Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення боргу з [PERSON] за договором позики в розмірі 12 000 грн.. Позовні вимоги мотивує тим, що 12.03.2014 року відповідачка позичила у неї гроші в сумі 13333 грн. терміном на 5 місяців, які зобов'язалась повернути до 20.08.2014 року, про що надала розписку. В установлений договором строк повернула тільки 1000 грн.. На неодноразові прохання про повернення боргу, відповідачка не реагує, В судове засідання позивачка не з"явилася, надала суду заяву про розгляд справи в її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, у відповідності до вимог ст.ст. 74 - 76 ЦПК України. Про причину неявки суд не повідомила. Заяви про розгляд справи в її відсутності суду не надала. В звязку з неявкою в судове засідання сторін розгляд справи проводиться відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Зі згоди представника позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 169 ч. 4, 224 ЦПК України. Зясувавши обставини справи, на засадах змагальності, як того вимагає ст. 10 ЦПК України, та у відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 12.03.2014 року між сторонами укладено договір позики, згідно якого [PERSON] надала [PERSON] гроші в сумі 13000 грн. строком до 20.08.2014 року(а.с. 7). Статтею 202 Цивільного Кодексу України (далі ЦК України), визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). В постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63 цс 13, зазначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Згідно положення ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Грошовим зобов'язанням вважається зобов'язання, змістом якого є сплата боржником грошей. Правила статті 625 ЦК України, розповсюджуються на будь-які грошові зобов'язання, а також незалежно від того, чи передбачена сплата грошей в готівковій чи в безготівковій формі. Частина 1 коментованої статті встановлює виключення із загального правила про припинення зобов'язання у зв'язку із неможливістю його виконання (ст. 607 ЦК України). Оскільки грошові кошти є родовими речами, неможливість виконання такого зобов'язання (наприклад, внаслідок відсутності у боржника грошей), не звільняє його від відповідальності. Тобто в будь-якому випадку боржник зобов'язаний буде відшкодувати кредиторові завдані збитки, сплатити неустойку та нести інші наслідки, передбачені коментованою статтею. В порядку ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Оскільки на день розгляду справи у суді борг позивачу відповідачем у повному розмірі не повернутий, а тому він підлягає стягненню з нього у судовому порядку. На день звернення до суду борг відповідачки становить 12 000 грн.. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд присуджує до стягнення з відповідачки на користь позивачки судовий збір в розмірі 640 грн., оскільки його понесення підтверджено документально(а.с. 2).

Outcome: approved