Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом в якому просить визнати недійсним Іпотечний договір від 09.06.2009 року, укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю комерційним банком «СоцКомБанк», посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованим в реєстрі за №1794; припинити взаємні права та зобовязання сторін за Іпотечним договором від 09.06.2009 року, укладеним між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю комерційним банком «СоцКомБанк», посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованим в реєстрі за №1794; виключити з Державного реєстру обтяжень нерухомого майна запис № 8787081 від 09.06.2009 року про державну реєстрацію обтяження обєкту нерухомого майна: інше, нежиле підвальне приміщення) за адресою: м. Одеса, вулиця Пушкінська, будинок, 16 накладений на підставі Іпотечного договору № 1794 від 09.06.2009 року укладеного між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю комерційним банком «СоцКомБанк», посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованим в реєстрі за №1794; виключити з Державного реєстру іпотек запис №8614962 від 09.06.2009 року про державну реєстрацію приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON],. обтяження обєкту нерухомого майна: інше, нежиле підвальне приміщення, за адресою: м. Одеса, вулиця Пушкінська, будинок, 16, накладений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованим в реєстрі за №1794. При цьому позивач посилається на те, що 26 червня 2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю комерційним банком «СоцКомБанк» (далі Банк, Відповідач) та [PERSON] (далі Позичальник, Позивач) було укладено Договір № 103/02-PP#2856 на відкриття карткового рахунку та обслуговування банківської платіжної картки фізичної особи від 28 червня 2008 року (далі Договір). 9 червня 2009 року між Банком та Позичальником укладено Додаткову угоду №1 до Договору № 103/02-PP#2856 на відкриття карткового рахунку та обслуговування банківської платіжної картки фізичної особи від 28 червня 2008 року. Зазначеною Додатковою угодою внесено зокрема наступні зміни: Загальний ліміт овердрафту по картрахунку 170000 гривень; Страхова сума 10 % ліміту овердрафту; Доступний ліміт овердрафту 153\~000 гривень; Плата за користування санкціонованим овердрафтом, річних 26%; Плата за користування несанкціонованим овердрафтом, річних 78%; Остаточне погашення овердрафту на момент закінчення терміну дії ліміту овердрафт; Термін дії ліміту овердрафт 25 червня 2010 року. Позивач вважає, що Договір від 28 червня 2008 року є споживчим і на відносини між сторонами поширюється законодавство про захист прав споживачів згідно з висновком Конституційного суду України, висловленим у рішенні від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011. Для забезпечення виконання Договору, 29 червня 2009 року між Банком та Позичальником укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], згідно з яким в іпотеку було передано нежиле підвальне приміщення, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Пушкінська, в будинку № 16. Позивач зазначає, що виходячи з положень п.14.1.7, п.14.1.8 Договору остаточне погашення овердрафту має бути здійснено на момент закінчення терміну дії ліміту овердрафту, тобто до 25 червня 2010 року. Тобто, Відповідач мав право реалізувати своє право на захист свого цивільного права за Іпотечним договором протягом трьох років з моменту виникнення у нього права на позов, починаючи з 26 червня 2010 року, а останнім днем подачі позову до Позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки за стягнення заборгованості за Іпотечним договором від 09.06.2009 року, є 26 червня 2013 року. Відповідачем в термін до 26 червня 2013 року позов про звернення стягнення на предмет іпотеки подано не було. Позивач вважає, що оскільки, на момент подання позову, Відповідач таке право втратив то відповідно зобовязання за Іпотечним договором від 9 червня 2009 року припинилося з моменту втрати права вимоги, а саме з 26 червня 2013 року. Позивач в судове засідання не зявився, викликаний, надав заяву, якою вимоги підтримав, просив задовольнити повністю, слухати справу за його відсутності. Не заперечив проти заочного розгляду справи у разі не явки відповідача. Відповідачі про дату та час слухання справи був повідомлений належним чином, явку свого представника до суду не забезпечив, про причини своєї неявки не повідомив, заяви про слухання справи у своїй відсутності до суду не надходило, заяву про відкладення справи до суду також не надавалося. Суд, у зв'язку з неявкою відповідача, враховуючи відсутність заперечень позивача, вважає за можливе розглянути справу заочно у відповідності до правил ст. ст. 169, 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, повно і всебічно зясувавши обставини, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, як таких, що засновані на Законі та доведені в судовому засіданні. При цьому суд виходить з наступного. 26 червня 2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю комерційним банком «СоцКомБанк» та [PERSON] було укладено Договір № 103/02-PP#2856 на відкриття карткового рахунку та обслуговування банківської платіжної картки фізичної особи від 28 червня 2008 року. 9 червня 2009 року між Банком та Позичальником укладено Додаткову угоду №1 до Договору № 103/02-PP#2856 на відкриття карткового рахунку та обслуговування банківської платіжної картки фізичної особи від 28 червня 2008 року. Зазначеною Додатковою угодою внесено зокрема наступні зміни: Загальний ліміт овердрафту по картрахунку 170000 гривень; Страхова сума 10 % ліміту овердрафту; Доступний ліміт овердрафту 153\~000 гривень; Плата за користування санкціонованим овердрафтом, річних 26%; Плата за користування несанкціонованим овердрафтом, річних 78%; Остаточне погашення овердрафту на момент закінчення терміну дії ліміту овердрафт; Термін дії ліміту овердрафт 25 червня 2010 року. Суд вважає Договір від 28 червня 2008 року споживчим, що має наслідком поширення на відносини між сторонами законодавства про захист прав споживачів згідно з висновком Конституційного суду України, висловленим у рішенні від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011., відповідно до якого «держава, встановлюючи законами України засади створення і функціонування грошового та кредитного ринків (пункт 1 частини другої статті 92 Конституції України), має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і охоронюваними законом правами та інтересами споживачів їх кредитних послуг. Конституційний Суд України виходить також з того, що держава сприяє забезпеченню споживання населенням якісних товарів (робіт, послуг), зростанню добробуту громадян та загального рівня довіри в суспільстві.\~\~Разом з тим споживачу, як правило, об'єктивно\~\~бракує знань, необхідних для здійснення правильного вибору товарів (робіт, послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання, які нерідко мають вид формуляра або іншу стандартну форму (частина перша статті 634 Кодексу). Отже, для споживача існує ризик помилково чи навіть унаслідок уведення його в оману придбати не потрібні йому кредитні послуги. Тому держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб'єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення\~цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору». Для забезпечення виконання Договору, 29 червня 2009 року між Банком та Позичальником укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], згідно з яким в іпотеку було передано нежиле підвальне приміщення, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Пушкінська, в будинку № 16. Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Суд знаходить, що враховуючи положень п.14.1.7, п.14.1.8 Договору, остаточне погашення овердрафту має бути здійснено на момент закінчення терміну дії ліміту овердрафту, тобто до 25 червня 2010 року. Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України ). За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобов'язання (частина п'ята статті 261 ЦК України ). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. (Правова позиція Верховного суду України, викладена в постанові від 29.10.2014 року в справі 6-169цс14). Цивільне законодавство України передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Згідно п. 31 Постанови Пленуму ВССУ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» встановлено, що зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення п. 7 ч. 11\~ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~та вимоги\~ЦК України\~щодо позовної давності застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Отже, суд знаходить, що Відповідач мав право реалізувати своє право на захист свого цивільного права за Іпотечним договором протягом трьох років з моменту виникнення у нього права на позов, починаючи з 26 червня 2010 року, а останнім днем подачі позову до Позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки за стягнення заборгованості за Іпотечним договором від 09.06.2009 року, є 26 червня 2013 року. Однак, Відповідачем в термін до 26 червня 2013 року позов про звернення стягнення на предмет іпотеки подано не було. При цьому, суд розцінює умову п. 11.5 Договору № 103/02-PP#2856 від 26.06.2008 року про дію договору до моменту виконання Сторонами взятих на себе зобов'язань згідно цього Договору, як таку, що не може бути мірилом встановлення строку дії договору, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Відповідно до п. 5.2. Постанови пленуму ВГСУ 29.05.2013 № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів», «оскільки зі спливом позовної давності до основної вимоги позовна давність спливає і до додаткової вимоги - стягнення неустойки, звернення стягнення на заставлене майно тощо (стаття 266 ЦК України), то господарським судам слід мати на увазі таке. До відповідних додаткових вимог належать, крім зазначених у цій нормі, порука і притримання, а також інші види забезпечення виконання зобов'язань, які можуть бути встановлені договором або законом (частина друга статті 546 ЦК України). Відповідно до пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Невідємною складовою терміну «зобовязання», яке визначено ч. 1 ст. 509 ЦК України, є право кредитора вимагати від боржника виконання його обовязку. Таким чином, суд робить висновок, що на момент подання позову, Відповідач втратив право вимагати від боржника виконання його обовязку, а значить зобовязання за Іпотечним договором від 9 червня 2009 року припинилося з моменту втрати права вимоги, а саме з 26 червня 2013 року. Відповідна позиція щодо пропуску строку заявити вимоги виконання зобовязань боржником міститься у рішенні Європейського суду з прав людини від 20.09.2011 року в справі «ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення; боржник має певні матеріально-правові права, які безпосередньо пов`язані з позовною давністю; будь-який суд національної юрисдикції, вирішуючи питання про пропуск кредитором позовної давності, фактично вирішує питання не тільки про право кредитора на звернення до суду за захистом свого порушеного права, але й про право боржника бути звільненим від переслідування або притягнення до суду. Отже, зі спливом строку позовної давності припиняється право вимоги (переслідування або притягнення до суду) боржника, а отже припиняється зобов'язання в розумінні ст. 509 ЦК України. В силу статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" згадане судове рішення та зміст самої Конвенції про захист прав та свобод людини є пріоритетним джерелом права для національного суду. Крім того, суд знаходить, що вимоги позивача щодо визнання іпотечного договору недійсним суперечать встановленим обставинам справи є необґрунтованими, а тому відмовляє у задоволенні позову в цій частині. На підставі викладеного,

Outcome: partial