Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-20 00:00:00

7 травня 2014 року начальник служби у справах дітей Томашпільської РДА Мокрак Л.В. звернулася до суду з даним позовом, в якому просить відібрати малолітнього [PERSON], [INFO] у [PERSON] без позбавлення батьківських прав, а також стягувати з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі по 100 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позов начальник служби у справах дітей Мокрак Л.В. обґрунтувала наступним. [PERSON], [INFO], є неповнолітнім, внаслідок чого не може в повній мірі захищати самостійно свої інтереси та порушені права в суді. Мати дитини [PERSON]-відповідачка у справі- в даний час не працює, не займається вихованням дитини, залишає дитину без нагляду, зловживає спиртними напоями, за місцем проживання характеризується з негативної сторони, контактує з особами антигромадської поведінки, проживає тільки за рахунок матеріальної допомоги на дитину, яку витрачає в більшості на свої потреби. У зв'язку з тим, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не займається вихованням своєї неповнолітньої дитини, [PERSON] не отримує належного виховання Виконавчим комітетом Великорусавської сільської ради та службою у справах дітей Томашпільської райдержадміністрації неодноразово проводилися бесіди з гр.. [PERSON] стосовно її неповнолітньої дитини та виконання нею своїх батьківських обов'язків, проте вищезазначені заходи бажаного результату не дали. Дані обставини підтверджуються довідками та рішенням виконавчого комітету Великорусавської сільської ради про умови утримання та виховання неповнолітньої дитини в сім'ї. Начальник служби у справах дітей Томашпільської РДА Мокрак Л.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, посилаючись на обставини, викладені у позові, попросила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала, не заперечила проти задоволення позову. Суд, заслухавши пояснення сторін у справі, дослідивши матеріали справи, вважає позов обгрунтованим, який підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до вимог ч.1 ст.170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров»я і морального виховання. Підставою для відібрання дитини, згідно положень ст..164 СК України, є ухиляння батьків від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоке поводження з дитиною; хронічний алкоголізм або наркоманія батьків; експлуатація дитини, примушення її до жебракування та бродяжництва; інші випадки, якщо залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров»я та морального виховання. Правовий сенс відібрання дитини за ст..170 СК України полягає в екстреності прийняття рішення на захист дитини, коли зволікання може призвести до тяжкої хвороби, каліцтва або її смерті. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON], [INFO] є матір'ю [PERSON], [INFO]. Та обставина, що відповідачка ухиляються від виконання обов'язків щодо утримання і виховання своїх дітей, крім пояснень представника служби у справах дітей, підтверджується також іншими зібраними у справі доказами. Згідно рішення виконавчого комітету Великорусавської сільської ради від 17 квітня 2014 року про доцільність відібрання малолітньої дитини [PERSON], [INFO] у матері [PERSON], вирішено: 1. Вважати доцільним відібрати малолітню дитину [PERSON] у матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав. 2. Рекомендувати службі у справах дітей Томашпільської районної державної адміністрації вирішити питання про подальшу долю малолітньої дитини [PERSON] до санаторію. Згідно висновку органу опіки та піклування Томашпільської районної державної адміністрації про доцільність відібрання без позбавлення батьківсткх прав малолітнього [PERSON], [INFO] у матері [PERSON], враховуючи рішення Комісії з питань захисту прав дитини, орган опіки та піклування вважає за доцільне відібрати без позбавлення батьківських прав малолітнього [PERSON] у матері [PERSON] Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов малозабезпеченої сім'ї [PERSON] від березня 2014 року, [PERSON] не працює, земельна ділянка не обробляється, сія паливом не забезпечена, продуктами харчування не забезпечена, підсобне господарство не ведеться. Висновки комісії: [PERSON] батьківських обов'язків не виконує, дітей не доглядає, не дбає про їхнє матеріальне становище, безвідповідальна, на зауваження не реагує. Відповідно довідки-характеристики, виданої виконавчим комітетом Великорусавської сільської ради, [PERSON] не дбає про своїх дітей, не