Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на утримання дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 21.11.2009 року, який рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 квітня 2014 р. між ними розірвано. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO], яка зареєстрована та мешкає разом з нею. Однак відповідач почав без її згоди забирати мешкати доньку до себе, мотивуючи це тим, що донька має мешкати разом з ним також. Зазначене порушує як графік навчання їх доньки, так і занять в танцювальному колективі, який дитина відвідує. Вважає, що зустрічі відповідача з дитиною не повинні змінювати місце проживання дитини та графік навчання і занять їх доньки, тому просить визначити місце проживання малолітньої [PERSON] [INFO] з матірю та стягнути з відповідача на утримання дитини аліменти в розмірі 1/3 частки доходу (заробітку) на її користь до повноліття доньки. Стягнути судові витрати по справі. Відповідач [PERSON] звернувся до з зустрічним позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що до теперішнього часу вони з відповідачкою за зустрічним позовом [PERSON] не дійшли згоди щодо місця проживання доньки, протягом трьох років дитина мешкає з батьками по черзі виключно за бажанням дитини, в середньому 2 тижні з мамою та 2 тижні з батьком. Однак він не погоджується з тим, щоб дитина проживала з матірю та вважає, що в інтересах дитини та з огляду на існуючий діагноз дитини (бронхіальна астма) потрібно визначити місце проживання їх дитини разом з батьком, оскільки це дозволяють санітарно-гігієнічні умови його житла та необхідні умови, створені для доньки. Крім того, він має власне житло, в той час як відповідачка проживає в орендованому помешканні та буває відсутньою по декілька днів у відрядженні, в той час як він працює в міжнародній компанії та має вільний робочий графік. У нього є можливість забезпечити емоційне, психічне здоровя дитини, можливість возити її на відпочинок за місто та на море, чого не в змозі робити відповідачка, забезпечувати своєчасне лікування та консультації кращих лікарів. Зі слів доньки, між нею та відповідачкою виникали сварки, в результаті яких дитина погано себе почувала. Крім того, дитина ставала свідком сварок відповідачки зі своїм співмешканцем, що теж негативно відображається на її стані. Просить суд визначити місце проживання [PERSON] [INFO], з батьком дитини. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представники [PERSON] і [PERSON] на задоволенні первісного позову наполягали з підстав, викладених в позові, зустрічний позов не визнали. Відповідач [PERSON] та його представники [PERSON] і [PERSON] первісний позов не визнали, на задоволенні зустрічного позову наполягали в повному обсязі. Представник третьої особи служби у справах дітей виконавчого комітету Саксаганської районної у місті Кривий Ріг\~ ради [PERSON] вважала за доцільне в інтересах дитини визначити місце проживання малолітньої [PERSON] з матірю, зазначивши при цьому, що образи батьків один на одного не повинні впливати на дитину і дитина не є засобом для з'ясування між собою відносин. Представник третьої особи служби у справах дітей виконавчого комітету Покровської районної у місті Кривий Ріг в судовому засіданні пояснила, що дитина при спілкуванні казала, що у батька їй дуже хорошо, однак їй комфортно і з мамою і з татом. У [PERSON] в квартирі є окрема кімната, яку [PERSON] ділить з іншою дитиною, є великий стіл для навчання, канцелярія. Квартира переобладнана з двокімнатної в трикімнатну. Щодо прийняття рішення покладалась на розсуд суду. Допита в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що є сестрою [PERSON] та знайома із [PERSON] Зазначила, що Таня з її братом були двічі одружені. Теперішня дружина [PERSON] - [PERSON], відноситься до [PERSON], як до своєї рідної доньки. Вова, Танін співмешканець, теж добре відноситься до [PERSON]. 90% одяга та взуття купував [PERSON] її батько, деколи вона беспосередньо це бачила. Був випадок в вересні-жовтні 2016 року, коли Таня віддала батькові [PERSON] в легкому одязі і Саші прийшлось купувати їй інший одяг. Зауважила на тому, що батько, на відміну від матері, купує [PERSON] лише брендовий одяг. Відпочинок із Сашею - це парки, кіно, море, багато родичів, а у Тані - парки, кіно, відпочинок в селі. Таня маніпулює грошима Саші і [PERSON]. Все це через заздрощі Тані щодо благополуччя у сім'ї Саші і [PERSON]. Таня налаштовує [PERSON] проти Саші. Саша приділяє багато уваги [PERSON], займається її лікуванням, їздить по лікарям. Ваажає, що [PERSON] повинна всеж таки жити із Сашею Вислухавши пояснення позивача та її представників, заперечення відповідача та його представників, позицію представників третіх осіб, доспитавши свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що первісний позов підлягає задоволенню частково, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити з огляду на таке. Судом встановлено, що з 21 листопада 2009 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області між ними розірвано (а.с. 8,9 копії свідоцтва про шлюб, рішення суду). Сторони є батьками малолітньої дитини [PERSON], [INFO] (а.с. 10 копія свідоцтва про народження), яка згідно акту від 23.01.2017 р. проживає з матірю (а.