Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до Рогатинського районного суду із позовом до [PERSON] про визнання недійсним заповіту [PERSON], [INFO], на користь [PERSON], посвідченого 20 квітня 2012 року секретарем Конюшківської сільської ради Рогатинського району та зареєстрованим у реєстрі за №2. У позовній заяві зазначено, що [INFO] в с.Конюшки Рогатинського району помер [PERSON], який доводився позивачці рідним братом. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина. Позивачка 07.09.2012 року звернулася до Першої Івано-Франківської нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. На підставі її заяви було заведено спадкову справу. Однак в подальшому з'ясувалося, що [PERSON] за життя склав заповіт на користь [PERSON] Вважає заповіт недійсним. [PERSON] постійно проживав в м.Івано-Франківську, був одруженим, однак дітей в нього не було. Дружина померла раніше. [PERSON] потім проживав в [ADDRESS] в житловому будинку відповідачки, однак ніколи не мав наміру складати заповіт. Загальновідомим був факт, що майно [PERSON] після його смерті належатиме позивачці чи її синові. Таким чином, заповіт не виражає останньої волі [PERSON] Крім того, при візуальному огляді заповіту в неї виникли підозри щодо справжності підпису [PERSON], оскільки їй був добре відомий почерк померлого і його підпис. Просила позов задовольнити повністю. Визнати недійсним заповіт [PERSON] на користь [PERSON] від 20 квітня 2012 року, посвідчений секретарем Конюшківської сільської ради за реєстровим номером 2. У судовому засіданні представники позивачки позов підтримали повністю із підстав, наведених у позовній заяві. Крім того, пояснили, що заповіт, посвідчений 20 квітня 2012 року від імені [PERSON], на підставі ст.1257 ЦК України слід визнати недійсним, оскільки це не було його волевиявлення, жодного разу при спілкуванні з позивачкою він не висловлювався про наміри заповісти все своє майно [PERSON] Заповіт [PERSON] не підписував. При посвідченні заповіту була присутня [PERSON], особисто [PERSON] не міг прочитати заповіт через вади зору, а тому такий заповіт є нікчемним. Просили позов задовольнити повністю із підстав, наведених у позовній заяві, додаткових поясненнях, які подано суду 19.05.2014 року. Відповідачка [PERSON] позову не визнала зовсім і пояснила, що [PERSON] був одиноким, оскільки дружина померла, дітей в нього не було. Після смерті дружини в 2006 році, [PERSON] залишився проживати сам. Ніхто із родичів не проявляв щодо нього турботи і піклування, не цікавився умовами його проживання, матеріальними проблемами. [PERSON] сам звернувся до неї за допомогою. Вона погодилася і з цього часу стала опікуватися родичем. В 2008 році [PERSON] подарував їй 1/3 частину квартири в м.Івано-Франківську. Скласти заповіт на її ім'я було ініціативою самого [PERSON] і повністю відповідало його волі. [PERSON] перед смертю проживав в неї в с.Конюшки, до дня смерті був психічно здоровим, адекватним, а тому повністю усвідомлював свої дії і керував ними. 20.04.2012 року у виконавчому комітеті Конюшківської сільської ради було посвідчено заповіт на її ім'я. [PERSON] ще за життя передбачав, що його сестра [PERSON] буде претендувати на спадкове майно. А тому, щоб уникнути суперечки, непорозуміння між родичами, вирішив скласти заповіт на її користь. Просила у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Заслухавши пояснення представників позивачки, відповідачки, свідків, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Свідок Цибух І.Й. пояснила, що працює на посаді секретаря Конюшківської сільської ради. На прохання [PERSON] 20.04.2012 посвідчила заповіт від його імені на користь [PERSON] Посвідчення заповіту відбувалося в приміщенні Конюшківської сільської ради, куди [PERSON] привела [PERSON] При складанні заповіту, окрім неї та [PERSON], в приміщенні кабінету сільської ради нікого не було. Чи була присутня [PERSON], точно не пригадує. [PERSON] був адекватним, повністю усвідомлював свої дії. На запитання до [PERSON], де він проживає на даний час, відповів, що «доживає біля [PERSON]». Вона взяла паспорт, ідентифікаційний код, запитала, чи це його документи, на що [PERSON] відповів ствердно. На її запитання на кого буде складати заповіт, відповів, що просить посвідчити заповіт на [PERSON] Після оформлення заповіту вона прочитала [PERSON] зміст заповіту, чи [PERSON] особисто