Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-14 00:00:00

20.03.2020 року позивачка звернулася до суду із позовом про розірвання додаткової угоди до договору оренди та стягнення орендної плати, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що їй на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 131125, виданого відповідно до розпорядження Первомайської РДА № 149-р від 08.05.2008 року належить земельна ділянка площею в 5,74 га, яка знаходиться в межах Лисогірської сільської ради Первомайського району і була надана свого часу для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Кадастровий номер земельної ділянки 4825484600:03:000:0558. 01.12.2008 року вона уклала договір оренди належної їй земельної ділянки площею в 5,74 га з відповідачем терміном на 8 років. 01.09.2010 року між ними було укладено додаткову угоду, відповідно до якої термін дії договору оренди було продовжено на 49 років, тобто до 31.12.2056 року, із сплатою 3% нормативної грошової оцінки землі в якості орендної плати. Угода зареєстрована в Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі по Лисогірській сільській раді за № 041048300581 від 08.12.2010 року. Також 28.09.2010 року в нотаріальній конторі Первомайського міського нотаріального округу було посвідчено довіреність на вчинення від імені позивачки правочинів щодо розпорядження всім належним їй майном, в тому числі земельними ділянками, представництво в судових та інших органах на ім`я [PERSON] 24.01.2010 року цю довіреність позивачкою скасовано в порядку передбаченому законодавством. Після укладення договору оренди вона жодного разу не отримувала орендну плату, хоча неодноразово зверталась з цього приводу до відповідача. Відповідно до п. 2.4 Додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки від 01.09.2010 року за користування вказаною в договорі земельною ділянкою, орендар сплачує орендодавцю щороку орендну плату в розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Відповідно до п.п. 3 розділу, «Орендна плата» в тексті основного договору оренди визначено, що орендар сплачує орендну плату протягом терміну дії договору, але не пізніше, як у строк до 1 грудня щорічно. П.4 розділу «Зміна умов договору» і припинення його дії передбачено, що дія Договору припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону № 161-XIV «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін, договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбаченими ст. 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та чинними Законами України. Згідно ст. 96 ЗК України, землекористувачі (орендарі) земельних ділянок повинні своєчасно сплачувати орендну плату. Відповідно до ст. 141 ЗК України, підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Доказами несплати орендної плати є Відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків, де немає ніяких даних про сплату [PERSON] орендної плати відповідачем та утримання податків з цих сум. Оскільки відповідач не виконує свої обов`язки по договору оренди, позивачка наполягає на розірванні договору оренди. Вона зверталась до відповідача з проханням надати їй дані про сплату орендної плати за три останні роки,однак відповіді не отримала ні вона, ні на запит адвоката. [PERSON] вважає, що відповідач повинен сплатити їй орендну плату за три минулих роки. Для цього позивачка намагалась отримати дані про нормативну грошову оцінку земельної ділянки,однак відповідач на її усне звернення відповів, що її немає. Нею запрошено такі дані в Первомайському управлінні ДЗК і на запит адвоката отримано відповідь про те, що в Миколаївській області 1 га ріллі має вартість 27038,00 грн. Оскільки вона надала в оренду відповідачу відповідно до договору оренди 5,74 га, то вартість цієї земельної ділянки складає 155108 грн.12 коп., 3% від цієї суми складає 4656 грн. Орендна плата за три роки складатиме 13967,83 грн. Цю суму вона просить стягнути з відповідача на її користь. 24.04.2020 р. на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечував проти задоволення позову, посилаючись на наступне. 01 грудня 2008 року між позивачем по справі та ПСП «Ніко» було укладено договір оренди земельної ділянки строком на 8 років. Даний договір був зареєстрований в Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі по Лисогірській сільській раді 15.12.2008 році за № 040802200477. 01.09.2010 року сторонами було укладено додаткову угоду, згідно якої термін дії основного договору оренди земельної ділянки продовжено на 49 років, тобто до 31.12.2056 року зі сплатою орендної плати в розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Відповідно до довіреності від 28 вересня 2010 року, яка посвідчена приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Миколаївської області за реєстраційним номером 5409, [PERSON] уповноважила [PERSON] представляти її інтереси в усіх установах, вчинення від її імені правочинів щодо розпорядження всім нерухомим майном, отримувати грошові кошти, в тому числі орендну плату, а також розписуватися за неї. Відповідно до ст. 244 ЦК України: "Довіреністю є письмовий документ, який видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами». Тобто цей документ свідчить, що його пред`явник - повірений - є представником особи, яка видала довіреність, і має право здійснювати від імені останнього визначені дії. На підставі вказаної довіреності, представляючи інтереси своєї довірительки [PERSON] , [PERSON] отримав на перед орендну плату за період з 2011 року по 2030 рік включно в розмірі п`ятдесят тисяч гривень, даний факт підтверджується копією відомості на виплату грошей № ВпП-2 від 17 лютого 2011 року. Таким чином, аналізуючи вище викладене, вважає про недоведеність позовних вимог [PERSON] , щодо розірвання договору оренди землі з підстав невиплати орендної плати за відсутністю існування правових підстав для їх задоволення. Вважає за наведених вище обставин та з урахуванням наданих до суду доказів в підтвердження наведених у відзиві обставин - позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв`язку з їх безпідставністю, в силу чого в задоволенні позову слід відмовити. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала у повному обсязі, просила його задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права разі його порушення, невизнання або оспорювання. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, що визначено п.1 ч. 1 ст.11 ЦК України. За змістом ст.792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення, майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму, регулюються актами земельного законодавства - ЗК України, Законом України «Про оренду землі». Відповідно до ч.1 ст. 6 Закону України «Про оренду землі» орендарі набувають право оренди земельної ділянки на підставах і в поряду, передбачених ЗК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» (далі - Закон) договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Статтями 16 Закону «Про оренду землі» оренда земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. При цьому сторони договору можуть вчиняти дії, спрямовані на укладення договору як особисто, так і через своїх представників, що діють чи за нотаріально посвідченою довіреністю, виданою стороною, або за цивільно-правовим договором, наприклад, договором доручення. Зокрема, за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя. Договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором. У договорі можуть бути встановлені строк дії такого доручення та (або) територія, у межах якої є чинним виключне право повіреного. З матеріалів справи вбачається, та, судом встановлено, що згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 131125, виданого на підставі розпорядження Первомайської РДА № 149-р від 08.05.2008 року, позивачу на праві приватної власності належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 4825484600:03:000:0558, площею 5,74 га, яка розташована на території Лисогірської сільської ради Первомайського району Миколаївської області (а.с.8). 01.12.2008 року [PERSON] уклала договір оренди належної їй земельної ділянки площею в 5,74 га з відповідачем терміном на 8 років. 01.09.2010 року між ними було укладено додаткову угоду, відповідно до якої термін дії договору оренди було продовжено на 49 років, тобто до 31.12.2056 року, із сплатою 3% нормативної грошової оцінки землі в якості орендної плати. Угода зареєстрована в Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі по Лисогірській сільській раді за № 041048300581 від 08.12.2010 року (а.с.3, 4-5). 28.09.2010 року приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Миколаївської області за реєстраційним номером 5409, видано довіреність за підписом довірителя [PERSON] . Вказаною довіреністю, вона уповноважила [PERSON] представляти його інтереси в усіх установах, вчинення від його імені правочинів, щодо розпорядження всім нерухомим майном, найму (оренди), визначати суттєві умови правочинів на свій розсуд, отримання грошових коштів по укладеним договорам, а також ставити підписи від його імені. На підставі вказаної довіреності, представляючи інтереси свого довірителя [PERSON] , [PERSON] від її імені, отримав 50000 (п`ятдесят тисяч) грн. в рахунок орендної плати за період з 2011 р. по 2030 р. включно, що підтверджується відомістю на виплату грошей № ВпП-2 від 17.02.2011 р. Звертаючись до суду з позовом позивач посилалася на те, що з моменту укладення угоди, тобто з 2010 року, відповідачем не здійснено жодних платежів в рахунок орендної плати за користування належною їй земельною ділянкою. Положеннями ст.ст. 24 і 25 Закону України «Про оренду землі» передбачені права та обов`язки орендодавця та орендаря, зокрема, орендодавець зобов`язаний своєчасно вносити орендну плату в розмірі та строки обумовлені договором. За змістом ст. 21 Закону України «Про оренду землі», розмір та умови орендної плати, що зазначені в договорі оренди, не можуть суперечити чинному на час укладення договору оренди законодавству. Відповідно до положень статті 22 Закону України «Про оренду землі» (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), орендна плата може справлятися у грошовій, натуральній та відробітковій (надання послуг орендодавцю) формах. Проте, на спростування тверджень позивача про несплату їх орендної плати, відповідачем надано відомість на виплату грошей № ВпП-2 від 17.02.2011, з якої вбачається, що [PERSON] було виплачено 50000 грн. орендної плати за період з 2011 р. по 2030 р., яку отримав за її довіреністю [PERSON] . Суд вважає, що сплата орендарем орендної плати наперед не суперечить ні умовам договору оренди, який не містить з цього приводу заборони, ні актам цивільного законодавства ст.ст. 531,762 ЦК, ст. 93 ЗК, ст. 21 Закону України «Про оренду землі». За таких обставин, суд приходить до переконання про відсутність заборгованості по орендній платі за договором оренди від 01.12.2008 р. та за додатковою угодою від 01.09.2010 року, за останні три роки, а тому не може прийняти доводи позивача про існування такої заборгованості. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 31 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором. Положеннями статті 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. У статті 141 ЗК України серед підстав припинення права користування земельною ділянкою, зокрема в пункті «д» частини першої цієї статті передбачено систематичну несплату земельного податку або орендної плати. Встановивши, що відповідачем сплачено позивачу у рахунок орендної плати за договором оренди землі 50000,00 грн., суд приходить до висновку про відсутність підстав для розірвання договору оренди у відповідності до статей 24, 25, 32 Закону України «Про оренду землі». За такого, суд приходить до переконання про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Оскільки, судом відмовлено у задоволенні позову у повному обсязі, то у відповідності до ст. 141 ЦПК України не підлягає задоволенню і вимога про стягнення з відповідача на користь позивача понесених ним судових витрат.

Outcome: dismissed