Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту визнання батьківства, а саме, що [PERSON] , який помер [INFO] , є її батьком. В обґрунтування заяви посилається на те, що після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, у зв`язку з чим заявник звернулася до нотаріуса з метою оформлення своїх спадкових прав, однак їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії з причин неможливості встановлення факту родинних відносин з померлим, оскільки у свідоцтві про народження [PERSON] відсутні відомості про батька, а померлий [PERSON] та мати заявниці [PERSON] не перебували у зареєстрованому шлюбі. Враховуючи наведене, а також те, що встановлення факту батьківства між нею та батьком породжує юридичні наслідки, зокрема оформлення документів про право на спадщину, просить заяву задовольнити. В судовому засіданні заявниця свої вимоги підтримала і надала додаткові пояснення, зокрема зазначив, що мати заявниці [PERSON] проживала у незареєстрованому шлюбі з [PERSON] , під час спільного проживання у них народилися [PERSON] та [PERSON] . Усі жили однією сім`єю, вели спільне господарство. Представник Ружинської селищної ради Бердичівського району Житомирської області проти задоволення заяви не заперечував. Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні не заперечував щодо задоволення заяви . Дослідивши наявні матеріали, суд приходить до наступного висновку. Заяви про встановлення факту батьківства (материнства) суд розглядає у разі смерті особи, яку заявник визнає батьком (матір`ю) дитини, і вирішує їх з огляду на обставини, передбачені статтями 125, 130 Сімейного кодексу України. Передумовою звернення до суду із заявою про встановлення батьківства є смерть особи, батьківство якої встановлюється, або оголошення її померлою. З свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 14 липня 2020 року виданого 14.07.2020 року Виконавчим комітетом Голубівської сільської ради Ружинського району Житмоирської області, вбачається, що [PERSON] , помер [INFO] (а.с.8) . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 20.06.1964 року Голубівською сільською радою Попільнянського району Житомирської області, вбачається, що, [PERSON] , народився [INFO] в с. Голубівка Ружинського району Житомирської області . В графі мати зазначено [PERSON] у графі батька - ім`я « [PERSON] »(а.с.9). Як убачається з виписки з погосподарської книги від 09.09.2020 №218 виданої Голубівською сільською радою Ружинського району Житомирської області про те, що згідно погосподарської книги №8 №0382-1, внесено запис про домогосподарство, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , головою домогосподарства було зазначено [PERSON] , [INFO] , який фактично був власником житлового будинку, помер [INFO] , проживав разом з : співмешканкою - [PERSON] , [INFO] , син - [PERSON] , [INFO] (а.с.10). Відповідно до заповіту [PERSON] від 24.10.2012 року, посвідченого секретарем Голубівської сільської ради Маленькою А.М. , заповідач зробив таке заповітне розпорядження: 1. Цілий жилий будинок з усіма прибудовами, який знаходиться за адресою [ADDRESS] та належить йому на праві приватної власності, заповідає [PERSON] . 2. Земельну частку (пай) розміром 1,7674 га, яка розташована в с. Голубівка Ружинського району Житомирської області і призначена для ведення особистого селянського господарства заповідає [PERSON] (а.с.11). В судовому засіданні свідки [PERSON] , яка є матір`ю заявниці пояснила, що вона протягом тривалого часу проживала в незареєстрованому шлюбі з [PERSON] і, що [PERSON] є їх спільною дитиною, яку покійний визнавав як доньку протягом усього життя. Свідки [PERSON] , [PERSON] підтвердили факт, що [PERSON] є дочкою померлого [INFO] [PERSON] . Оскільки померлий за життя визнавав її за доньку з народження виховував та завжди підтримував сімейні стосунки, батьки заявниці проживали в незареєстрованому шлюбі. Листом Ружинського ДРАЦ за №40/22.15-23 від 26.02.2021 року завниці було відмовлено у внесенні змін до актового запису про її народження, так як перевіркою за даними Державного реєстру актового запису про народження заявниці [PERSON] не виявлено (а.с.16). Згідно спадкової справи №212/2020 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] , наданої Ружинською державною нотаріальною конторою, вбачається, що 08 вересня 2020 року [PERSON] звернувся до державного нотаріуса Ружинської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, [PERSON] , який помер [INFO] проте, але у зв`язку із відсутністю документів, що підтверджують родинні зв`язки заявниці із спадкодавцем [PERSON] їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, що підтверджується постановою про відмову у вчинення нотаріальної дії № 60/02-31 від 22.01.2021 року (а.с.17). Відповідно до змісту ч.1, ч.2 ст.121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за рішенням суду. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.128 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу. Згідно з п. 7 постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 - у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, або смерті жінки, котра вважалась матір`ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні. Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень учинено згідно зі ст. 135 СК України. Із заявою про встановлення факту батьківства до суду мають право звернутися матір, опікун (піклувальник) дитини, особа, яка її утримує та виховує, а також сама дитина, котра досягла повноліття, а факту материнства - батько й інші перелічені особи. Усі вони беруть участь у справі як заявники, а органи опіки та піклування й інші особи (залежно від обставин справи) - як заінтересовані особи. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. У пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.06.2006 року, №3 роз`яснюється, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Походження дитини встановлюється судом з урахуванням усіх обставин. При цьому можуть застосовуватися будь-які засоби доказування, передбачені цивільним процесуальним законодавством: пояснення сторін та третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази, висновок експерта. В основу рішення суду не можуть бути покладені лише докази, отримані з порушенням закону, які не мають юридичної сили. Доказами походження дитини від певної особи можуть бути будь-які фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, визнання особою батьківства, а також інші обставини, що засвідчують походження дитини від певної особи. Спільне проживання та ведення спільного господарства може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Батьківство може бути визнано особою як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. Вказані обставини та інші обставини, що стосуються справи, можуть бути підтверджені поясненнями сторін і третіх осіб, показаннями свідків, письмовими доказами, речовими доказами і висновками експертів. Зокрема, доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст.76 ЦПК України). П.15 Постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вказав, що суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини. Заяви про встановлення факту визнання батьківства щодо дитини розглядаються судом у випадках, коли померла особа визнавала себе батьком дитини до цієї дати. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини. Постановою Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що оскільки підстави визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст.128 СК України істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст.53 КпШС, суди повинні виходити з дати народження дитини. Так, при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до [INFO] , необхідно застосовувати відповідні норми КпШС, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини. Враховуючи те, що [PERSON] народився у 1964 році, суд застосовує до вказаних правовідносин норми Кодексу про шлюб та сім"ю, а саме норми ч.2 ст.53 КпШС України. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини, коли відповідно до ч.2 ст.55 СК України про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній і можуть бути подані матір`ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття. Згідно норм вказаної статті, в разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків, батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою як одного з батьків так і самої дитини після досягнення нею повноліття. Частиною 3 вказаної статті передбачено, що при встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини та відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. В третьому абзаці п.13 постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що факт батьківства може бути встановлено за наявності однієї з таких обставин: 1) спільне проживання батьків дитини і ведення ними спільного господарства, яке не припинилось до її зачаття; 2) спільне виховання дитини; 3) спільне утримання дитини; 4) докази, що з вірогідністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦПК України у рішенні суду про встановлення факту повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до вимог ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною 6 статті 81 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Встановлення факту батьківства має для заявниці юридичне значення, оскільки необхідне їй для прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] . Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту визнання батьківства відповідно до ст.315 ч.1 п.1, ст.319 ЦПК України .

Outcome: approved