Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-14 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON]., в якій просить позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Свої вимоги мотивувала тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 2003 року по 2010 рік. Від шлюбу у них народилися діти - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідач з самого народження дітей, не бажав приділяти їм уваги, був байдужим до них. Діти вважають, що їх батько це другий чоловік мами. Рідного біологічного батька старша донька пам'ятає, але не з доброї сторони, молодша донька ніколи в своєму житті його не бачила. Таким чином відповідач не виконує своїх батьківських обов'язків, життям дітей не цікавиться, не забезпечує їм необхідного харчування, медичного догляду, лікування, взагалі не приймає участі в їх забезпечені. Для можливості утримувати дітей позивач звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів, але виконавчі листи на виконання не віддавала сподіваючись на відповідальність батька перед доньками, але відповідач продовжував ухилятися від надання Позивач домогосподарка, знаходиться вдома по догляду за дитиною - сином, 2014 року народження, вдруге одружена, її теперішній чоловік має житло, в якому створені всі необхідні умови для проживання та розвитку її доньок, вони забезпечені всім необхідним. Вважає, що таке ставлення відповідача, як батька до дітей суперечить інтересам доньок, тому просить задовольнити позов, позбавивши його батьківських прав відносно неповнолітніх дітей доньок - [PERSON] та [PERSON]. Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147 від 03.10.2017 року внесенні зміни до відповідних Кодексів. Згідно п. 9 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, із змінами внесеними відповідно до зазначеного Закону, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Ухвалою суду від 24.10.2017 року до участі у розгляді справи в якості третьої була залучена Служба у справах дітей Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала, суду пояснила, що сумісні діти з відповідачем не бачили батька приблизно 9 років. Вони ніколи не спілкувалися, як рідні, батько не прийшов майже на перший дзвіночок доньки. Вихованням дітей вона займалася сама. Через скрутне положення, вона звернулася до суду з заявою про отримання аліментів від відповідача на утримання доньок, але він ні разу не бажав допомогти їй з грошами, хоча знав де вони живуть, оскільки вона ніколи не заперечувала та не забороняла спілкуванню дітей з батьком. До виконавчої служби вона з виконавчими листами не зверталась, оскільки на даний час матеріально забезпечена та це право позивача, звертатися чи ні до примусового виконання рішення суду, але будь - яке рішення суду повинно бути добровільно виконане. Даними обставинами вона змушена була звернутися до Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради з питанням про позбавлення батьківських прав [PERSON] На даний час вона знаходиться вдома в декретній відпустці по догляду за дитиною до 3-х років. Наполягала на задоволенні позову. В судовому засіданні представник позивача - [PERSON] позовні вимоги [PERSON] підтримав повністю. Суду пояснив, що [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 2003 року. Від шлюбу у них народилось двоє дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. В 2010 році шлюб між батьками дітей було розірвано, діти залишились проживати з позивачкою. Рішенням Біляївського районного суду Одеської області з [PERSON] на користь [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) на утримання двох неповнолітніх дітей було стягнуто аліменти. Відповідач останні приблизно 9 років жодного разу життям дітей не цікавився, не відвідував їх, матеріально їх не забезпечував, не приділяв їм уваги і таким чином ухилявся від виконання своїх батьківських обов'язків. Тому просить задовольнити позов, позбавивши відповідача батьківських прав відносно неповнолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Представник третьої особи Служби у справах дітей Роздільнянської районної державної адміністрації Самсій О.В., в судовому засіданні суду пояснила, що [PERSON] дійсно зверталася до Роздільнянської райдержадміністрації з питанням про позбавлення батьківських прав [PERSON]. Після виклику на прийом [PERSON] з'явився у нетверезому стані, підтвердив, що не сплачує аліменти на утримання доньок, стверджував, що йому чинять перешкоди в спілкуванні з дітьми, на що йому було запропоновано звернутися до органу опіки та піклування або до суду з відповідною заявою, але до теперішнього часу він нічого не зробив для того, щоб доказати його бажання у спілкуванні з дітьми. Висновок органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав підтримала, просила позовні вимоги задовольнити. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради в судове засідання не з'явився, позовні вимоги [PERSON] визнали, не заперечували проти їх задоволення, про що надали суду письмову заяву та надали висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] так як відповідач дійсно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, щодо своїх доньок, вихованням їх не займається, матеріально не забезпечує. Відповідач [PERSON]. в судове засідання не з'явився, неодноразово повідомлявся про дату та час судового засідання за зареєстрованим місцем проживання, заяв про відкладення розгляду справи та заперечень на позовну заяву на адресу суду не надходило. Поштові повідомлення наявні в матеріалах справи (а.с.44). Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» , ч.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain). Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»). Судом по справі встановлені наступні фактичні обставини справи на підставі наданих доказів та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) та [PERSON]., перебували в зареєстрованому шлюбі з 2003 року по 2010 рік, що підтверджується рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 01.12.2010 року про розірвання шлюбу. (а.с.9). Від шлюбу у них народилися діти - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] батьками яких зазначені - [PERSON], та [PERSON], що підтверджується свідоцтвами про народження, наявними в матеріалах справи. (а.с.12;13). Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 02.06.2016 року з [PERSON] на користь [PERSON]([PERSON]) на утримання дітей: [PERSON] - [INFO] та [PERSON] - [INFO] у розмірі ? частини заробітної плати(доходу) щомісяця до повноліття [PERSON], тобто до [INFO], починаючи з 05.05.2016 року, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, а потім відповідно до положень ч.3 ст.183СК України. Рішення набрало законної сили 13.06.2016 року. (а.с.10). Позивач 30.09.2011 року одружилась вдруге та після реєстрації шлюбу змінила прізвище [PERSON] на прізвище чоловіка - [PERSON].(а.с.11). Від другого шлюбу в родині позивача [PERSON], [INFO] народилася третя дитина, син - [PERSON].(а.с.14). З долучених до матеріалів справи листів доньок [PERSON], [PERSON] та [PERSON] видно, що в родині з появою у матері дівчат другого чоловіка на ім'я [PERSON], в їх житті настав спокій і злагода, вони бажають мати прізвище «[PERSON]», оскільки дуже люблять, як вони його називають - папу [PERSON].(а.с.15-16). Також, з письмових пояснень другого чоловіка позивача [PERSON], який працює офіційно, має достатній матеріальний рівень, де він зазначив, що з 2009 року він вже дуже добре спілкувався з дівчатами [PERSON] та [PERSON], які тягнулись до нього, оскільки їм бракувало батьківського тепла. За період існування їх родини, він ніколи не бачив [PERSON], з метою побачити дітей, або запропонувати їм якусь матеріальну допомогу.(а.с.17-18;28), що також підтверджується і письмовими поясненнями сусідки [PERSON](а.с.19). За заявою [PERSON] був проведений акт обстеження житлово - побутових умов проживання за адресою: [ADDRESS], відповідно до якого було встановлено, що у дівчат окрема мебльована кімната, власні окремі ліжка, стіл для занять, створені усі умови для нормального розвитку та проживання дітей.(а.с.21). Також акт обстеження житлово - побутових умов сім'ї [PERSON] проводилися класними керівниками дівчат 6-А та 8- А классів, які також зробили висновок проте, що батьки тобто [PERSON] та [PERSON] надають належну увагу навчанню і вихованню дітей.(а.с.22;23). З характеристик наданих директором Одеського навчально - виховного комплексу №49 «Спеціалізована школа - загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів» Одеської міської ради Одеської області [PERSON] та [PERSON] мають розвинуту довільну увагу, вільно переключаються із одного виду діяльності на інший. Програмний матеріал засвоюють швидко, осмислено. [PERSON], окрім всього відвідує академію «Шаг», курси англійської та німецької мови. Психологічний рівень дівчат також підтверджується психолого - педагогічними характеристиками.(а.с.24;25;26; 93-96). З довідки Лиманської селищної ради за №905 від 15.09.2017 року [PERSON], зареєстрований за адресою: [ADDRESS].(а.с.32). З оглянутого в судовому засіданні листа Роздільнянської районної державної адміністрації від 10.10.2017 року, було встановлено, що виконання ухвали суду про надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], не представилося можливим, оскільки мати з дітьми на території Роздільнянського району не проживають.(а.с.42-43). Позивач долучила до матеріалів справи заяву відповідно до якої вона в жовтні 2017 року зверталась до начальника служби у справах дітей Суворовської районної адміністрації з заявою про доцільність позбавлення батьківських прав.(а.с.46). 12.01.2018 року на адресу суду Органом опіки та піклування Суворовської районної адміністрації наданий висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, в якому зазначили, що [PERSON] проти позбавлення його батьківських прав заперечував, але, доказів про участь у вихованні, спілкуванні з доньками не надав. Аліменти виплачувати також відмовився, оскільки на його думку діти забезпечені та не потребують матеріальної допомоги. Визнав, що дітей не бачив більше ніж два роки, що свідчить проте, що останні ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Важали доцільним позбавити його батьківських прав.(а.с.71-72). В судовому засіданні в якості свідка був допитаний чоловік позивача - [PERSON], який суду пояснив, що з дівчатками [PERSON] та [PERSON] він спілкується з 2009 - 2010 року, їм було 2 та 4 роки. З їх мамою він одружився в 2011 році. З 2010 року він ніколи не бачив біологічного батька дітей поряд з ними. Був випадок коли відповідач у нетверезому стані бив [PERSON]. Ніяких дзвінків, ніяких допомог з його сторони на користь дітей не було. На даний час [PERSON] та [PERSON] називають його батьком, він вважає їх своїми доньками та має бажання їх вдочерити та надати їм своє прізвище - [PERSON]. В присутності позивача [PERSON] та допитаного [PERSON] в судовому засіданні в якості свідків були допитані діти: [PERSON] та [PERSON], які суду розповіли, що своїм батьком вважають [PERSON], свого біологічного батька зовсім не пам'ятають. [PERSON] додала, що коли вона була маленька, пам'ятає, як вона тікала від рідного батька, так як він був дуже п'яний і вона його боялася. Їх бажання однакове, носити прізвище - [PERSON]. Суд, давши оцінку наданим доказам по справі, приходить до наступного висновку. Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Ассамблеєю 20 листопада 1959 року, дитина, якщо це можливо, повинна рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в атмосфері любові та матеріального забезпечення. Відповідно до ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини , яка діє на Україні з 27.07.1991 року та ратифікована Україною, держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні для її благополуччя , приймаючи до уваги права та обов'язки їх батьків, опікунів та інших осіб, які відповідають за них по закону і з цією метою приймати всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини (далі Європейський Суд) у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»). Тобто, в даному випадку вирішення питання про позбавлення відповідачів батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у їх право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права, а в силу статті 9 Конституції України Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов'язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV). Відповідно до ст.51 Конституції України обов'язок кожного громадянина України піклуватися про дітей. Перелік обов'язків батьків по вихованню дитини викладений в ст.150, 151, 153-156 СК України . За ч.2 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров"я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст.155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та людської гідності. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. За приписами п. п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Позивачка просить позбавити батьківських прав відповідача відносно їх спільних доньок [PERSON] та [PERSON] на підставі ч.1 ст.164 СК України, так як останній злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Суд вважає, що наданими по справі доказами достовірно установлено, що відповідач неналежно виконує батьківські обов'язки відносно доньок, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що погано впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з доньками. Наявність заборгованості по аліментах та ненадання будь-якого виду матеріальної допомоги колишній сім'ї свідчить про небажання відповідача приймати участь у забезпеченні дітей належних умов життя, навчання, відпочинку. При розгляді даної категорії справ держава має позитивний обов'язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз'єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою. (пункт 52 згаданого вище рішення Європейського Суду у справі «Савіни проти України»). Однак реалізація таких обов'язків держави також вимагає від відповідачів активних дій, які б свідчили про їх бажання скористатись такою допомогою держави. Відповідач [PERSON] взагалі не бачиться з дітьми, не з'явився і на слухання справи стосовно позбавлення його батьківських прав стосовно доньок, органам опіки при підготовці висновку про доцільність позбавлення його батьківських прав повідомив про свою не згоду на розірвання родинних зв'язків з дітьми, але ніяких доказів на своє бажання залишатися їх батьком нікому не довів та нічого для цього не зробив. Суд розцінює такі дії відповідача, як ухилення від виховання дитини, свідомого нехтування своїми батьківськими обов'язками і не бажанням виконувати їх, що є підставою для позбавлення [PERSON] батьківських прав. Таким чином, в даній конкретній ситуації існують виключні обставини, за яких відповідач може бути позбавлений батьківських прав, що не суперечить статті 9 Конвенції про права дитини і в такому випадку судом на перше місце ставляться «як найкращі інтереси дитини». Із наданих суду доказів встановлено, що діти матеріально забезпечені, мати знаходиться в декретній відпустці, отже приділяє достатньо часу для виховання дітей, діти мають належні побутові умови проживання, другий чоловік позивача [PERSON] працює, але до дітей ставиться, як до своїх рідних, діти це відчувають, тому знаходяться досить урівноваженими. Відповідачу суд пропонував подати пояснення, заперечення та усі наявні у нього докази на спростування доводів викладених в позовній заяві, однак відповідач знехтував своїм правом щодо подання суду доказів та можливого доведення перед судом їх переконливості. Тому суд вважає за необхідне позбавити батька дитини [PERSON] батьківських прав у відношенні [PERSON] та [PERSON].

Outcome: approved