Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-03 00:00:00

23.07.2021 року до Міловського районного суду Луганської області звернувся представник заявника [PERSON] , який діє в інтересах заявника [PERSON] з заявою про встановлення факту перебування на утриманні. Свої вимоги представник заявника мотивує тим, що, 13 липня 2018 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , вели спільне господарство, будували сімейні відносини, була уповноваженою особою за довіреністю [PERSON] , на отримання вугілля для побутових потреб та інших дій на непідконтрольній території України. [PERSON] прожила разом зі своїм чоловіком у будинку [ADDRESS] , до [INFO] року, до дня його смерті. Заявник [PERSON] і її померлий чоловік [PERSON] знаходилися на обліку як внутрішньо переміщені особи, фактично проживали разом за адресою: [ADDRESS] та перебували на обліку у Міловському відділенні Біловодського ОУПФУ Луганської області і отримували пенсію. Разом із втратою чоловіка заявник втратила основне джерело існування, бо розмір пенсії померлого чоловіка був значно більшим ніж розмір мінімальної пенсії призначеної заявнику за віком. Зазначена допомога була для неї постійним і основним джерелом до існування. З метою оформлення пенсії зв`язку з втратою годувальника вона 10 лютого 2021 року звернулась до Міловського відділу Біловодського об`єднаного управління пенсійного фонду України Луганської області з метою переходу на пенсію померлого чоловіка. Однак їй було відмовлено в переході на пенсію померлого чоловіка у зв`язку з тим, що не був наданий документ встановленої форми про перебування на утриманні померлого годувальника, що є підставою для переходу на пенсію померлого чоловіка. А тому факт перебування непрацездатного члена сім`ї, яка є внутрішньо переміщеною особою з тимчасово окупованої території на утриманні померлого годувальника, який зареєстрований за іншою адресою ніж непрацездатний член сім`ї встановлюється в судовому порядку. Заявник [PERSON] у судове засідання не з`явилась передала всі свої повноваження своєму представнику від Міловського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги [PERSON] . Представник заявника [PERSON] до судового засідання не з`явився просив у своєї заяві розглянути справу без його участі заяву підтримує цілком просив її задовольнити. Представник заінтересованої особи від Біловодського об`єднаного управління пенсійного фонду України Луганської області у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, однак було повідомлено суд про можливість розгляду справи без участі представника. Крім того було надано відзив з запереченнями у якому просив у задоволенні вимог заявнику відмовити пославшись на ст. ст. 10, 36, 37, 38 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV, Постанову правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1, ст. 4, ст. 9 Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 року № 1207-VII, Постанову Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», Постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб», ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України» від 31.03.1995 року № 8 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», абзац 3 ст. 2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» від 18.01.2018 року № 2268-VIII. З огляду на вище означені Закони представник заінтересованої особи вважає, що факт перебування непрацездатного члена сім`ї, який є внутрішньо переміщеною особою з тимчасово окупованих території, на утриманні померлого годувальника підтверджується довідками виданими згідно з Порядком № 509, що засвідчує перебування непрацездатного члена сім`ї та померлого годувальника на обліку за однією адресою, як внутрішньо переміщених осіб. Згідно наданих документів до суду та наявності документам у макеті пенсійної справи заявника, вбачається, що місце перебування непрацездатного члена сім`ї та померлого годувальника на обліку як внутрішньо переміщених осіб зареєстровано за різними адресами. Представник заінтересованої особи поставив під сумнів ствердження заявника, що отримувана її померлим чоловіком пенсія була для неї постійним і основним джерелом до існування. Постановою Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» передбачено, зокрема, що призначення та продовження виплати пенсії ВПО здійснюється за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою. Факт перебування непрацездатного члена сім`ї, який є внутрішньо переміщеною особою з тимчасово окупованої території, на утриманні померлого годувальника підтверджується довідками виданими згідно з Порядком № 509, що засвідчують перебування непрацездатного члена сім`ї та померлого годувальника на обліку за однією адресою, як внутрішньо переміщених осіб. Будь яких доказів про те, що [PERSON] надавав таку допомогу заявнику, яка була для неї постійним і основним джерелом засобів для існування, заявником не надано. І заява не підлягає задоволенню у зв`язку з необґрунтованістю. Д ослідивши матеріали справи суд вважає, про можливе задоволення заяви з наступних підстав: Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Пунктом 2 частини 1 статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні. При вирішенні питання щодо встановлення вищевказаного факту суд приймає до уваги п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», де передбачено, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Частиною 1 статті 37 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні (стаття 38). Частиною 1 статті 38 цього Закону передбачено, що члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. На підставі статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається: непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні. До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника. Відповідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого повторно 16.06.2021 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Перевальському та Станично - Луганському районах Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис № 62, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб. (а.с. 14) Відповідно до копії паспорта громадянина України серія [NUMBER] , виданого 01.12.1998 року Свердловським МВ УМВС України в Луганській області, заявник [PERSON] є громадянкою України, має реєстра цію за адресою: [ADDRESS] з 1989 року. (а.с. 6) Згідно із копією паспорта громадянина України серія [NUMBER] виданого 10.03.2000 року Свердловським МВ УМВС України в Луганській області, померлий [PERSON] за життя був громадянином України, та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 2012 року. (а.с. 15) Відповідно до копії свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого 04.08.2020 року Міловським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис № 67 [PERSON] помер [INFO] у м. Довжанськ (Свердловськ) Луганської області, Україна. (а.с. 19) Як слід з довідки № 926-5000293828 виданої 29.07.2020 року Управлінням соціального захисту населення Міловської районної державної адміністрації заявник [PERSON] була взята на облік як внутрішньо переміщена особа її фактично місце проживання /перебування є [ADDRESS] , місце реєстрації за паспортом: [ADDRESS] .(а.с. 7) З довідки про доходи № 4531 6158 8755 6518 яка була видана 10.02.2021 року заявнику [PERSON] Біловодським об`єднаним управлінням ПФУ в Луганській області вона отримує пенсію яка складає за рік 26314,86 гривень (а.с. 9) Згідно з довідки яка була витребувана судом у Біловодському об`єднаному управлінням Пенсійного фонду України Луганської області, [PERSON] знаходився на обліку і отримував пенсію за віком з квітня 2019 року по квітень 2020 року у розмірі 295009,48 грн (а.с.65) Як слід з акту та довідки про фактичне місце проживання з померлою особою на день його смерті № 12 від 24.02.2021 року який складено на окупованої території України у так званої Луганської народної республіки слід, що [PERSON] дійсно на час смерті свого чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , проживали разом за адресою [ADDRESS] . (а.с. 20, 21) Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та статтею 8 Конституції України гарантовано кожному право звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина. Суд приймає до уваги висновки ЄСПЛ з яких слід, що у 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН) у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). "Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать». При цьому, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. Згідно Постанови Верховного Суду від 22 жовтня 2018 року у справі № 235/2357/17 також були застосовані висновки ЄСПЛ де було звернена увагу на позицію Європейського суду з прав людини, який розвиває цей принцип у своєї практиці. Суд оцінює наданий акт та довідку які були представлені установою так званої Луганської народної республіки як докази які містять інформацію, щодо предмету доказування на підставі якого можливо встановити наявність факту сумісного проживання та знаходження на утриманні чоловіка у відповідні періоди часу цю довідку та акт необхідно прийняти як виключний випадок оскільки відмова від визнання таких актів порушує право заявника. Згідно з додатком 1 до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» м. Довжанськ колишнє Свердловськ внесено до переліку населених пунктів у яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» слід, що громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Отже сумнів представника заінтересованої особи про те, що як заявник та і її чоловік були зареєстровані на різних адресах як внутрішньо переміщені особи не є підставою для сумніву, що це подружжя не вели сумісного господарства та не мали спільного сімейного бюджету і це не є умовою для позбавлення заявником реалізації свого права, передбаченого Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для його обмеження. Враховуючи вищевикладене судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстровану шлюбі з 13.07.2018 року, проживали разом за адресою: [ADDRESS] , вели господарство та мали спільний бюджет. Оскільки розмір пенсії померлого [PERSON] значно перевищує розмір пенсії його дружини [PERSON] , то суд приходить до висновку, що пенсія померлого була постійним та основним джерелом засобів до існування даної сім`ї. Заявник [PERSON] , будучи непрацездатною особою, яка досягла пенсійного віку, перебувала на утриманні свого чоловіка [PERSON] на час його смерті [INFO] . У зв`язку з вищевикладеним, суд вважає необхідним задовольнити заявлені вимоги заявника [PERSON] та встановити факт її перебування на утриманні свого чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] , за його життя.

Outcome: approved