перечитував його, не пригадує. Заповіт власноручно підписав. Заповіт відображав його волю. Після підписання заповіту [PERSON], нею було зареєстровано даний заповіт в книзі реєстрації заповітів. [PERSON] вона раніше не знала, бачила тільки один раз в приміщенні сільської ради при посвідченні заповіту. Їй відомо, що 3-4 місяці до смерті він проживав в житловому будинку [PERSON], яка здійснювала за ним догляд. Свідок [PERSON] пояснив, що доводиться сином позивачки. Відповідачка - його двоюрідна сестра. [PERSON] - рідний брат його матері. Стан здоров'я [PERSON] перед смертю був незадовільний, він переніс інсульт, погано бачив, з слухом проблем не було. Пересувався за допомогою сторонніх осіб, а пізніше взагалі був нерухомим. За життя мав намір все своє майно залишити своїй сестрі [PERSON] та йому, оскільки власних дітей в нього не було. В той час, як [PERSON] проживав в [PERSON], він його провідував. [PERSON] просив забрати його від [PERSON] до [PERSON] Про заповіт [PERSON] вони дізналися вже після смерті [PERSON], були здивовані, переконані, що [PERSON] заповіту не підписував. Крім того, заповіт виражає волю [PERSON], а не [PERSON] Свідок [PERSON] пояснила, що тривалий час проживала на хуторі Березівка поруч з [PERSON] Їй достовірно відомо, що за життя [PERSON] часто відвідував сестру, допомагав їй в усьому. Мав намір все своє майно залишити сестрі [PERSON]. Перед смертю проживав в [PERSON], але хотів, щоб сестра [PERSON] його забрала до себе. Розказував, що його б'ють в [PERSON]. В квітні не вставав з ліжка, не впізнавав її. На її думку заповіт підписала [PERSON] Свідок [PERSON] пояснив, що постійно проживає в [ADDRESS]. З 1994 року знав [PERSON], який часто приїжджав до сестри [PERSON] Були розмови, що свою хату він запише племінникові [PERSON] Він підводою привозив [PERSON] в с.Конюшки провідати [PERSON] Разом з [PERSON] заходив на подвір'я до [PERSON] [PERSON] погано бачив, не впізнавав його, хіба що по голосу, пересувався за допомогою інших. Свідок [PERSON] пояснила, що біля 25 років проживала по сусідству з [PERSON] в [ADDRESS]. На даний час проживає в [ADDRESS] через дорогу від [PERSON] [PERSON] постійно відвідував сестру [PERSON], допомагав їй у веденні господарства. Розповідав їй, що хоче залишити своє майно [PERSON] В той час, як [PERSON] проживав у [PERSON], не бачила, щоб він ходив по вулиці, бачила [PERSON], який приїжджав провідувати [PERSON], медсестра приходила лікувати [PERSON] Особисто вона до [PERSON] не ходить. Про заповіт і договір дарування їй нічого не відомо. Свідок [PERSON] пояснив, що раніше проживав в Івано-Франківську, працював разом з [PERSON] Вони обидва родом з с.Березівка Рогатинського району, а тому постійно спілкувалися. В 2011, а можливо в 2012 році, зустрічав [PERSON] в с.Конюшки. [PERSON] розповідав йому, що в його планах перейти жити до сестри [PERSON]. Казав, що хату в Івано-Франківську залишає племіннику [PERSON]. В подальшому від жителів с.Конюшки він чув, що [PERSON] дуже хворий. Свідок [PERSON] пояснила, що доводиться родичкою сторін по справі, проживає по-сусідству з [PERSON] На прохання [PERSON] приходила посидіти з [PERSON] на час відсутності [PERSON], оскільки [PERSON] не хотіла залишати його самого. Вона допомагала вийти [PERSON] на подвір'я. Після того, як він трохи посидів на дворі, допомагала йому повернутися до хати. Свідок [PERSON] пояснив, що доводиться чоловіком [PERSON] Це його другий шлюб. Знав [PERSON] з 1997 року, тобто з часу знайомства з [PERSON] [PERSON] часто провідував їх в с.Конюшки. Він особисто неодноразово підвозив [PERSON] в с.Березівка до сестри [PERSON] В 2005 році [PERSON] посвідчив заповіт на сина своєї дружини. Однак він виїхав за кордон, не опікувався [PERSON], і в 2008 році [PERSON] подарував належну йому частку в квартирі в м.Івано-Франківську його дружині [PERSON] Коли стан здоров'я [PERSON] став погіршуватися, вони з дружиною часто його навідували. На початку 2012 року, точної дати не пригадує. сусіди [PERSON] зателефонували їм, що він впав, побився. Вони з [PERSON] поїхали в м.