Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-14 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що разом з [PERSON] (далі - Відповідач) перебуває у шлюбі, зареєстрованому Відділом запису актів громадянського стану виконкому районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська, актовий запис № 1011, з 13 серпня 1988 року. Далі, позивач зазначає, що шлюбні стосунки між ним та відповідачем на сьогоднішній день припинені. Позивач також зазначає, що відповідач не погоджується з його пропозицією про поділ спільного майна добровільно, яке було набуте ними за час шлюбу. Майном, яке є спільною сумісною власністю сторін, набуте до моменту фактичного припинення шлюбних відносин і припинення ведення спільного господарства, та яке підлягає поділу між ними, позивач визначив наступне: автомобіль марки «ВАЗ 21154», 2008 року випуску, р/н [NUMBER], номер шасі (кузова, рами): № кузова [NUMBER], куплений у 2008 році, вартістю - 40 000 грн. 00 коп., бензопила моделі «Хусварна», вартістю - 1000 грн. 00 коп., куплена у 2013 році, електричне точило, вартістю - 500 грн. 00 коп., куплене у 2011 році, дві циркулярки для розпилу деревини, вартістю - по 1000 грн. 00 коп. кожна, куплені у 2010 році, слюсарні тиски, вартістю - 300 грн. 00 коп., куплені у 2010 році, інкубатор для інкубації яєць курки «Квочка», вартістю - 200 грн. 00 коп., куплений у 2011 році, зварювальний апарат, вартістю - 1000 грн. 00 коп., куплений у 2010 році, холодильник «АРДО», вартістю - 1500 грн. 00 коп., куплений у 2002 році, мікрохвильова піч, вартістю - 800 грн. 00 коп., куплена у 2002 році, телевізор «LG» вартістю - 1000 грн. 00 коп., музикальний центр «Кенвуд», вартістю - 1000 грн. 00 коп., куплений у 2002 році. Також, позивач зазначає, що з того часу як він пішов із сім'ї, а саме з 03 липня 2013 року, автомобілем він не користувався, так як він залишився у відповідача, а вона відмовилася передати його йому. У зв'язку з тим, що добровільно поділити рухоме майно подружжя не мають можливості, позивач змушений звернутись до суду із даним цивільним позовом. До початку розгляду справи по суті позивач уточнив свої позовні вимоги, а саме просив суд стягнути з відповідача на його користь грошову суму в розмірі 20 000 грн. 00 коп. в якості компенсації за його частку, як одного з подружжя, у праві їх спільної сумісної власності на вказаний транспортний засіб. Позивач у судове засідання з приводу розгляду справи по суті не з'явився, надав суду письмову заяву, в якій просить розглянути справу у його відсутність, позов задовольнити. Відповідач у судове засідання з приводу розгляду справи також по суті не з'явилася, надала суду заяву, в якій просить завершити розгляд справи без її участі, не заперечує проти стягнення грошової компенсації. Суд, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позов про поділ майна подружжя підлягає частковому задоволенню, з огляду на нижчевикладене. Так, судом встановлені наступні обставини і визначенні відповідно до них правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 13 серпня 1988 року (а.с.6). Судом також встановлено, що шлюб між сторонами у встановленому законом порядку не розірвано, однак названими сторонами спільне господарство не ведеться, шлюбні стосунки фактично припинилися, і сторони не домовилися про порядок поділу спільного майна, у зв'язку з чим такий спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Згідно ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності; кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч.1 ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено між ними, та ч.2 ст. 63 СК України у разі не здійснення одним із подружжя права спільної сумісної власності не припиняє його право на подружнє майно. Статтею 71 СК України встановлений порядок та способи поділу спільного майна подружжя. Відповідно до цієї норми таке майно ділиться між подружжям в натурі. Якщо сторони не досягли згоди про порядок розділу, його вирішує суд з урахуванням інтересів подружжя, дітей та інших обставин, що мають істотне значення. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх в своїй професійній діяльності. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя з компенсацією частки іншому з подружжя за умови внесення відповідної суми на депозитний рахунок суду. Частиною 1 ст. 179 ЦК України встановлено, що річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права і обов'язки. Частиною 2 ст.183 ЦК України передбачено, що неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. В судовому засіданні встановлено, а сторонами не спростовувалось та фактично визнано, що зважаючи на положення ст.61 ЦПК України, приймаються судом доведеними фактами, що не підлягають доказуванню, що подружжям за час їх перебування у шлюбі, було придбане автомобіль марки «ВАЗ 21154», 2008 року випуску, р/н [NUMBER], номер шасі (кузова, рами): № кузова [NUMBER]. вартість такого майна була погоджена сторонами в розмірі 40 000 грн. 00. Будь яких доказів суду з приводу можливості поділу в натурі такого окремого об'єкту матеріального світу суду не надано. Суд, зважаючи на технічні характеристики такого об'єкту, також вважає, що за умови поділу в натурі існує реальна загроза значного погіршення його стану. Розглядаючи вимогу щодо поділу майна в натурі, суд також керується роз'ясненнями, вказаними у постанові Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спірного майна подружжя» згідно яких, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч.4,5 ст.71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації . Оскільки сторони висловили свою згоду на отримання грошової компенсації замість відповідної частки одного з подружжя у праві їх спільної сумісної власності, суд відповідно до вимог ч. 2, 4, 5 ст. 71 СК України, з огляду на встановлені фактичні обставини справи, вважає за доцільне сумісне майно подружжя поділити та визначити таку грошову компенсацію наступним чином. Рухоме майно, вартість якого визначена сторонами, а саме: автомобіль марки «ВАЗ 21154», 2008 року випуску, р/н [NUMBER], номер шасі (кузова, рами): № кузова [NUMBER], куплений у 2008 році, вартістю - 40 000 грн. 00 коп., залишити за відповідачем [PERSON], а позивачу сплатити компенсацію за половину автомобіля марки «ВАЗ 21154», 2008 року випуску, р/н [NUMBER], номер шасі (кузова, рами): № кузова [NUMBER], куплений у 2008 році, вартістю - 40 000 грн. 00 коп., в розмірі 20 000 грн. 00 коп., та припинити право спільної сумісної власності подружжя на таке майно. Разом з цим, суд не знаходить правових підстав для поділу між сторонами такого майна як: бензопила моделі «Хусварна», електричне точило, дві циркулярки для розпилу деревини, слюсарні тиски, інкубатор для інкубації яєць курки «Квочка», зварювальний апарат, холодильник «АРДО», мікрохвильова піч, телевізор «LG», музикальний центр «Кенвуд», з огляду на нижченаведене. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ст.ст.3, 10,11 ЦПК України). Із змісту роз'яснень пунктів 22 і 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", слідує, що при поділі майна подружжя, вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Відповідно до змісту ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Позивач звертаючись до суду із вказаними позовними вимогами, не довів суду належними і допустимими доказами обставину придбання за час перебування у шлюбі з відповідачем означеного майна, та не довів дійсну вартість таких речей. Відповідач обставину придбання таких речей під час шлюбу не визнала, заперечувала проти їх вартості, вказаної позивачем. З огляду на наведені вимоги процесуального закону, суд вважає, що в задоволені позову у вказаній частині слід відмовити через недоведеність позовних вимог з боку позивача по справі. Також вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд приходить до висновку, що необхідно стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] пропорційно до розміру задоволених позовних вимог документально підтверджені судові витрати по справі, а саме: судового збору у розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі викладено та

Outcome: partial