Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-02 00:00:00

21 серпня 2014 року Миргородський міжрайонний прокурор Полтавської області звернувся до суду в інтересах держави в особі Фінансового управління Миргородської районної державної адміністрації з вищевказаною позовною заявою. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 10 лютого 2014 року о 17 год. 40 хв. в м. Миргороді по вул. Сорочинській в районі будинку № 5, водій [PERSON] порушив вимоги ПДР України не врахував дорожню обстановку та дорожні умови, щоб мати змогу постійно контролювати рух та безпечно керувати транспортним засобом та допустив наїзд на пішохода [PERSON], яка рухалася по пішохідному переходу та перетинала проїзну частину дороги з права на ліво по напрямку руху автомобіля. В результаті ДТП потерпіла [PERSON], отримала тяжкі тілесні ушкодження які є небезпечними для життя в момент спричинення. Внаслідок даної дорожньо-транспортної події, потерпіла [PERSON] знаходилася на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні Миргородської ЦРЛ з 10 по 13 лютого 2014 року. На її лікування лікарняною установою було витрачено 560 грн. 01. коп. Вироком Миргородського міськрайонного суду від 30.04.2014 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України і призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 7000 грн. 00 коп. Вирок набрав чинності. Посилаючись на те, що потерпіла [PERSON] знаходилася з 10.02.2013 року по 13.02.2014 року, на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні Миргородської ЦРЛ, яка є бюджетною організацією та фінансується за рахунок коштів місцевого бюджету позивач прохав позов задовольнити, стягнути з відповідача [PERSON] витрати, які були витрачені закладом охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілої [PERSON] в сумі 560 грн. 01 коп. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовільнити. Фінансове управління Миргородської районної державної адміністрації надало на адресу суду заяву в якій просила розгляд справи провести без участі свого представника, позовні вимоги Миргородського міжрайонного прокурора підтримало в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином Вивчивши та проаналізувавши всі докази зібрані по справі, суд вважає, що справу необхідно розглянути з постановленням заочного рішення, на підставі доказів, що містяться в справі, позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 30.04.2014 року [PERSON] визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України, засуджено із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 7000 грн. 00 коп. Вирок є чинним (а.с.4) Відповідно до вироку суду від 10 лютого 2014 року (а.с.4) о 17 год. 40 хв. в м. Миргороді по вул. Сорочинській в районі будинку № 5, водій автомобіля марки "Renault Kangoo", д.н.з. [NUMBER], [PERSON], рухаючись зі швидкістю 50 км/год., в порушенню вимог п. 18.1 ПДР України не врахував дорожню обстановку та дорожні умови, щоб мати змогу постійно контролювати рух та безпечно керувати транспортним засобом, допустив наїзд на пішохода [PERSON], яка рухалася по пішохідному переходу та перетинала проїзну частину дороги з права на ліво по напрямку руху автомобіля марки " Renault Kangoo ", д.н.з. [NUMBER]. В результаті ДТП потерпіла [PERSON], отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, перелом лобної кістки, закритий перелом променевої кістки зліва та шиловидного відростку лівої ліктьової кістки, синці, що розташовані навколо лівого ока, навколо правого ока, на верхній щелепі з ліва, садна, що розташовані в ділянці лівого колінного суглобу, на тилі лівої кисті (кількості 3), на лобі зліва, і по ступеню тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент спричинення. Внаслідок даної дорожньо-транспортної події, потерпіла [PERSON] знаходилася на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні Миргородської ЦРЛ з 10 по 13 лютого 2014 року. На її лікування лікарняною установою було витрачено 560 грн. 01. коп., що підтверджується довідкою від 28.03.2014 року наданої головним лікарем Миргородської ЦРЛ (а.с.3) Частинами 1,3 ст. 1206 ЦК України передбачено, що особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 07.07.1995 р. «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат» питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з "Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 липня 1993 року №545. Зокрема, як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від кримінального правопорушення на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров'я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Згідно вищезазначеного Порядку, в разі коли при ухваленні ухвали сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом закладу охорони здоров'я, органу Мінфіну або прокуратури. За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] зобов'язаний відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілої [PERSON], яка перебувала на стаціонарному лікуванні в Миргородській ЦРЛ з 10.02.2014 року по 13.02.2014 року, через неправомірні дії відповідача, тому заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь держави у відповідності зі ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved