Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-24 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулася до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з цивільним позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення грошової компенсації від вартості частки у спільному майні. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 25 червня 2005 року сторони перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 21 травня 2018 року. У шлюбі, а саме 2008 року, сторони придбали автомобіль ВАЗ 21723, 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER] (далі - автомобіль), який зареєстрували за відповідачем. Після розірвання шлюбу відповідач без згоди позивача здійснив відчуження автомобіля, який являється їх спільною сумісною власністю. У зв`язку з цим, посилаючись на норми законодавства, що регулюють спірні відносини позивач просила суд стягнути з відповідача грошову компенсацію 1/2 частини вартості автомобіля у розмірі 40500,00 гривень. У судове засідання сторони не з"явилися. Представник позивача за довіреністю Копійка І.М. подала заяву, в якій просила розгляд справи проводити за її та позивача відсутності, позов підтримала, просила задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала (а.с. 42). Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. Причини неявки відповідача суду не відомі, у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву до суду останній не подав, жодних заяв чи клопотань не надіслав. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з викладеного, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. З позову вбачається, що в період зареєстрованого шлюбу між сторонами, а саме у 2008 році, був придбаний автомобіль марки ВАЗ 21723, 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER] . Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 21 травня 2018 року у справі № 709/369/18 шлюб між сторонами розірвано (а.с. 8). Згідно з інформацією регіонального сервісного центру в Черкаській області від 13 червня 2019 року № 31/23/45-337п (а.с. 34), що надійшла у відповідь на запит суду (а.с. 24), 23 жовтня 2008 року за відповідачем зареєстровано транспортний засіб ВАЗ 21723 та перереєстровано на нового власника за договором купівлі-продажу від 5 травня 2018 року. Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно з ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1 і 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Частиною 1 ст. 356 ЦК України встановлено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно зі ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними; Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Судом встановлено, що відповідач відчужив спірний автомобіль шляхом продажу іншій особі 5 травня 2018 року. Стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Таким чином, суд вважає, що з об`єктивних причин позивач позбавлена можливості скористатися своїми правами співвласника спільного майна, виділ в натурі частки із спільного майна є неможливим, відчуження спільного автомобіля відповідачем відбулося без її згоди, а тому єдиним способом захисту порушених прав позивача є задоволення вимоги про стягнення грошової компенсації вартості частки у спільному майні. При визначенні розміру компенсації, яка підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача, суд виходить з вартості аналогічних транспортних засобів, які згідно з інформацією «Інтернет - порталу» з продажу автомобілів, мають середню ринкову вартість у розмірі 81000,00 грн. (а.с. 6, 38-40). З огляду на наведене розмір грошової компенсації, яку повинен сплатити відповідач на користь позивача, складає 40500,00 грн. (81000,00 / 2). При цьому суд враховує відсутність заперечень відповідача щодо розміру компенсації. За таких обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 768,40 (сімсот шістдесят вісім гривень 40 коп.) гривень судового збору. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved