Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-09 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до ПАТ «ОТП Банк» про визнання частково недійсним договору іпотеки та договору поруки. Позов мотивований тим, що 22 лютого 2008 року між її чоловіком [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк», був укладений кредитний договір № ML-B03/001/2008, згідно умов якого [PERSON] отримав кредит на споживчі цілі в сумі 56 840,00 доларів США зі сплатою плаваючої процентної ставки. Згодом позивачу стало зрозуміло, що між нею та [PERSON] з однієї сторони та ЗАТ «ОТП Банк» з другої сторони, був укладений договір іпотеки №PML-B03/001/2008 від 22 лютого 2008 року, за умовами якого позивач та [PERSON] передали в іпотеку ЗАТ «ОТП Банк» нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS]. Також, 22 лютого 2008 року між позивачем та ЗАТ «ОТП Банк» був укладений договір поруки за №SR-B03/001/2008, згідно умов якого позивач нібито зобов'язувалася відповідати за повне та своєчасне виконання зобов'язань [PERSON] перед ЗАТ «ОТП Банк». Позивач у позові зазначає, що вона до останнього часу нічого не знала, що нею були підписані вказані вище договори іпотеки та поруки. Із 1999 року вона хворіє на важке душевне захворювання, перебуває на обліку в КП «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. ак. О.І.Ющенка», а також, перебуває під постійним наглядом та патронажем фахівців, в період з січня 2008 р. по вересень 2008 року позивач перебувала в хворобливому стані. Оспорювані нею договори укладалися в січні 2008 року, а вже в травні 2008 р. за рекомендацією психіатрів позивач була поміщена на стаціонарне лікування та лікувалася там до вересня 2008 рок. В період перебігу хвороби позивач не розуміє значення своїх дій, не може усвідомлювати їх. Хвороба розвивається поволі із погіршенням психічного стану з кожним днем у продовж кількох місяців. Своєчасно виявити загострення хвороби може лише спеціаліст в галузі психіатрії. Про її зобов'язання та про наявність кредитних зобов'язань її чоловіка позивач дізналася лише після пред'явлення претензій зі сторони банку до неї. За таких обставин, позивач вважає, що договір іпотеки №РМL-В03/001/2008 від 22 лютого 2008 року в частині передачі в іпотеку ЗАТ «ОТП Банк» 12 частини квартири [ADDRESS] та договір поруки за № SR-B03/001/2008 від 22 лютого 2008 року є недійсними, оскільки на час їх укладення позивач не розуміла значення своїх дій і не могла керувати ними, тому і звернулася до суду з даним позовом. Ухвалами суду від 23 червня 2011 року та 14 липня 2011 року до участі в справі залучені в якості: співвідповідача - TOB «ОТП Факторинг Україна», третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів: [PERSON], [PERSON], приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу [PERSON].(а.с.86,94 т.1). В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідачів в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, мотивуючи тим, що особа на час вчинення договорів не визнана недієздатною, не виявляла ознак хвороби, доказів того, що особу хтось примушував до укладення договорів не має, вона завчасно сама збирала необхідні документи для їх укладення, укладала інші договори, зареєстрована суб'єктом підприємницької діяльності, а згодом народила дитину. Враховуючи дані обставини вважає, що висновок судових експертиз не може бути взятий судом до уваги. Треті особи [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні не заперечували проти задоволення позову, пояснили, що позивач дійсно має захворювання, її поведінка не завжди є адекватною, а рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 03 квітня 2013 року [PERSON] визнана недієздатною. Третя особа на стороні відповідачів приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з'явилася, просила розгляд справи провести у її відсутність. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку про те, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 22 лютого 2008 року між [PERSON], чоловіком позивача, та ЗАТ «ОТП Банк», був укладений кредитний договір № ML-B03/001/2008, відповідно до якого банк надав [PERSON] кредит на споживчі цілі в сумі 56 840,00 доларів США зі сплатою плаваючої процентної ставки. В забезпечення виконання умов цього кредитного договору між [PERSON] та [PERSON], з однієї сторони, та ЗАТ «ОТП Банк», з другої сторони, 22 лютого 2008 року був укладений договір іпотеки №PML-B03/001/2008 від, за умовами якого в іпотеку передана квартиру [ADDRESS], яка є об'єктом права їх спільної власності. Також, 22 лютого 2008 року, з метою забезпечення своєчасного виконання зобов'язань за зазначеним вище кредитним договором, між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк» був укладений договір поруки за №SR-B03/001/2008, згідно умов якого позивач зобов'язувалася відповідати за повне та своєчасне виконання зобов'язань [PERSON] перед ЗАТ «ОТП Банк». Судом встановлено, що з 1999 року та по сьогоднішній час [PERSON] перебуває на обліку в диспансерному відділені Вінницької обласної психоневрологічній лікарні імені Академіка [PERSON], а також перебуває під постійним наглядом та патронажем фахівців із діагнозом «шизофренія, параноїдної форми, безперервного перебігу». За даними архіву Вінницької обласної психоневрологічній