Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-25 00:00:00

[PERSON], в інтересах якої діє адвокат [PERSON], звернулася до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, у якій зазначила, що згідно державного акта на право власності на земельну ділянку від 24 березня 2003 року серії IV-ХС №023444, виданого на підставі розпорядження голови Бериславської районної державної адміністрації від 27 січня 2003 року №47 є власником земельної ділянки площею 4,27 га., що розташована на території Зміївської сільської ради. Разом з тим, при заповненні державного акту мала місце описку в написанні по-батькові заявника, а саме замість «Дмитрівна» було зазначено «Дмитрїевна». Просить суд встановити факт належності [PERSON], [INFO] державного акту на право власності на землю серії IV-ХС №023444, що зареєстрований в Книзі записів актів на право приватної власності на землю за №637 від 24 березня 2003 року. Встановлення факту належності правовстановлюючого документу тягне для заявника юридичні наслідки, а саме, дає змогу реалізувати права власника . У судове засідання від представника заявника [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у відсутність заявника та її представника, на задоволенні заяви наполягали. Представник заінтересованої особи в судове засідання не зявився, надав суду заяву, згідно якої визнав заявлені вимоги. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав: У відповідності з п. 6 ч. 1 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають справи про встановлення фактів належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. За правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, імя, по- батькові, місце чи час народження не відповідають записам у правовстановлюючому документі, якщо хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995р. «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі прізвище, імя, по-батькові якої зазначені в документі не збігаються в свідоцтві про народження, паспорті, свідоцтві про смерть, інше. Проте, сам по собі факт належності документу не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджений документом. Таким чином, для заявника важливо, не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту, це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Заяву про встановлення факту належності правовстановлюючих документів можуть подавати спадкоємці померлої особи - власника цього документа для оформлення спадкових прав. Судом встановлено, що [PERSON] народилася 15 лютого 1942 року. [PERSON] є власником земельної ділянки 4,27 га., що розташована на території Зміївської сільської ради, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії IV-ХС №023444, що зареєстрований в Книзі записів актів на право приватної власності на землю за №637 від 24 березня 2003 року. В державному акті допущено граматичну помилку та зазначено власником земельної ділянки (паю) [PERSON] «Дмитрїевну". Заявник не має можливості одержати новий чи внести зміни в наявний правовстановлюючий документ через те, що законодавством не передбачена така можливість. Таким чином, суд приходить до висновку, що державний акт на право власності на земельну ділянку IV-ХС №023444, що зареєстрований в Книзі записів актів на право приватної власності на землю за №637 від 24 березня 2003 року належить [PERSON], [INFO]. Підстав для відмови в задоволенні заяви у суду немає.

Outcome: approved