Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-30 00:00:00

[PERSON] (надалі - «Позивач») звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] (надалі - "Відповідачі") про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме визнати [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . Позов мотивовано тим, що в квартирі [ADDRESS] зареєстровані Відповідачі, які в даній квартирі не проживають, участі по утриманні квартири не беруть, Позивач змушений самостійно оплачувати комунальні послуги за житло. Позивачем подано заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] до суду повторно не з`явилися, явку уповноваженого представника до суду не забезпечили, про причини неявки суду не сповістили, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином, шляхом поміщення оголошення на сайті Івано-Франківського міського суду. Письмового відношення Відповідачів до заявлених позовних вимог до суду не надходило. Оскільки Відповідачі належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, про причини свої неявки в судове засідання не повідомили, відзиву на позов до суду не подали, а Позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, Суд на підставі ст. 280 ЦПК України на місці ухвалив про заочний розгляд справи. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - «ЦПК України») у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. Відповідно до ордеру на житлове приміщення №003186 від 16.01.1987 року позивач [PERSON] отримав право зайняття житлового приміщення за вказаною адресою. Даний ордер видано на підставі рішення виконкому Івано-Франківської міської Ради народних депутатів від 14.01.1987 року №9 ( а.с. 7). З довідки КП "Муніципальна інвестиційна управляюча компанія" №02-02/1279 вбачається, що за зазначеною адресою зареєстровано місце проживання відповідачів [PERSON] , [PERSON] (а.с. 9). Згідно копії заяви "02-02/02330 від 11.02.2019 року сусідами підтверджено факт непроживання відповідачів (а.с.8). Відповідачі хоч зареєстровані в квартирі [ADDRESS] , але фактично не проживають у вказаній квартирі на протязі тривалого часу, більше 15 років. Як випливає з матеріалів позовної заяви реєстрація Відповідачів у вказаній квартирі, яка являється власністю позивача порушує його права як власника квартири, оскільки Відповідачі будучи зареєстрованими в даній квартирі, відмовляються виселетись в добровільному порядку. З матеріалів позовної заяви випливає, що Відповідачі не проживають у спірній квартирі, не утримують її, не сплачують комунальні послуги. Враховуючи вищевикладене, [PERSON] звернувся до суду з даним цивільним позовом. Позивач змушений оплачувати комунальні послуги за Відповідача, не може оформити субсидію на квартиру. Відповідно до вимог статі 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. За правилами статті 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщення внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводити в судовому порядку. З позовної заяви вбачається, що Відповідачі [PERSON] , [PERSON] не проживають в квартирі [ADDRESS] понад один рік. Докази, які спростовували вказану обставину, в матеріалах справи відсутні. Отже, право на користування житлом було набуто Відповідачами, а після остаточного виїзду з даної квартири та встановлення факту не проживання близько 2 років по місцю реєстрації, Відповідачі втратили таке право на користування житлом. При цьому, зі змісту чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, випливає, що оскільки інше не встановлено чинними законами, договором, заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, відсутність члена сім`ї понад 6 місяців без поважних причин є юридичним фактом, що призводить до втрати членом сім`ї права користування помешканням. Отже, враховуючи те, що Відповідачі не проживають в квартирі [ADDRESS] -Франківську понад рік, не несуть витрати по утриманню житла, а тому їх слід визнати такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. Як зазначено Позивачем в позовній заяві, позивач є власником (основний квартирний наймач) квартири [ADDRESS] . Відповідачі не проживають у вказаній квартирі більше 15 років, не несуть витрат по утриманню квартири, а тому їх слід визнати такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. Докази, які спростовували вказану обставину, в матеріалах справи відсутні. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 316, 317, 383, 386, 391 ЦК України, ст.ст. 71-72 ЖК України,

Outcome: approved