну правничу допомогу підтверджується відповідною квитанцією до прибуткового касового ордеру №29/10/1 від 29.10.2020 року. Водночас, варто зауважити, що наданий заявником розрахунок витрат на правничу професійну допомогу містить види робіт, на фактичність виконання яких, суду не надано жодних доказів, а саме щодо підготовки позовної заяви та процесуальних документів у відповідній кількості, для подачі до Подільського районного суду м. Києва, так як дана справа за позовом [PERSON] щодо визнання виконавчого напису таким що не підлягає виконанню - перебуває у провадженні Шевченківського районного суду м. Києва. При цьому, суду не надано доказів, які б свідчили про представництво інтересів позивача у Шевченківському районному суді м Києва адвокатом у кількості 3 год., адже розгляд даної справи відбувався за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін у судове засідання. Отже, оскільки з врахуванням вимог чинного законодавства, до стягнення підлягають витрати на правову допомогу у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовими засіданнями, під час ознайомлення з матеріалами справи в суді та підготовки клопотань, а також того, що стороною позивача були надані відповідні розрахунки та докази надання адвокатських послуг, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу, при цьому, у відповідності до положень ч. 5 ст. 136 ЦПК України, зменшивши їх суму до 2424,00 грн., так як, в даному випадку не вбачає співмірності розміру судових витрат на правничу допомогу, заявлених стороною, із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), а також обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт і значенням справи для сторони. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved