Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-13 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання договору міни недійсним, стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої відповідачем та зобов»язання вчинити певні дії. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 27.04.2016 року між нею та [PERSON] було укладено договір міни квартири за адресою: [ADDRESS] на будинок з присадибною ділянкою за адресою: [ADDRESS]. Згідно п. 1.8.1 договору міни сторони при підписанні договору засвідчили, що житло не зазначених недоліків, які значно знижують цінність або можливість використання за цільовим призначенням, зазначеного в цьому договорі, нерухомого майна немає. Однак, [PERSON] при огляді позивачкою будинку було приховано факт неможливості використання ванної так як з невідомих для неї причин сток води з ванної виведено не в септик, а на сусідню ділянку, що вже після одноразового використання створило конфлікт з хазяїном сусідньої ділянки. При стоці води з ванної, вода потрапляє на сусідню ділянку та під фундамент будівлі. А при включенні води в туалеті або в кухні, відсутня подача води в ванну. Крім того, після договору міни відповідачка зняла все сантехнічне обладнання ванної та туалетної кімнати, коментуючи це тим, що позивач стара людина і може раз в місяць нагнутися і вмитися над ванною. Крім того, при підписанні договору, згідно п. 1.8.1 договору міни, відповідач засвідчила, що внаслідок відчуження нерухомого майна не порушено прав та законних інтересів інших осіб, в тому числі неповнолітніх, що в будинку не проживають та не зареєстровані неповнолітні особи. Але приїхавши до місця проживання позивач з»ясувала, що до 26.04.2016 року в будинку проживала та була зареєстрована неповнолітня [PERSON] Віка, яку мати просто перед підписанням договору виписала з будинку, тим самим порушивши цей пункт договору та створивши можливість анулювання цього договору міни донькою [PERSON] в будь-який час. Також зазначає, що при огляді нею будівлі в квітні місяці [PERSON] разом зі своїм чоловіком ввели її в оману про наявність поряд з будівлею (через два будинки продовольчого магазину) та про можливість проведення телефону та інтернету (начебто телефон та інтернет - лінія є у сусідів через будинок). Але виявилося, що провести інтернет-лінію практично неможливо, інтернет покриття відсутнє так як і проведення телефонної лінії. Телебачення було просто відрізано [PERSON] - чоловіком відповідачки, з коментарем, що ви вже старі і воно вам не потрібно. Таким чином на сьогоднішній день, вона залишилась без можливості купити собі продукти харчування, оскільки до найближчого магазину треба доїжджати автобусом 10-15хв., а вартість однієї поїздки 8 грн. в одну сторону, а також без можливості спілкування через відсутність телефону та інтернету і без можливості знати, що коїться у світі. Таким чином [PERSON] скориставшись її старістю та довірливістю створила для неї неможливі для нормального життя умови, чим нанесла їй значної моральної шкоди. Позивачка звернулася до відповідачки з пропозицією анулювати договір, але крім грубості по телефону та смс-повідомлень з нецензурною лайкою нічого не отримала.. В позові зазначає, що при переїзді до місця проживання в Козині та при підписанні договору міни вона понесла значну матеріальну шкоду, а саме: 1) нею було заплачено податок з фізичних осіб при відчудженні об'єкта нерухомого майна в сумі З 299, 75 гривень. 2) витрати пов'язані з підписанням нотаріального договору в розмірі 2480 гривень. 3) витрати на отримання оцінки вартості житла - 1000 гривень. 4) витрати на переїзд в розмірі - 5000 гривень. 5) витрати на погрузочно-розгрузочні роботи в розмірі 600 гривень в Ужгороді та 1000 гривень в Козині ( в зв'язку з неможливістю за вини [PERSON] провести розгрузку машини вчасно). 6) витрати на поїздку на огляд будинку в Козині ( маршрутне таксі Київ - Козин 100 гривень, та білети на поїзд Ужгород - Київ Ужгород 530 гривень) 7) [PERSON] не спитавши мого дозволу за його словами викинув мою пральну машину Indesit, яку вона забула в квартирі, внаслідок створюванної ним конфліктної ситуації, вартістю 12 000 гривень. 8) також забравши своє сантехнічне обладнання [PERSON] не повернули їй її, і таким чином вона понесла майнову шкоду в розрізі 4000 гривень. 9) при переїзді було пошкоджено холодильник LD - 10 000 гривень. 10) також постраждали меблі спальний гарнітур-12 500 гривень, вітальня Марта - 11 250 гривень, дитяча польська кімната Юніор - 12 500 гривень, передпокій - 4000 гривень, кухня -15 000 гривень. 11) тумбочку з ванної кімнати також було разом з сантехнічним обладнанням забрано [PERSON] - 500 гривень. 12) вартість розбитого антикварного сервізу виробництва Японія на 12 персон - 10 000 гривень. 