Івано-Франківськ і привезли [PERSON] до себе додому, оскільки від госпіталізації і стаціонарного лікування відмовився. Здійснювали за ним догляд вдома, викликали лікарів. [PERSON] проявив ініціативу скласти заповіт на [PERSON] Казав дружині, що вона ще не знає, на що здатна його сестра. Він особисто машиною відвозив [PERSON] і [PERSON] в сільську раду для посвідчення заповіту. В приміщення сільської ради він не заходив, очікував біля машини. Крім того, за життя [PERSON] до них кілька разів приїжджав [PERSON], хотів взяти ключі від квартири [PERSON] в Івано-Франківську. Його дружина [PERSON] здійснювала належний догляд за [PERSON], ніколи не залишала його самого. Як треба було їй відлучитися на довший термін, просила сусідів, щоб побули біля нього. [PERSON] зліг за три дні до смерті. Свідок [PERSON] пояснила, що проживає по сусідству з [PERSON] Їй відомо, що [PERSON] забрала до себе доживати віку родича [PERSON] через погіршення стану його здоров'я. Це був старший чоловік, високого зросту, худорлявої тілобудови, лисуватий. Покійний був комунікабельною людиною, постійно посміхався, хотів спілкуватися. Розпитував за її брата. Вона неодноразово бачила, як на подвір'я до [PERSON] приходила медсестра. Кілька разів на прохання сусідки вона залишалася біля [PERSON], коли [PERSON] відлучалася з дому. [PERSON] був в чистому одязі, охайний. Один раз вона бачила, як до [PERSON] приїжджала [PERSON] На її думку кожна людина самостійно вирішує, з ким доживати вік. В [PERSON] [PERSON] прожив приблизно три місяці. Його похороном займалася [PERSON] Свідок [PERSON] пояснив, що проживає в [ADDRESS]. Кілька разів приходив до [PERSON], бачив в неї старшого чоловіка, з яким розмовляв. Після смерті [PERSON] на цвинтарі будував гріб, розрахунок з ним проводила [PERSON] Свідок [PERSON] пояснила, що постійно проживає в [ADDRESS] по сусідству з [PERSON] [PERSON] розказувала їй, що доглядає свого стрия [PERSON] за частку в хаті. В будинку [PERSON] [PERSON] прожив кілька місяців. Вона особисто спілкувалася з ним, [PERSON] хотів все знати, розпитував за її батьків. Бачила його на подвір'ї, на лавці біля будинку. В березні-квітні хворів, вона бачила, як приходила медсестра. Бачила, як приїжджав до [PERSON] [PERSON] Відповідно до розпорядження №53-к відповідальною особою за вчинення нотаріальних дій на території Конюшківської сільської ради призначено секретаря Конюшківської сільської ради - Цибух Ірину Йосипівну (а.с.107). Як вбачається із заповіту, посвідченого у с.Конюшки Рогатинського району 20 квітня 2012 року, [PERSON] на випадок своєї смерті зробив таке заповітне розпорядження: все належне йому майно, з чого б воно не складалося і де б воно не знаходилося, і на що за законом він матиме право, заповів [PERSON] (а.с.7). Як вбачається з довідки №31, виданої 15.04.2014 року Конюшківською медичною лікарською амбулаторією, копії амбулаторної картки [PERSON] - [PERSON] був оглянутий лікарем 29.03.2012 року. В нього було діагностовано ішемічну хворобу серця, кардіосклероз дифузний, облітеруючий атеросклероз нижніх кінцівок (під знаком питання). Від стаціонарного лікування [PERSON] відмовився. Було призначено лікування в домашніх умовах, з активним відвідуванням лікаря 2.04, 5.04.,30.04. Смерть наступила [INFO] вдома в [ADDRESS]. Причина смерті - серцево-судинна недостатність, кардіосклероз дифузний, ішемічна хвороба серця (а.с.150, 166-169). [PERSON] помер [INFO] в с.Конюшки Рогатинського району Івано-Франківської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER], виданим 17 серпня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рогатинського районного управління юстиції Івано-Франківської області (а.с.5). Відповідно до висновку №974 від 18.04.2014 року криміналістичної експертизи з дослідження почерку та підписів за матеріалами цивільної справи №349/2196/13-ц, яка проведена судовим експертом Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз, підпис від імені [PERSON], розташований після слів «підпис заповідача» на другому примірнику заповіту від його імені від 20.04.2012 року виконаний [PERSON]. Експертом в ході проведення порівняльного дослідження було встановлено, що представлений на експертизу підпис від імені [PERSON] в примірнику заповіту від його імені від 20.04.2012 року виконаний під впливом збиваючих факторів природного характеру, пов'язаних або зі старчим віком або з хворобливим станом його виконавця (а.