Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до Хотівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, третя особа Реєстраційна служба Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, про визнання права власності на жилий будинок, посилаючись на те, що 28 січня 2013 року він звернувся до Києво-Святошинського районного суду з позовом з двома позовними вимогами: 1) про визнання недійсним договору дарування від 21 травня 1984 року між [PERSON] і [PERSON] (померлим) та 2) визнання права власності на будинок [ADDRESS]. 17 грудня 2013 року рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області відмовлено у задоволенні даних вимог. 03 березня 2014 року рішенням апеляційного суду Київської області скасовано рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області Київської області від 17 грудня 2013 року і визнано недійсним договір дарування від 21 травня 1984 року між [PERSON] і [PERSON] (померлим). У 1984 році ним збудовано за власні кошти спірний будинок. У зазначеному рішенні суду по цивільній справі було встановлено факт належності спірного будинку у 1984 році за ним відповідно до записів погосподарської книги виконавчого комітету Хотівської сільської ради за № 422, що підтверджується записами Хотівської сільської ради за № 152 від 12 березня 1984 року, довідки про право особистої власності робітників або службовця на жилий будинок, що видається в зв»язку з відчуженням будинку або його частини, виданого на ім»я [PERSON]. Згідно ж п. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Факт зміни адреси спірного будинку з № 24 на № 30 також встановлений при розгляді вказаної цивільної справи № 369/707/13-ц. Дружина [PERSON] [PERSON] померла [INFO], але документи, що підтверджують право власності, в оригіналі ним за давністю років були загублені, і відновити їх у повному обсязі він не має можливості, у зв»язку з цим він, користуючись ст. 392 ЦК України, вимушений звернутись до суду з даним позовом про визнання за ним права власності на спірний будинок. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] з посиланням на вимоги ст. ст. 15, 16, 328, 392 ЦК України просив визнати право особистої приватної власності за ним на будинок [ADDRESS] з прилеглими господарськими будівлями: сарай, погріб, що збудований у 1984 році. Ухвалою суду від 12 листопада 2014 року судом залучено до участі у справі в якості співвідповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON]. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав і просив його задовольнити. У судовому засіданні відповідач [PERSON] і представник відповідача позов не визнав та заперечував проти його задоволення. У судове засідання представник відповідача Хотівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області не з»явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в поданих суду запереченнях відповідач заперечував проти задоволення позову і просив розглянути справу у відсутності представника відповідача. У судовому засіданні відповідачі [PERSON] і [PERSON] позов не визнали і заперечували проти його задоволення. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов [PERSON] не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та інтересів. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. З наявних матеріалів справи вбачається, що згідно довідки про право особистої власності робітника або службовця на жилий будинок, що видається в зв»язку з відчуженням будинку або його частини виконавчого комітету Хотівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 512 від 12 березня 1984 року, згідно з записом в погосподарській книзі виконавчого комітету Хотівської сільської ради народних депутатів за № 422 [PERSON] належав на праві особистої власності жилий будинок, який розташований на земельній ділянці радгоспу «Хотівський»розміром 0,21 кв. м. і знаходиться в [ADDRESS]; до будинку примикають такі господарські будівлі: сарай, погреб. Рішенням виконавчого комітету Хотівської сільської ради від 26 березня 1984 року № 22/10 «Про надання дозволу на дарування будинку, розташованого в [ADDRESS] [PERSON].», вирішено дати згоду подарувати будинок, розташованого в [ADDRESS], [PERSON] своєму сину [PERSON] та погодити наказ дирекції радгоспу № 677 від 29 листопада 1983 року про виділення земельної ділянки 0,07 га з земельної ділянки [PERSON]. За Договором від 21 травня 1984 року [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняв у дар будинок, що знаходиться в [ADDRESS], жилий будинок цегельний, критий шифером, розташований на земельній ділянці радгоспу «Хотівський», має загальну житлову площу 53,7 кв.