с. 11,12,13 довідки, акт). Згідно характеристики комунального дошкільного навчального закладу № 42 загального розвитку, наданої позивачкою, [PERSON] відвідує групу 6 року життя № 7 з 01 серпня 2016 року. Батьки люблять доньку та достатньо приділяють її вихованню. Здебільшого мама приймає активну участь у житті групи, відвідує батьківські збори, вчасно вносять плату за харчування дитини (а.с. 14 характеристика). Згідно характеристики цього ж дошкільного закладу, наданої відповідачем, батько дитини теж відвідує святкові ранки, батьківські збори, з відповідальністю та теплотою відносився до виховання доньки. Згідно характеристики керівника танцювального колективу World Star Dance, [PERSON] з ініціативи матері відвідує танцювальний колектив з вересня 2016 року. Оплата за заняття надходить від матері дитини (а.с. 15 характеристика). Відповідно до наданого відповідачем повідомлення, [PERSON] є членом батьківського комітету 1-В класу Криворізької гімназії №91, в якому до 30.11.2017 року навчалась [PERSON]. Наразі дитина навчається в Запорізькому ліцеї "Логос" у 1-В класі згідно довідки №199 від 30.11.2017 року за підписом директора ліцею [PERSON] [PERSON] працює торгівельним представником ТОВ «Синержи Трейд», отримує заробітну плату та позитивно характеризується за місцем роботи (а.с. 18-20 довідки, характеристика). В судовому засіданні, яке відбулось 01.12.2017 року, позивач [PERSON] повідомила суд про зміну місця роботи та підвищення відповідно матеріального становища, крім того, нею разом із цивільним чоловіком і дитиною було змінено місце проживання, вони переїхали до м.Запоріжжя. Згідно побутової характеристики ТОВ «Житлосервіс-КР» скарг від сусідів на [PERSON] за місцем проживання не надходило (а.с. 21 характеристика). Згідно побутової характеристики сусідів від 03.04.2017 р. родина [PERSON] має гарну репутацію у сусідів, приймають участь у колективних роботах по благоустрою підїзду та прибудинкової території, у пияцтві та бійках помічені не були, скарг від сусідв не надходило. [PERSON] працював по договору менеджером з ТОВ «Дакорт» з 2014 року, позитивно характеризується за місцем роботи, з 19.04.2017 р. станом на 27.04.2017 р. працює супервайзером в ТОВ «Дакорт». Відповідно до акту обстеження умов проживання від 23.03.2017 року, [PERSON] та [PERSON] було проведено обстеження умов проживання [PERSON], [INFO], за адресою: м.Кривий Ріг, вул.Е.Фукса, 61/19 і зазначено про те, що для виховання та розвитку дитини створено такі умови: для дітей виділена окрема кімната, є велика шафа, двоярусне ліжко, куточок для гри та навчання, є одяг, їжа, іграшки. В даній квартирі проживають: [PERSON] (батько), [PERSON] (дружина), [PERSON] (донька дружини). Крім того, відповідно до акту обстеження умов проживання від 09.06.2017 року, за адресою: м.Кривий Ріг, вул.Е.Фукса, 61/19 , в кімнаті для дитини є всі необхідні створені умови, щоб не провокувати приступи астми (кварцева та соляна лампи, зволожувач повітря, гіпоалергенний матрац та подушки, відсутні квіти та тварини). Згідно з наданим до суду актом обстеження умов проживання від 13.06.2017 року, на підставі заяви [PERSON] від 26.05.2017 №1417/19 з метою обстеження житлово-побутових умов [PERSON] було проведено обстеження умов проживання за адресою: [INFO]. Зазначено, що для виховання та розвитку дитини створено такі умови: для дівчинки виділена окрема кімната, в якій є спальне місце, спортивний куточок, шафа, робоче місце. На стінах світлі чисті шпалери. Килими на стіні та підлозі відсутні. Є гіпоалергенний килимок біля ліжка. Виконано вологе прибирання. Спальні приладдя дитини гіпоалергенні, є зволожувач повітря. За даною адресою проживають: [PERSON], [PERSON], [PERSON] Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Зазначене підтверджується правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові № 757/11568/15-ц від 14 грудня 2016року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Відповідно до статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. [PERSON] має постійне місце проживання, постійне місце роботи та джерело існування; з народження дитини займалася доглядом за нею, при цьому виконувала усі обов'язки з організації домашнього побуту, займалася розвитком доньки, відвідувала з нею заняття з танців, дошкільний заклад, а отже створила всі умови для проживання, виховання та розвитку доньки. Згідно висновку виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради від 28.04.2017 р. №10/36-1707 щодо визначення місця проживання малолітньої [PERSON], виконком вважає доцільним визначити місце проживання малолітньої [PERSON] [INFO] разом з матірю [PERSON]. В обґрунтування зазначено, що у кожного з батьків створено належні умови проживання для дитини, дівчинка має бронхіальну астму, вдома у кожного з батьків є необхідні препарати та обладнання. З місця проживання та роботи обоє з батьків характеризуються позитивно. Допитаний в судовому засіданні свідок також підтвердила, що дитина любить обох батьків, а те, що батьки в силу своїх фінансових можливостей придбавають різний одяг та по-різному розважають дитину, не є визначальним для визначення місця проживання дитини. З огляду на зазначені обставини, враховуючи, що у висновку виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради від 28.04.2017 р. № 10/36-1707, не встановлено виняткових обставин, які б давали підстави для розлучення дитини з матір'ю відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, а також той факт, що мати в найбільшій мірі може сприяти гармонійному розвитку малолітньої дитини, не