Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, вказавши, що вона з 09 липня 2011 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], 18 січня 2014року народження. Сімейно - шлюбні відносини з відповідачем вони припинили з березня 2014року, причиною розпаду сімї стала зрада відповідача, постійні сварки, погрози з його сторони. Нормальне подружнє життя у них далі неможливе, вони втратили взаєморозуміння один до одного. Тому вона вважає, що сімя з відповідачем розпалася остаточно, не підлягає поновленню, і просить розірвати шлюб між ними. Позивач [PERSON] звернулася до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, на позові наполягає. Відповідач [PERSON] звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги про розірвання шлюбу визнає, однак твердження позивача щодо його зради та те що він не цікавиться дитиною, вважає надуманим та заперечує саме в цій частині. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 09 липня 2011 року у Саксаганському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 243 (л.с.6 - копія свідоцтва про шлюб). Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] (л.с.7 копія свідоцтва про народження). Ухвалою суду від 12.03.2015року сторонам надавався строк для примирення, але примирення не відбулося. Частиною 3 ст. 105 Сімейного кодексу України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно зі ст.112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Нормами ст.51 Конституції України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу-одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім"ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Позивач скористалась цим правом та звернулася з цим позовом до суду, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а сторони по справі не мають намір зберігати шлюб. Подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Суд, вирішуючи питання про розірвання шлюбу вважає за необхідне зясувати прізвище позивача, після розірвання шлюбу, залишивши їй прізвище «Селюченко».

Outcome: approved