м.. Цей будинок належав дарителю [PERSON] на підставі запису в погосподарській книзі виконавчого комітету Хотівської сільської ради за № 422, що підтверджується довідкою Хотівської сільської ради за № 512 від 12 березня 1984 року. Згідно довідки виконавчого комітету Хотівської сільської ради змінено нумерацію вказаного жилого будинку в [ADDRESS] на № 30. 16 червня 2004 року КП «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області» за [PERSON] зареєстровано право власності на житловий будинок [ADDRESS], що підтверджується інформаційною довідкою від 18 липня 2012 року. [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданого Виконавчим комітетом Хотівської сільської ради Києво-Святошинського району, Київської області, 13 червня 2012 року [NUMBER]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому за життя майно. 07 липня 2012 року [PERSON] звернулась із заявою до Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті свого чоловіка [PERSON]. 13 липня 2012 року [PERSON] звернувся із заявою до Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті свого сина [PERSON]. 18 серпня 2012 року [PERSON] і [PERSON] звернулись із заявами до Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори, в яких відмовились від прийняття спадщини після смерті свого батька [PERSON] на користь його дружини [PERSON]. Дані обставини підтверджуються копією спадкової справи Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори № 326/2012 року до майна померлого [INFO] [PERSON]. Як зазначав у позовній заяві позивач [PERSON], 28 січня 2013 року він звернувся до Києво-Святошинського районного суду з позовом з двома позовними вимогами: 1) про визнання недійсним договору дарування від 21 травня 1984 року між [PERSON] і [PERSON] (померлим) та 2) визнання права власності на будинок [ADDRESS]. 17 грудня 2013 року рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області відмовлено у задоволенні даних вимог. 03 березня 2014 року рішенням апеляційного суду Київської області скасовано рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області Київської області від 17 грудня 2013 року і визнано недійсним договір дарування від 21 травня 1984 року між [PERSON] і [PERSON] (померлим). Дружина [PERSON] [PERSON] померла [INFO], але документи, що підтверджують право власності, в оригіналі ним за давністю років були загублені, і відновити їх у повному обсязі він не має можливості, у зв»язку з цим він, користуючись ст. 392 ЦК України, вимушений звернутись до суду з даним позовом про визнання за ним права власності на спірний будинок, і тому [PERSON] з посиланням на вимоги ст. ст. 15, 16, 328, 392 ЦК України просив визнати за ним право особистої приватної власності на будинок [ADDRESS] з прилеглими господарськими будівлями: сарай, погріб, що збудований у 1984 році. Згідно вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України власник майна може пред»явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Так, дійсно, з матеріалів справи вбачається, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 грудня 2013 року в справі за позовом [PERSON] до Хотівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, [PERSON], [PERSON], [PERSON], про визнання договору дарування недійсним та визнання права власності на будинок, позов [PERSON] залишено без задоволення. Рішенням апеляційного суду Київської області від 03 березня 2014 року рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 грудня 2013 року в частині визнання недійсним договору дарування від 21 травня 1984 року скасовано і ухвалено по справі в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання недійсним договору дарування від 21 травня 1984 року, посвідченого секретарем виконкому Хотівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області [PERSON] між [PERSON] та [PERSON], будинку [ADDRESS]. В решті позовних вимог рішення суду залишено без змін. Однак, як встановлено судом і про що не зазначив позивач [PERSON] у позовній заяві і в судовому засіданні, ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 червня 2014 року рішення апеляційного суду Київської області від 03 березня 2014 року скасовано, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 грудня 2013 року залишено без змін. Враховуючи, що спірний жилий будинок [ADDRESS] вибув із власності позивача [PERSON] за Договором дарування ще 21 травня 1984 року, і на даний час вказаний договір є дійсним, а тому суд не вбачає підстав для задоволення позову, і посилання позивача [PERSON] на ст. ст. 328, 392 ЦК України, як на підставу заявлених вимог, суд вважає необгрунтованими. Оцінюючи в сукупності зібрані в справі докази, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed