Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-31 00:00:00

09 березня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просить: - визнати відкликаною з 19.01.2013 року його згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту кредитно-заставного договору від 16.01.2013 року № А202RX98830132 за заявою позичальника від 16.01.2013 року № А202RX98830132 до [PERSON] акціонерного товариства «Акцент-Банк»; - визнати розірваним з 19.01.2013 року кредитно-заставний договір від 16.01.2013 року № А202RX98830132, укладений між позивачем та [PERSON] акціонерним товариством «Акцент-Банк» на підставі заяви позичальника від 16.01.2013 року № А202RX98830132; - визнати розірваним з 16.01.2013 року договір від 16.01.2013 року, укладений між позивачем та фізичною особою-підприємцем [PERSON]. Крім, того позивач просить стягнути з відповідачів 3000 грн. у відшкодування понесених ним витрат на правову допомогу. Обгрунтовано позов тим, що 16.01.2013 року між ним та фізичною особою-підприємцем [PERSON] було укладено договір на виготовлення та доставку металопластикових конструкцій. Того ж дня він підписав заяву про надання споживчого кредиту з ПАТ «Акцент-Банк». Однак, під час укладання кредитно-заставного договору з ПАТ «Акцент-Банк» він не зміг ознайомився з його змістом через поганий зір, так як не мав при собі окулярів та підписав вказаний договір, довірившись представнику ПАТ «Акцент-Банк», яка запевняла, що кредитні кошти надаються на умовах безвідсоткової розстрочки. Кошти на руки він не отримав, оскільки вони були перераховані на рахунок фізичної особи-підприємця [PERSON] згідно заяви позичальника № А202RX98830132. Проте, вдома після ретельного вивчення договорів зрозумів, що уклав договори на вкрай невигідних для себе умовах, оскільки повинен повернути банку суму майже вдвічі більшу за вартість металопластикових конструкцій, а такі умови договору він фінансово виконати не спроможний. Того ж дня позивач разом із сином звернулися до офісу за місцем знаходження\~фізичної особи-підприємця [PERSON] з проханням прийняти від нього заяви про відмову від виготовлення та доставки металопластикових конструкцій та про відкликання своєї згоди на укладення кредитно-заставного договору. Представник фізичної особи-підприємця [PERSON] через суперечки погодилася прийняти заяву та поставити на ній свій підпис, проте представник ПАТ «Акцент-Банк» прийняти заяву про відкликання своєї згоди на укладення кредитно-заставного договору відмовилася, так як вона не є уповноваженою особою приймати такі заяви і позивачу необхідно звернутися до Центру обслуговування клієнтів ПАТ «Акцент-Банк». Також того ж дня позивач звернувся до Центру обслуговування клієнтів ПАТ «Акцент-Банк» із заявою про відкликання своєї згоди на укладення кредитно-заставного договору, проте йому було відмовлено у прийнятті такої заяви, представник ПАТ «Акцент-Банк» згодився прийняти лише копію заяви про відмову від виготовлення та доставки металопластикових конструкцій та копію кредитно-заставного договору. 19 січня 2013 року позивач направив на адреси відповідачів відповідні письмові заяви про відкликання його згоди на укладення зазначених договорів. ФОП [PERSON] вказану заяву не отримав, конверт повернувся на адресу позивача з відміткою про причину повернення - за закінченням терміну зберігання. Банк відмовився виконати його вимогу, що стало відомо з відповіді від 20.05.2013 року. Позивач зазначає, що ним, як споживачем, було виконано вимоги по відкликанню та розірванню договорів, так як він не сплачував фізичній особі-підприємцю [PERSON] будь-яких коштів та відкликав згоду на укладення кредитного договору, що є істотною зміною обставин договору, а тому є всі правові підстави для визнання відкликаною його згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту кредитно-заставного договору та розірвання договорів, укладених з відповідачами 16.01.2013 року. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] акціонерного товариства «Акцент-Банк» у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на те, що договір, укладений між сторонами, є дійсним, волевиявлення учасників правочину є вільним та відповідає їх внутрішній волі, порушень договірних зобовязань зі сторони відповідача не було, а тому договір не підлягає розірванню. Щодо позовних вимог про відкликання згоди на укладення кредитно-заставного договору представник відповідача зазначила, що у порушення ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач не повернув кредитодавцю кошти, отримані за даним договором, а тому вимоги позивача в цій частині також задоволенню не підлягають. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи сповіщався завчасно і належним чином. Повістка відповідачу надсилалася за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання. Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за місцем їх реєстрації, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Крім того, повістку про виклик до суду відповідачу намагалися вручити судові розпорядники, проте зробити це не вдалося, адже за зареєстрованою адресою місця проживання відповідача двері будинку ніхто не відчинив, а за адресою місцезнаходження офісу - відповідач підприємницьку діяльність більше не веде, про що складено відповідні акти. Представник третьої особи у судове засіданні не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений завчасно та належним чином. Заслухавши пояснення позивача, його представника, представника відповідача та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що 16 січня 2013 року між [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON] укладено договір індивідуальний номер замовлення № 2175, згідно умов якого останній взяв на себе зобов'язання виготовити та доставити замовнику металопластикову конструкцію протягом 30 робочих днів з моменту сплати авансу (а/с 11). Того ж дня, позивач підписав заяву позичальника\~\~№ А202RX98830132, відповідно до якої ПАТ «Акцент-Банк» взяв на себе зобов'язання надати йому кредит у розмірі 4998 грн. 59 коп. та оплатити товар замовлений позичальником згідно договору від 16 січня 2013 року, укладеного з фізичною особою-підприємцем [PERSON], шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок фізичної особи-підприємця [PERSON] у ПАТ «Акцент-Банк». Заява позичальника разом з умовами та правилами, тарифами складає кредитно-заставний договір (а/с 13). Один примірник оригіналу цього договору позивач отримав 16 січня 2013 року. З довідки про умови кредитування банку вбачається, що позивачу був наданий споживчий кредит на придбання споживчих товарів. Того ж дня позивач звернувся до офісу за місцем знаходження\~фізичної особи-підприємця [PERSON] з заявою про відмову від виготовлення та доставки металопластикових конструкцій, яка була прийнята представником ФОП [PERSON] - [PERSON] (а/с 16). Крім того, 19 січня 2013 року позивач повторно направив на адресу ФОП [PERSON] заяву про відмову від виготовлення та доставки металопластикових конструкцій, додатково зазначивши, що до банку подав заяву про відкликання своєї згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту, та просив повернути банку кошти, отримані за договором № А202RX98830132, проте вказану заяву ФОП [PERSON] не отримав і конверт повернувся на адресу позивача з відміткою про причину повернення - за закінченням терміну зберігання (а/с 17). Також, 19 січня 2013 року позивач направив на адресу ПАТ «Акцент-Банк» заяву про відкликання його згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту на оплату металопластикових конструкцій (а/с 19), до якої було додано також копію заяви про відмову від виготовлення та доставки металопластикових конструкцій, направлену ФОП [PERSON] Згідно зворотнього повідомлення заява отримана банком 19.01.2013 року (а/с 20). Листами від 18.02.2013 року № 20.1.0.0.0/7-130314/33 та № 20.1.0.0.0/7-20130218/265 банк повідомив позивача, що його звернення розглянуте, проте вирішення питання потребує додаткового часу та про результати його розгляду позивача буде повідомлено додатково (а/с 21, 22). 12 квітня 2013 року позивач в черговий раз звернувся до ПАТ «Акцент-Банк» та повідомив, що договір № А202RX98830132 від 16.01.2013 року вважає неукладеним, так як згідно п. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» відкликав свою згоду на укладення кредитно-заставного договору згідно заяви від 19.01.2013 року, яка була отримана банком 19.01.2013 року (а/с 23). У листі від 17 травня 2015 року № 20.1.0.0.0/7-130121/4 банк повідомив позивача, що банк немає правових підстав для розірвання договору та зазначив, що розірвання договору кредитування та закриття угоди можливе лише після повернення банку перерахованих раніше грошових коштів на рахунок ФОП [PERSON] (а/с 25). Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно п 17 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. В п. 22 та п. 23 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» зазначено, що споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує продукцію для особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Згідно рішення Конституційного Суду від 10.11.2011 року № 15-рп/2011 щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України " Про захист прав споживачів" у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг)" в аспекті конституційного звернення положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" від 12 травня 1991 року N 1023-XII з наступними змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Таким чином, між ПАТ «Акцент-Банк» та [PERSON] був укладений договір споживчого кредиту і на нього поширюються положення ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно ч. 4 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов'язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця. Частиною 6 зазначеної статті встановлено, що споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору. Відкликання згоди оформлюється письмовим повідомленням, яке споживач зобов'язаний подати особисто чи через уповноваженого представника або надіслати кредитодавцю до закінчення строку, зазначеного в абзаці першому цієї частини. З відкликанням згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту споживач повинен одночасно повернути кредитодавцю кошти або товари, одержані згідно з договором. Споживач також сплачує відсотки за період між моментом одержання коштів та моментом їх повернення за ставкою, встановленою в договорі. Пунктом 7 статті 11 цього ж Закону передбачено, що право відкликання згоди не застосовується щодо: споживчих кредитів, забезпечених іпотекою; споживчих кредитів на придбання житла та споживчих кредитів, наданих на купівлю послуги, виконання якої відбулося до закінчення строку відкликання згоди. Згідно підпункту а п. 9 заяви позичальника від 16.01.2013 року № А202RX98830132 кредит надається позичальнику для оплати товару шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок ФОП [PERSON] Перерахування ПАТ «Акцент-Банк» грошових коштів в сумі 4853 грн. на рахунок ФОП [PERSON] № 26004010005211 згідно рахунку-фактури № 2175 від 16.01.2013 року підтверджується копією меморіального ордеру від 16 січня 2013 року. Позивач в судовому засіданні пояснив, що виробів згідно договору від 16.01.2013 року про виготовлення та доставку металопластикових конструкцій, укладеного між ним та ФОП [PERSON], він не отримував, ніхто навіть не намагався здійснити поставку товару, коштів за договором № А202RX98830132 від 16.01.2013 року він також на руки не отримував, одразу після укладення договору вони були перераховані на рахунок ФОП [PERSON], а тому він не мав змоги повернути їх кредитодавцю. З копії меморіального ордеру про перерахування банком коштів на рахунок ФОП [PERSON] вбачається, що вказана операція вчинена банком о 15 год. 41 хв., хоча позивач раніше повідомив представника банку про відкликання своєї згоди на укладення договору (а/с 98). Згідно ч.1 ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Згідно ст. 611 цього Кодексу у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що оскільки позивач скористався своїм правом та протягом визначеного законодавством строку належним чином повідомив ПАТ «Акцент-Банк» про відкликання своєї згоди на укладення кредитно-заставного договору, у звзку з чим змінилися істотні обставини, якими сторони керувалися при укладенні договору про доставку та виготовлення металопластикових виробів, вироби йому не були поставлені, а тому вимоги позивача про визнання відкликаною згоди на укладення кредитно-заставного договору, про розірвання цього договору та про розірвання договору про доставку та виготовлення металопластикових виробів підлягають задоволенню. Позивачем до заяви додано копію квитанції від 19 лютого 2016 року про сплату адвокату [PERSON] 3000 грн. за надані послуги згідно договору про надання правової допомоги від 12.02.2016 року, укладеного між позивачем та адвокатом [PERSON] Згідно умов договору клієнт надав згоду на залучення адвоката [PERSON] для виконання доручення за договором. До розрахунку витрат, повязаних з наданням правової допомоги адвокатом [PERSON] включено: вивчення документів по справі, надання юридичної консультації, складання позовної заяви; адвокатом [PERSON] - ознайомлення з матеріалами справи та участь в судових засіданнях. У рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 р. № 23-рп/2009 у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень ст. 59 Конституції України (справа про правову допомогу), висловлена правова позиція щодо правової допомоги, згідно з якою правова допомога є багатоаспектною і включає, крім інших її видів, також представництво в судах. Вибір форми та субєкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. У частині першій ст. 59 Конституції України не міститься обмежень стосовно кола субєктів надання правової допомоги та вимог щодо їх професійної підготовки, а у частині другій передбачено, що для забезпечення права на захист та надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах в Україні діє адвокатура. Такі витрати підлягають компенсації відповідно до положень ст.ст. 84, 88 ЦПК України і з урахуванням вимог Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. У п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 розяснено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Враховуючи категорію складності справи, суд вважає за можливе стягнути з відповідачів на користь позивача витрати на правову допомогу, надану адвокатами при складанні позовної заяви, ознайомлення з матеріалами справи (загалом 2 год. 30 хв. роботи) та участі у судовому засіданні у розмірі 1577 грн. 40 коп., з яких 1102 грн. 40 коп. за складання позовної заяви, 275 грн. за ознайомлення з матеріалами справи та 200 грн. (фіксована сума, встановлена договором) за участь у судовому засіданні, в розрахунку 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи, як це передбачено Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Також, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved