Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-16 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступні обставини. Так, 05.06.2010 року між позивачем, [PERSON] , та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований Третім Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис №149. Від даного шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 22.12.2016 року по справі №523/15122/16ц. Рішення набрало законної сили 03.01.2017 року. В період спільного проживання, у зв`язку із працевлаштуванням позивача на судах закордонного плавання ним був відкритий валютний картковий рахунок № [NUMBER] та до нього був приєднаний рахунок № [NUMBER] в Публічному акціонерному товаристві " Комерційний банк «Приватбанк» на який надсилали кошти його роботодавці щороку та №4D2H-L42H-9 VOH-EANQ від 20.02.2017 року відповідно. Доступ до рахунків мав позивач та відповідачка по справі, [PERSON] , що підтверджується виписками за банку. За останній період знаходження позивача у рейсі з 04.04.2016 року по 13.10.2016р. на судні «KORO SEA» на рахунок позивача було перераховано в якості заробітної плати суму в розмірі 25 368,70 дол. США на рахунок № [NUMBER] . В період перебування позивача в рейсі, на судах закордонного плавання [PERSON] знімала грошові кошти з рахунків, а саме: з рахунку № [NUMBER] в період з 04.04.2016 року по 13.10.2016р. на суму 25368,70 дол. США. Позивач стверджує, що вищевказані кошти позивачка витратила без його згоди та на власні потреби, а тому позивач первісно просив визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] грошові кошти у сумі 25 368.70 дол. США, що еквівалентно становить 682 443 гривні перераховані на банківський рахунок № [NUMBER] в Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк», а також стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову суму в розмірі 341 221, 70 грн. В процесі розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги, оскільки всього за період перебування позивача у рейсі з 04.04.2016 року по 13.10.2016р. відповідачкою було знято грошові кошти на загальну суму 22 650 доларів США, а тому він просить стягнути з відповідачки Ѕ частину вищевказаних коштів у розмірі 273272 гривні. (а.с. 218-219) В процесі судового засідання представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі, а також пояснив, що відповідачка без погодження позивача знімали кошти, які використала не в інтересах сім`ї, а у власних інтересах. Відповідачка позовні вимоги не визнала та пояснила, що вона дійсно знімала кошти з рахунку позивача, які він перерахував, перебуваючи у рейсі. Однак вищевказані кошти вона використовували на утримання себе та дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Окрім того, частину коштів у розмірі 8000 доларів вона віддала батькам позивача на погашення боргу за квартиру, яка була придбання подружжям в період шлюбу, проте зареєстрована була на батька позивача. Відповідачка також посилається на те, що 13.10.2016р. була знята сума у розмірі 5000 доларів, яка була витрачена подружжям на спільні покупки. Вона також віддала позивачу особисто суму у розмірі 1500 доларів США. Судом встановлені наступні обставини справи, а також відповідні правовідносини. В судовому засіданні було встановлено, що 05.06.2010 року між позивачем, [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований Третім Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис №149. Від даного шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 22.12.2016 року по справі №523/15122/16ц, при цьому позов про розірвання шлюбу був поданий [PERSON] однаразу після повернення позивача з рейсу, тобто у жовтні 2016р.. Судом встановлено, що в період шлюбу сторін, у зв`язку з працевлаштуванням позивача на суднах закордонного плавання, позивачем був відкритий валютний картковий рахунок № [NUMBER] та до нього був приєднаний рахунок № [NUMBER] в ПАТ КБ «Приватбанк», на який він перераховував свою заробітну плату. При чому, доступ до вказаних відкритих позивачем рахунків - мала відповідачка, що підтверджується банківськими виписками (а.с. 15-22). В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] перебував за кордоном у рейсі в період з 04.04.2016 року по 13.10.2016 року на судні «Koro Sea». (а.с. 15) На ім`я позивача [PERSON] був відкритий рахунок № [NUMBER] в АТ КБ «Приватбанк». На вищевказаний рахунок перераховувалась заробітна плата позивача. За період з 04.04.2016 року по 13.10.2016 року було перераховано позивачем в якості заробітної плати суму в розмірі 25368,70 дол. США, що підтверджується банківськими виписками. Судом встановлено, що в період перебування позивача в рейсі, відповідачка періодично знімала грошові кошти з вказаних банківських рахунків, а саме, з рахунку № [NUMBER] знімались грошові кошти : 26.10.2016 року -1,26 дол. США; 13.10.2016 року - 5000 дол. США; 03.10.2016 року - 3,09 дол. США; 26.09.2016 року - 1,15 дол. США; 13.09.2016 року - 350 дол. США; 12.09.2016 року - 3600 дол. США; 26.08.2016 року -1,34 дол. США; 12.08.2016 року - 4000 дол. США; 02.08.2016 року - 19,64 дол. США; 18.07.2016 року - 3450 дол. США; 13.07.2016 року - 500 дол. США; 14.06.2016 року - 3,16 дол. США; 14.06.2016 року - 800 дол. США; 15.06.2016 року - 3950 дол. США; 13.06.2016 року - 30,22 дол. США; 14.06.2016 року -18,41 дол. США; 01.06.2016 року - 41,72 дол. США; 26.05.2016 року - 132,24 дол. США; 26.05.2016 року - 9,68 дол. США; 26.05.2016 року - 9,99 дол. США; 26.05.2016 року - 55,92 дол. США; 20.05.2016 року - 60,11 дол. США: 19.05.2016 року - 287,16 дол. США; 17.05.2016 року -1800 дол. США; 16.05.2016 року - 4,01 дол. США; 15.05.2016 року - 40,32 дол. США;04.05.2016 