Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-14 00:00:00

Представник позивача [PERSON], що діє на підставі довіреності, - [PERSON], звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS], а також зобов'язати Нахімовський РВ УМВС України зняти її з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Вимоги позову мотивовані тим, що відповідач [PERSON] є сином наймачала квартири - [PERSON], померлого [INFO], де також зареєстрована та мешкає позивач [PERSON] зі своїм сином [PERSON] Більше двадцяти років [PERSON], залишаючись зареєстрованим, за вказаною адресою не проживає, комунальні послуги не сплачує, його теперішнє місце проживання позивачу невідомо, у зв'язку з чим позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, та зняти його з реєстраційного обліку за вказаною адресою. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд їх задовольнити. Позивач пояснила суду, що відповідач приїжджав на похорони батька у 2012 році на один день, оскільки його повідомив про смерть батька її син по телефону дідуся. Телефон забрав відповідач, більш відповідача вона не бачила. У теперішній час позивач позбавлена можливості переоформити лицевий рахунок по оплаті комунальних послуг після смерті наймача, тому звернулась до суду з позовом. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся згідно вимог цивільного процесуального законодавства шляхом направлення судової кореспонденції, яка повернулась до суду з поштового відділення з відміткою «За закінченням терміну зберігання». Зі згоди позивача та її представника, відповідно до ч.4 ст.169 Цивільного процесуального кодексу України, визнаючи наявні матеріали про права і взаємостосунки сторін достатніми, суд знаходить можливим розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити рішення, при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 Цивільного процесуального кодексу України. Вислухавши пояснення позивача, її представника та свідків, дослідивши матеріали справи, суд знаходить позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що після смерті наймачала квартири - [PERSON], померлого [INFO], в квартирі [ADDRESS] залишилися зареєстрованими та фактично мешкають позивач [PERSON] зі своїм сином [PERSON] Згідно пояснень позивача, відповідач [PERSON] у спірній квартирі не проживає понад 20 років, жодного разу не відвідав батька за цей час, комунальні послуги не сплачує, всі витрати щодо утримання житла несе позивач. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили факт непроживання відповідача у спірній квартирі з 1992 року. Відповідно до ст.71 Житлового кодексу України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст.72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Враховуючи викладене, суд вважає, що на підставі ст.71 Житлового кодексу України [PERSON] слід визнати таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS], а тому позовні вимоги в цієї частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відмовляючи у задоволенні вимог позивача [PERSON] про зняття відповідача [PERSON] з реєстраційного обліку, суд виходить з положень ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", відповідно до якої зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою, 5) виселення. Виходячи з того, що Закон України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання осіб, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою, 5) про виселення. Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства України. Саме така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 січня 2012 року (справа № 6-57цс11). У зв'язку з наведеним, суд вважає, що вимоги [PERSON] про зняття відповідача з реєстраційного обліку з підстав, зазначених позивачем, задоволенню не підлягають, оскільки це питання повинне бути вирішено органами Державної міграційної служби України в порядку виконання судового рішення. На підставі ст.ст. 71, 72 Житлового кодексу України, ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні",

Outcome: partial