Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-18 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення кредитором заборгованості з спадкоємців.\~\~ Провадження у справі в частині вимог до [PERSON] Позовні вимоги мотивує тим, що між Банком та [PERSON], 07.07.2006 року укладено кредитний договір б/н, в результаті чого відповідач отримав кредит в розмірі 11000 грн. та у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. 22.01.2016 року позичальник [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 27.01.2016 року. Спадкоємцями після смерті позичальника є відповідачі [PERSON], [PERSON] На виконання вимог ч. 2 ст. 1281 ЦК України, 30.11.2018 року банком направлена претензія (вимога кредитора) до Виноградівської державної нотаріальної контори. 10.03.2018 року банком отримано відповідь з Виноградівської державної нотаріальної контори, в якій заначено, що спадкоємці померлого [PERSON] із заявами про прийняття чи відмову від спадщини не зверталися та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензій АТ КБ «Приватбанк». Посилаючись на ст.ст. 1269, 1270, 1273 ЦК України, позивач вважає, що відповідачі прийняли спадщину, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобовязання померлого позичальника. Спадкування обов'язків відбулося відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, так як відповідачі не відмовилися від спадщини у передбачені цивільним законодавством строки, а саме 6 місяців від дня відкриття спадщини. \~ 23.06.2018 року до спадкоємців [PERSON], [PERSON], було направлено лист-претензію, згідно якої позивач пред'явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано. Станом на дату смерті боржника [PERSON] заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором № б/н від 07.07.2006 року становить\~ 8333,02 грн., яка складається з наступного: 6855,46 грн. - тіло кредиту; 1477,56 грн. - заборгованість за відсотками. У звязку з викладеним, АТ КБ «Приватбанк» просить стягнути з відповідачів вказану суму заборгованості та судові витрати по справі. Представник позивача в судове засідання не з»явився, подав до суду заяву в якій позовні вимоги підтримав, та просив суд такі задоволити з підстав наведених у позовній заяві. Відповідачі в судове засідання повторно не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Розгляд справи проведено відповідно до ст.ст. 280, 281 ЦПК з ухваленням заочного рішення. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що заявлені вимоги задоволенню не підлягають. Матеріалами справи встановлено, що між Банком та [PERSON], 07.07.2006 року укладено кредитний договір б/н, в результаті чого відповідач отримав кредит в розмірі 11000 грн. та у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с.12-46). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеній родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України - «Позика», якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитодавець свої зобов`язання виконав повністю та надав позичальнику обумовлену договором суму грошових коштів. 22.01.2016 року позичальник [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 27.01.2016 року (а.с.53). Станом на дату смерті боржника [PERSON] заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором № б/н від 07.07.2006 року становить\~ 8333,02 грн., яка складається з наступного: 6855,46 грн. - тіло кредиту; 1477,56 грн. - заборгованість за відсотками (а.с. 6-11). Згідно з ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Відповідно дост. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності дост. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Зі змісту ст.ст. 608, 1218, 1219 ЦК України вбачається, що у звязку зі смертю боржника припиняються лише ті зобов"язання, які нерозривно повязані з його особою і не можуть бути виконані іншою особою, у той час як у результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обовязки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. На виконання вимог ч. 2 ст. 1281 ЦК України, 30.11.2018 року банком направлена претензія (вимога кредитора) до Виноградівської державної нотаріальної контори. 10.03.2018 року банком отримано відповідь з Виноградівської державної нотаріальної контори, в якій заначено, що після смерті [PERSON] , який помер 22.01.2016 року заведено спадкові справи, однак повідомити спадкоємців не має можливості оскільки дані про останніх відсутні (а.с.58). 23.06.2018 року до спадкоємців [PERSON], [PERSON], було направлено лист-претензію, згідно якої позивач пред'явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано (а.с.59-61).\~ Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Позивач у позовній заяві посилається на те, що відповідачі,\~ постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується копіями паспортів позичальника та відповідачів, де в якості адреси реєстрації зазначена: 90300, Закарпатська область, м.Виноградів, вул.Соборності, буд.64, у звязку з чим на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважає відповідачів такими, що прийняли спадщину після смерті [PERSON] Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. З наданої позивачем копії паспорта громадянина України [PERSON] серії ВО №551864, виданого 05.02.1999 року Виноградівським РВ УМВС України в Закарпатській області, вбачається, що [PERSON] був зареєстрованим за адресою: 90300, Закарпатська область, м.Виноградів, вул.Цілинна, 37 (а.с.47,48) Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У матеріалах справи відсутні докази того, що [PERSON], [PERSON] є спадкоємцями [PERSON] за заповітом або за законом. При цьому, суд констатує, що відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Жодних документів, які б підтверджували родинні звязки [PERSON], [PERSON] з [PERSON] позивачем суду не надано, у звязку з чим суд позбавлений можливості встановити до якої черги спадкоємців за законом можуть належати відповідач та чи мають вони взагалі право на спадкування після смерті позичальника [PERSON] Жодних доказів того, що [PERSON], [PERSON] не були усунуті від спадкування іншими спадкоємцями позивачем суду також не надано. Згідно відповіді Виноградівської державної нотаріальної контори № 56/01-16\~ від 10.02.2018 року, із заявами про прийняття спадщини після померлого [PERSON] ніхто не звертався. Таким чином, позивачем у справі не надано суду належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст. 76, 81 ЦПК України на підтвердження того, що відповідачі [PERSON], [PERSON]\~ є спадкоємцями [PERSON] та прийняли спадщину після його смерті, а отже і не має підстав стверджувати, що такі особи успадкували зобовязання за кредитним договором та мають відповідати за зобовязаннями померлого [PERSON]\~ і задовольнити вимоги кредиторів останнього. Частиною 3 статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Положеннями статті 1282 ЦК України визначено, що спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.\~ У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Позивач, в свою чергу не надав суду належних та допустимих доказів того, що спадкодавцю за життя належало будь-яке (рухоме, нерухоме) майно чи право на таке майно, що відповідач отримав у спадщину та може за його рахунок задовольнити вимоги позивача, та таких доказів судом не здобуто. Отже, будь-якого майна після смерті спадкодавця\~ відповідачам не передано, в матеріалах справи відсутні відомості стосовно наявності майна, яке б перейшло у спадщину відповідачам. Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до переконливого висновку, що у задоволенні заявлених вимог\~ слід відмовити. Відповідно до ст.141ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати по справі підлягають віднесенню на рахунок позивача.

Outcome: dismissed