Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із позовною заявою в якій просить стягнути із [PERSON], на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення сином повноліття, починаючи з 29 січня 2012 року. Свої вимоги обґрунтувала тим, що вони із відповідачем являються батьками неповнолітнього [PERSON], однак із часу народження дитини останній постійно перебуває на її утриманні і [PERSON], проживаючи окремо від них з сином, будь якої допомоги по забезпеченню та вихованню дитини не надає. При цьому, зазначає, що відповідач має стабільний заробіток, платником аліментів на користь інших осіб не являється, а неповнолітній [PERSON] часто хворіє. До того ж вказує, що [PERSON] з моменту народження сина ухилявся від утримання дитини, будь-якої матеріальної допомоги не надавав, аліменти не сплачував, тому вважає, за необхідне стягнути на свою користь із останнього аліменти за минулий період, а саме з 29 січня 2012 року. Позивач, як і відповідач, у судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи їм повідомлялось у встановленому законом порядку. Представник позивача у судовому засіданні повністю підтримав позовні вимоги посилаючись на обґрунтування позову. При цьому зазначив, що сторони являються батьками [PERSON], [INFO], який не досяг повноліття. Із часу народження останнього він постійно проживає лише із матірю, котра повність займається його утриманням та вихованням. Відповідач, постійно мешкаючи окремо від позивача та дитини, жодним чином допомоги по матеріальному забезпеченню та вихованню дитини не надає, хоч працює, являється приватним підприємцем, відтак має стабільний заробіток, платником аліментів на користь інших осіб не являється. До того ж, неповнолітній [PERSON] має вади здоровя і часто хворіє, тому достатнім для його утримання буде стягнення аліментів із батька на користь позивача саме у розмірі 1/3 частини доходу. Одночасно представник позивача вказує, що [PERSON] тривалий час ухилявся від утримання дитини і будь-якої матеріальної допомоги сину не надавав, всіляко ухиляючись від цього, тому аліменти повинні бути присуджені на його думку за минулий час , а саме з 29 січня 2012 року. При цьому, представник позивача вказав, що раніше до суду із відповідним позовом про стягнення аліментів із відповідача на утримання сина [PERSON] не зверталась і сам факт тривалого не надання матеріальної допомоги на утримання дитини свідчить про необхідність стягнення аліментів за минулий час. Представник відповідача, частково визнавши позовні вимоги, зазначив, що сторони дійсно являються батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO], котрий проживає із матірю. На утримання сина відповідач, що мешкає окремо від сина та позивача, надавав матеріальну допомогу у вигляді грошових сум, які безпосередньо передавав [PERSON], хоч письмові підтвердження цього відсутні. Відповідач час від часу, а саме коли надає можливість позивач, спілкується із сином. На даний час [PERSON] має постійне місце роботи, працюючи керуючим філією ЧП [PERSON] і отримуючи мінімальну заробітну плату, хоч не має можливості надати письмові підтвердження даного. До того ж, останній дійсно являється фізичною особою субєктом підприємницької діяльності, хоч тривалий час цим видом діяльності не займається і доходів від цього не отримує. Також, представник відповідача зазначив, що платником аліментів на користь третіх осіб [PERSON] не являється, має намір укласти шлюб із іншою жінкою, вад здоровя не має, при цьому сторона позивача не надала жодних підтверджень, того що неповнолітня дитина часто хворіє, має вади здоровя. Таким чином вважає, що достатнім для утримання неповнолітнього [PERSON] буде стягнення із батька аліментів у розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця. До того ж вказавши, що стороною позивача також не надано підтверджень факту того що позивач вживала заходи щодо одержання аліментів із відповідача, але не могла їх отримати у звязку із ухиленням останнього від сплати, аліменти необхідно стягувати лише з дня предявлення позову. Вислухавши пояснення представників сторін, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню за таких підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні ним правовідносини. Сторони являються батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтвом про народження останнього (а.с. 3). Позивач та відповідач проживають окремо. Неповнолітня дитина сторін мешкає разом із матірю, знаходячись на утриманні останньої, відповідач, являючись батьком дитини, допомогу на утримання сина не надає у повному обсязі. За таких обставин, [PERSON] просить стягнути із [PERSON] аліменти на її користь на утримання малолітнього сина, до досягнення останнім повноліття. Згідно\~ ст.60 ЦПК України\~ кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~ статтею 61 цього Кодексу. У відповідності до ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до частини другої\~статті 51 Конституції України\~батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3\~ст. 51 Конституції України). Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від\~\~20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом\~статті 180 СК України\~батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.\~\~ За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Згідно із ч. 1\~ст. 189 цього Кодексу\~батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 17\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3\~„Про застосування судами окремих норм\~Сімейного кодексу України\~при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину\~той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом . Як встановлено судом, відповідач є батьком [PERSON], [INFO]. Сторони проживають окремо. Дитина\~\~проживає із матір'ю та перебуває на її утриманні, що сторонами не заперечується. Згідно із частиною третьою\~статті 181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі та виплачуються щомісячно. Статтею 183 Сімейного кодексу України\~передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із\~ст. 182 СК України\~при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, які мають істотне значення. \~\~\~\~\~\~ Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків передбачених\~статтею 184 СК України. Як встановлено судом і не заперечується сторонами, [PERSON] являється фізичною особою-підприємцем, хоч і відсутні відомості, щодо отримання доходу від даного виду діяльності. При цьому, відповідач працює на посаді керуючого філією ЧП [PERSON], отримуючи стабільний заробіток, хоч відповідної довідки суду не надано, однак, сторонами даний факт визнано і не заперечується. Відсутні відомості щодо незадовільного стану здоров'я дитини і відповідача, як і відомості стосовно перебування на утримані останнього інших непрацездатних члені сім'ї. Стороною позивача вказувалось, щодо частої захворюваності неповнолітнього [PERSON]. Однак, жодних підтверджень даного факту представником позивача не надано. Виходячи із принципу справедливості, того що батьки мають обопільне зобов'язання щодо утримання неповнолітньої дитини, а також з огляду на те що розмір коштів, які підлягають виплаті на утримання дитини повинен бути достатнім з огляду на її потреби, і разом з тим розмірним, враховуючи мету аліментного зобов'язання, суд дійшов висновку про стягнення із відповідача аліментів на користь позивача на утримання сина у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку(доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісяця до досягнення дитиною повноліття. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Стаття 191 СК України\~передбачає, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Частиною 2 статті 191 СК України також передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у звязку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Виходячи із тлумачення вказаної норми закону позивач має надати суду докази а) вживання заходів щодо одержання аліментів з відповідача (що можуть полягати у неодноразових зверненнях до відповідача з відповідними вимогами, спробах встановити місце його проживання, роботи, укласти договір про сплату аліментів тощо); б) ухилення відповідача від надання утримання дитині (що полягає у прямій відмові від надання утримання чи то різні дії спрямовані на повне чи часткове ухилення від сплати аліментів). Однак, стороною позивача не надано суду жодних доказів вживання [PERSON] будь-яких заходів щодо одержання аліментів з відповідача до часу предявлення даного позову до суду. Сам факт не надання достатньої матеріальної допомоги на утримання сина протягом тривалого часу не надає права застосування ч. 2 ст. 191 СК України. За таких обставин, аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON] необхідно стягувати із відповідача на користь позивача від дня предявлення позову, тобто з 02 лютого 2015 року. Згідно ст. 88 ЦПК України,\~ із відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати. Відповідно\~ ст. 367 ЦПК України, рішення суду підлягає обов'язковому негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial