Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом про розірвання шлюбу до [PERSON], вказавши, що 13.01.1990 року між нею та відповідачем у відділі реєстрації актів громадянського стану Інгулецького районного управління юстиції м. Кривий Ріг Дніпропетровської області було укладено шлюб. В період спільного подружнього життя позивач народила трьох дітей, а саме: сина [PERSON], [INFO]; сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Позов позивач мотивує тим, що спільне життя між нею та відповідачем з причин різних поглядів на сімейне життя фактично розпалося, разом не проживають та вважає, що їх з відповідачем шлюб носить лише формальний характер. Спору щодо місця проживання дітей та стягнення аліментів на їх утримання у позовній заяві не порушується. Позивач надала до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримала, просила розгляд справи здійснити без її участі. Відповідач до суду надав заяву, відповідно до якої позовні вимоги визнав, просив розгляд справи здійснити без його участі. З урахуванням викладених обставин, відповідно до ст. ст. 158, 169 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 13.01.1990 року між сторонами у відділі реєстрації актів громадянського стану Інгулецького районного управління юстиції м. Кривий Ріг Дніпропетровської області було укладено шлюб, актовий запис № 5, що підтверджується свідоцтвом про одруження [NUMBER], виданим вищевказаним відділом 13.01.1990 року. В період спільного подружнього життя позивач народила трьох дітей, а саме: сина [PERSON], [INFO]; сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Відповідач позов визнав в повному обсязі. Враховуючи те, що сторони фактично припинили шлюбні відносини, тобто спільне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння в сім"ї, що призвело до втрати взаємної довіри і поваги, намірів зберегти сім'ю у сторін немає, суд вважає, що шлюб підлягає розірванню, так як подальше проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Спору щодо місця проживання дітей та стягнення аліментів на їх утримання у позовній заяві не порушується. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя , дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з ч.4 ст.174 ЦК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи добровільність визнання відповідачем позову, суд не вбачає підстав для відмови у прийнятті визнання позову. Таким чином, позовні вимоги є доведеними та обгрунтованими, базуються на чинному законодавстві, а тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved