Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-08 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Чернянської сільської ради Виноградівського району про визнання права власності на житловий будинок, третя особа: приватний нотаріус Виноградівського районного нотаріального округу [PERSON] Позовні вимоги мотивує тим, що 20.08.1993 року померла її мати [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку з належними до нього надвірними спорудами в с. Черна по вул. Л.Українки, 14, Виноградівського району. За життя [PERSON] залишила заповіт від 06.09.1988 року, яким все своє майно, що їй буде належати на час смерті заповіла своїй дочці [PERSON]. Позивач доглядала за матір"ю та вела господарство, проживала на день смерті матері, здійснила поховання останньої та і на даний час проживає в спадковому будинку та вважає що спадщину прийняла. Однак, оформити спадщину у нотаріальному порядку не може по тій причині, що на будинок відсутній правовстановлюючий документ. Позивач в судове засідання не з»явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача також в судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлений належним чином. Розгляд справи проведено в порядку ст.ст.224,225 ЦПК України. Третя особа про розгляд справи повідомлена належним чином, в судове засідання не з»явилась. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до статті 534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину зокрема, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини (ст.549). Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. За ч. 2 ст. 553 ЦК вважається, що спадкоємець відмовився від спадщини, якщо не вчинив жодної з дії, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Матеріалами справи встановлено, що 20.08.1993 року померла мати позивача [PERSON] (а.с.5,6). Остання за життя на випадок своєї смерті залишила заповітне розпорядження, яким все своє майно заповіла своїй донці [PERSON] (а.с.10,11). Спадщина складається з житлового будинку 1965 року побудови з надвірними будівлями та спорудами в с. Черна по вул. Л.Українки, буд. № 14, Виноградівського району, що стверджується записами у погосподарській книзі № 12, особовий рахунок № 0516-1, довідкою Виноградівського РБТІ та технічним паспортом на будинок (а.с.8,12,13-15). Позивач спадщину прийняла, оскільки на час смерті матері вона з нею постійно проживала, а після її смерті вступила в управління та володіння спадковим майном (а.с.7,9). Відповідно до п.37 постанови № 5 від 07.02.2014 року пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та ст. 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, яке засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними створюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Однак, згідно із правилами, встановленими п.4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженими Наказом Мінюсту від 22.02.2012 року N 296/5, для видачі свідоцтва про право на спадщину, у складі якої є нерухоме майно, необхідно подати правовстановлюючий документ та [PERSON] із Державного реєстру речових прав. Проаналізувавши встановлені обставини суд прийшов до висновку, що умови для отримання позивачем свідоцтва про право на спадщину за законом у нотаріальному порядку відсутні. Відтак, невизнане право позивача підлягає судовому захисту у обраний спосіб, передбачений законом, у звязку з чим позов підлягає до задоволення. На підставі наведеного,

Outcome: approved