Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив: визнати недійсним договір поруки від 02.06.2015р., укладений між Кредитною спілкою «Соколов» і [PERSON] у відповідності до якого, [PERSON] відповідає як солідарний боржник перед КС «Соколов» за порушення зобов*язання по кредитному договору № 198 від 20.05.2009р., укладеному між ним та КС «Соколов». В обґрунтування свого позову [PERSON] вказав, що 20.05.2009р. між ним та КС «Соколов» було укладено кредитний договір № 198, який закінчив свою дію 20.04.2010р.. З матеріалів цивільної справи про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором йому стало відомо про існування договору поруки від 02.06.2015р., укладеного між КС «Соколов» і [PERSON], яка відповідає перед КС «Соколов» за порушення ним зобов*язання за кредитним договором № 198 від 20.05.2009р.. Оспорюваний договір поруки [PERSON] вважає нікчемним, оскільки сплив строк дії кредитного договору, і він нікого не уповноважував на зміну його умов та продовження його дії до 20.05.2014р.. В судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги, та просив визнати договір поруки недійсним як оспорюваний, з посиланням на ст.ст.203,215 ЦК України. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та вказав, що відсутні законні підстави для визнання недійсним договору поруки як оспорюваного. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з*явилась, про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином, причину неявки суду не повідомила. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного. Судом встановлено та підтверджено наявними матеріалами справи, що 20 травня 2009р. між КС «Соколов» та [PERSON] укладено кредитний договір № 198 про надання кредиту в сумі 10000 грн.. Договір діє з моменту його укладання та до 20.04.2010р.. 02 червня 2015 року між КС «Соколов» і [PERSON] укладено договір поруки, згідно з яким, остання відповідає перед КС «Соколов» за порушення [PERSON] забов*язання за кредитним договором № 198 від 20.05.2009р., укладеним між [PERSON] та КС «Соколов» як солідарний боржник. З договору поруки вбачається, що він вступає в силу з моменту його підписання та діє до 02.06.2025 року. Згідно до частин 1 та 2 ст. 215 ЦК України на які посилається позивач, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п»ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). В цьому разі визнання такого правочину недійним судом не вимагається. Згідно із зазначеними вимогами зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, тощо. Частиною 2 ст. 553 ЦК України встановлено, що порукою може забезпечуватись виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. При цьому, закон не вимагає будь-якого погодження з боржником або його обов'язкового повідомлення про укладення такого договору. Згідно зі ст. 626 ЦК України порука створює права для кредитора та обов'язки для поручителя, безпосередньо на права та обов'язки боржника цей вид забезпечення виконання зобовзань не впливає, оскільки зобов'язання боржника в цьому випадку не встановлюються, не припиняються, не змінюються. Крім того, відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Позивачем та його представником не надано доказів та не доведено того, що при укладенні договору поруки сторони порушили норми закону, якими регулюється укладення таких договорів, а також що при цьому порушено охоронювані законом права позивача. Посилання позивача на спрямованість укладеного договору поруки на визначення підсудності цивільної справи про стягнення боргу за кредитним договором, не засновані на законі, оскільки укладання вказаного договору поруки не суперечить вимогам ст. 553 ЦК України, та позивачем не було надано даних, які свідчили б про реальне порушення його майнових прав та інших, охоронюваних законом інтересів. Матеріали справи також не містять таких доказів. В зв"язку з наведеним, суд приходить до висновку, що укладений між сторонами договір поруки від 02.06.2015р. року містить всі істотні умови договору, та укладений у відповідності до чинного законодавства України. Тому, суд відмовляє в позові про визнання договору поруки недійсним.

Outcome: dismissed