Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради, про визнання права власності на житло за набувальною давністю. В обґрунтування позову вказує, що у відповідності до пунктів 1.2 та 3.3 Рішення VIII сесії XXIII скликання Криворізької міської ради від 30.06.1999 року № 213, за клопотанням виконкому Тернівської районної у місті [PERSON] ради, ліквідовано дошкільний виховний заклад відділу освіти Тернівської райради № 114, що був розташований у пристосованих приміщеннях на I та II поверхах триповерхового житлового будинку колишнього гуртожитку по вулиці Дмитра Войчишена, будинок № 2 у місті Кривому Розі Дніпропетровської області. Майно дошкільного закладу передано іншим закладам освіти району, а будинок залишено на балансовому обліку Відділу освіти для подальшого переобладнання та улаштування під квартири для сімейних працівників закладів освіти району. Згідно протоколу засідання комісії з розподілу житла сімейним працівникам освіти в закритих дошкільних закладах Тернівського району від 18.02.2003 року позивачці виділили приміщення у будинку за адресою: [ADDRESS] для переобладнання і улаштування під житло.\~\~З березня 2003 року вона займалась переобладнанням та облаштуванням квартири під житло. Не тільки проводила капітальний ремонт виділеної їй квартири за свій рахунок, а також сплачувала гроші для улаштування всього будинку, оплачувала виготовлення та оформлення всіх проектних документацій, а також користується цією квартирою, сплачує комунальні платежі. Після проведення улаштування квартири під житло вона зверталась до Відділу освіти та Райвиконкому про отримання ордеру або іншого правовстановлюючого документу на квартиру, однак отримала відмову з рекомендацією звернутись з цим питанням до суду. Ухвалою від 02.07.2018 року по справі було відкрито провадження та призначено підготовче засідання в порядку загального позовного провадження. 29.08.2018 ухвалою суду закрито підготовче провадження і справу було призначено до судового розгляду . Позивач і представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявилися, подали до суду заяви про підтримання позову та розгляд справи у їх відсутність. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, направив до суду листа про згоду з позовом та розгляд справи за його відсутності. Представник третьої особи - Відділ освіти виконкому Тернівської районної у місті ради в судове засідання не зявився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за відсутності їх представника та про вирішення позову на розсуд суду. Представник третьої особи - Управління благоустрою та житлової політики Криворізької міської ради в судове засідання не зявився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за відсутності їх представника та про вирішення позову на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до такого висновку. Відповідно до\~ст.263 ч.6 ЦПК України, якщо одна із сторін визнала предявлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Відповідно до\~ст.206 ч.ч.1, 4 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач -визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки представник відповідача позов визнав, відповідно до ст. 206\~ч. 4,\~263\~ч.6\~ЦПК України, суд приймає визнання позову відповідачем, яке на думку суду не суперечить вимогам закону, позов є законним та для його задоволення маються всі законні підстави. Сукупністю належних, допустимих і достовірних доказів судом встановлені такі обставини і відповідні ним правовідносини. Рішенням VIII сесії XXIII скликання Криворізької міської ради від 30.06.1999 року № 213, за клопотанням виконкому Тернівської районної у місті [PERSON] ради, ліквідовано дошкільний виховний заклад відділу освіти Тернівської райради № 114, що був розташований у пристосованих приміщеннях на I та II поверхах триповерхового житлового будинку колишнього гуртожитку по вулиці Дмитра Войчишена, будинок № 2 у місті Кривому Розі Дніпропетровської області. Згідно протоколу засідання комісії з розподілу житла сімейним працівникам освіти в закритих дошкільних закладах Тернівського району від 18.02.2003 року [PERSON] виділено приміщення у будинку за адресою: [ADDRESS] для переобладнання і улаштування під житло, а.с. 17,18.\~ В результаті переобладанання вказаного будинку згідно з проведеною КЗ "КБТІ" інвентаризацією станом на 04.04.2009 житловий будинок складається з 7 двокімнатних, 6 трикімнатних і 1 чотирикімнатної квартир із загальною площею примішень 1567,5 кв.м., а.с.22. Позивач з 18.02.2003 проживає в переобладаному під житло будинку ліквідованого ДНЗ в м.Кривий Ріг, вул.д.Войчишена,2, кв.№14, та заборгованості по комунальним платежам не має. На підставі наказу від 16.04.2015 житловий будинок у м.Кривий Ріг, вул.Д.Войчишена,2 передано на баланс управління комунальної власності Криворізької міської ради згідно акту прийняття - передачі основних засобів від 30.04.2015, а.с. 69. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на квартиру [ADDRESS] не зареєстровано, тобто власник майна відсутній, а.с.74. Правовідносини між сторонами регулюються нормами ст. 328 ЦК України, якою передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом,\~зокрема із\~правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Також, ст. 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено Цивільним кодексом України. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Відповідно до постанови Пленуму ВСУ «Про\~судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014\~ № 5, при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за\~набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: -\~володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; -\~володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; -\~володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку\~;y=0#w14">набувальної давності. Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном розпочалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Згідно п.1. Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, цей Кодекс набрав чинності з 1 січня 2004 року, тому норми ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Таким чином, згідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно може набуватися за рішенням суду починаючи з 1 січня 2011 року. Як випливає зі змісту ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Так, згідно відповіді виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради від 31.08.2018 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спірне житло, а.с. 67. Крім того, суд зазначає, що для набуття громадянами у власність державного житла недостатньо рішення комісії з розподілу житла відділу освіту виконавчого комітету згідно приписів Закону України "Про державного житлового фонду" . Таким чином, суд вважає, що в даному випадку право позивача на житло порушено та воно підлягає захисту в судовому порядку. Отже, враховуючи викладене, визнання позову відповідачем, відсутність власника спірного майна, наявність доказів добросовісного заволодіння позивачем спірним житлом, відкритого і безперервного володіння спірним майном після 2003 року, позов підлягає задоволенню. На підставі ст. 317, ст. 328, ст. 344, ст. 379, ч. 1 ст. 382 ЦК України,

Outcome: approved