Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа Теребовлянський РВ Державної РАЦС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про визнання батьківства, внесення змін в актовий запис про народження дитини та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. В обґрунтування вимог позивач вказує, що в період з 2009 по 2012 роки перебувала у близьких стосунках з [PERSON] , внаслідок чого у них народилась дитина - [PERSON] [INFO] . В свідоцтві про народження доньки батько зазначений відповідно до ст. 135 СК України - « [PERSON] ». Прізвище батька зазначено - « [PERSON] », оскільки на той час вони не перебували в шлюбі. Відповідач визнавав себе батьком дитини, купував все необхідне та допомагав у догляді за дитиною. Також, позивачка зазначає, що на даний час відповідач участі в утриманні дочки не приймає, матеріальну допомогу на утримання дитини у добровільному порядку не надає. Донька проживає разом з нею та знаходиться на її повному утриманні, а тому вона змушена звернутися до суду за захистом своїх прав, інтересів, а також інтересів дитини.Посилаючись на наведене, просить визнати [PERSON] , батьком дитини [PERSON] [INFO] , внести відповідні зміни в актовий запис про народження та стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 гривень щомісячно, починаючи з дати подання позову до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] у підготовче судове засідання не з"явилася, однак надала заяву згідно якої позовні вимоги підтримує та просить їх задоволити. Відповідач [PERSON] у підготовче засідання не з"явився, однак надав заяву згідно якої просить справу слухати за його відсутності, позовні вимоги визнав. Представник третьої особи Теребовлянського РВ Державної РАЦС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) у підготовче судове засідання не з"явився, однак надав заяву згідно якої просить справу слухати за їх відсутності. Відповідно до вимог ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: Згідно копії актового запису про народження №6 від 18.11.2010 року, який складений Різдвянівською сільською радою Теребовлянського району Тернопільської області встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] , актовий запис №6 від 18.11.2010 року, матір`ю дитини є [PERSON] , батьком записано [PERSON] відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (за вказівкою матері). Наведені обставини також підтверджуються свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 18.11.2010 року, згідно якого батьками [PERSON] , [INFO] зазначені: та [PERSON] та [PERSON] (актовий запис №6 від 18.11.2010 року, складений Різдвянівською сільською радою Теребовлянського району Тернопільської області). Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 27.05.2012 року, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 27.05.2012 року Різдвянівській сільській раді Теребовлянського району Тернопільської області. Рішенням Теребовлянського районного суду від 12.07.2016 року шлюб було розірвано між [PERSON] та [PERSON] , Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] 30.07.2020 року зареєстрували шлюб. Як слідує з викладених у позовній заяві обставин, якими позивач [PERSON] обґрунтовує свої позовні вимоги, позивач з відповідачем - [PERSON] з 2009 по 2012 рік зустрічалися та перебували в близьких стосунках. [INFO] у них народилася спільна дитина - дочка [PERSON] . Спільної заяви про походження дитини від [PERSON] до відділу РАЦС як до, так і після народження дитини вони з відповідачем не подавали, у зв`язку з чим запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено зі слів матері. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши в сукупності наявні у справі докази, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав. В силу вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Відповідно до вимог ч. 2 ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Положеннями ч.1 та ч.2 ст. 128 СК України встановлено, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Статтею 130 СК України передбачено, що заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу. Згідно із частиною першою статі 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Рішення суду щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина -містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). За змістом пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного суду у справі № 382/2559/15-ц від 23.10.2019 року. Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року N 3 роз`яснено, що спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Відповідно до статей 213, 215 ЦПК рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено) (п. 9 постанови Пленуму). Відповідно до п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 р. № 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за № 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. Враховуючи встановлені судом обставини справи, а також визнання позову відповідачем, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення шляхом визнання [PERSON] батьком [PERSON] , [INFO] , та як наслідок стягнення з нього аліментів на утримання дочки. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 p., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 p. та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Вимогами ст. 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов`язків і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із вимогами ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В силу вимог ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. В силу вимог ч. 1 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно із положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Положеннями ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що дочка [PERSON] є неповнолітньою, а тому відповідач зобов`язаний її утримувати до досягнення повноліття. На даний час сторони проживають окремо, дитина проживає разом із матір`ю. Відповідач проживає окремо та участі в утриманні дитини не приймає. Враховуючи вищезазначене та те, що відповідач є працездатним, стан здоров`я задовільний, приймаючи до уваги інтереси дитини та забезпечення її гармонійного розвитку, суд вважає, що слід визначити розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання дочки [PERSON] у розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи стягувати з 16.11.2020 року і до досягнення дитиною повноліття. При визначенні розміру аліментів суд врахував вік та потреби дитини, для забезпечення її гармонійного розвитку, а також стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, який не позбавлений можливості працювати та заробляти кошти для дитини, виконуючи свій батьківський обов`язок щодо її утримання. Відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача в дохід держави підлягають стягненню витрати судового збору за позовні вимоги про стягнення аліментів у розмірі 840, 80 грн., а також з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений нею судовий збір в розмірі 1681,60 грн. за позовні вимоги про визнання батьківства та внесення змін в актовий запис про народження дитини. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 110, 112, 115, 125, 126, 128, 135, 180 - 182, 184, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved