Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-29 00:00:00

21.12.2017 року позивач Київська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування, діючи в інтересах малолітнього [PERSON], [INFO], звернулась до Київського районного суду міста Одеси з позовом до [PERSON], [PERSON], треті особи: [PERSON], Служба у справах дітей Одеської міської ради, про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки, призначення опікуном та стягнення аліментів, в якому позивач просить суд: - позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав у відношенні малолітнього сина [PERSON], [INFO]; - встановити опіку на малолітнім [PERSON], [INFO]; - призначити [PERSON], [INFO], опікуном малолітнього [PERSON], [INFO]; - стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON], аліменти на малолітнього [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини з усіх видів доходу відповідачів, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до повноліття дитини. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В. Представник позивача в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [PERSON], [INFO], є бабою малолітнього [PERSON], [INFO], який з народження знаходиться під її наглядом та на повному утриманні, проживає за місцем її реєстрації, а саме: [ADDRESS]. Відомості про батьків дитини внесені до актового запису про народження відповідно до вимог ст.133 Сімейного кодексу України. Батько малолітнього - [PERSON], [INFO], не заперечує стосовно позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Мати дитини - [PERSON], [INFO], надала згоду на позбавлення її батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Представник позивача посилається на те, що жодного з покладених законом на батьків обов'язків відповідачі не виконують, тривалий час з дитиною не проживають, станом здоров'я, успіхами сина, його долею не цікавляться, участі у вихованні не приймають, вихованням не займаються, самоусунились від виконання батьківських обов'язків, у зв'язку з чим. позивач був вимушений звернутись до суду з відповідним позовом та просить суд позбавити відповідачів батьківських прав відносно їх малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Також представник позивача зазначив, що за результатами бесіди з дитиною, малолітній [PERSON], [INFO], надав згоду стосовно встановлення над ним опіки з боку [PERSON]. Оскільки відповідачі не утримують та не надають матеріальної допомоги на малолітнього сина [PERSON], [INFO], позивач вважає за необхідне стягнути з відповідачів аліменти на його утримання. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 26.12.2017 року відкрито провадження у цивільній справі на підставі вищевказаної позовної заяви та призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання. У судове засідання 30.04.2018 року представник позивача Органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, однак 27.04.2018 року надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити, розгляд справи провести за його відсутності, а також зазначив, що висновок Київської районної адміністрації Одеської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] у відношенні малолітнього сина [PERSON], [INFO], та призначення [PERSON] опікуном над малолітнім, за №2173/01-11 від 24.11.2017 року підтримує та просить суд врахувати його під час ухвалення рішення по справі. Третя особа - [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про дату, час і місце проведення якого повідомлена належним чином, надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просить суд задовольнити, розгляд справи провести за його відсутності. Згідно з ч. 3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Представник третьої особи Служби у справах дітей Одеської міської ради у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце проведення якого повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явились, про дату, час і місце проведення яких повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Суд також зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Враховуюче вищевикладене, судом було ухвалено провести розгляд справи за відсутності сторін по справі та у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Вивчивши, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позов підлягаючим задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON], про що 11 жовтня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції складено відповідний актовий запис №9613. Відомості про батьків дитини внесені до актового запису про народження дитини відповідно до вимог ст.133 Сімейного кодексу України. Батько малолітнього -[PERSON], [INFO], відповідно до листа Київського відділу поліції в м. Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області притягувався до кримінальної відповідальності за ст.ст.186, 185 Кримінального кодексу України. Мати малолітнього - [PERSON], [INFO], неодноразово притягувалась до кримінальної відповідальності за ч.2 ст.185 Кримінального кодексу України. Листом Державної установи «Одеська установа виконання покарань (№21)» Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань за №5/5-15379 від 02.10.2017 року повідомлено, що [PERSON] з 03 липня 2017 року знаходиться в Державній установі «Одеська установа виконання покарань (№21)» Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України. Стосовно [PERSON] було відкрито два кримінальних провадження в різних судах. Згідно провадження, яке знаходиться в Овідіопольському районному суді Одеської області за ст.185 ч.2 Кримінального кодексу України, [PERSON] обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 16 грудня 2017 року. Згідно провадження, яке знаходиться в Малиновському районному суді м. Одеси, за ст.185 ч.2 Кримінального кодексу України, [PERSON] призначено покарання у вигляді 1 року 10 місяців позбавлення волі. Вирок не вступив в законну силу. Судом встановлено, що наказом служби у справах дітей Одеської міської ради від 25 жовтня 2017 року за №136, малолітнього [PERSON], [INFO], поставлено на облік дітей, які опинились у складних життєвих обставинах. Відповідно до інформації від 22 вересня 2017 року за №581, наданої адміністрацією Комунальної установи «Дитяча міська поліклініка №5» Департаменту охорони здоров'я Одеської міської ради повідомлено, що малолітній [PERSON], [INFO], мешкав за адресою: [ADDRESS], та спостерігався в означеному дитячому лікувальному закладі з народження. За медичною допомогою для дитини до поліклініки зверталась бабуся малолітнього - [PERSON]. Також судом встановлено, що батько малолітнього - [PERSON], [INFO], не заперечує стосовно позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується заявою від 12.09.2017 року, поданою на адресу служби у справах дітей Одеської міської ради. Мати малолітнього - [PERSON], [INFO], також надала згоду на позбавлення її батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується заявою від 08 листопада 2017 року, справжність підпису в якій засвідчено в.о. начальником Державної Установи «Одеська установа виконання покарань (№21)», Мастицьким В.В. Преамбулою Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХII від 27 грудня 1991 року (далі Конвенція) визнається, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Відповідно до ст. 3 Конвенції у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно до положень ст. 9 зазначеної Конвенції, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Крім того, відповідно до положень принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за його навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 164 СК України, підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 Постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб , які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Також суд вважає за необхідне зазначити, що питання доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] у відношенні малолітнього сина [PERSON], [INFO], розглядалось службою у справах дітей Одеської міської ради та відповідно до проекту висновку від 25 жовтня 2017 року за №05/7584, служба у справах дітей Одеської міської ради вважає його доцільним. Київська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] у відношенні малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується висновком від 24 листопада 2017 року за №2173/01-11. Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає встановленим, що [PERSON] та [PERSON] саме ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків у відношенні малолітнього сина [PERSON], [INFO], у зв'язку з чим, суд вважає обґрунтованими в цій частині вимоги позивача та можливим позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно їх малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Статтею 58 ЦК України та статтею 243 СК України передбачено, що опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. Опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров'я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов'язки (ст.55 ЦК України). У відповідності до ст. 244 СК України опікуном, піклувальником дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа. При призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини. На підставі ст. 60 ч. 4 ЦК України, суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування. Позивач просить призначити піклувальником над малолітнім [PERSON], [INFO], його бабусю [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], є матір'ю [PERSON] та бабусею малолітнього [PERSON], [INFO]. [PERSON], [INFO], зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS], з якою без реєстрації мешкає малолітній [PERSON], [INFO]. З наданих до суду доказів вбачається, що [PERSON], [INFO], є бабусею малолітнього [PERSON], [INFO], характеризується позитивно, житлом забезпечена, до кримінальної відповідальності не притягувалася. Протипоказань за станом здоров'я щодо призначення її опікуном не має. Створила всі умови, необхідні для проживання, повноцінного виховання та утримання малолітнього [PERSON], [INFO]. З правами та обов'язками опікуна ознайомлена. Відповідно до висновку Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 24 листопада 2017 року за №2173/01-11, районна державна адміністрація вважає за доцільне призначити [PERSON], [INFO], опікуном над її ж малолітнім онуком[PERSON], [INFO]. За таких підстав суд вважає, що [PERSON], [INFO], може бути призначена піклувальником над малолітнім [PERSON], [INFO], оскільки вона може забезпечити необхідні умови утримання та виховання, що буде відповідати інтересам дитини. В частині позовних вимог про стягнення аліментів на дитину, суд встановив наступне. Згідно з вищевказаними встановленими обставинами вбачається, що відповідачі не надають матеріальну допомогу на утримання сина. Частинами 2, 3 ст. 166 СК України встановлено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно зі ст. 180, ч. 2 ст. 181 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 2 ст. 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. При викладених обставинах суд вважає, що позовні вимоги Київської районної адміністрації Одеської міської ради в частині стягнення аліментів підлягають задоволенню, а саме підлягає стягненню з [PERSON] та з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на малолітнього [PERSON], [INFO], у розмірі по ? частці від заробітку (доходу) кожного з відповідачів, щомісячно, але не менш ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на день стягнення, починаючи з 21 грудня 2017 року до досягнення дитиною повноліття, а саме по [INFO]. Згідно з ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі п.14 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір за цією позовною заявою за вимогами про позбавлення батьківських прав та призначення опікуном не стягувався. Крім того, на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», позивач був звільнений від сплати судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру за вимогою про стягнення аліментів в сумі 1600 гривень. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З урахуванням вищевикладеного, з відповідачів в дохід держави підлягає стягненню судовий збір з кожного в сумі по 800 гривень 00 копійок.

Outcome: approved