Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-08 00:00:00

20 лютого 2015 року комунальне підприємство «Павлоградтеплоенерго» звернулось до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за спожиту теплову енергію у сумі 12398 грн. 98 коп. та витрати на судовий збір. В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що ухвалою Павлоградського міськрайонного суду від 19.12.2014 року було відмовлено КП «Павлоградтеплоенерго» у прийнятті заяви про видачу судового наказу про стягнення боргу за спожиту теплову енергію з відповідачів. Комунальне підприємство «Павлоградтеплоенерго» надає послуги теплопостачання відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630. Відповідач є споживачем послуг з централізованого опалення, що надаються до будинку № 7 кв. 32 по вул. Балашовській м. Павлограда. Однак відповідач оплату за послуги теплопостачання фактично комунальному підприємству «Павлоградтеплоенерго» не проводила. В результаті за період з 01 січня 2002 року по 01 жовтня 2014 року утворилась заборгованість перед комунальним підприємством «Павлоградтеплоенерго» у сумі 12398 грн. 98 коп. У справі було винесено заочне рішення від 18 травня 2015року, яким позов було задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за надані послуги 12 398,98грн. та судові витрати 243,60грн.. Ухвалою суду від 09.11.2017року вказане заочне рішення скасоване, справу призначено до розгляду. 11 січня 2018 року [PERSON] звернулась до суду з зустрічною позовною заявою до Комунального підприємства «Павлоградтеплоенерго», в якому просить суд стягнути з КП "Павлоградтеплоенерго" на свою користь суму 3876,26 грн. та виконавчий збір 436 грн. як безпідставно стягнуті за виконавчим листом у виконання заочного рішення від 18.05.2015року, та у відшкодування спричиненої їй моральної шкоди 50000 грн. Зустрічна позовна заява мотивована тим, що вона є інвалідом 2 групи з порушенням опорно-рухового апарату і отримує пенсію з 1990 року і за станом здоровя не мала змоги працювати з 1993 року, проживає одна і має єдиний дохід у вигляді пенсії. Нею не укладався з КП "Павлоградтеплоенерго" договір на отримання послуг за порушення виконання якого судом було здійснено стягнення, у 2008 року вона зверталась до КП «Павлоградтеплоенерго» з заявою про відмову від теплопостачання, вказуючи, що не має змоги оплачувати послуги, оскільки отримує малу пенсію, однак КП «Павлоградтеплоенерго не відключило її квартиру від теплопостачання. Таким, чином у позивача за зустрічним позовом накопичились борги по іншим комунальним підприємствам, котрі теж вимагають з позивача оплату. КП «Павлоградтеплоенерго» звернулось до суду з відзивом на зустрічну позовну заяву, в якій зазначає, що законодавством не встановлено вимоги щодо письмової форми договору про надання послуг централізованого опалення, та, відповідно, не встановлено недійсності такого договору у разі недодержання письмової форми. Тобто, у разі фактичного споживання послуг з теплопостачання, фізична особа, що спожила послуги, вважається такою, що уклала договір про надання населенню послуг з теплопостачання. У судове засідання представник позивача не зявився, надав суду заяву згідно з якою позовні вимоги підтримав, просив суд розглянути справу за його відсутності, зустрічну позовну заяву не визнав у повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні первинні позовні вимоги не визнала у повному обсязі, зустрічні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити, просила при розгляді справи застосувати загальний строк позовної давності. Суд дослідивши матеріали цивільної справи, вважає що первинний позов підлягає задоволенню частково, а зустрічний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що місце проживання [PERSON] зареєстровано за адресою: [INFO], проте вона є власником квартири за адресою: [ADDRESS]. Сторонами не заперечувався той факт, що без укладання договору на постачання теплової енергії з КП «Павлоградтеплоенерго» [PERSON] отримувала у період з 01 січня 2002 року по 01 жовтня 2014 року теплову енергію за рахунок позивача, яку КП «Павлоградтеплоенерго» подає у централізовану систему опалення житлового будинку. Посилання [PERSON], на те що вона не укладала з КП «Павлоградтеплоенерго» жодних договорів з приводу теплопостачання в належні їй квартирі, в звязку з чим у позивача відсутні підстави для звернення з позовом, суд вважає безпідставними. Як зазначалося вище, при розгляді справи судом було встановлено, що [PERSON] є власником квартири № 32 в багатоквартирному житловому будинку, що знаходяться в м. Павлоград по вул. Балашовській, 7, послуги опалення та гарячої води, в який в централізованому порядку постачаються підприємством позивача. [PERSON] отримувала надані КП «Павлоградтеплоенерго» послуги з постачання теплової енергії, отже, між [PERSON] і КП «Павлоградтеплоенерго» склалися фактичні договірні відносини. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15, яка відповідно до положень статті 263 ЦПК України враховується судом при ухваленні рішення по справі при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. 06 жовтня 2008 року [PERSON] зверталась до КП «Павлоградтеплоенерго» з заявою про відмову в користуванні централізованим теплопостачанням, в квартирі, належних їй на праві власності. У відповідь на заяву отримала лист, в якому було зазначено, що споживач має право відмовитися від централізованого теплопостачання за умови встановлення індивідуальної системи теплопостачання в квартирі, що відключається, для чого потрібно виконати технічні умови КП «Павлоградтеплоенерго». Доказів виконання технічних умов КП «Павлоградтеплоенерго» [PERSON] суду не надала. За період користування з 01 січня 2002 року по 01 жовтня 2014 відповідачем спожито теплової енергії на суму 12398,98 грн.( а.с.5-6). Відповідно до ст. 322 Цивільного кодексу України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 68 Житлового кодексу України наймач зобовязаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. У відповідності до ст. 162 Житлового кодексу України плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Наймач зобовязаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Обов'язок оплатити надані послуги з теплопостачання встановлено ст. 19 Закону України «Про теплопостачання». Частиною 1 ст. 32 Закону «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що плата за послуги нараховується щомісячно. Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку. [PERSON] у судовому засіданні заявлено вимогу про застосування позовної давності. З позовом про стягнення боргу за спожиту теплову енергію до [PERSON] комунальне підприємство «Павлоградтеплоенерго» звернулось до суду 20 лютого 2015 року. Статтею 256 ЦК України визначено поняття позовної давності, згідно з якою це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, спеціальна позовна давність в один рік встановлено п.1 ч.2 ст.258 ЦК України відносно неустойки (штрафу, пені). Частиною 5 ст. 261 ЦК України передбачено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до чого вимоги позивача щодо стягнення з відповідачів боргу поза межами строку позовної давності в три роки, тобто нарахованої до лютого 2012 року, задоволенню не підлягають. Таким чином, відповідач належним чином свої зобовязання за договором не виконувала, згідно з наданим позивачем особистим рахунком 9-610007032 та з урахуванням застосування позовної давності, заборгованість за спожиту теплову енергію складає 3346 грн. 07 коп., яка підлягає стягненню з відповідача. Відтак, у задоволенні зустрічної позовної вимоги [PERSON] до КП «Павлоградтеплоенерго» про стягнення безпідставно утриманих сум та відшкодування моральної шкоди слід відмовити у повному обсязі. Відповідно до п.4.ч.3, ч.5 ст. 444 ЦПК України якщо рішення після його виконання було скасовано і справу повернуто на новий розгляд, суд, ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо під час нового розгляду справи він задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі; питання про поворот виконання суд вирішує за наявності відповідної заяви сторони. Враховуючи, що в процесі виконання заочного рішення від 18.05.2015 року відповідно до довідки № 6441 від 23.10.2017року, виданої Павлоградським об"єднаним управлінням ПФУ Дніпропетровської області ( а.с.42 ) була стягнута сума 3732,18грн., яка є більшою, ніж сума, яка стягується судом - 3346 грн. 07 коп., позивач має право подати заяву про поворот виконання. У відповідності до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial