Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-05 00:00:00

В квітні 2016 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що він з 23 листопада 1996 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, від сумісного проживання мають двох неповнолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Сімейне життя не склалося у зв'язку з різними характерами та поглядами на життя, втратою взаєморозуміння. Сторони фактично припинили шлюбні відносини, відновлювати які наміру не мають. Спільне життя та збереження сім'ї неможливе, суперечить його інтересам та інтересам їхніх дітей, тому просить задовольнити його вимоги. Позивач до суду подав заяву, якою підтримав позовні вимоги та заявлені обставини, на їх обґрунтування. Крім цього просив розглянути справу без його участі, на підставі наявних в справі доказів та його заяви. Відповідачка також подала до суду заяву аналогічного змісту. Відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України розгляд справи здійснювався без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновків про наступне. Судом встановлено, що сторони 23 листопада 1996 року в відділі державної реєстрації актів цивільного стану Старокостянтинівського районного управління юстиції у Хмельницькій області зареєстрували шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 278, це підтверджується даними повторного свідоцтва про одруження серії [NUMBER], виданого в відділі державної реєстрації актів цивільного стану Старокостянтинівського районного управління юстиції у Хмельницькій області 21 квітня 2016 року. Від спільного сумісного проживання мають двох неповнолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане Старокостянтинівським відділом реєстрації актів громадянського стану 05 серпня 1998 року) та сина [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане відділом реєстрації актів громадянського стану Старокостянтинівського районного управління юстиції у Хмельницькій області 23 серпня 2003 року). Сімейне життя між сторонами не склалось, шлюб існує формально. Причинами розпаду сім'ї стало несприйняття способу життя один одного, різні характери сторін та погляди на життя, відсутність між ними взаєморозуміння. Сторони фактично припинили шлюбні відносини, відновлювати які наміру не мають, та тривалий час проживають окремо, сімейного бюджету не мають, спільного господарства не ведуть. На час розгляду справи про розірвання шлюбу майновий спір між сторонами відсутній. За змістом ст. 51 Конституції України, ст. 24, ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Враховуючи, що між сторонами тривалий час існують непорозуміння та суперечки, внаслідок чого склались неприязні відносини, подружні стосунки вони не підтримують, жити однією сім'єю не бажають, суд прийшов до висновку, що подальше сімейне життя подружжя і збереження сім'ї стало неможливим, буде суперечити їхнім інтересам та їх неповнолітньої дитини, а тому шлюб слід розірвати. Згідно ч. 2 ст. 114, абз. 2 ч. 3 ст. 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Положенням ч. 2 ст. 115 СК України визначено, що рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. При розподілі судових витрат суд виходить із положень ст. 88 ЦПК України, згідно яких, судові витрати присуджуються позивачці пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved