Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що [INFO] помер її батько - [PERSON] . За життя [PERSON] залишив заповіт, за яким все своє майно на випадок смерті заповів позивачці. Після його смерті позивачка, як спадкоємець за заповітом, прийняла спадщину, а її сестра [PERSON] подала нотаріусу заяву про відмову від прийняття спадщини за законом. До спадкового майна входить житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на який померлий [PERSON] за життя не оформив, відповідних правовстановлюючих документів, що стало причиною відмови у видачі їй свідоцтва про право на спадщину. Просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: будинок [ADDRESS] . Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач в підготовче судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги повністю підтримує та просить їх задовольнити. Куликівською селищною радою надано до суду відзив на позовну заяву, в якій селищний голова Халімон Н. М. повідомляє про визнання позову в повному обсязі та просить розглядати справу за відсутності представника селищної ради . [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Від приватного нотаріуса Куликівського районного нотаріального округу Пономаренка Є.П. надійшла заява про проведення судового засідання без його участі, проти задоволення позовних вимог [PERSON] заперечень не має. Позовна заява надійшла до суду 19 грудня 2019 року. Суддя своєю ухвалою від 10 січня 2020 року прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у даній справі, підготовче судове засідання призначено на 31 січня 2020 року та було відкладено на 20 лютого 2020 року. Згідно зі ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи те, що відповідач визнав позов, суд вважає можливим ухвалити рішення у підготовчому засіданні. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Безпосередньо дослідивши письмові докази у справі та матеріали спадкової справи № 189/2019, яку надав приватний нотаріус Куликівського районного нотаріального округу Пономаренко Є. П. щодо майна померлого [INFO] [PERSON] , суд приходить до наступного. [INFO] померла [PERSON] (а.с.9). Згідно з довідкою виконкому Куликівської селищної ради Куликівського району Чернігівської області № 384 від 04.11.2019 [PERSON] на день смерті [INFO] була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] , разом з чоловіком [PERSON] (а.с.12). [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 29 січня 1962 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с.10). Згідно зі ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з інформаційними довідками зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину; заповіти/спадкові договори) спадкова справа після померлої [INFO] [PERSON] не заводилась, на випадок смерті [PERSON] заповіту не залишила (а.с.43-44). Таким чином спадщину після померлої [INFO] [PERSON] фактично прийняв її чоловік [PERSON] , оскільки проживав з нею на момент відкриття спадщини. [PERSON] помер [INFO] (а.с.8). Згідно з довідкою виконкому Куликівської селищної ради Куликівського району Чернігівської області № 385 від 04.11.2019 [PERSON] на день смерті [INFO] був зареєстрований та проживав один за адресою: [ADDRESS] (а.с.11). [PERSON] є дочкою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] та свідоцтвом про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] (а.с.6-7). За життя [PERSON] залишив заповіт, яким все своє майно заповів [PERSON] . Заповіт складений 26 жовтня 2007 року, посвідчений секретарем виконкому Авдіївської сільської ради Шумар Т. О., зареєстрований в реєстрі за № 14 (а.с. 17). Згідно з матеріалами спадкової справи № 189/2019, [PERSON] 06 вересня 2019 року звернулася до приватного нотаріуса Куликівського районного нотаріального округу Чернігівської області Пономаренка Є. П. із заявою про прийняття спадщини за заповітом, яка відкрилася після смерті [PERSON] (а.с.47). 06 вересня 2019 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Куликівського районного нотаріального округу Чернігівської області Пономаренка Є. П. із заявою в якій відмовилася від прийняття спадщини за законом після померлого [INFO] [PERSON] (а.с.48). [PERSON] отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом на шість земельних ділянок, які належали [PERSON] (а.с.57-60). Відомості щодо інших спадкоємців у спадковій справі відсутні. Таким чином, позивач являється єдиним спадкоємцем [PERSON] за заповітом, яка прийняла спадщину. Наявності інших спадкоємців, які претендують на спадщину, судом не встановлено. Згідно з постановою приватного нотаріуса Куликівського районного нотаріального округу Чернігівської області Пономаренка Є. П. від 16.12.2019 про відмову у вчиненні нотаріальної дії, позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю у спадкодавця документів, підтверджуючих право власності на вищевказане майно за померлим (а.с.20). Згідно з довідкою КП „Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації" ЧОР № 244 від 18.09.2019 року станом на 31 грудня 2012 року (згідно з даними інвентаризаційної справи) на будинок [ADDRESS] право власності не зареєстровано (а.с. 21). У технічному паспорті на спірний будинок вказано, що його побудовано у 1971 році (а.с. 22-24). У витягах з погосподарських книг Авдіївської сільської ради Куликівського району Чернігівської області на 2001-2020 роки, вказано, що головою домогосподарства за адресою: [ADDRESS] , являється [PERSON] (а.с.13-16). Відомостей щодо самочинного будівництва суду не надано. Надані суду докази суперечностей не містять та оцінюються судом як достовірні. Згідно зі ст. ст. 55, 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Порядок реєстрації нерухомості в Української СРСР регулювався Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, Міністерства комунального господарства Української РСР від 31.01.66 затвердженою Заступником Міністра комунального господарства Української РСР В.Романовим 31 січня 1966 р., яка втратила чинність 13.12.95. Відповідно до п. 6 зазначеної інструкції «Не підлягають реєстрації будинки та домоволодіння, які розташовані на територіях, що вилучені з віддання місцевих Рад депутатів трудящих постановами Уряду (на землях промислових підприємств, транспорту, Міністерства оборони СРСР та ін.). Не підлягають реєстрації також будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані». Тобто, якщо будинок було побудовано в сільській місцевості, він не підлягав державній реєстрації та на нього не виготовлялась документація про право власності. Згідно з положеннями ч.1 ст. 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, і щодо зазначених об`єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: 1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; 2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав. Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені об`єкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким об`єктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність. Судова практика, що склалась після зміни законодавства в частині реєстрації прав власності на нерухоме майно в сільській місцевості, стала на захист прав власників такого майна та їх спадкоємців. Так, згідно з Інформаційним листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та\\або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Такі випадки характерні для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок за спадкодавцем підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла. Суди обґрунтовано задовольняють позови спадкоємців про визнання за ними права власності на житловий будинок при поданні документів щодо права користування або права власності на земельну ділянку, на якій розташовано житловий будинок, висновку БТІ або сертифікату відповідності, виписки з погосподарської книги сільської ради щодо належності будинку, а також наявних рішень про видачу спадкодавцю свідоцтва про право власності на будинок, яке він не отримав. За таких умов, враховуючи, що будинок за адресою: [ADDRESS] , було побудовано до 05.08.1992 року, а саме в 1971 році, в період зареєстрованого шлюбу [PERSON] та [PERSON] , але за життя ними не отримано правовстановлюючого документу на будинок, спадщину після смерті [PERSON] фактично прийняв її чоловік - [PERSON] , спадкоємцем якого є позивачка, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON] та визнати за нею право власності на зазначений будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за заповітом після померлого [INFO] [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: approved