с.171-173). Статтею 3 ЦК України визначено перелік засад цивільного законодавства, зокрема: справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ч.1 ст.3 ЦК України). За ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин. які мають значення для вирішення справи. За змістом ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до норм ст.1247 ЦК України загальними вимогами до форми заповіту є складення заповіту в письмовій формі із зазначенням місця та часу його складення, заповіт повинен бути особисто підписаний заповідачем та посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними в ст.ст.1251-1252 ЦК України. Відповідно до ст.1251 ЦК України, якщо в населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою, службовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. Згідно з п.1 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів, сільських, селищних, міських рад народних депутатів України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 25 серпня 1994 року №22/5 у населених пунктах, де немає державних нотаріусів, посадові особи виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів у відповідності зі статтею 37 Закону України «Про нотаріат» мають право посвідчувати заповіти. Вимоги до заповіту, передбачені нормами ст.1247 ЦК України, названі загальними, тому що вони стосуються як випадків посвідчення заповіту нотаріусом, так і іншими особами, яким законом надані такі повноваження, специфіка ж посвідчення заповітів установлюється в нотаріальній процедурі, тобто Законом України „Про нотаріат" та інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Названі у вказаній статті вимоги мінімально необхідні, а їх недотримання є підставою для визнання заповіту нікчемним. Статтею 41 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріальні дії можуть вчинятися будь-яким нотаріусом чи посадовою особою органу місцевого самоврядування. Нотаріальні дії вчиняються в приміщенні державної нотаріальної контори, в державному нотаріальному архіві, приміщенні, яке є робочим місцем приватного нотаріуса, чи приміщенні органів місцевого самоврядування. В окремих випадках, коли громадянин не може з'явитися в зазначене приміщення, а також коли того вимагають особливості посвідчуваної угоди, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаними приміщеннями. Відповідно до ст.54 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси та посадові особи органів місцевого самоврядування, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують угоди, щодо яких законодавством встановлено обов'язкову нотаріальну форму, а також за бажанням сторін й інші угоди. Нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, перевіряють, чи відповідає зміст посвідчуваної ними угоди вимогам закону і дійсним намірам сторін. Відповідно до вимог ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч..1-3,5,6 ст.203 ЦК України, а саме - зміст правочину не може суперечити цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з ч.2 ст.1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Пояснення секретаря Цибух І.Й., що заповіт [PERSON] підписаний ним особисто за його волевиявленням, підтверджується належним та допустимим доказом висновком №974 від 18.04.2014 року криміналістичної експертизи з дослідження почерку та підписів за матеріалами цивільної справи №349/2196/13-ц, яка проведена за клопотанням представника позивачки [PERSON] судовим експертом Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз і відповідно до якого підпис від імені [PERSON], розташований після слів «підпис заповідача» на другому примірнику заповіту від його імені від 20.04.2012 року виконаний [PERSON]. Пояснення свідків [PERSON], [PERSON]. [PERSON], [PERSON], [PERSON], що [PERSON] мав намір залишити все своє майно сестрі [PERSON], її сину [PERSON], спростовуються висновком експерта, поясненням Цибух І.Й. у судовому засіданні. Крім того, суд враховує ту обставину, що 26.11.2008 року [PERSON] відчужив шляхом укладення договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Першої Івано-Франківської нотаріальної контори, частину належної йому квартири [ADDRESS] (а.с.31-32). Суд враховує той факт, що [PERSON] до дня смерті проживав разом з [PERSON], [PERSON] займалася похованням [PERSON], що підтверджується довідкою №277, виданою 25.05.2012 року виконавчим комітетом Конюшківської сільської ради (а.с.35). За наведених доказів, досліджених і перевірених у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не ґрунтуються на матеріалах справи, а тому позов до задоволення не підлягає. На підставі ст.ст.1247,1248,1257 ЦК України,

Outcome: dismissed