Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-21 00:00:00

[PERSON] 15 грудня 2014 року звернулась до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із позовною заявою в якій просить стягнути із [PERSON], на її користь аліменти на утримання їх спільної малолітньої доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/2 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення донькою повноліття. Свої вимоги обґрунтувала тим, що із відповідачем з 18 грудня 2010 року перебуває у зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку [PERSON], [INFO]. Однак, на даний час з відповідачем вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Малолітня донька мешкає разом із матір'ю, яка займається її утриманням і вихованням. Відповідач (батько дитини) допомогу на утримання малолітньої [PERSON] надає не у повному обсязі. Позивач, як і відповідач, у судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи їм повідомлялось у встановленому законом порядку. У матеріалах справи містяться заяви від них, де [PERSON], [PERSON] просять справу розглядати за їх відсутності, при цьому, позивач свої позовні вимоги підтримує, а відповідач визнає частково, вважаючи , що аліменти на утримання неповнолітньої доньки мають із нього стягуватись у розмірі 1/4 частини доходів. При цьому, надаючи пояснення раніше, позивач зазначала, що із відповідачем перебувають у шлюбі і мають спільну дитину [PERSON], [INFO]. Однак, із кінця 2012 року вони із чоловіком проживають окремо, подружніх відносин не підтримують. Малолітня донька із вказаного часу проживає із нею і саме вона займається доглядом, вихованням та утриманням дитини. Зауважила, що [PERSON] час від часу надає матеріальну допомогу на утримання [PERSON], однак, тієї допомоги не вистачає для забезпечення дитини необхідним. Відповідач також підтверджував, що вони із [PERSON] перебувають у шлюбі і мають спільну дитину [PERSON], [INFO], однак із кінця 2012 рок проживають окремо, подружніх відносин не підтримують. Малолітня донька із вказаного часу проживає із матір'ю, а він надає матеріальну допомогу на утримання [PERSON]. Зазначав, що не заперечує проти того щоб із нього стягувались аліменти на утримання дитини, однак розмір, який зазначила позивач є занадто великим і вважає достатнім стягнення аліментів на утримання доньки у розмірі 1/4 частини його заробітку. Пояснював, що має можливість надавати матеріальну допомогу доньці, оскільки отримує постійні доходи, здійснюючі підприємницьку діяльність, як фізична особа - підприємець. Повно, всебічно та об'єктивно дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню за таких підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні ним правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі зареєстрованому 18 грудня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтоводського міського управління юстиції Дніпропетровської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 287 (а.с. 3). При цьому, вони являються батьками малолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження останньої (а.с. 4). Сторони на даний час проживають окремо. Малолітня дитина сторін мешкає разом із матір'ю, знаходячись на утриманні останньої, відповідач, являючись батьком дитини, допомогу на утримання доньки надає, але не в повному обсязі. За таких обставин, [PERSON] просить стягнути із [PERSON] аліменти на її користь на утримання малолітньої доньки [PERSON], до досягнення останньою повноліття. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Згідно із ч. 1 ст. 189 цього Кодексу батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом . Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, відповідач є батьком [PERSON], [INFO]. Сторони проживають окремо. Дитина проживає із матір'ю та перебуває на її утриманні (а.с.5). Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі та виплачуються щомісячно. Статтею 183 Сімейного кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, які мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків передбачених статтею 184 СК України. Стаття 191 СК України передбачає, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Як встановлено судом [PERSON] являється фізичною особою-підприємцем і, здійснюючі відповідну діяльність отримує дохід, відсутні відомості щодо незадовільного стану здоров'я дитини і відповідача, як і відомості стосовно перебування на утримані останнього інших непрацездатних члені сім'ї. Однак, виходячи із принципу справедливості, того що батьки мають обопільне зобов'язання щодо утримання неповнолітньої дитини, а також з огляду на те що розмір коштів, які підлягають виплаті на утримання дитини повинен бути достатнім з огляду на її потреби, і разом з тим розмірним, враховуючи мету аліментного зобов'язання, суд дійшов висновку про стягнення із відповідача аліментів на користь позивача на утримання доньки у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку(доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня пред'явлення позову та до досягнення дитиною повноліття. Згідно ст. 88 ЦПК України, із відповідача необхідно стягнути судові витрати. Відповідно ст. 367 ЦПК України, рішення суду підлягає обов'язковому негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial