Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-03 00:00:00

[PERSON] 25.03.2015 року звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] , Публічного акціонерного товариства „УкрСиббанк", за участі третіх осіб - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Гур`янова Людмила Геннадіївна, уточнивши свої вимоги заявою про зміну підстав позову від 12.02.2018 року, яка була прийнята судом, просив визнати недійсним договір іпотеки квартири [ADDRESS] , укладений 11.08.2008 року між [PERSON] та ПАТ «УкрСиббакн» (реєстр. №6034). В обґрунтування позову, з урахування заяви про зміну підставі позову, відзначено, що [PERSON] перебуває у шлюбі з [PERSON] з 05.06.2004 року. 11.08.2008 року між [PERSON] та ПАТ «УкрСиббанк» укладено договір іпотеки квартири [ADDRESS] . Вказує, що позивача не надавав згоди на передачу в іпотеки квартири, яка не є тільки спільною сумісною власністю подружжя, але й єдиним майном двох малолітніх дітей. Заява позивача як співвласника про надання згоди на передачу в іпотеку квартири [ADDRESS] була вчинена раніше укладення договору купівлі-продажу вказаної квартири на ім`я відповідача [PERSON] та його державної реєстрації. Тож, така заява надано до набуття відповідного права власності є нікчемною, і як наслідок оспорюваний договір іпотеки має бути визнаний судом недійсним. Справа надійшла до провадження судді Погрібного С.О. ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26.03.2015 року позов [PERSON] залишено без руху. Після усунення недоліків позову, ухвалою суду від 07.04.2015 року (з урахування ухвали від 28.04.2015 року про виправлення описки) провадження у справі відкрите. До суду 27.04.2015 року надійшли письмові пояснення приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Гур`янової Л.Г., згідно яких іпотекодавцем за договором іпотеки є [PERSON] , яка діяла за згодою свого чоловіка [PERSON] , яка викладена на спеціальному бланку нотаріальних документів. ПАТ «УкрСиббанк» неодноразово подавав заперечення на позов, відтак, згідно відзиву на позові від 16.05.2018 року (т. 2 а.с.188), банк вказує, що право власності [PERSON] виникло з моменту реєстрації нотаріусом саме договору купівлі-продажу, а не реєстрації права власності, тому саме 11.08.2008 року виникло право власності у [PERSON] . Тож, в іпотеку було передано майно, що перебувало у власності [PERSON] , тому іпотека є дійсною. Метою отримання [PERSON] кредитних коштів була купівля квартири, а вона не могла б бути реалізована інакшим чином, аніж одночасним наданням кредитних коштів, купівлею квартири та укладенням договору іпотеки. Позивач згоду на укладення його дружиною договору іпотеки надав, що підтверджується нотаріально посвідченою заявою. До суду 24.02.2016 року надійшла заява [PERSON] про визнання позовних вимог. Ухвалою суду від 13.04.2016 року провадження у справі зупинене до завершення розгляду та вирішення іншої цивільної справи 522/106/15-ц за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання кредитного договору недійсним. Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою представником ПАТ «УкрСиббанк» подано апеляційну скаргу, в результаті розгляду якої апеляційну скаргу визнано не поданою та повернуто скаржнику. Справа повернулася до судді Приморського районного суду м. Одеси та була призначена до розгляду. На підставі розпорядження керівника апарату суду №1137/11 від 27.11.2017 року по справі було проведено повторний автоматизований розподіл судової справи, в результаті якого справа була передана судді Загороднюку В.І. Ухвалою судді Загороднюка В.І. від 30.11.2017 року справу було прийнято до провадження та призначено судове засідання. У зв`язку зі звільненням судді [PERSON] , на підставі розпорядження керівника апарату суду від 06.02.2019 року, по справі було проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, в результаті якого справу було передано судді Бондарю В.Я. Ухвалою судді Бондаря В.Я. від 12.02.2019 року справу прийнято до провадження судді та призначено до розгляду в загальному позовному порядку з проведенням підготовчого засідання на 27.03.2019 року. У підготовчому засіданні 27.03.2019 року було прийнято заяву про зміну підстав позову від 12.02.2019 року, підготовче провадження було закрито, справу призначено до розгляду по суті на 26.04.2019 року. У судовому засіданні 26.04.2019 року судом відмовлено у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі, з метою повторного повідомлення сторін про судовий розгляд, справу відкладено на 04.07.2019 року. У судовому засіданні 04.07.2019 року представник ПАТ «УкрСиббанк» - Горик В.М. просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили. Суд враховує норми ЦПК України та вимоги закону й висновки ЕСПЛ щодо дотримання розумних строків розгляду справи. У розумінні Європейського суду для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Точкою відліку переважно є момент звернення до національного суду з позовом, хоча цей момент може настати і раніше, наприклад, якщо судовому розгляду має передувати попередній обов`язковий розгляд справи адміністративним (виконавчим) органом (рішення у справі «Еркнер і Гофауер проти Австрії»). Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). З урахуванням викладеного, зважаючи на положення ч.1 ст. 223 ЦПК України та тривалі строки розгляду даної справи (із 2015 року), суд вважає за можливим розглянути справу по суті на підставі наявних в матеріалах справи доказів, за відсутності позивача та відповідача [PERSON] , третьої особи. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, оцінивши докази в їх сукупності приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 05.06.2004 року уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] (т.1 а.с.11). У [PERSON] та [PERSON] [INFO] народилася донька [PERSON] , що вбачається з свідоцтва про народження серії [NUMBER] (т.1 а.с.12), а [INFO] народився син - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (т.1 а.с.35). 11.08.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкСиббанк» та [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту №11382227000, відповідно до умов якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 110000 дол. США (т.1 а.с.13-19). 11.08.2008 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, згідно якого [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] . Договір було зареєстровано в реєстрі за №6031 та посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гур`яновою Л.Г. (т.1 а.с.20-21). Договір купівлі-продажу було зареєстровано в реєстрі 11.08.2008 року о 11 год. 33 хв., що підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів (т.1 а.с.22). Того ж дня, 11.08.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкСиббанк» та [PERSON] було укладено Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гур`яновою Л.Г. (т.1 а.с.27-32). Згідно п.1.1 Договору іпотеки, іпотекодавець передає в іпотеку наступне нерухоме майно: квартиру [ADDRESS] , та є власністю іпотекодавця на підставі договору купівлі-продажу Предмета іпотеки, посвідченого Гур`яновою Л.Г. 11.08.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкСиббанк» та [PERSON] було укладено Договір поруки №222766, відповідно до умов якого поручитель зобов`язався перед кредитором відповідати за виконання [PERSON] усіх її зобов`язань перед Кредитором, що виникли з Договору про надання споживчого кредиту №11382227000 від 11.08.2008 року (т.1 а.с.33-34). У квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , що вбачається з Довідки (виписки з домової книги про склад сім`ї та прописку), видана ТОВ «Олімп.Комсервіс» (т.1 а.с.36). [PERSON] надав згоду на укладення його дружиною [PERSON] , договору про передачу в іпотеку АКІБ «УкрСиббанк» квартири [ADDRESS] про що складено заяву, посвідчену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гур`яновою Л.Г. та зареєстровану в реєстрі за №6030 (т.1 а.с.63). Суд не може погодитися з доводами позивача, що договір іпотеки було укладено, а згоду позивача на його укладення було надано до того як [PERSON] стала власником квартири - предмету іпотеку, з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України. Згідно з пунктом 1 частини другої цієї статті одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обов`язків. За нормою ст. 177 ЦК України, об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Частиною 1 ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України (в редакції чинній на час укладення договорів) якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Згідно ст. 657 ЦК України (в редакції чинній на час укладення договорів) договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Таким чином, суд погоджується з доводами представника ПАТ «УкрСиббанк», що набуття права власності на квартиру пов`язано з моментом реєстрації правочину. Більше того, згідно ст. 5 Закону України «Про іпотеку» (в редакції чинній на час укладення договорів) Предметом іпотеки також може бути об`єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому. Обтяження такого нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку незалежно від того, хто є власником цього майна на час укладення іпотечного договору. Отже, з урахування вищезазначених норм, [PERSON] мала право передати квартиру - предмет договору купівлі-продажу в іпотеку. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 ЦПК України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК). Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно положень частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Матеріали справи містять нотаріально посвідчену заяву [PERSON] про надання згоди на укладення його дружиною [PERSON] договору іпотеки, [PERSON] була власником квартири на момент укладення договору іпотеки, тому відсутні підстави для задоволення позову. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року).

Outcome: dismissed