задумується ні про їх сьогоднішнє існування, ні про завтрашній день, материнські обов'язки не виконує. Постійно мають місце випадки, коли вона пиячить, курить, відсутня вдома. [PERSON] не замається домашнім господарством, рідко готує їжу. Земельна ділянка, яка є біля домогосподарства, не обробляється, худоби та птиці не утримується, хоча має лише козу. Сім'я [PERSON] проживає у занедбаному будинку, в кімнатах не прибрано, побиті меблі, телевізор, скло у віконних рамах, мильні та пральні засоби відсутні. Порушуються правила пожежної безпеки. На прохання з боку секретаря сільської ради, фахівця із соціальної роботи, депутата округу, представників школи, голови опікунської ради, працівників ФАПу, сусідів змінити життєву позицію, виправитися, [PERSON] реагує агресивно, вживає нецензурну лексику, погрожує, стає непередбачуваною та небезпечною. Така безвідповідальність та поведінка [PERSON] загрожує життю її малолітніх дітей Відповідно до ст.8 Закону України „Про охорону дитинства " від 26.04.2011 року, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки, або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частина 3 ст.11 вищевказаного Закону передбачає, що предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини, ч.1,2 ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства» вказує, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя тощо. Таким чином, суд вважає, що відповідачка дійсно не в повному обсязі виконує свої обов'язки та мало уваги приділяє вихованню малолітньої дитини, не здійснює за нею належний догляд та контроль, не піклується про її духовний та фізичний розвиток, не в достатньому обсязі цікавиться її здоров'ям, не проявляє до неї батьківську увагу та турботу. Оцінюючи викладені обставини у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що відповідачка у справі [PERSON] дійсно ухиляється від виконання своїх обов'язків по утриманню і вихованню малолітньої дитини [PERSON] та залишення дитини у матері є небезпечним для життя останнього, здоров'я і морального виховання дитини. У цьому разі дитина передаються другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам за їх бажанням або органові опіки та піклування. Приймаючи до уваги, що неповнолітня дитина [PERSON], [INFO], позбавлений належного батьківського піклування з боку своєї матері і залишення дитини у відповідачки є небезпечним для життя останнього, здоров'я і морального виховання, враховуючи, що інші особи не звернулися до суду із заявою про передачу дитини їм, суд приходить до висновку про необхідність задоволення вимог начальника служби у справах дітей Томашпільської РДА щодо відібрання дитини [PERSON] у відповідачки [PERSON] При цьому, суд вважає, що відібрання дитини повинно відбутися без позбавлення [PERSON] батьківських прав, так як вважає, що остання може змінити своє ставлення до своїх батьківських обов'язків. Частиною четвертою статті 170 Сімейного кодексу України встановлено що при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Відповідно до ст.180 СК України батьки повинні утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків передбачених ст.184 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Таким чином відповідачка [PERSON] зобов'язана утримувати свою неповнолітню дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів суд ураховує те, що [PERSON] не має постійного доходу, оскільки не працює, однак позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дитини, а саме в твердій грошовій сумі 100 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття, а тому, виходячи з наведеного, враховуючи що відповідачка, у випадку відібрання дитини, не звільняється від обов'язку щодо виховання та утримання дитини, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідачки [PERSON] аліментів на утримання її неповнолітнього сина до досягнення останнім повноліття.. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, так як відповідачка на даний час не може забезпечити повне і всебічне виховання своєї дитини та підтримання на належному рівні стану її здоровя й життєдіяльності, оскільки відповідачка не проявляє до неповнолітньої дитини щонайменшої батьківської турботи та не приймає участі у її вихованні і відібрання дітей без позбавлення батьківських прав у відповідачки є доцільним та відповідає найвищим інтересам дитини. Відповідно до ч.3 ст. 170 СК України, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача судові витрати. На підставі викладене,

Outcome: approved