Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-23 00:00:00

20.09.2019 року заявник [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту прийняття спадщини, в якій зазначає, що [INFO] померла [PERSON] . За життя [PERSON] зробила заповіт, яким заповідала все своє майно заявнику. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з Ѕ частини будинку [ADDRESS] , яка належала померлій на підставі Свідоцтва про право на спадщину. До нотаріальної контори в передбачений законом строк, вона не зверталася, оскільки вважала що так, як постійно проживала і проживає в даному будинку, є власником іншої 3/8 частини даного будинку, несе витрати по його утриманню то вона фактично прийняла спадщину. При зверненні до нотаріальної контори з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину, нотаріусом їй було відмовлено в зв"язку з відсутністю підтверджуючих документів про прийняття нею спадкового майна та рекомендовано звернутися до суду. Встановлення факту прийняття спадщини заявником, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , необхідне для реалізації права заявниці на спадкування та відповідно отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на Ѕ частину вказаного спадкового будинку. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24.09.2019 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду в порядку окремого провадження. В судовому засіданні заявник заявлені вимоги підтримала та просила їх задовільнити. В судовому засіданні представник Фастівської міської ради проти задоволення заяви не заперечувала. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. При розгляді судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим 08.10.1999 року відділом реєстрації актів громадянського стану Фастівського міськвиконкому Київської області. Після смерті [PERSON] , відкрилася спадщина на Ѕ частину будинку [ADDRESS] , яка належала спадкодавиці на підставі Свідоцтва про право на спадщину виданого державним нотаріусом Фастівської міської державної нотаріальної контори 04.12.1953 року, за реєстровим № 51 (1/8 частина) та Договору дарування посвідченого державним нотаріусом Фастівської міської державної нотаріальної контори 06.10.1965 року за реєстровим № 3884 (3/8 частини). Спадкодавець залишила заповіт від 24.03.1999 року посвідчений Вінічук Н.В., приватним нотаріусом Фастівського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за №404, яким заповідала все її майно в тому числі частину жилого будинку під номером [ADDRESS] [PERSON] - заявнику по справі. Заявник у встановлений законом строк до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] не звернулася, а звернулася до державного нотаріуса Фастівської міської державної нотаріальної контори ГТУЮ у Київській області лише у липні 2019 року. Листом Бойко О.О. , державний нотаріус №978/02-31 повідомила заявника про те, що остання пропустила шестимісячний строк для звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно із ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно з пп. 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року, положення зазначеного Кодексу застосовується до тих прав і обовязків, що виникли до набрання чинності Кодексом або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої цього Кодексу «Спадкове право» застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду України, зазначену в постанові від 18 грудня 2013 року, справа № 6-138цс13. Для оформлення права на спадщину необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, тобто протягом шести місяців з дня відкриття спадщини після смерті спадкодавця, який помер до 01 січня 2004 року , фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини (ст. 549 ЦК УРСР). Якщо спадкодавець помер до 01 січня 2004 року, то спори щодо прийняття спадщини можуть полягати у встановленні факту прийняття спадщини або продовженні строку прийняття спадщини, якщо він пропущений з поважних причин. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року „Просудову практику у справах про спадкування, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Відповідно до ст. ст. 548, 549 ЦК УРСР для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.05.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заява про встановлення факту прийняття спадщини та місця її відкриття може бути розглянута судом у порядку окремого провадження, якщо орган, який вчиняє нотаріальні дії, не вправі видати заявникові свідоцтво про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном. У тому ж разі, коли всі необхідні документи були, але у видачі свідоцтва про право на спадщину відмовлено, заінтересована особа може звернутись до суду не з заявою про встановлення факту прийняття спадщини, а зі скаргою на відмову вчинити нотаріальну дію (ст.285 ЦПК). Перевіряючи доводи заявника судом було встановлено, що заявник постійно проживала з спадкодавицею в житловому будинку [ADDRESS] , якій належала Ѕ частина даного будинку та 3/8 частини будинку належав і належить заявнику на підставі Свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 10.09.2019 року. Після смерті спадкодавиці заявник продовжує проживати у вказаному будинку здійснює поточний ремонт, сплачує всі необхідні платежі по утриманню будинку, що підтверджено письмовими матеріалами справи. Таким чином, з огляду на зазначене, в силу ст.549 ЦК УРСР [PERSON] вважається такою, що прийняла спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Враховуючи вищезазначені норми права, обставини справи, зокрема доведення в судовому засіданні факту прийняття заявницею спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] , суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заяви про встановлення факту прийняття спадщини.

Outcome: approved