Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулися в суд з позовом до виконавчого комітету Костилівської сільської ради Рахівського району Закарпатської області, треті особи без самостійних вимог: Рахівська державна нотаріальна контора, Реєстраційна служба Рахівського районного управління юстиції в Закарпатській області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. В обґрунтування позову зазначено, що після смерті їх дідуся та бабусі [PERSON] та [PERSON] відкрилася спадщина на все спадкове майно, що належало на праві приватно власності спадкодавцям, чи на яке вони мали відповідне право на час своєї смерті, в тому числі на нерухоме майно, яким являється житловий будинок [ADDRESS]. Після смерті спадкодавців у спадковому житловому будинку постійно, відкрито та безперервно залишилася проживати, до дня своєї смерті, їх мати [PERSON], та яка фактично прийняла спадщину, вступивши в оперативне управління та володіння спадковим майном. 17 серпня 2009 року за рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області визнано право власності на зазначене майно за [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах по 1/5 коному. На підставі цього здійснено реєстрацію спадкового майна. Як з»ясувалося при підготовці документів на оформлення права власності на іншу частину спадкового майна, первинна реєстрація права власності на житловий будинок [ADDRESS] проведена не була і через відсутність належних правовстановлюючих документів на житловий будинок, вони як спадкоємці першої черги спадкування за законом, фактично не мають можливості оформити у встановленому законом порядку своє право власності на дане спадкове майно. Вони, як особи, які прийняли спадщину звернулися до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом, але у видачі таких свідоцтв їм було відмовлено у зв»язку з відсутністю правовстановлюючих документів на дане спадкове майно. На підставі наведеного просили визнати за ними, [PERSON] та [PERSON] право власності в рівних частинах по 1/5 за кожним, на житловий будинок [ADDRESS], загальною площею 71,40 кв.м. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні присутні не були. Їх представник [PERSON] надала заяву про розгляд справи за відсутності позивачів та її. Позовні вимоги підтримує з підстав, які викладені в позові. Представник відповідача - Костилівської сільської ради Рахівського району в судове засідання не з»явився. Сільський голова Маскалюк І.І. направила суду заяву про розгляд справи без представника ради та визнання позовних вимог. Представник третьої особи без самостійних вимог - Рахівської державної нотаріальної контори, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в судове засідання не з»явився. Представник третьої особи без самостійних вимог - Реєстраційної служби Рахівського районного управління юстиції в Закарпатській області, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в судове засідання не з"явився. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами суд приходить до наступного висновку. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Так, відповідно до ст.. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Встановлено, що позивачі [PERSON], [PERSON] являються синами спадкодавця [PERSON], а отже є, в силу ст. 529 ЦК УРСР спадкоємцями першої черги спадкування за законом. [INFO] року [PERSON] померла, про що виконкомом Костилівської сільської ради Рахівського району Закарпатської області в книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис за №31 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 26 грудня 1997 року. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яким являється житловий будинок [ADDRESS] Звернення позивачів до суду з вимогою визнання права власності на спадкове майно зумовлене порушенням їх права на отримання власності в порядку спадкування згідно відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в їх користь, в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на право власності на спадковий будинок. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Норми ст. 392 ЦК не застосовуються щодо вимог про визнання права власності на об'єкти самочинного будівництва (ч. 3 ст. 376 ЦК), оскільки особа не є власником, а лише заявляє вимогу про встановлення права власності на об'єкт самочинного будівництва. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. Згідно характеристики будинку, господарських будівель та споруд [ADDRESS] спадковий будинок побудований у 1950 році. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Згідно довідки виконавчого комітету Костилівської сільської ради Рахівського району Закарпатської області №403 від 18 січня 2016 року, житловий будинок [ADDRESS] належав [PERSON]. Разом з цим судом встановлено, що забудовниками житлового будинку [ADDRESS] Закарпатської області були батьки позивачів матері [PERSON], це [PERSON] та [PERSON]. Після їх смерті власником вказаного будинку стала їх дочка [PERSON], фактично прийнявши спадщину, вступивши в оперативне управління та володіння спадковим будинком. При розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Для набуття спадщини необхідна наявність ряду умов. Першою необхідною умовою є відкриття спадщини, під якою розуміють настання таких юридичних фактів, які обумовлюють виникнення у спадкоємця права на набуття спадщини - права на спадкування. До таких юридичних фактів, передусім, відноситься смерть спадкодавця. Але в момент відкриття спадщини спадкоємець набуває лише право на спадкування, але не право власності на саму спадщину. Для виникнення права власності на спадщину спадкоємець повинен належним чином здійснити (реалізувати) право на прийняття спадщини. Здійснення права на спадкування, передусім, полягає в тому, що спадкоємець має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини можливе двома способами: шляхом пасивної поведінки спадкоємця, яка передбачена 549 ЦК УРСР, яка встановлює, що для прийняття спадщини достатньо того факту, що спадкоємець вступив в управління та володіння спадковим майном , і протягом строку для прийняття спадщини не відмовився від неї. Такі спадкоємці також подають заяву про видачу їм документа, що підтверджує їх право на успадковане майно, але можуть це зробити незалежно від закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини; шляхом активної поведінки, тобто подачі заяви про прийняття спадщини та видачі їм відповідного свідоцтва. Для такого способу прийняття спадщини, який буде стосуватися всіх інших спадкоємців, існує певний строк для подачі заяви. Судом встановлено, що позивачі прийняли спадщину, оскільки вступили в оперативне управління та володіння спадковим майном, та крім того на час відкриття спадщини були неповнолітніми, у зв'язку з чим набули правового статусу особи, яка цю спадщину прийняла. Спору щодо набуття права на спадщину судом не встановлено, оскільки в матеріалах справи міститься рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 17 серпня 2009 року, яким за іншими спадкоємцями першої черги спадкування за законом після смерті [PERSON], визнано право власності на спадковий житловий будинок [ADDRESS] в 1/5 частині за кожним, це за [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Таким чином, враховуючи, що позивачі по справі належать до спадкоємців за законом, спадщину прийняли, майнового спору з приводу спадкування не існує, суд вважає, що позовні вимоги позивачів обґрунтовані і підлягають задоволенню. Питання відшкодування судових витрат позивачами не ставилось.

Outcome: approved