лікарні імені Академіка [PERSON], а також дослідженими у судовому засіданні медичними картками хворої [PERSON], встановлено, що остання неодноразово з 03.11.99 р. по 01.01.00 р., з 03.02.00 р. по 01.06.00 р., з 07.04.02 р. по 08.05.02 р., з 03.01.02р. по 03.04.02 р., з 20.08.02 р. по 23.10.02 р., з 24.10.02 р. по 19.11.02 р., з 31.03.03 р. по 19.05.03 р., з 21.05.03 р. по 18.08.03 р., з 21.01.2004 р. по 24.03.2004 р., з 23.11.04 р. по 06.12.04 р., з 07.12.04 р. по 21.01.05 р., з 14.03.05 р. по 13.05.05 р., з 18.05.06 р. по 11.08.06 р., з 07.05.07 р. по 09.07.07 р.,з 12.05.08 р. по 01.09.08 р., з 03.06.09 р. по 27.07.09 р., з 27.07.09 р. по 16.11.09 р., з 17.05.10 р. по 08.06.10 р., з 09.06.10 р. по 16.07.10 р., з 21.06.11 р. по 24.06.11 р., з 24.06.11 р. по 26.07.11 р., з 27.07.11 р. по 15.09.11 р., з 16.12.11 р. по 07.02.12 р., з 11.05.12 р. по 01.06.12 р., з 01.06.12 р., по 09.07.12 р., з 30.10.12 р. по 26.11.12 р., з 19.04.13 р. по 06.08.13 р. знаходилася на стаціонарному лікуванні у зв'язку з неадекватною поведінкою та з діагнозом хронічне психічне захворювання у вигляді шизофренії параноїдної форми, безперервного типу перебігу. Позивач не працює, є інвалідом II групи. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] вказували на незвичайну поведінку [PERSON] в побуті. Допитані як свідки [PERSON], [PERSON], працівники відповідача, які забезпечували підготовку документів для укладення договорів та укладали договори, показали, що не вбачали в поведінці позивача нічого особливого. Відповідно до висновку - акту № 367 стаціонарної судово-психіатричної експертизи від 06.12.2010 року, [PERSON] страждає на хронічне психічне захворювання у вигляді шизофренії параноїдної форми, безперервного типу перебігу; не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Внаслідок свого захворювання [PERSON] не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, під час вчинення правочинів: договору іпотеки від 22.02.08 р. та договору поруки від 22.02.08 р. (а.с. 41-42 т.1). Відповідно до акту № 35 повторної комісійної стаціонарної судово-психіатричної експертизи від 13.02.2014 року на період укладення договору поруки 22.02.2008 року [PERSON] виявляла ознаки хронічного психічного захворювання шизофренія, параноїдна форма, епізодичний тип перебігу з наростаючим дефектом, за своїм психічним станом не могла усвідомлювати свої дії та керувати ними; на період укладення договору іпотеки (22.02.2008 року) [PERSON] виявляла ознаки хронічного психічного захворювання шизофренія, параноїдна форма, епізодичний тип перебігу з наростаючим дефектом, за своїм психічним станом не могла усвідомлювати свої дії та керувати ними (а.с. 212-219 т.4). Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 03 квітня 2013 року [PERSON] визнана недієздатною. Між сторонами у справі склалися правовідносини, що регулюються нормами Цивільного кодексу України в частині додержання загальних вимог, необхідних для чинності правочину, визначення підстав недійсності правочину. Частиною 1 статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені частинами першою -третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України. Згідно ч. 3 с. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до ст.236 ЦК України, правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Частиною 3 ст. 203 ЦК України, визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно з ч. 1 ст. 225 ЦК України - правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи. Відповідно до роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним за рішенням суду; правила ст. 225 ЦК України, поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом, на підстав наданих та здобутих в судовому засіданні доказів, встановлено, що позивач на момент вчинення оспорюванних договорів 22.02.08 року не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, тобто правочини вчиненні нею в такому стані, що не відображав справжньої волі особи щодо встановлення її прав та обов'язків. Даний висновок суду ґрунтується на висновках судово-психіатричних експертиз від 06.12.2010 року та 13.02.2014 року, які є категоричними. Даний висновок не спростовується іншими доказам. Суд не може взяти до уваги твердження представника відповідачів щодо дій та поведінки позивача до моменту укладення договорів, її реєстрації суб'єктом підприємницької діяльності, укладення інших договорів, народження нею дитини тощо, оскільки ці обставини не спростовують висновку судово-психіатричних експертиз про те, що особа в момент вчинення оспорюваних договорів не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними. Не спростовують даний висновок і показання свідків про поведінку позивача в момент вчинення правочину, які не є спеціалістами в галузі психіатрії та не могли оцінити психічний стан особи в момент вчинення цих договорів. Таким чином, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження і підлягають задоволенню. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, на користь позивача слід стягнути судові витрати, понесені нею. Судові витрати підлягають стягненню з урахуванням норм чинного законодавства, що діяло на момент подачі позову, та з врахуванням немайнового характеру заявлених вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved