Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-11 00:00:00

26.02.2015 року, а уточнивши вимоги 04.06.2015 року, [PERSON] звернулася в суд з позовом до ПАТ «Родовід Банк» (далі-Банк) та просить: -«Визнати кредитний договір від 08.10.2007р., №32.2/АА-120.07.2, укладений між Відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» та [PERSON] припиненим у зв»язку з виконанням зобов»язання проведеним належним чином. Визнати договір застави транспортного засобу №32.2/АА-120.07.2 від 08 жовтня 2007р., укладений між Відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Палладій Н.В., зареєстрований за реєстровим №1857 припиненим у зв»язку з виконанням основного зобов»язання за кредитним договором від 08.10.2007р., №32.2/АА-120.07.2.» (а.с.а.с.2-5,47-49) Свої вимоги мотивує тим, що 08.10.2007 року між нею та Банком було укладено кредитний договір №32.2/АА-120.07.2 (далі - Кредитний Договір), згідно з яким їй було надано кредит в сумі 29 064,00 дол.США строком по 08.10.2014 року на купівлю автомобіля та передбачено щомісячну сплату кредиту та процентів за користування коштами, а також пеню за неналежне виконання умов Договору. В забезпечення виконання умов Договору, 08.10.2007 року, вона передала в заставу Банку автомобіль «NISSAN» модель Х-ТРАІL 2.0, 2007 року випуску, шасі №JN1TBNT31U0004868, реєстраційний номер [NUMBER], про що було укладено договір застави (далі - Договір Застави) та внесені відомості в Державний реєстр обтяжень про заборону його відчудження. Умови Договору вона виконала та 23.09.2013 року здійснила останні виплати по ньому. Визнати Кредитний Договір та Договір Застави припиненими Банк відмовляється, а тому вона вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав. Не погодившись з позовом, 24.06.2015 року, а уточнивши вимоги 12.10.2015 року, Банк звернувся до суду із зустрічною позовною заявою та просить стягнути з [PERSON] кошти в сумі 3 358 836,84 грн., що станом на 27.04.2015 року є еквівалентом 149 603,24 дол.США, з яких: -2 854 009,47 грн., що є еквівалентом 127 118,14 дол.США - пеня за несвоєчасне повернення кредиту; - 487 678,39 грн., що є еквівалентом 21 721,29 дол.США - пеня за несвоєчасне повернення проценців за користування кредитом в період з 11.06.2008 року по 12.09.2013 року; - 14 646,65 грн., що є еквівалентом 652,36 дол.США - 3% річних за несвоєчасну сплату кредиту в період з 12.03.2008 року по 01.04.2013 року; - 2 502,34 грн., що є еквівалентом 111,45 дол.США - 3% річних за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом в період з 11.06.2008 року по 12.09.2013 року.(а.с.а.с.57-59,101-103) Свої вимоги мотивує тим, що умови Договору, належним чином, [PERSON] не виконала, а тому вона має заборгованість, яку сплатити відмовляється і Банк вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав. В судовому засіданні, представник [PERSON] - [PERSON] первісний позов підтримала, в задоволенні зустрічної позовної заяви просить відмовити, мотивуючи її необґрунтованістю, а при вирішенні спору просить застосувати також строки позовної давності (а.с.99) та пояснила, що в період виконання договірних зобов»язань, мали місце порушення з боку [PERSON] по своєчасній виплаті кредиту та процентів за користуванн якоштами. Представник Банку - Присяжнюк А.Ю. зустрічний позов підтримав просить його задовольнити, в задоволенні перісного позову просить відмовити, мотивуючи його необґрунтованістю. Заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що зустрічна позовна заява підлягає задоволенню часткого. Так, вимога про стягнення пені є правомірною на підставі ст.526 ЦК України, яка передбачає, що зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Як вбачається з кредитного договору №32.2/АА-120.07.2 від 08.10.2007 року, Банк надав [PERSON] кредит в сумі 29 064,00 дол.США строком по 08.10.2014 року на купівлю автомобіля та передбачено щомісячну сплату кредиту та процентів за користування коштами, а також пеню за неналежне виконання умов Договору.(а.с.6-14) Згідно з розрахунком, здійсненим Банком, пеня за несвоєчасне повернення кредиту та проценців за користування коштами, становить в сумі 3 341 687,86 грн., що станом на 27.04.2015 року, є еквівалентом 148 839,43 дол.США.(а.с.104-107) Правильність зробленого розрахунку сумнівів не викликає, а тому суд вважає його вірним. Не дивлячись на правомірність вимог, в цій частині, суд вважає за необхідне в задоволенні цієї вимоги відмовити на підставі ст.267 ч.4 ЦК України, яка передбачає, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, з урахуванням вимог ст.258 ч.2 п.1 ЦК України, яка передбачає, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення пені. Так, як вбачається з позовної заяви, вона подана до суду 24.06.2015 року, а тому срок позовної давності сплинув, про застосування якого просить представник [PERSON].(а.с.99) Вимога про стягнення коштів, у вигляді трьох процентів річних, підлягає задоволенню на підставі ст.625 ч.2 ЦК України, яка передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, з урахуванням вимог ст.1054 ч.2 ЦК України, яка передбачає, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору та ст.1050 ч.2 ЦК України, яка передбачає, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов»язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Так, як вбачається з розрахунків, зроблених Банком, [PERSON], має заборгованість, в частині стягнення коштів у вигляді 3% річних за несвоєчасну сплату кредиту, в період з 12.03.2008 року по 01.04.2013 року, в сумі 652,36 дол.США, що станом на 27.04.2015 року, є еквівалентом 14 646,65 грн..(а.с.104-107) Як вбачається з розрахунків, зроблених Банком, [PERSON], має заборгованість, в частині стягнення коштів у вигляді 3% річних за несвоєчасну сплату процентів за користування коштами, в період з 11.06.2008 року по 12.09.2013 року, в сумі 111,45 дол.США, що станом на 27.04.2015 року, є еквівалентом 2 502,34 грн..(а.с.104-107) Сумнівів у правильності зроблених розрахунків не виникає, а тому суд вважає їх вірними. Наряду з цим, позовні вимоги, в цій частині, підлягають задоволенню частково на підставі ст.267 ч.4 ЦК України, яка передбачає, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, з урахуванням вимог ст.257 ЦК України, яка передбачає, що загальна позовна встановлюється тривалістю у три роки та ст.11 ЦПК України, яка передбачає, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог. Так, вимога про стягнення коштів у вигляді 3% річних за несвоєчасну сплату кредиту, підлягає задоволенню в період з 24.06.2012 року по 01.04.2013 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності, про застосування якого просить представник [PERSON]Ю.(а.с.99) та в межах заявлених вимог, в сумі 194,21 дол.США. 7 824,71 дол.США х 3% х 17 днів (з 24.06.2012 року по 10.07.2012 року) : 365 днів = 10,93 дол.США. Згідно, з розрахунку, зробленого Банком, в період з 11.07.2012 року по 01.04.2013 року, заборгованість в цій частині, становить в сумі 183,28 дол.США.(а.с.104-107) 10,93 дол.США + 183,28 дол.США = 194,21 дол.США. Вимога про стягнення 3% річних за несвоєчасну сплату процентів за користування коштами, підлягає задоволенню в період з 24.06.2012 року по 12.09.2013 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності, про застосування якого просить представник [PERSON]Ю.(а.с.99) та в межах заявлених вимог, в сумі 20,18 дол.США. 2 416,11 дол.США х 3% х 17 днів (з 24.06.2012 року по 10.07.2012 року) : 365 днів = 03,37 дол.США. Згідно, з розрахунку, зробленого Банком, в період з 11.07.2012 року по 12.09.2013 року, заборгованість в цій частині, становить в сумі 16,81 дол.США.(а.с.104-107) 03,37 дол.США + 16,81 дол.США = 20,18 дол.США. З урахуванням вищевкладеного суд вважає, що [PERSON]має боргові зобов»язання перед Банком в сумі 214,39 дол.США, що на час звернення до суду, по курсу Національного Банку України є еквівалентом 4 813,40 грн.. 194,21 дол.США + 20,18 дол.США = 214,39 дол.США 22,451630 грн. х 214,39 дол.США = 4 813,40 грн.. Оцінивши зібрані по сраві докази, суд вважає за необхідне з задоволенні первісного позову відмовити на підставі ст.123 ч.2 ЦПК України, зі змісту якої вбачається, що задоволення зустрічного позову, виключає задоволення первісного позову. З урахуванням зроблених висновків, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь Банку сплачений судовий збір за звернення до суду в сумі 243,60 грн., що становить 0,2 розміри мінімальної заробітної плати. Такого висновку суд дійшов на підставі ст.88 ч.1 ЦПК України, яка передбачає, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених вимог?а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено, з урахуванням ст.4 ч.2 п.1 п.п.1 Закону України «Про судовий збір», в редакції, яка діяла на час звернення до суду та передбачала, що за звернення до суду з позовною заявою майнового характеру сплачується судовий збір в розмірі 1 % ціни позову, але не менше 0,2 розміри мінімальної заробітної плати та не більше 3-х розмірів мінімальної заробітної плати. Так, як вбачається з платіжного доручення №ВUD.343297.132825 від 26.05.2015 року, за звернення до суду Банком сплачено судовий збір в сумі 3 654,00 грн..(а.с.60). На підставі викладеного, -ст.ст.257,258,267,625,1050,1054 ЦК України, ст.4 Закону України «Про судовий збір»,

Outcome: partial