Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-11 00:00:00

4 листопада 2014 року, представниця позивачки [PERSON], звернулася до суду з названим позовом, в якому просила суд, визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті своєї рідної сестри [PERSON], померлої [INFO] на спадкове майно у вигляді земельної ділянки, площею 0,095 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою : [ADDRESS] і належала померлій на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД № 083712 від 16.05.2000 р., мотивуючи це письмовою відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку з недоведеністю факту родинних відносин між позивачкою та спадкодавцем та відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. В судове засідання представниця позивачки не з`явилася, про дату, час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином, причини неявки не повідомила, надіславши до суду письмову заяву, в якій посилаючись на ст. 158 ЦПК України повністю підтримала позов і просила суд, слухати справу без її участі (а.с. 18,19,56). Представник відповідача Прилиманської сільської ради Овідіопольського району Одеської області в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, але надіслав до суду заяву, в якій просив суд розглянути справу за його відсутності (а.с. 55). Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із ст.ст. 10,11 ЦПК України - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які як і інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона - повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи та розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі - розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін на інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення вирішення справи. Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Виходячи з приписів статті 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У відповідності з ч. 3 статті 61 ЦПК України - обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 статті 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, що були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Статтею 1262 ЦК України передбачено, що у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід, як з боку батька, так і з боку матері. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини, з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно із ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна. Статтею 1297 ЦК України передбачено - спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна, як те передбачено ст. 1299 ЦК України. Згідно із ч. 2 п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 р. № 7 „Про судову практику у справах про спадкування", відповідно до статті 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Суд встановив, що рішенням Овідіопольського райсуду Одеської області від 13.10.2014 р., яке набрало законної сили і ніким не було оскаржене - було задоволено заяву [PERSON] та встановлено юридичний факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON], як рідними сестрами (а.с. 53). Рідна сестра позивачки - спадкодавець [PERSON] померла [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 15.10.2013 р., після смерті якої відкрилася спадщина на спадкове майно у вигляді земельної ділянки, площею 0,095 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою : [ADDRESS] і належала померлій на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД № 083712 від 16.05.2000 р., виданого на ім`я померлої [PERSON] на підставі рішення Прилиманської с/р № 34 від 29.02.2000 р. (а.с. 9,14,32,39). Після смерті [PERSON], позивачка звернулася до Овідіопольської ДНК з заявою про прийняття спадщини та заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.10.2013 р., у видачі якого позивачці було відмовлено нотаріусом з підстав недоведеності факту родинних відносин із спадкодавцем та відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно (а.с. 31,51). Вищевказаним рішенням суду був встановлений факт родинних відносин. Суд встановив, що на підставі рішення Прилиманської с/р № 34 від 29.02.2000 р. спадкодавець [PERSON] отримала у приватну власність земельну ділянку площею 0,195 га (а.с. 14). Також, рішенням Прилиманської с/р № 89 від 28.04.2000 р. було передано [PERSON] земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель (присадибна ділянка) за адресою : [ADDRESS] (а.с. 15). Таким чином, площа земельної ділянки спадкодавця [PERSON] була зменшена до 0,095 га. (а.с. 12,13). Суд дійшов висновку, що право власності на спадкове майно у вигляді спадкової земельної ділянки, яка після її зменшення становить площу 0,095 га - дійсно підтверджується вищевказаним державним актом на право приватної власності на землю спадкодавця [PERSON], що відповідає вимогам ст. 1218 ЦК України. Суд встановив і це підтверджується матеріалами спадкової справи № 291/2013, що крім позивачки, спадщину після смерті [PERSON] ніхто не прийняв та відповідної заяви нотаріусу не подав. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що за позивачкою слід визнати право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом на земельну ділянку площею 0,095 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою : [ADDRESS] і належала померлій на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД № 083712 від 16.05.2000 р. З вищезазначених підстав, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Outcome: approved