Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-10 00:00:00

В грудні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з Державного підприємства «Торецьквугілля» моральну шкоду, отриману внаслідок трудового каліцтва, спричиненого умовами виробництва, в розмірі 40 000,00 грн.\~ Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що, починаючи з 16.02.2016 року знаходився у трудових відносинах з відповідачем, а саме, його відокремленим підрозділом ДП «Шахта «Центральна» ДП «Торецьквугілля». За час роботи на відокремленому підрозділі ДП «Шахта «Центральна» ДП «Торецьквугілля» позивач отримав виробничу травму забій, подряпини правого плеча в результаті нещасного випадку, у зв`язку з чим йому встановлено 40% втрати працездатності та третю групу інвалідності з 31.08.2020 року безстроково. Внаслідок отримання трудового каліцтва стан позивача погіршився (біль у плечі, обмеження рухів), що потребує додаткових зусиль для організації свого життя, зокрема, систематичного проведення курсу лікування. Наведене стало приводом для звернення позивача до суду за захистом порушеного права шляхом відшкодування моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, що спричинили каліцтво або інше ушкодження здоров`я, у розмірі 40\~000,00 грн. Ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 24.12.2020 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач 04.03.2021 року надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги просив задовольнити. \~ \~ \~ Відповідачем суду надано письмову заяву від 20.01.2021 року про розгляд справи за його відсутності з урахуванням письмового відзиву на позов. В свою чергу, у письмовому відзиві на позов від 20.01.2021 року №10/62 відповідач позовні вимоги визнає частково, а саме, в розмірі 12 000,00 грн., з розрахунку 300,00 грн. за один відсоток втрати працездатності. В решті позову просить відмовити. \~Дослідивши наявні у справі матеріали, надавши правову оцінку наявним у справі доказам, судом встановлено наступне: починаючи з 16.02.2016 року, позивач знаходився у трудових відносинах з відповідачем, а саме, його відокремленим підрозділом ДП «Шахта «Центральна» ДП «Торецьквугілля». Згідно з наказом № 160 від 01.09.2020 року позивач був звільнений з займаної посади гірничого робітника очисного вибою 5 розряду за станом здоров`я на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України. Наведене підтверджено належним чином засвідченою копією трудової книжки (а.с.8,9). 11.05.2020 року о 18 год. 30 хв. на відокремленому підрозділі ДП «Шахта «Центральна» ДП «Торецьквугілля» позивач отримав виробничу травму забій, подряпини правого плеча в результаті нещасного випадку. Факт погіршення стану здоров`я в результаті отримання позивачем виробничої травми підтверджений медичним висновком Головного нейрохірурга Департаменту охорони здоров`я Донецької обладміністрації [PERSON] , випискою від 25.05.2020 року Відділення відновлюваної травматології та мікрохірургії кісті Науково-дослідницького інституту травматології та ортопедії, результатами обстежень ТОВ «Лікувально-діагностичний центр «Альянс» від 21.05.2020 року та 02.06.2020 року, (а.с.18-21,23,24). Окрім того, відповідно до довідки серії 12 ААА №090732 від 31.08.2020 року обласного центру медико-соціальної експертизи МСЕК у м.\~Краматорськ Донецької області, позивачеві встановлено 40% втрати працездатності з причини трудового каліцтва, починаючи з 31.08.2020 року первинно, з наданням третьої групи інвалідності (а.с.17). Актом розслідування відокремленого підрозділу "Шахта "Центральна" Державного підприємства "Торецьквугілля" від 18 травня 2020 року, нещасного випадку, що стався 11 травня 2020 року о 18 год. 30 хв. з [PERSON] , підтверджено вину відповідача в отриманні останнім виробничої травми забою, подряпин правого плеча в результаті нещасного випадку, з причин порушення технологічного процесу (а.с.10-16). Вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для задоволення позову, суд виходив з наступного: правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються ст. 237-1 КЗпП України, згідно якої відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В свою чергу, в рішенні Конституційного суду України від 08 жовтня 2008 року зазначено, що ст. 1167 ЦК України та ст. 237-1 КЗпП України застрахованим громадянам, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов`язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам ст. 22 Конституції України. Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. За ст.ст. 6, 13 Закону України «Про охорону праці», безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства. Роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. \~ \~ \~ \~ Отже, враховуючи зазначені вище положення Конституції України та КЗпП України, підприємство мало створити позивачу, як і іншим працівникам, належні небезпечні умови праці, за яких факт настання професійних захворювань або іншого пошкодження здоров`я були неможливими. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Сукупність проаналізованих та досліджених в судовому засіданні доказів дає можливість суду зробити висновок про те, що ушкодження здоров`я на виробництві спричинило позивачу моральну шкоду, яка полягає в фізичному болю та в моральних переживаннях, що призвело до змін звичайного образу життя та потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Судом враховано часткове визнання відповідачем позову, а саме на суму 12 000,00 грн. з розрахунку 300,00 грн. за один відсоток втрати працездатності, однак необхідно зазначити при цьому, що моральну шкоду неможливо відшкодувати в повному обсязі, адже відсутні точні критерії майнового виразу душевного болю, спокою. Отже, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням та матиме суто умовний вираз. Тобто, при визначенні розміру моральної шкоди суди повинні керуватися вимогами розумності та справедливості, на чому наполягає Верховний Суд в постановах\~від 14.02.2018 року у справі №686/10520/15-ц, від 08.05.2018 року у справі №638/9035/16-ц, від 14.11.2018 року у справі №487/2120/16. Судом враховано часткове визнання відповідачем позову в розмірі 12 000,00 грн., з розрахунку 300,00 грн. за один відсоток втрати працездатності. Водночас, з урахуванням ступеня та глибини моральних страждань позивача, враховуючи тривалий час роботи позивача на підприємстві за шкідливих умов виробництва та за порушення технологічного процесу з вини відповідача, звільнення з підприємства за станом здоров`я, значну втрату працездатності (40%) та встановлення інвалідності третьої групи первинно,

Outcome: partial