Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту смерті на окупованій території України в с. Новобешево Старобешівського району Донецької області, а саме громадянина України [PERSON], який народився [INFO] у с. Єропкине, Свердловського району, Орловської області та помер [INFO] у с. Новобешево, Старобешівського району, Донецької області. В обґрунтування позовних вимог вказав, що [INFO] її чоловік - [PERSON], який народився [INFO], перебуваючи на тимчасово окупованій території України в с. Новобешево Старобешівського району Донецької області - помер, причина смерті - атеросклеротичний кардіосклероз. Заявник отримала медичне свідоцтво про смерть зразка, що використовується на тимчасово окупованій території № [NUMBER] від 20.07.2016 року, видане Старобешівським районним відділом РАЦС Державної реєстраційної палати Міністерства юстиції ДНР. Заявник звернувся до Костянтинівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області з проханням щодо реєстрації факту смерті її чоловіка, але в зв'язку з тим, що державні органи на території України не визнають документів виданих на території не підконтрольній Україні, їй було відмовлено в реєстрації смерті чоловіка, в зв'язку з чим заявник змушена був звернутися до суду з даним позовом. Визнання смерті необхідне заявнику для отримання в компетентних органах України свідоцтва про смерть та отримати кошти на поховання. Представник заявника в судове засідання не з'явився, в позовній заяві просив розглянути справу за його відсутності та заявника. Представник заінтересованої особи Костянтинівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області в судове засідання не з'явився, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти задоволення заяви. Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] в с. Новобешево Старобешівського району Донецької області помер [PERSON], причина смерті - атеросклеротичний кардіосклероз, що підтверджується довідкою про причину смерті № 165 від 20.07.2016 року, видане Старобешівською центральною районною лікарнею Донецької народної республіки та свідоцтвом № [NUMBER] від 20.07.2016 року, видане Старобешівським районним відділом РАЦС Державної реєстраційної палати Міністерства юстиції ДНР. Вказані документи використовуються на тимчасово окупованій території України та не визнаються. Заявниця [PERSON] є дружиною померлого [PERSON], відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 23.02.1980 року. Наказом Міністерства юстиції України № 953/5 від 17.06.2014 «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції», тимчасово призупинено проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, повторну видачу свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану та видачу витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян відділами державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходяться на території Луганської та Донецької області. Проведення зазначених дій здійснюється будь-яким відділом державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходиться за межами вказаної території. Заявник звернулася до Костянтинівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області з метою отримання свідоцтва про смерть чоловіка, у проведенні державної реєстрації смерті їй було відмовлено, в зв'язку з тим, що заявником для підтвердження факту смерті пред'явлено документ, форма якого не відповідає формі, зазначеній наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 року № 545 «Про впорядкування ведення медичної документація, яка засвідчує випадки народження і смерті», що підтверджується відмовою у проведенні державної реєстрації смерті № 746/02/04/06-105 від 10.08.2016 року Токмацького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області. З п. 3.17. Наказу Міністерства юстиції «Про затвердження Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання» № 96/5 від 12.01.2011 року, рішення суду про встановлення факту народження, смерті в певний час, постановлене судом у разі неможливості їх реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану, є підставою для державної реєстрації таких фактів. У цих випадках заявник подає до відділу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання копію рішення суду разом із заявою про поновлення актового запису цивільного стану. При потребі заявник зазначає в заяві про поновлення актового запису про народження додаткові дані (відомості про місце народження, про батьків), необхідні для складання актового запису, які мають бути підтверджені відповідними документами. Актовий запис про народження, смерть, складений на підставі рішення суду про встановлення факту народження, смерті, включається до книги поновлених актових записів цивільного стану, якщо з дня народження або дня настання смерті минуло більше одного року. Згідно ч. 1 ст. 17 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою, 2) рішенням суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Відповідно до Конституції України, Україна є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Статтею 1 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» встановлено правовий статус тимчасово окупованої території України, та визначено, що тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року. Згідно ч. 3 ст. 9 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. В той же час, Європейський суд з прав людини у справах «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). "Зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать Згідно ч. 1, ч. 2 cт. 18 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Гарантії прав, свобод та законних інтересів осіб, які переселилися з тимчасово окупованої території України та перебувають на території України на законних підставах, визначаються Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб». Відповідно до роз'яснень, даних в п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що, мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Згідно cт. 257-1 ЦПК України - заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Відповідно до п. 5 ч. 2 cт. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 8 ч. 1 cт. 256 ЦПК України, суд розглядає справу про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Встановлення вказаного факту необхідне заявнику для реалізації своїх прав. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту смерті чоловіка - [PERSON].

Outcome: approved