Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] в якій просить розірвати шлюб, стягнути аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі, в розмірі 1500 грн. щомісячно з дня подачі позову і до повноліття дитини, стягнути аліменти на своє утримання в розмірі 1000 грн. щомісячно починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення сином [PERSON] трирічного віку, а саме до 10.12.2018 року, стягнути понесені нею судові витрати в розмірі 1040грн, що складаються з витрат по оплаті судового збору в розмірі 640грн. та витрат на правову допомогу в розмірі 400грн . В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з 13.09.2014 року перебуває у зареєстрованому у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сарненського районного управління юстиції Рівненської області з відповідачем шлюбі. З вересня 2016 року вони проживають окремо, оскільки вважає, що їхній шлюб є випадковим та не ґрунтується на взаємності та повазі, налагодити стосунки не прагнуть. Під час подружнього життя позивач народила 10.12.2015 року сина [PERSON], який проживає з нею та перебуває на її утриманні. Вказує, що відповідач офіційно не працевлаштований, але постійно їздить на заробітки, а тому має можливість сплачувати аліменти у зазначеному вище розмірі на утримання дитини та на утримання позивача до досягнення дитиною трирічного віку. В судове засідання позивач не зявилася, письмовою заявою позовні вимоги підтримала в повному обсязі, справу просила слухати у її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання двічі не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату і місце проведення судових засідань. Згідно повідомлення Сарненського районного відділу УДМС України в Рівненській області [PERSON],[INFO], зареєстрований в [INFO]. Надіслані на адресу відповідача, зазначену в позові та повідомленні судові повістки повернулися до суду з позначкою на конверті «за незапитом». У відповідності до абзацу 3 ч.5ст.74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Таким чином суд проводить розгляд справи на підставі ст.224 ЦПК України в заочному порядку за згодою позивача, на підставі наявних у справі даних та доказів. Суд, дослідивши докази вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Із свідоцтва про шлюб серія І-ГЮ №099605 вбачається, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сарненського районного управління юстиції шлюбі з 13.09.2014 року, актовий запис №188. Як вбачається з свідоцтва про народження серії І-ГЮ №245732 від 15.12.2015 року відповідач дійсно є батьком [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно положень ч.ч.3,4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд, дослідивши позовну заяву та письмові докази, вважає, що між сторонами не склались подружні відносини, сім"я існує формально, позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач, який не з"явився в судове засідання та не подав письмові заперечення, не аргументує можливості збереження сім`ї, в зв"язку з чим суд приходить до висновку, що збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, а тому наявні правові підстави для розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). З наведених норм чинного законодавства України про особисті немайнові і майнові права та обов"язки батьків і дітей випливає, що відповідач зобов"язаний утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття шляхом сплати аліментів на їх утримання у розмірі, визначеному судом. При визначенні розміру аліментів суд виходить з фактичних обставин справи та враховує, що відповідач є повнолітньою, працездатною особою, що здатна своєю працею заробляти собі на життя та приходить до висновку про доцільність стягнення аліментів в твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи з 09.02.2017 року і до повноліття дитини. Частиною 2 ст.84 Сімейного кодексу України передбачено право дружини, з якою проживає дитина, на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до положень ч.4 ст.84 Сімейного кодексу України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. На підставі досліджених доказів, суд приходить до висновку, що [PERSON] як дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка [PERSON], який може надавати матеріальну допомогу позивачці, оскільки їздить на заробітки та визначає розмір утримання в твердій грошовій сумі по 1000 грн. щомісячно до досягнення сином трьохрічного віку, а саме до 10.12.2018 року. Згідно з частиною першою статті 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Пунктами 2 та 3 частини третьою статті 79 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу, витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду. Вирішуючи питання щодо стягнення витрат за надання правової допомоги у розмірі 400 грн. суд враховує, що на підтвердження вказаних витрат позивачем надано лише квитанцію про сплату коштів в розмірі 400 грн. та договір про надання правової допомоги. Зі змісту статті 88 ЦПК України вбачається, що витрати на правову допомогу мають бути документального підтвердженні та доведені. Згідно роз'яснень, які містяться у пункті 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17 жовтня 2014 року відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Як зазначено вище, ці витрати мають бути документально підтверджені, (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів), участь в судових засіданнях в залежності від їх тривалості і відповідний розрахунок як наводиться у постанові пленуму так і в Законі України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Відсутність документального підтвердження розрахунку витрат на правову допомогу є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Тому суд відмовляє в цій частині позовних вимог. Відповідно до ст..88 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача сплачений позивачем судовий збір в розмірі 640 грн., а також необхідно стягнути 640 грн. судового збору на користь держави. На підставі ст. 180- 183 , 184 СК України ,

Outcome: approved