встановивши під час розгляду справи, враховуючи покази свідка, пояснення сторін, виняткових обставин у розумінні положень статті 161 СК України, які б свідчили про неможливість проживання дитини разом з матір'ю, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визначення місця проживання дитини з матір'ю. Відсутність власного житла у [PERSON], перебування у фактичних шлюбних стосунках, та невеликий порівняно з відповідачем розмір доходу у [PERSON] не є винятковими обставинами, які б свідчили про неможливість проживання дитини разом з матірю. Пригнічення позивачкою психологічного стану дитини, психологічне насильство над донькою, доведення дитини до істерик, відповідачем не доведено. За даними Комунального підприємства "Криворізький психоневрологічний диспансер" Дніпропетровської обласної ради" від 10.11.2017 р., [PERSON] під наглядом лікаря-нарколога не перебувала та не перебуває, на момент огляду 10.11.2017 р. даних про наявність психічного розладу лікарем-психіатром у неї не виявлено. Інших належних та допустимих доказів, які б свідчили про неможливість визначення місця проживання дитини з позивачкою, відповідачем не наведено, тому дійшов висновку про наявність підстав для визначення місця проживання малолітньої [PERSON], [INFO] з матір'ю та відсутність правових підстав, передбачених вказаними нормами матеріального права, для розлучення дитини зі своєю матір'ю. Щодо наданих до суду відповідачем [PERSON] в якості доказів на підтвердження своїх зустрічних позовних вимог: фотокарток, чеків, доказів наявності у власності [PERSON] транспортного засобу, квартири [ADDRESS], суд зазначає, що придбання одягу, оплата розваг дитини та їх спільний відпочинок не є виключною обставиною для визначення місця проживання дитини разом із батьком. Обов'язок щодо матеріального утримання та духовного розвитку дитини покладений на обох батьків. За змістом статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина 3 статті 181 СК України). Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Виходячи з принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що відповідач є працездатною особою, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання їх спільної дитини, однак визначити їх в розмірі ? частки доходу (заробітку), що буде відповідати інтересам дитини та батьків. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» №4928 від 17.05.2017 року, внесені зміни до ст. 182 СК України, якими передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до перехідних положень цього Закону він набирає чинності через місяць з дня його опублікування, Закон опубліковано 08.06.2017 року в газеті «Голос України» № 102, тобто він набрав чинності 08.07.2017 року. Тому при визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, суд керується нормою ч. 2 ст. 182 СК України, яка діяла на час подачі позову, якою передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і застосовує її до часу набрання чинності змін у законодавстві та вважає можливим здійснити стягнення аліментів у даній справі у зазначеній позивачем частці, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що відповідатиме внесеним до ч.2\~ст. 182 СК України\~змінам, на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.07.2017 року, який набрав чинності 08 липня 2017 року. Аналізуючи зібрані по справі докази, суд вважає, що з відповідача підлягають стягненню аліменти в розмірі 1/4 частини доходу відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову 01.02.2017 року по 07.07.2017 року, а з 08.07.2017 року 1/4 частину заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму\~та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, на утримання [PERSON], [INFO], щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно частини 3 статті 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь позивачки [PERSON] судовий збір в розмірі 640 грн., та на користь держави судовий збір в сумі 640 гривень, оскільки вимоги позивача підлягають задоволенню. Згідно частини першої статті 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Так, згідно з розясненнями, що містяться в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 № 10, склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входять до предмету доказування по справі. Позивачем надано в підтвердження понесених витрат на правову допомогу договір про надання правової допомоги від 25 січня 2017 р. свідоцтво про право заняття адвокатською діяльністю та квитанція про сплату гонорару. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015р., п.п. 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009р., п. 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006р., п. 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004р. заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. На підтвердження здійсненної правової допомоги, необхідно долучати розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором. Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо. Матеріали справи не містять розрахунку погодинної вартості правової допомоги, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат, що узгоджується з розясненнями, викладеними в пункті 47 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 № 10. За таких обставин суд вважає, що витрати понесені позивачем на отримання правової допомоги в сумі 2000 грн. задоволенню не підлягають.

Outcome: partial