Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-20 00:00:00

[PERSON] і [PERSON] звернулися до суду з позовом до Маріупольської міської ради про визнання права власності на кооперативну квартиру, треті особи: ЖБК "Орджонікідзевський - 147", реєстраційна служба Маріупольського міського управління юстиції", посилаючись на те, що згідно ордера виданого на підставі рішення виконкому Жданівської міської ради народних депутатів № 52 від 15лютого 1984 року вони є квартиронаймачами спірної квартири і являються членами ЖБК "Орджонікідзевський - 147". Початковий внесок за їх квартиру склав 1 791 рублів, ними виплачено в рахунок погашення позики 5 703 рублів. Таким чином, вартість квартири ним була виплачена повністю, що підтверджується довідкою ЖБК № 12 від 15.12.2015 року. З метою оформлення правовстановлюючих документів на квартиру вони звернулися до відділу державної реєстрації майнових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції, де їм відмовили у зв'язку з тим, що зробити реєстрацію неможливо оскільки відсутні правовстановлюючі документи на квартиру. Оскільки вони дійсно є власниками вказаної квартири і їх право власності не визнається на даний час, то вважає що таке право порушене у зв'язку з чим просять визнати за ними право власності на вищевказану кооперативну квартиру. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 19 лютого 2016 року позов задоволено. З даним рішенням не погодилася Маріупольська міська рада та її представник оскаржив це рішення в апеляційному порядку. Він посилається на те, що суд першої інстанції не повно з»ясував обставини справи, вважав встановленими обставини, які не підтверджуються доказами та ухвалив рішення з порушенням вимог процесуального і матеріального Закону. Просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. В судовому засіданні представник Маріупольської міської ради повністю підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити. Позивачі до суду не з»явилися, повідомлені про час і місце судового засідання судовими повістками. Представник позивачів в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги. Представник відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Маріупольського МУЮ в судовому засіданні пояснив, що позивачі не зверталися до відділу державної реєстрації з заявою про оформлення правовстановлюючих документів на спірну квартиру і ніякої відмови в оформленні вказаних документів від працівників даного відділу позивачі не отримували. Просив ухвалити рішення на розсуд суду. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає необхідним задовольнити апеляційну скаргу з наступних підстав. За ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції від 1 січня 2013 року) державна реєстрація прав є обов'язковою, права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Положення ст.328 Цивільного кодексу України передбачають, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 128 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речі набувачу. За положеннями ст. 15 Закону України «Про власність», який діяв до вступу в законну силу Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, передбачалось, що член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Вказані норми дублюються у ст.384 ЦК України від 2003 року, де зазначено, що в разі викупу квартири член житлово-будівельного кооперативу стає власником квартири. З п. 5-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 вересня 1987 року № 9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» вбачається, що судам слід мати на увазі, що згідно із ст.15 Закону України «Про власність» член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд. Згідно п.6 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5 вбачається, що суди повинні мати на увазі, що законом може бути встановлений інший момент (підстава) набуття права власності. Зокрема, у разі повного внесення пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства. Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу 06 вересня 1975 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, зареєстрований у Палаці одруження м.Жданова Донецької області, актовий запис № 3281. Після укладення шлюбу - прізвище дружині присвоєно [PERSON]. Згідно ордеру [NUMBER] від 02 квітня 1984 року [PERSON] надана спірна квартира на підставі рішення виконкому Жданівської міської Ради народних депутатів від 15 лютого 1984 року за № 52. У вказаній квартирі зареєстрований позивачі та їх діти [PERSON], [PERSON] з 18 червня 1985 року. Відповідно до технічного паспорту на вказану квартиру загальна площа квартири складає 45,36 кв. метрів, жила 27,20 кв. метра. Як свідчить довідка ЖБК «Орджонікідзевський 147» № 260 від 19.12.2015 року та довідка № 12 від 15 грудня 2015 року, [PERSON] виплатив вартість спірної квартири у повному обсязі в розмірі 5 703 рублів. Статтею 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Апеляційний суд перевірив доводи апеляційної скарги та дійшов висновку, що вони є обґрунтованими. Згідно з вимогами статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» 1. Державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) прийняття документів, що подаються разом із заявою про державну реєстрацію прав, виготовлення їх електронних копій шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та розміщення їх у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв про державну реєстрацію прав, що надійшли на розгляд; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, зупинення державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав або про відмову в такій реєстрації. Статтею 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об'єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення державної реєстрації прав забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом. Згідно з п.6, п.7, п. 18 Порядка проведення державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, який затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб'єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком. Моментом прийняття заяви вважається дата і час її реєстрації у базі даних заяв. За результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації. Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 передбачений порядок проведення державної реєстрації прав на нерухоме майно. Також суд передчасно вважав встановленими обставини щодо звернення позивачів до відділу державної реєстрації з заявою про оформлення правовстановлюючих документів на спірну квартиру та прийняття державним реєстратором рішення про відмову позивачам в оформленні вказаних документів. Позивачі не надали жодного доказу в підтвердження вказаних обставин, а представник відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Маріупольського МУЮ в судовому засіданні пояснив апеляційному суду, що позивачі не зверталися до відділу державної реєстрації з заявою про оформлення правовстановлюючих документів на спірну квартиру і ніякої відмови в оформленні вказаних документів від працівників даного відділу позивачі не отримували. Статтею 3 ч. 1 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В даному випадку позивачі не звернулися до відділу державної реєстрації з заявою про оформлення правовстановлюючих документів на спірну квартиру у встановленому Законом порядку, не отримали письмове рішення державного реєстратора про відмову в такій реєстрації, а тому немає підстав вважати, що права позивачів порушені, невизнані або оспорені відповідачем. З огляду на викладене, апеляційний суд вважає необхідним задовольнити апеляційну скаргу, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити [PERSON] та [PERSON] в задоволенні позову.

Outcome: dismissed