Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-15 00:00:00

07.11.2018 року до Василівського районного суду Запорізької області надійшов позов [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: виконавчий комітет Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачі [PERSON] та [PERSON] зазначають, що їм на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. В даній квартирі зареєстрована їх донька - [PERSON], [INFO], та онуки: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Вказані особи не проживають за місцем реєстрації понад 10 років і не використовують житло за призначенням. Позивачі є пенсіонерами та проживають у власній квартирі. Комунальні послуги складають велику частку від пенсії. Донька та онуки зареєстровані в їх квартирі, тому позивачі змушені сплачувати також і за них комунальні послуги, якими вони не користуються. Донька з онуками виїхали 10 років тому на постійне місце проживання до іншої країни, теперішнє їх місце перебування невідомо. У зв'язку з вищевикладеним вони вимушені звернутися до суду з даним позовом, в якому просять: визнати [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] - такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняти їх з реєстрації з місця проживання за адресою: [ADDRESS], який належить позивачам, [PERSON], [PERSON], на праві власності. Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 06 грудня 2018 року відкрито провадження у даній цивільній справі та справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного провадження, з повідомленням та викликом сторін (а.с.27). В судове засідання позивачі [PERSON] та [PERSON] не з'явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, проте суду надано письмові заяви, в яких позивачі просять розглянути справу у їх відсутність. Заявлені позовні вимоги підтримують у повному обсязі, наполягають на задоволенні позову за викладеними у позовній заяві підставами. Проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечують (а.с.45,46). В судове засідання відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] повторно не з'явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку за останнім відомим місцем проживання (перебування) відповідачів, що підтверджується поштовими конвертами, що повернувся на адресу суду з відміткою «за закінчення строку зберігання» (а.с.51,52,53), також належне сповіщення відповідачів здійснено судом шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади про виклик відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] до суду, відповідно до приписів ч.11 ст.128 ЦПК України (а.с.32-33,63-64). Проте, будь-яких документів на підтвердження поважності причин неявки відповідачами суду не надано, відгуку та заперечень на позов суду не представлено. Відповідно до вимог ст.281 ЦПК України, зі згоди позивачів, суд ухвалив про заочний розгляд справи, на підставі наявних у ній доказів. В судове засідання представник третьої особи Дніпрорудненької міської ради Василівського району Запорізької області не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, проте суду надано письмову заяву, в якій просять позов [PERSON] та [PERSON] розглядати за відсутності їх уповноваженого представника, проти заявлених позовних вимог не заперечують (а.с.38). Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами цивільної справи, суд вважає, що заявлені [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; , учасники сторін зобов'язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON], позивачам по справі, на праві приватної пільної часткової власності, кожному по 1/2 частки, належить квартира [ADDRESS], на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 21.09.2006 року виконавчим комітетом Дніпрорудненської міської ради, згідно з розпорядженням від 18.08.2006 року за №150 (а.с.7). Дані обставини також підтверджуються Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно за №12044650 від 04.10.2006 року, виданим РКП «Василівське бюро технічної інвентаризації», та відповідно до якого, квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] та [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності серія [NUMBER] від 21.09.2006 року, виданого Дніпрорудненською міською радою, та копія Витягу міститься в матеріалах справи (а.с.8). З технічного паспорту на вищевказане житлове приміщення - квартиру [ADDRESS], виготовленого ДКП «Василівським районним бюро технічної інвентаризації» вбачається, що власниками вказаного об'єкту нерухомого майна являються [PERSON] та [PERSON], кожний по 1/ 2 частці вказаного нерухомого майна, та копія якого є в матеріалах справи (а.с.9-12). Згідно довідки про склад сім'ї від 12.06.2018 року за вих.№4944, виданої Дніпрорудненською міською радою Василівського району Запорізької області, за адресою: [ADDRESS], зареєстровані: наймач - [PERSON], [INFO], дружина - [PERSON], [INFO], донька - [PERSON], [INFO], онук - [PERSON], [INFO], онука - [PERSON], [INFO] (а.с.10). Як вбачається з Актів перевірки реєстрації та проживання від 28.12.2018 року, комісією у складі депутата Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області [PERSON] та сусідів: [PERSON], [PERSON], [PERSON], встановлено, що за адресою [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], , [INFO]. Проте [PERSON] з 2001 року не проживає. [PERSON] та [PERSON] не проживають з 16.07.2003 року та знаходяться за межами України (а.с.61,62). Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Стаття 47 Конституції України та ст.9 ЖК України передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користуванням інакше ніж з підстав і в порядку визначеним законом. Право на повагу до житла гарантує і ст.8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Відповідно до вимог ст.317 ЦК України власнику належать права володіння, користування і розпоряджання своїм майном. Згідно статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Права власника житлового приміщення визначені в статті 383 ЦК України та статті 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до приписів ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла, або законом. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням, відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71, 72, 107, 116, 156 ЖК України). Таким чином, при розгляді справи щодо визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням члена сім'ї власника житла, мають встановлюватися наступні факти: чи є спірне приміщення житлом, чи є воно власністю позивача, чи відсутній відповідач у спірному приміщені понад встановлені строки, чи є причини відсутності поважними та чи не було між власником та відповідачем будь якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності. Пленум Верховного Суду України в пункті 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснив судам, що у справах цієї категорії необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк. Згідно роз'яснень п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року з подальшими змінами „Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладання трудового договору на невизначений строк тощо). Згідно положень п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється серед іншого, на підставі судового рішення ,яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення померлою. Відповідно до правового висновку, викладеного в Постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі 6-57цс11, зазначено, що виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що заявлені позивачами [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі та суд вважає необхідним позов задовольнити та визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS], що належить [PERSON] та [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 21.09.2006 року виконавчим комітетом Дніпрорудненської міської ради, а саме з тих підстав, що відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] у спірній квартирі тривалий час, з 2003 року (понад пятнадцять років) по теперішній час не проживають, що вбачається з Актів перевірки реєстрації та проживання від 28.12.2018 року та участі в утриманні вказаної квартири, відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] не приймають комунальні послуги не сплачують, та, будучи зареєстрованими у вищевказаній квартирі, яка належить позивачам [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності, але не проживаючи у вказаному житловому приміщенні, відповідачі чинять позивачам, як власникам, перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні своєю власністю, крім того, позивачі не можуь у повному обсязі реалізувати своє право на розпорядження приватною власністю, та у добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] не бажають. Будь-яких підстав для збереження за відповідачами [PERSON], [PERSON], [PERSON] вказаного вище житлового приміщення судом не встановлено. Крім того, викладені у позові доводи позивачів про відсутність відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] у спірній квартирі з 2003 року, без поважних причин підтверджені належними та допустимими доказами, які містяться у справі, відповідачами під час судового розгляду справи викладені у позові обставини не оспорені, відзиви на позов відповідачами не подані, заперечення проти заявлених позовних вимог ними не представлено, тому суд вважає, що існують правові підстави, передбачені ст.ст.71,107 ЖК України, ст.405 ЦК України для задоволення позовних вимог про визнання [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою №153 в будинку №19 по вул.Героїв Праці в м.Дніпрорудне Василівського району Запорізької області. На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що заявлені [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі за вищенаведеними підставами.

Outcome: approved