Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обгрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на те, що відповідачка взяла у неї борг в сумі 5045.00грн і відповідно до розписки від 30 грудня 2013 року зобов'язувалася повернути до 15.02.2014 року. На даний період [PERSON] гроші не повернула і на телефонні дзвінки не відповідає та від вирішення питання у доровільному порядку ухиляється. Враховуючи наведене просила стягнути із відповідачки [PERSON] борг в сумі 5045 (п'ять тисяч сорок п'ять) гривень 00 коп.. [PERSON] в судове засідання не з'явилась про розгляд справи належним чином повідомлена. Заслухавши [PERSON], свідків та дослідивши матеріали справи, суд знаходить, що позов підлягає до задоволення. Згідно ч.1, 2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. З ч.1 ст.509 ЦК України слідує, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Під час судового слідства встановлено, що [PERSON] взяла у [PERSON] гроші в сумі 5045 (п'ять тисяч сорок п'ять) гривень 00 коп. та, згідно розписки від 30.12.2013 року та зобов'язалася повернуту суму боргу до 15.02.2014 року. Із претензії-вимоги про повернення боргу в сумі 5045, 00 грн. від 26.02.2014 року та рекомендованого повідомлення про отримання [PERSON], особисто претензії, вбачається що відповідачці запропоновано добровільно повернути борг у 10-ти денний термін. Факт отримання грошей в сумі 5045, 00 грн. [PERSON] від [PERSON], також підтвердили, в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] Свідок [PERSON] пояснювала, що зайшла в магазин в с.Бугаївка Радивилівського району за покупкою де її попросили засвідчити факт отримання коштів [PERSON] на що вона погодилася і підписалась в розписці. Свідок [PERSON] ствердила, що [PERSON] зверталася до [PERSON] з проханням позичити гроші і [PERSON] надала кошти та задля забезпечення їх повернення запропонувала відповідачці написати розписку, і [PERSON] засвідчила цей факт. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов"язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно положень ч. 1 ст.360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Так, Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 18 вересня 2013 року розглянув справу № 6-63 цс 13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Згідно зі ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що на підтвердження укладення договору позики позичальник надав позикодавцеві розписку, відповідно до якої відповідачка отримала у [PERSON] 5045 (п'ять тисяч сорок п'ять) гривень 00 коп.. (а.с. 3). Згідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати в сумі 246 грн. 80 коп., за сплачений судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: approved