Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

10.12.2013 року позивач звернулась до суду з позовом та просила суд ухвалити рішення, яким поділити спільне майно подружжя наступним чином: їй, [PERSON], виділити у власність: весь житловий будинок під номером [ADDRESS], загальною площею 94,7 кв.м., житловою площею 51,7 кв.м., гараж-сарай з погрібом, відображених у технічному паспорті від 19.06.2003 року, згідно свідоцтва про право власності на домоволодіння від 12 березня 2004 року; земельну ділянку площею 0,0682 га, яка розташована по [ADDRESS]. Державний акт на право власності на земельну ділянку Серія ЯБ № 295388 виданий на ім'я [PERSON] та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010550503464 від 07 грудня 2005 року; земельну ділянку площею 0,0664 га, яка розташована по [ADDRESS]. Державний акт на право власності на земельну ділянку Серія ЯБ № 295188 виданий на ім'я [PERSON] та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010550503173 від 20 жовтня 2005 року, на загальну суму яка складає 2 199200 гривень. Відповідачу [PERSON] виділити у власність: легковий автомобіль марки KIA CEED, реєстраційний номер [NUMBER], згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 15.10.2008 року, виданий на ім'я [PERSON]; однокімнатну квартиру під [ADDRESS], загальною площею 38,3 кв.м., житловою площею 18,7 кв.м., на загальну суму 504 000 гривень. Свої вимоги мотивувала тим, що вона та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 19 березня 1993 року який 20.11.2013 року було розірвано. Позивач вказує на те, що під час перебування в шлюбі з відповідачем ними було набуте рухоме та нерухоме майно, яке підлягає розподілу, а саме: житловий будинок під номером [ADDRESS]; земельна ділянка площею 0,0682 га, яка розташована по [ADDRESS]; земельна ділянка площею 0,0664 га, яка розташована по [ADDRESS]; легковий автомобіль марки KIA CEED, реєстраційний номер [NUMBER]; однокімнатна квартира під [ADDRESS]. Позивач посилається на те, що після розлучення вона та чоловік не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна, тому вона змушена звернутись до суду з даним позовом. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового засідання сповіщені належним чином у порядку ст.74,76,77 ЦПК України. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи сповіщався належним чином, надав до суду заяву, в якій позов визнав у повній мірі, проти його задоволення не заперечував. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями Цивільного Кодексу України та Сімейним Кодексом України. Судом встановлено, що 19 березня 1993 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Київського виконкому м. Одеси був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с. 6). Під час перебування у шлюбі сторонами було набуте майно, а саме: житловий будинок під номером [ADDRESS], загальною площею 94,7 кв.м., житловою площею 51,7 кв.м., гаражу-сараю з погрібом, відображених у технічному паспорті від 19.06.2003 року, згідно свідоцтва про право власності на домоволодіння від 12 березня 2004 року; земельна ділянка площею 0,0682 га, яка розташована по [ADDRESS]. Державний акт на право власності на земельну ділянку Серія ЯБ № 295388 виданий на ім'я [PERSON] та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010550503464 від 07 грудня 2005 року; земельна ділянка площею 0,0664 га, яка розташована по [ADDRESS]. Державний акт на право власності на земельну ділянку Серія ЯБ № 295188 виданий на ім'я [PERSON] та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010550503173 від 20 жовтня 2005 року; легковий автомобіль марки KIA CEED, реєстраційний номер [NUMBER], згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 15.10.2008 року, виданий на ім'я [PERSON]; однокімнатна квартира під [ADDRESS], загальною площею 38,3 кв.м., житловою площею 18,7 кв.м. Однак, згодом подружні стосунки між стронами не склались, у зв'язку з чим 20 листопада 2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції в Книзі реєстрації розірвання шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 292, що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу [NUMBER] (а.с. 7). Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку . Відповідно до чинного законодавства, загальною спільною власністю чоловіка і жінки є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, що може бути об'єктом права приватної власності, крім майна нажитого кожним з чоловіка і жінки за час їхнього роздільного проживання при фактичному припиненні подружніх відносин. Згідно з положеннями ст. 60 СК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності, навіть якщо один із них не мав самостійного заробітку. Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, що означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов'язанні доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте ними у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбане під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім'я одного з подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя, тобто якщо у відповідному документі власником чи набувачем вказано лише чоловіка, це ще не означає, що він є одноосібним власником майна. Об'єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Річ - це об'єкт матеріального світу, саме предмети якого є об'єктом права власності. Подружжя володіє, користується та розпоряджається майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності на рівних засадах, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, відповідно до положень ст. 63 СК України. Дружина та чоловік з часу реєстрації шлюбу мають право на поділ набутого ними майна як під час перебування у шлюбі, так і після його розірвання. Ст. 69 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Кожен із співвласників має право на поділ спільного майна. Поділ всього майна, яке було спільною сумісною власністю подружжя, або лише певної речі, означає припинення щодо нього режиму об'єкта права спільної сумісної власності. При визначені розміру часток майна дружини та чоловіка суд керується ст. 70 СК України, відповідно до положень якої у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частиною 1 статті 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" № 11 від 21.12.2007р., вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення ведення спільного господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Виходячи з вищезазначеного, та приймаючи до уваги визнання позову відповідачем, суд вважає, що майно, яке придбано за час шлюбу, а саме: житловий будинок під номером [ADDRESS]; земельна ділянка площею 0,0682 га, яка розташована по [ADDRESS]; земельна ділянка площею 0,0664 га, яка розташована по [ADDRESS]; легковий автомобіль марки KIA CEED, реєстраційний номер [NUMBER]; однокімнатна квартира під [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON]. Відповідно ст.ст. 355 ч.1, 356 ч.1 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Статтею 372 ЦК України визначено, що майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Крім того при ухваленні рішення по справі суд виходить з того, що сторони по справі обрали та погодили варіант поділу майна між собою. Суд, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального, сімейного законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. На підставі викладеного і

Outcome: approved