року - 11,24 дол. США; 25.04.2016 року - 8,15 дол. США; 26.04.2016 року -1800 дол. США; 25.04.2016 року - 26,65 дол. США;25.04.2016 року - 120,97 дол. США. Правові підстави ухваленого рішення та аналіз доказів. Відповідно до ч.1, 3 ст. 60 Сімейного кодексу України що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд а дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ч. 2 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Отже суд вважає, що заробітна плата, яка була перерахована на рахунок позивача є спільною сумісною власністю сторін. В той же час, згідного ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивач просить визнати об`єктом спільної сумісної власності кошти, які були зняти відповідачкою з його рахунку -13.10.2016р. - 5000 дол. США; 13.09.2016 року - 350 дол. США; 12.09.2016 року - 3600 дол. США; 12.08.2016 року - 4000 дол. США; 18.07.2016 року - 3450 дол. США; 13.07.2016 року - 500 дол. США; 15.06.2016 року - 3950 дол. США;26.04.2016у -1800 дол. США. Враховуючи викладене, суд вважає, що необхідно визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] грошові кошти у сумі 22650 доларів США, які були зняти з рахунку позивача [PERSON] відповідачкою [PERSON] .. З приводу позовних вимог позивача про стягнення з відповідачки коштів, суд виходить з наступного. Згідно із ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. При чому, ст. 65 СК України передбачає, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя - за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Вищевказані норми сімейного законодавства дійсно встановлюють презумпцію правомірності дій одного із подружжя під час здійснення правочину, виходячи того, що один з подружжя діє за згодою іншого. В той же час, така презумпція не є абсолютною, оскільки приписами ст. 65 СК України передбачена можливість визнання таких правочинів недійсними, у разі якщо такі дії здійснені без згоди одного із подружжя. Суд також вважає, що у даних взаємовідносинах є також елементи представництва, оскільки саме позивач уповноважив відповідачку знімати кошти з його рахунку. В даному випадку суд вважає, що твердження позивача, що відповідачка знімала кошти з рахунку без його згоди та відома неможливо прийняти до уваги, оскільки доступ відповідачці був наданий саме з власної ініціативи позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Згідно ч. 1 ст. 238 ЦК України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Частиною 2 та 3 ст. 238 ЦК України передбачено, що представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. В позовних вимогах позивач стверджував, що він не надавав позивачці право розпоряджатись коштами, а тільки уповноважив її знімати кошти з рахунку. На підставі викладеного, суд вважає, що відповідачка повинна була довести факт, що кошти, яка вона знімала з рахунків були витрачені в інтересах сім`ї. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, проаналізувавши надані виписки, вважає, що частина коштів, а саме сума у розмірі 2718,7 доларів США позивачкою була витрачена в інтересах сім`ї, а саме на продукти харчування, медичні препарати, одяг, їжу, що підтверджується банківськими виписками. В той же час, підтвердження витрат в інтересах сім`ї суми у розмірі 22650 доларів, яка складається з отриманих коштів 13.10.2016р. - 5000 дол. США; 13.09.2016 року - 350 дол. США; 12.09.2016 року - 3600 дол. США; 12.08.2016 року - 4000 дол. США; 18.07.2016 року - 3450 дол. США; 13.07.2016 року - 500 дол. США; 15.06.2016 року - 3950 дол. США;26.04.2016у -1800 дол. США відповідачка не надала. Згідно із ст. 68 СК України - розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Статтею 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя - частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статті 69-71 СК України передбачають, що дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина та чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема, на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбаченим ЦК України. Статтями 368,372 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. У разі поділу майна, що є спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Також, стаття 369 ЦК України вказує, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Відповідно до п.п. 22,23,25,30 Постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» - вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути : квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч.ч. 4,5 ст. 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. При вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2,3 ст. 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК України). В розумінні вимог ст. 65 СК України - позивач не надав будь-якої, ані письмової, ані усної згоди відповідачці на розпорядження нею цінного майна, яким є спірні грошові кошти, що підтверджується матеріалами справи. Тобто, відповідачка розпорядилась спільними сумісними грошовими коштами їхньої сім`ї самовільно і не на потреби сім`ї Відповідно до ч. 1 ст.192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Частинами 1,2 статті 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В зв`язку з чим, суд вважає, що необхідно стягнути з [PERSON] (ІПН : [NUMBER] ) на користь [PERSON] (ІПН : [NUMBER] ) грошові кошти у розмірі 273272 гривні, тобто 1/2 частину коштів, які є спільною сумісною власністю подружжя, відповідно до розміру заявлених позовних вимог. Окрім того, зважаючи на те, що раніше позивач був звільнений від сплати судового збору, то [PERSON] (ІПН : [NUMBER] ) в дохід держави необхідно стягнути суму судового збору у розмірі 2732,72 грн.

Outcome: approved