Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

15.08.2016 року позивач звернулась до суду з позовною заявою, у якій просить позбавити відповідача батьківських прав відносно дочки - [PERSON], [INFO]. На обґрунтування позову послалася на те, що з відповідачем проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу у період з 2000 року по 2010 рік. Від спільного проживання народилася дочка [PERSON], [INFO]. Стверджує, що останній з народження дочки [PERSON] і по сьогоднішній день жодних батьківських обов'язків не виконує, не піклується про дочку, не цікавиться її станом здоров'я, успіхами, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, жодних коштів на утримання дочки не дає. Позивач та її представник у судовому засіданні позов підтримали з підстав, зазначених у ньому, просять позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов визнав повністю та просить такий задовольнити. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Виконкому Червоноградської міської ради у судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлений про таке. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, просить позов задовольнити. Заслухавши пояснення позивача, її представника та відповідача, оцінивши зібрані документи по справі, суд вважає, що даний позов є обгрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч.ч. 1-4 статті 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Відповідно до Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради № 789 від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. У відповідності до вимог ст.ст.7,155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення та позбавлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Судом установлено, що позивач та відповідач проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьками [PERSON], [INFO], записані: батько - [PERSON], мати - [PERSON] (а.с. 7). [PERSON] проживає з матір'ю - позивачем за адресою: [ADDRESS] (копія акту обстеження умов проживання від 17.03.2016 року, а.с. 13). Згідно із заявами [PERSON], наявними у матеріалах справи (а.с. 35, 36) остання з батьком - відповідачем по справі не спілкується, останній нею не цікавиться, жодним чином не допомагає. Відповідно до заяви відповідача по справі від 16.09.2016 року останній не заперечує стосовно позбавлення його батьківських прав відносно дочки [PERSON] (а.с. 38). Як видно з Витягу з рішення Виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області від 30.11.2016 року № 239 «Про затвердження висновків комісії з питань захисту прав дитини» позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], є доцільним. З урахуванням вищенаведеного, враховуючи пояснення позивача у судовому засіданні та викладені у позовній заяві стосовно того, що відповідач жодним чином не піклується про дочку, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, не спілкується зі своєю дочкою, не піклується про її моральний та фізичний стан, не займається її вихованням, не цікавиться здоров'ям та навчанням без поважних причин, беручи до уваги визнання відповідачем позову в повному обсязі суд,

Outcome: approved