13) вартість розбитого антикварного сервізу виробництва ГДР на 12 персон - 7500 гривень. 14) вартість розбитого антикварного чайного сервізу виробництва Дулево на 12 персон - 7500 гривень. 15) вартість пошкодженої антикварної швейної машини 18 сторіччя Кайзер - 25 000 гривень. 16) відразу по приїзді нею було посаджено город ( вартість посадочного матеріалу 250 гривень - насіння та розсади та на 300 гривень картоплі). 17) внаслідок переїзду була травмована високопорідна персидська кішка вартістю 6000 гривень та проведено їй кесарів розтин з недоотриманням 6 кошенят вартістю до 3000 гривень кожне. Таким чином, загальна вартість завданої їй матеріальної шкоди складає: 174 059,75 гривень. А тому враховуючи те, що позивачка порушила підписані нею умови договору, чим спричинила їй велику матеріальну шкоду та створила умови, що унеможливлюють її проживання в будинку за адресою: [ADDRESS], чим нанесла їй не тільки матеріальну, але і моральну шкоду, просить суд розірвати договір міни від 27.04.2016 року, зареєстрований приватним нотаріусом Єгер Н.Д. за № 548, стягнути з [PERSON] на її користь 174059,75 грн. матеріальних збитків, отриманих в результаті переїзду, зобов»язати [PERSON] в місячний строк перевезти її з її речами в м. Ужгород за рахунок [PERSON] (переїзд та погрузочно-розгрузочні роботи), стягнути з [PERSON] на її користь компенсацію моральної шкоди, завданої в результаті непорядних дій в розмірі 100000 грн., а також судові витрати. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] уточнила п. 1 позовних вимог та просила суд визнати недійсним договір міни нерухомості від 27.04.2016 року № 548, інші позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити позов з підстав, викладених у позовній заяві. Додала, що договір міни, при наявності неповнолітньої дитини, укладено без дозволу органу опіки і піклування, чим порушено права неповнолітньої дитини, що може стати підставою для звернення до суду, в інтересах дитини , з метою визнання договору недійсним. Відповідачка в судовому засіданні проти позову заперечила, пояснила, що позивачка приїздила до них сама, та повністю оглядала будинок та земельну ділянку на якій він знаходиться. При цьому відповідачка також запрошувала і доньку [PERSON] щоб та приїхала також подивитися будинок, однак [PERSON] сказала, що вона часто міняла житло і на цьому розуміється. Через три дні як позивач поїхала додому після огляду будинку, [PERSON] зателефонувала і підтвердила намір укласти договір міни. Ще через 2-3 дні, [PERSON] приїхала до м. Ужгорода дивитися квартиру. Після огляду квартири, вони з чоловіком погодилися на обмін. Згодом вони з чоловіком приїхали до м. Ужгорода і у нотаріуса уклали договір міни. При цьому відповідачка в вкотре питала у позивачки чи влаштовує її будинок, чи вона остаточно вирішила міняти свою квартиру. [PERSON] в черговий раз підтвердила намір здійснити обмін квартири на будинок і просила якнайшвидше здійснити переїзд та звільнити будинок. Що стосується неповнолітньої доньки, то така на той час уже не проживала за зазначеною адресою та була знята з реєстрації. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив з тих мотивів, що сторони при укладенні договору міни дійшли згоди щодо всіх істотних обставин договору, перед підписанням договору оглянули зазначене нерухоме майно та не виявили ніяких недоліків чи дефектів, оскільки не мали один до одного ніяких претензій щодо якісних характеристик майна, сторонами виконано всі необхідні умови для дотримання умов договору міни. А тому відсутні підстави для розірвання договору міни чи визнання його недійсним. Що стосується заяв позивачки про порушення прав неповнолітньої доньки відповідачки, то по-перше, така на момент укладення договору там не проживала і була знята з реєстрації за вказаною адресою, а по друге - позивачкою не надано будь-яких доказів порушення майнових прав неповнолітньої. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], яка є донькою відповідачки, показала, що вона була присутньою при огляді позивачкою будинку. Позивачка приїхала приблизно о 12 год. Під час огляду позивачка передивилася все, що її цікавило - вона передивилася всі кімнати, подвір»я, всі документи. Позивачка перевіряла воду, пробувала її, їй дуже сподобалося повітря. Її все влаштовувало. [PERSON] тричі перепитувала чи її батьки впевнені щодо обміну будинку на квартиру в м. Ужгород. Після огляду будинку у позивачки ще було приблизно година часу до маршрутки. Вони сиділи спілкувалися, позивачка вчергове запитала у батьків чи вони впевнені в обміні будинку на Ужгород, оскільки Ужгород погане місто. Також ішла мова про наявність інтернету, і позивачку було проінформовано, що інтернет можна підключити, а зараз в будинку є модем Київстар, до якого підключено комп"ютер, також було повідомлено, що стаціонарний телефон є у сільській раді, також можна провести телефон і до будинку. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, 27.04.2016 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір міни, який посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Єгер Н.Д. та зареєстрований у реєстрі за № 548. Відповідно до умов даного договору [PERSON] передала у власність (поміняла) [PERSON] належну їй на праві приватної власності квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], а [PERSON] передала у власність [PERSON] належний їй на праві приватної власності житловий будинок з належними до нього надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,1203 га, кадастровий номер [NUMBER], що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Відповідно до ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов'язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов'язку щодо першої сторони Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Однією з основних засад цивільного законодавства є свобода договору, що визначено у п. 3 ч.1 ст. 3 ЦК України. Згідно ст. 715 ЦК України за договором міни (бартеру) кожна із сторін зобов'язується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар. Кожна із сторін договору міни є продавцем того товару, який він передає в обмін, і покупцем товару, який він одержує взамін. Відповідно до ст. 716 ЦК України до договору міни застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, договір контрактації або інші договори, елементи яких містяться в договорі міни, якщо це не суперечить суті зобов'язання. Таким чином, у правовідносинах міни за оскаржуваним договором позивач являється покупцем будинку та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS], і продавцем квартири за адресою: [ADDRESS]. Як встановлено в судовому засіданні та не заперечується сторонами, відповідачем передано позивачу, а позивачем прийнято будинок та земельну ділянку за адресою: [ADDRESS]. В той же час, позивачем передано, а відповідачем прийнято квартиру за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст. 673 ЦК України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі- продажу умов щодо якості товару продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети. В п. 1.10. договору міни зазначено, що нерухоме майно візуально оглянуте сторонами до підписання цього договору. Недоліків чи дефектів, які б перешкоджали використанню майна за призначенням, самочинних переобладнань, перепланувань, добудов, реконструкції майна та/або його складових частин на момент огляду виявлено не було. Претензій один до одного щодо якісних характеристик майна сторони не мають. Позивачка згідно уточнених позовних вимог просить суд визнати недійсним договір міни від 27.04.2016 року, який посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Єгер Н.Д. та зареєстрований у реєстрі за № 548. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Як вбачається зі змісту договору міни від 27.04.2016 року такий жодним чином не суперечить Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а гакож інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Жодних доказів зворотнього позивачем не надано. Відповідно до ч. 2 ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Як встановлено під час розгляду справи, при укладенні договору міни від 27.04.2016 року, як у [PERSON] так і [PERSON] був необхідний обсяг цивільної дієздатності, що було перевірено нотаріусом, та на спростування заначеної обставини позивачем не надано жодного доказу. Згідно ч. 3 ст. 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. В судовому засіданні встановлено, що волевиявлення як позивача так і відповідача при укладенні договору міни від 27.06.2016 року було вільним та відповідало їх внутрішній волі, що підтверджується попереднім оглядом об'єктів нерухомого майна, щодо яких відбулася міна та підписами в договорі міни від 27.04.2016 року. Відповідно до ч. 5 ст. 203 ЦК України визначено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. При розгляді справи встановлено, що договір міни від 27.04.2016 року був укладений з метою реального обміну нерухомого майна з метою переїзду в іншу місцевість та був реалізований сторонами після його укладення шляхом переїзду у вказані житлові приміщення. Згідно ч.6 ст. 203 ЦК України, правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами) не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Як встановлено при розгляді справи на момент укладення договору міни від 27.04.2016 року, в будинку за адресою Київська обл., Миронівський р-н, с. Козин, вул. Моргунівка, буд. 23Б не були власниками чи користувачами малолітні, неповнолітні чи непрацездатні діти. Відповідно до правового висновку Верховного суду України від 20.01.2016 року у справі № 6-4940 цс 15, норма ст. 177 СК України, ст. 16 Закону України «Про охорону дитинства» та ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», яка передбачає необхідність отримання попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення батьками договору щодо майна, право на яке має дитина, спрямована на захист майнових прав дітей, відтак підставою для визнання недійсним договору щодо майна, право на яке має дитина, за позовом його батьків є не сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення такого договору, а порушення в результаті його укладення майнових прав дитини. Доказів будь-яких порушень майнових прав неповнолітньої дитини відповідачки при укладанні договору міни позивачкою не надано та судом не встановлено. Відповідно до положень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 6.11.2009 р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», підставою недійсності правочину є недодержання сторонами вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину, відповідно до статей 203, 204 ЦК підстави і наслідки недійсності правочину можуть бути передбачені винятково законами. Окремі норми про недійсність правочинів також містяться у спеціальному законодавстві. Частиною 3 ст. 215 ЦК України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Позивачка обґрунтовує свої позовні вимоги щодо визнання договору міни недійсним тим, що відповідач ввела її в оману не повідомивши про відсутність відповідної інфраструктури біля будинку, відсутність належного відводу каналізаційних стоків, не проінформувавши про неможливість проведення телефонного зв'язку, інтернету та телебачення та ін. Згідно з ч.1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. В свою чергу ч. 1 ст. 229 ЦК України передбачено, що істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9, обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона мас істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок і власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не с підставою для визнання правочину недійсним. Згідно з п. 20 Постанови Пленуму № 9 правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Згідно з п. 1.8.2. договору міни сторони підтверджують, зокрема, що: укладання цього Договору відповідає їх інтересам; волевиявлення є вільним та усвідомленим; умови цього договору зрозумілі і відповідають дійсній домовленості сторін; в тексті цього договору зафіксовані всі істотні умови стосовно відчуження нерухомого майна; усі умови цього договору відповідають інтересам та дійсним намірам сторін та узгоджені ними. Пунктом 3.8. договору міни передбачено, що сторони стверджують, що однаково розуміють значення, умови правочину та його правові наслідки, про що свідчать їхні особисті підписи під текстом цього договору. Відповідно до п. 1.10. договору міни нерухоме майно візуально оглянуте сторонами до підписання цього договору. Недоліків чи дефектів, які б перешкоджаєш використанню майна за призначенням, самочинних переобладнань, перепланувань, добудов, реконструкції майна та/або його складових частин на момент огляду виявлено не було. Претензій один до одного щодо якісних характеристик майна сторони не мають. Як вбачається з наданих суду матеріалів та не заперечується сторонами, позивач та відповідач перед підписанням договору міни оглянули зазначене нерухоме майно та не виявили ніяких недоліків чи дефектів, оскільки не мали один до одного ніяких претензій щодо якісних характеристик майна. Таким чином, позивач попередньо оглянувши будинок та маючи змогу безпосередньо оцінити його якісні характеристики, а також інфраструктуру населеного пункту, в якому знаходиться вказаний будинок погодилася з якісними характеристиками будинку та інфраструктурою населеного пункту в якому він розташований, які її влаштовували та прийняла рішення відповідно до своєї волі. Жодних доказів, які б підтверджували існування підстав, встановлених законом, для визнання договору міни недійсним у зв'язку з вчиненням його під впливом обману, позивачем не наведено, зокрема позивачем не доведено сам факт обману, істотність значення обставин щодо яких, на думку позивача, її введено в оману, наявність умислу в діях відповідача. Відповідно до ч.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За таких обставин, враховуючи, що позивачем не наведено доказів на обґрунтування своїх позовних вимог, відсутніми є підстави для визнання договору міни від 27.04.2016 року недійсними, а тому у задоволенні позову слід відмовити. Також суд,

Outcome: dismissed