Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-12 00:00:00

16.05.2019 року [PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, посилаючись на те, що їй на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS] . Даний будинок належить їй на підставі свідоцтва про право власності на 1/2 частку в спільному майні подружжя, виданого 29 листопада 1974 року Ізюмською держнотконторою, свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 29 листопада 1974 року Ізюмською держнотконторою, договору дарування, укладеного 01 вересня 1993 року на 2/6 частини даного будинку, посвідченого Ізюмською держнотконторою. На дані свідоцтва та договір дарування видані дублікати, так вона втратила правовстанавлюючі документи на належний їй будинок. В даний час виникла необхідність відчуження належного їй будинку. В силу свого похилого віку їй потрібний догляд дітей та зміна місця проживання. Щоб провести відчуження будинку необхідно оформити технічну документацію на земельну ділянку та отримання кадастрового номеру. При зверненні до фахівців з оформлення кадастрового номеру виявилось, що в свідоцтві про право власності на частку в спільному майні подружжя, виданого 29 листопада 1974 року в Ізюмській держнотконторі допущена помилка в написанні її по батькові. Її вказано як [PERSON] , а не [PERSON] . В зв`язку з такими розбіжностями в написанні її по батькові неможливо оформити технічну документацію на земельну ділянку. Їй потрібно встановити юридичний факт належності їй правовстановлюючого документа на житловий будинок [ADDRESS] - свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, виданого 29 листопада 1974 року в Ізюмській держнотконторі на ім`я [PERSON] . З цим пов`язане подальше оформлення технічної документації на земельну ділянку для відчуження будинку. Та просить суд встановити факт належності правовстановлюючого документа - свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, виданого 29 листопада 1974 року Ізюмською держнотконторою на 1/2 частку жилого будинку по [ADDRESS] на ім`я [PERSON] , їй - [PERSON] . Заявник [PERSON] у судове засідання не з`явилася, однак її представник [PERSON] надала заяву про розгляд справи без її участі. Заявлені вимоги підтримує. Представник заінтересованої особи Ізюмської міської ради Харківської області Кисельова Н.С. у судове засідання не з`явилася, надала письмову заяву про розгляд справи у її відсутності. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Суд, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог за наступних підстав. Так, відповідно до ст.293 ЦПК України, п.п.4,12 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №5 від 31.03.1995 року „ Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення"(з наступними змінами),окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав за відсутності іншого порядку встановлення цих фактів. За правилами п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або паспорті. Обумовлений факт підлягає встановленню в судовому порядку за наявності наступних умов: 1) згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, та чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; 2) заявник не має іншої можливості встановити факт, що має для нього юридичне значення, в зв`язку з чим єдиним способом встановлення необхідного факту є ухвалення судом відповідного рішення; 3) якщо встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Пунктом Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Судом встановлено, що відповідно до дублікату свідоцтва про право власності на 1/2 частку в спільному майні подружжя, виданого 29 листопада 1974 року нотаріусом Ізюмської державної нотаріальної контори, реєстр № 3769, дублікату свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 29 листопада 1974 року нотаріусом Ізюмської державної нотаріальної контори, реєстр № 3767, дублікату договору дарування, укладеного 01 вересня 1993 року на 2/6 частини даного будинку, посвідченого державного нотаріусом Ізюмської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 1-2670, заявниці [PERSON] належить житловий будинок [ADDRESS] . (а.с.7-9). Відповідно паспорту громадянина України [NUMBER] , виданого Ізюмським РС ГУДМС України в Харківській області 09 березня 2016 року заявник значиться як « [PERSON] », а згідно дублікату свідоцтва про право власності на 1/2 частку в спільному майні подружжя, виданого 29 листопада 1974 року нотаріусом Ізюмської державної нотаріальної контори, реєстр № 3769 заявник зазначений як « [PERSON] ». (а.с.5,7). Крім того, згідно п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, на збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаним у свідоцтві про народження або в паспорті, в тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Ізюмською державною нотаріальною конторою Харківської області було повідомлено, що в свідоцтві про право власності на частку у спільному майні подружжя, видане Ізюмською державною нотаріальною конторою Харківської області 29 листопада 1974 року, заявник вказана як [PERSON] , зміни не вносяться. Рекомендовано для вирішення даного питання звернутися до суду для встановлення факту належності правовстановлюючого документу. (а.с.20). Вказане свідчить про відсутність об`єктивної можливості приведення оспорюваного документа у відповідність до вимог закону. Згідно ч.2 ст.319 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти , від яких залежить виникнення зміна або припинення особистих ми майнових прав фізичних осіб, якщо законом не встановлено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Враховуючи викладене, а також те, що встановлення факту належності правовстановлюючого документу породжує юридичні наслідки, не пов`язані з наступним вирішенням спору про право, чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення, суд вважає за необхідне дану заяву задовольнити.

Outcome: approved