Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-15 00:00:00

Акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі за текстом - позивач, банк, АТ «Універсал Банк») звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі за текстом - відповідач, [PERSON] ) в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 19.08.2019 у розмірі 14667,52 грн., у тому числі: загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) - 12799,08 грн, заборгованість за пенею та комісією - 1868,44 грн., а також просив стягнути судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2270,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що в рамках проекту «Monobank» АТ «Універсал Банк» відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки Мonobank. Умови обслуговування рахунків фізичної особи в AT «Універсал Банк» (далі за текстом - Умови) за карткою Monobank опубліковані на офіційному сайті банку та постійно доступні для ознайомлення за посиланням https://www.monobank.ua/terms. Згідно із п. 1 Розділу 1 «Терміни та визначення» Умов мобільний додаток - сервіс банку, що дозволяє надавати Клієнтові банківські послуги через смартфон за допомогою мобільного додатку. Відповідно до п.п. 2.1. п. 2 Розділу І Умов банк відкриває клієнту поточний рахунок, операції за яким здійснюються з використанням платіжної картки та/або мобільного додатка, випускає та надає клієнту у користування платіжну картку, а також забезпечує здійснення розрахунків за операціями, здійсненими з використанням платіжної картки та/або мобільного додатка, згідно умов договору в тому числі, платіжної системи MasterCard, та відповідно до вимог чинного законодавства України, в тому числі нормативно-правових актів Національного Банку України. Згідно п.п. 3.1., 3.4., 3.5. пункту 3 розділу II Умов визначено, що для надання послуг банк видає клієнту картку. Підписанням анкети-заяви клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг «Monobank». Датою укладення договору є дата підписання клієнтом анкети-заяви та отримання картки. Платіжна карта передається клієнту не активованою. Платіжна картка активується банком при додаванні інформації з картки в мобільний додаток з авторизацією за номером телефону. З метою ідентифікації клієнта при проведенні операцій з використанням картки при активації картки встановлюється ПІН-код. ПІН-код є аналогом власноручного підпису клієнта. Клієнт погоджується, що використання карти і правильного ПІН-коду є належною і достатньою ідентифікацією держателя платіжної картки. Позивач вказує, що 19.08.2019 року [PERSON] звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 19.08.2019 року.Положеннями анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг (далі - Договір). Підписавши анкету-заяву відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають договір та зобов`язується виконувати його умови. Позивач зазначає, що відповідач не виконав належним чином свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг від 19.08.2019 у зв`язку з чим, у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість, яка станом на 22.12.2020 становить 14667,52 грн., у тому числі: загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) - 12799,08 грн, заборгованість за пенею та комісією - 1868,44 грн. Відповідач надав відзив на позов в якому зазначив, що позовні вимоги вважає безпідставними, необґрунтованими та просив відмовити у позові повністю.В обґрунтування заперечень проти позову, відповідач посилається на те, що позивач, обґрунтовуючи право вимоги, посилається, зокрема, на витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк» та витяг з Тарифів за карткою Monobank, додатками до яких є тарифи, паспорт споживчого кредиту, таблиця обчислення вартості. З паспорту споживчого кредиту вбачається, що інформація зберігає чинність та є актуальною до 01.01.2019. Тобто, як зазначає відповідач, банк надав позивачу 19.08.2019 для ознайомлення та до суду в якості доказу документи, строк дії яких закінчився ще до звернення позивача. Відповідач вважає, що позивачем не надано доказів задоволення заяви відповідача та відкриття поточного рахунку, видачі йому за цим договором платіжного інструменту (банківської картки) у спосіб, що дозволяє однозначно встановити отримання ним такої картки, встановлення відповідного кредитного ліміту і на яку суму, а також не надано доказів наявності заборгованості у відповідача за кредитним договором, оскільки відсутня інформація по операціях, здійснених по рахунку, відкритому на ім`я відповідача. Крім того, відповідач зазначає, що позивач не надав підписаних відповідачем Умов обслуговування рахунків фізичної особи, Тарифів, Таблиці обчислення вартості кредиту та Паспорту споживчого кредиту, при цьому, позивачем не надано доказів, що саме ці Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву, а також те, що вказані документи на момент підписання відповідачем анкети-заяви взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.Тому, на думку відповідача, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем банк дотримався вимог, щодо повідомлення про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. У зв`язку з чим, неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови обслуговування рахунків фізичної особи, що розміщені на офіційному сайті позивача (https://www.monobank.ua/terms) неодноразово змінювалися самим АТ «Універсал Банк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (19.08.2019 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (20.04.2021 року). Позивач надав відповідь на відзив в якому зазначив, що відповідно до ст. 639 ЦК України, ст.ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Правовідносини між сторонами складаються з: відкриття поточного рахунку; випуску платіжної картки; встановлення кредитного ліміту; надання у користування грошових коштів у межах кредитного ліміту; нарахування процентів за користування коштами. Всі ці складові, як зазначає позивач, є наслідком вже укладеного сторонами Договору про надання банківських послуг 19.08.2019 року, в межах якого і відбувалося використання кредитних коштів. Тобто, позивач вважає, що використання кредитних коштів відбувалось в межах та на виконання вже укладеного договору від 19.08.2019 року, який виконувався сторонами. Позивач вказує, що Умови і правила обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Універсал Банк» перебувають в загальному доступі, розміщенні на офіційному сайті фінансової установи та, у розумінні статей 641, 644 ЦК України, є публічною пропозицією (офертою) на укладення договору позики з визначенням порядку і умов кредитування, прав і обов`язків сторін, іншої інформації, необхідної для укладення договору. Вони отримані відповідачем у мобільному додатку Умови і правила надання банківських послуг, що скріплено його підписом, знову ж таки, у анкеті-заяві від 19.08.2019 року, разом із Тарифами, Паспортом споживчого кредиту та Таблицею обчислення загальної вартості кредиту складають дійсний правочин між сторонами у справі. Крім того, позивач зазначає, що з Тарифів та Паспорту споживчого кредиту, Таблиці обчислення загальної вартості кредиту, вбачається підписання їх сторонами договору шляхом накладення електронного цифрового підпису, що законом не забороняється, така форма укладення договору добровільно обрана її сторонами та свідчить про акцепт [PERSON] запропонованих йому умов кредитування. У судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце розгляду справи позивач належним чином був повідомлений. Разом з позовною заявою представником позивача подано заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги він підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи належним чином був повідомлений, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі, врахувавши його позицію по справі, викладену у відзиві на позов. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права та взаємовідносини між сторонами, учасники справи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи, суд вважає за можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, ухваливши рішення у справі на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові заяви по суті справи, докази наявні в матеріалах справи та оцінивши їх у сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 19.08.2019 року [PERSON] (клієнт) звернувся до «Універсал Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг від 19.08.2019 (а.с. 6). Згідно анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг від 19.08.2019, анкета-заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. В анкеті-заяві до Договору про надання банківських послуг від 19.08.2019 також зазначено, що клієнт підтверджує, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають Договір та зобов`язується виконувати його умови. Окрім того, в анкеті-заяві від 19.08.2019 зазначено, що «Прошу вважати наведений зразок мого власноручного підпису або його аналоги (у тому числі мій електронний /електронний цифровий підпис) обов`язковим при здійсненні операцій за всіма рахунками, які відкриті або будуть відкриті мені в Банку. Я засвідчую генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключом [NUMBER], яка буде використовуватися для накладання електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення моїх дій згідно з Договором. Також я визнаю, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях. Я підтверджую, що всі наступні правочини (у тому числі підписання договорів, угод, листів, повідомлень) можуть вчинятися мною та/або Банком з використанням електронного/ електронного цифрового підпису. Усе листування щодо цього Договору прошу здійснювати через мобільний додаток або через інші дистанційні канали, відповідно до умов Договору». Згідно виписки про рух коштів по картці за період з 19.08.2019 по 22.12.2020, [PERSON] отримав кредит у розмірі 10000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок [NUMBER] , спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка [NUMBER] (а.с. 90). Як вбачається з наданого позивачем розрахунку суми заборгованості за договором б/н від 19.08.2019, укладеним між АТ «Універсал Банк» та [PERSON] , станом на 22.12.2020 заборгованість відповідача перед позивачем становить 14667,52 грн. з яких: 12799,08 грн. - заборгованість за тілом кредиту збільшена на суму відсотків за користування кредитом, 1868,44 грн - заборгованість за пенею та комісією (а.с. 5) Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина1 статті1048 ЦК України). Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Суд зазначає, що у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Універсал Банк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини 1 статті1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статті 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами 1,2 статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною 1 статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Отже, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Відповідно до частини 2 статті 9 Закону України «Про споживче кредитування» до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію») із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті. Частиною 3 статті 9 Закону України «Про споживче кредитування» визначено перелік інформація, що надається кредитодавцем споживачу, зазначена у частині другій цієї статті, має містити відомості, зокрема, про тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо); суму кредиту, строк кредитування, мету отримання та спосіб надання кредиту; тип процентної ставки (фіксована, змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок її зміни, а також індекси, що застосовуються для розрахунку змінюваної процентної ставки; орієнтовну реальну річну процентну ставку та орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача на дату надання інформації виходячи з обраних споживачем умов кредитування; порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); попередження про наслідки прострочення виконання зобов`язань із сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, що застосовуються чи стягуються у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит, а також про право кредитодавця та/або нового кредитора залучати до врегулювання простроченої заборгованості колекторську компанію. Як вбачається з анкети - заяви до Договору про надання банківських послуг від 19.08.2019, у анкеті-заяві позичальника [PERSON] процентна ставка не зазначена та відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання, а також комісій банку. Банк, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості за кредитом, просив стягнути загальний залишок заборгованості, який складається з тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), збільшена на відсотки за користування кредитом, а також стягнути пеню та комісію. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 19.08.2019, посилався на Умови обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк», додатками до яких є Тарифи за карткою Monobank, паспорт споживчого кредиту «Картка monobank», таблиця обчислення вартості кредиту, опубліковані на офіційному сайті банку за посиланням https://www.monobank.ua/terms, як невід`ємні частини кредитного договору. Однак, відповідач заперечує проти обізнаності із зазначеними умовами та тарифами кредитування. Суд зазначає, що матеріали справи не містять підтвердження, що саме ці Умови обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк», додатками до яких є Тарифи за карткою Monobank, паспорт споживчого кредиту «Картка monobank», таблиця обчислення вартості кредиту, які додані до позовної заяви, розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними підписуючи заяву-анкету до Договору про надання банківських послуг від 19.08.2019, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та саме у зазначеному в цих документах розмірі і порядках нарахування. Надана позивачем роздруківка з мобільного додатку Monobank містить лише назви фалів, які направлені відповідачу, а саме: «Тарифи», «Таблиця розрахунку вартості кредиту», «Умови і правила обслуговування» «Паспорт споживчого кредиту», без змісту. При цьому, з паспорту споживчого кредиту «Картка monobank», поданого позивачем в обґрунтування позову, вбачається, що інформація зберігає чинність та є актуальною до 01.01.2019. Тобто, банк 19.08.2019 надав відповідачу для ознайомлення інформацію про споживчий кредит, строк дії яких закінчився ще до підписання відповідачем анкети - заяви до Договору про надання банківських послуг від 19.08.2019. Відтак, в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини 1 статті 634 ЦК Україниза змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк», що розміщені на офіційному сайті позивача (https://www.monobank.ua/terms) можуть змінювалися самим АТ «Універсал Банк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із даним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та Умови у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Надані позивачем Умови обслуговування рахунку фізичної особи, з огляду на їх мінливий характер, без доказів на підтвердження обізнаності з ними позичальника, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Отже, без надання доказів про обізнаність позичальника про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, комісій банку, надані банком витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк», додатками до яких є Тарифи за карткою Monobank, паспорт споживчого кредиту з інформацією, строк дії якої сплив, а також таблиця обчислення вартості кредиту - не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Зазначене узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду викладеної у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17. Разом з цим, згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95, § 61). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (рішення від 29 листопада 2016 року у справі «Парафіягреко-католицької церкви в м. Люпені та інші проти Румунії», заява № 76943/11, § 123). ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справу судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням зміну повсякденній практиці (рішення від 11листопада 1996року у справі «Кантоні проти Франції», заява № 17862/91, § 31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11, § 65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «S. W. проти Сполученого Королівства», заява № 20166/92, § 36). Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України. Відповідно до частини 4 статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах 1,3 статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком - кредитодавцем та фізичною особою - споживачем банківських послуг щодо споживчого кредиту та регулюються спеціальним Законом України «Про споживче кредитування». Згідно з пунктом 9 частини 1 Закону України «Про споживче кредитування» споживач - фізична особа, яка уклала або має намір укласти договір про споживчий кредит. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В«Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно- правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, слід зауважити, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту умов та правил надання банківських послуг, оскільки умови та правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Зважаючи на наведене, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ «Універсал Банк» дотримався вимог, передбачених частиною 2 та 3 статті 9 Закону України «Про споживче кредитування» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодив зі споживачем саме ті умови, про які зазначав при подачі позову. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Вищевказана позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17-ц. З огляду на зазначене, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача заборгованості за відсотками за користування кредитом, в розмірі 2799,08грн., на які, згідно наданого позивачем розрахунку, збільшилось тіло кредиту, а також пені та комісії в розмірі 1868,44грн. Щодо стягнення основної суми заборгованості за кредитом суд зазначає наступне. Відповідно до положень статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Виходячи з того, що у справах про стягнення кредитної заборгованості до предмета доказування включаються серед іншого обставини щодо розміру заборгованості, відповідно розрахунок заборгованості є належним доказом наявності та розміру заборгованості. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 548/15991/13-ц та постанові від 30 жовтня 2019 року у справі № 361/2385/18-ц. Крім того, у постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №161/5267/20 викладена правова позиція, відповідно до якої доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від04липня 2018року №75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. При цьому згідно пункту 3 вказаного Положення клієнтські рахунки це особові рахунки, за якими обліковуються кошти клієнтів банку. До клієнтських рахунків належать кореспондентські, поточні, вкладні (депозитні) рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу). Отже, наявна в матеріалах справи виписка порахунку, за яким обліковуються кошти клієнта банку, в сукупності з іншими доказами, може підтверджувати заборгованість відповідача [PERSON] за виданим кредитом. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами та частково здійснював погашення кредитної заборгованості, що не заперечується відповідачем. Як вище зазначалося, відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Оцінюючи докази, які надані позивачем, суд приходить до висновку, що АТ «Універсал Банк» довів факт отримання відповідачем від банку кредитних коштів, існування між сторонами кредитних взаємовідносин та наявну заборгованість. При цьому, суд звертає увагу, що весь розрахунок заборгованості здійснений з урахуванням Умов обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк», додатками до яких є Тарифи за карткою Monobank, паспорт споживчого кредиту та таблиця обчислення вартості кредиту, які не можуть братися до уваги при визначенні розміру заборгованості, а тому, суд бере до уваги даний розрахунок в частині інформації щодо отриманих та використаних позичальником коштів. Як було встановлено вище, 19.08.2019 [PERSON] отримав кредит у розмірі 10000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок [NUMBER] , спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка [NUMBER] . З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач за період з 19.08.2019 по 22.12.2020 періодично здійснював погашення заборгованості за кредитом, всього на загальну суму 3552,84 грн, з яких безпідставно були направлені позивачем на погашення заборгованості за відсотками за користування кредитом згідно Умов обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк». Враховуючи вищевикладене, з огляду на часткове погашення відповідачем суми боргу за тілом кредиту, матеріалами справи підтверджується наявність заборгованості у відповідача перед позивачем за тілом кредиту, наданого відповідачеві за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 19.08.2019, яка станом на 22.12.2020 становить 6447, 16 грн. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 19.08.2019 підлягають частковому задоволенню, а саме - у розмірі 6447, 16 грн., які є заборгованістю за тілом кредиту. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, а саме, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 998 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial