Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-26 00:00:00

[PERSON] в червні 2018 року звернулась до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по сплаті аліментів в період з березня 2013 року по 14 серпня 2015 року у розмірі 62961 грн. 66 коп., а також пені за цей же період у розмірі 359501 грн. Позовні вимоги мотивувала тим, що рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 01 листопада 1999 року з відповідача на користь [PERSON] були стягнуті аліментів на утримання її неповнолітньої доньки, [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку відповідача щомісячно, починаючи з [INFO] до повноліття доньки [PERSON]. Однак відповідач злісно ухилявся від сплати аліментів на утримання доньки та у нього виникла заборгованість по сплаті аліментів згідно виконавчого листа №2-667/1999, починаючи з березня 2013 року по 14 серпня 2015 року, як зазначила позивач, у розмірі 62961 грн. 66 коп. Окрім того позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення ним сплати аліментів, розмір якої відповідно до розрахунку позивача становить 359501 грн., а також стягнути з відповідача витрати понесені нею на отриману правничу допомогу в сумі 600,00 грн. Ухвалою суду від 05 липня 2018 року Суворовським районним судом міста Одеси прийнято до свого провадження зазначену цивільну справу та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. (а.с. 23). Ухвалою суду від 26 листопада 2018 року підготовче засідання закрито та призначено судовий розгляд по суті позову. (а.с. 37). Відповідачем в установлений судом строк відзиву на позов не надано. Позивачка в судове засідання не зявилась, про розгляд справи повідомлялась належним чином, матеріали справи містять клопотання представника позивача [PERSON] про розгляд справи у її відсутності. (а.с. 35). Відповідач в судове засідання не зявився, про розгляд справи в суді повідомлявся належним чином, з заявами про відкладення розгляду справи не звертався та будь-яких інших клопотань також не надано. (а.с. 43-46). Окрім того, відповідача було повідомлено про розгляд спарви на офіційному сайті суду. Враховуючи вимоги ст. 223 ЦПК України та ст.6 Конвенції Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності відповідача. З,ясував обставини справи, дослідив та проаналізував матеріали справи, встановив факти та відповідні до них правовідносини, суд дійшов до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 01 листопада 1999 року з відповідача на користь [PERSON] були стягнуті аліментів на утримання її неповнолітньої доньки, [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку відповідача щомісячно, починаючи з [INFO] до повноліття доньки [PERSON]. На виконання зазначеного рішення судом видано виконавчий лист. (а.с. 6,7). Постановою державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеса [PERSON] від 15.12.2016 року виконавчий документ №2-667/1999 на підставі п.5 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» було повернуто стягувачу, окрім того встановлено що станом на 14 серпня 2015 року заборгованість по аліментам становить 62691 грн. 66 коп. (а.с. 8, на звороті). Згідно розрахунку заборгованості від 15.12.2016 року державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеса [PERSON] за ВП 575285 заборгованість з 01.11.1999 року по 14.08.2015 року становить 62691 грн. 66 коп. (а.с. 9). Окрім того, із зазначеного розрахунку вбачається, що заборгованість станом на 01.03.2013 року становить 37647 грн. 12 коп., а з 01.03.2013 року по 14.08.2015 року 25044 грн. 54 коп. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов,язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 4 ст. 194 СК України, заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу, - до досягнення нею двадцяти трьох років. Частиною 3 ст. 195 СК України передбачено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Позивач зазначену суму фактично не оспорює. Зі сторони відповідача також не подано жодних заперечень щодо розміру заборгованості, яка визначена державним виконавцем. Тобто дійсним предметом однієї з позовних вимог (стягнення заборгованості по аліментам) фактично є повторне стягнення аліментів. За відсутності спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості, оскільки чинним законодавством не передбачена можливість стягнення заборгованості за аліментами, яка утворилася при виконанні судового рішення, шляхом подачі позову до суду в рамках іншої справи. Стягнення заборгованості за аліментами по виконавчому листу, який знаходиться на виконанні у державній виконавчій службі при відсутності спору про її розмір, є подвійним стягненням боргу, а тому вимоги позивача в цій частині є безпідставними та не підлягають задоволенню. Окрім того, суд зазначає про наступне. Постановою державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеса [PERSON] від 15.12.2016 року виконавчий документ №2-667/1999 на підставі п.5 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» було повернуто стягувачу. Відповідно п.5 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, зясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоровя, у звязку з втратою годувальника, про відібрання дитини, а також виконавчі документи, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані без участі боржника). Відпоідно до ч.5 вищезазначеного закону, повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно предявити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону. Таким чином, позивач має право звернутись до органів виконавчої служби з зазначеним виконавчим листом до виконання, тому позовні вимоги про стягнення заборгованості по аліментам не підлягають до задоволення в повному обсязі. Згідно до ч. 1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов,язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов'язання боржником. Після порушення боржником свого обов'язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов'язку сплатити аліменти. Статтею 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже, зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Як роз'яснено у постанові Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексуУкраїни при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"(п. 22), передбачена ст.196СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Докази того, що заборгованість по сплаті аліментів утворилась не з вини відповідача суду не надано. Верховний Суд України у постанові від 25 квітня 2018 року в справі № 572/1762/15-ц висловив правову позицію, що правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Враховуючи, що стягнення неустойки (пені) спрямоване на підвищення захисту майнових прав дітей, позовні вимоги позивача про стягнення на її користь пені за прострочення сплати аліментів є правомірними. Відповідно до вимог ст. 196 СК України, беручи до уваги розрахунок заборгованості по аліментах, окрім того, беручи до уваги позовні вимоги в яких позивачка просить стягнути пеню з березня 2013 року по 14 серпня 2015 року, а заборгованість за вказаний період по сплаті аліментів склала 25044 грн. 54 коп., а просить позивачка стягнути з відповідача пеню у розмірі 359501 грн., суд частково задовольняє позовні вимоги в даній частині позову та стягує з відповідача пеню у розмірі 25044 грн. 54 коп., що дорівнює сумі (100 відсотків заборгованості) заборгованості по аліментам, за період з березня 2013 року по 14 серпня 2015 року, котрі просила стягнути позивачка. Оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору під час подання позову, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України він стягується з відповідача на користь держави. Крім того, згідно ч. 1 та ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч. 4 ст. 141 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно п. 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. На підставі викладеного, при вирішенні розподілу судових витрат у справі, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню понесені нею витрати на професійну правничу допомогу в сумі 600,00 грн.

Outcome: partial