Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-02 00:00:00

Адвокат [PERSON], котрий діє в інтересах [PERSON] звернувся до суду із позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON], товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (далі ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс»)про скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію та їх обтяжень на квартиру. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 03 липня 2015 року вказаним приватним нотаріусом, за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (далі ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс»), здійснено реєстрацію права власності на квартиру, яка знаходиться за адресою м. Тернопіль, вул. Київська, 18/11, котре позивач вважає протиправними, оскільки воно здійснене з численними порушеннями вимог законів. Адвокат [PERSON] в судове засідання не зявився надіславши на адресу суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника. Також у ній вказує, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити із мотивів, викладених у позовній заяві. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON], будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявився. Про причини неявки суду не повідомив, а тому розгляд справи слід здійснити за його відсутності. Представник ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» в судове засідання також не зявився, надіславши на адресу суду заяву в якій зазначає, що проти задоволення позову заперечує та розгляд справи просить здійснювати за його відсутності. Суд, всесторонньо, повно та об'єктивно дослідивши докази у справі, приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з огляду на таке. Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2017 року було скасовано постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2016 року, якою було задоволено позов [PERSON] до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» про визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію та їх обтяження на квартиру,та закрито провадження у справі. Підставою стало те, що суд апеляційної інстанції прийшов до переконання про необхідність розгляду заявлених позовних вимог в порядку цивільного судочинства. Також суд вказав, що «хоча у спірних правовідносинах виник спір про скасування рішення суб'єкта владних повноважень - нотаріуса, який відповідно до чинного законодавства наділений повноваженнями реєструвати права на нерухоме майно, разом з тим, цим рішенням вирішено питання щодо права власності позивача на нерухоме майно, тобто спір стосується цивільного права особи. Крім того, спірні правовідносини виникли на підставі договірних зобов'язань, такі не є публічно-правовими, а тому повинні розглядатися в порядку цивільного судочинства». 18 вересня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» (далі ВАТ «Сведбанк») та [PERSON]укладено кредитний договір № 1901/0908/98-254, предметом якого є грошові кошти в сумі 40'000 доларів США під 12,5 % річних. Для забезпечення виконання зобов'язань за цим договором між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] вересня 2008 року укладено договір іпотеки, згідно з яким банку передано нерухоме майно: квартира № 11, яка знаходиться в будинку № 18 по вулиці Київська в м. Тернополі. Пунктами 10, 10.3., 10.4., 12.3., 12.3.1. договору іпотеки визначено, що іпотекодержатель має право у разі невиконання позичальником умов основного зобов'язання та/або іпотекодавцем умов цього договору звернути стягнення на предмет іпотеки для задоволення свої майнових вимог в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». 28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» укладено договір факторингу № 15, відповідно до умов якого ПАТ «Сведбанк» відступив ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» право вимоги заборгованості за кредитним договором № 1901/0908/98-254. ТОВ «Факторингова компанія "Вектор Плюс» набуло статусу іпотекодержателя за договором іпотеки майна, про що внесено зміни до Державного реєстру іпотек. 03 липня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON]за заявою ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», здійснено реєстрацію права власності за останніми на вказану квартиру. Правовідносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень врегульовані Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-IV (далі Закон № 1952-IV). Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону № 1952-IV, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державній реєстрації, відповідно до ч. 4 ст. 15 Закону №1952-IV, підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. Частина 1 ст. 15 Закону №1952-IV встановлює, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону №1952-IV, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно. Згідно ч. 9 ст. 15 Закону № 1952-IV, державна реєстрація прав, їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальної дії (надання відмови в ній) проводиться одночасно з вчиненням такої дії. Відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону № 1952-IV, державна реєстрація прав власності, реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчиняється така дія. Державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію. Пунктом 2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868, встановлено, що нотаріус проводить державну реєстрацію права власності на нерухоме майно або на об'єкт незавершеного будівництва виключно у випадку вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном. Таким чином, державна реєстрація прав власності, реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, яке діяло на момент їх виникнення проводиться нотаріусом, яким вчиняється нотаріальна дія з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва. Отож процес реєстрації права власності нотаріусом позбавлений ознак самостійності і може мати місце лишу у тандемі з іншою дією нотаріуса, повязаною з нерухомим майном. Ні у спірному рішенні, ні у матеріалах справи не міститься посилань чи доказів того, що нотаріус проводив яку-небудь нотаріальну дію, визначену ч. 1 ст. 34 Закону України «Про нотаріат», по відношенню до зазначеної квартири, що дало б йому можливість у подальшому здійснити реєстрацію права власності на неї, а тому рішення про цю реєстрацію є таким, що вчинене без належної на те правової підстави і підлягає скасуванню. Крім цього слід зазначити, що у п. 11 вказаного іпотечного договору визначено, що у разі невиконання іпотекодавцем основного зобов'язання повністю або частково іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення основного зобов'язання та зобов'язань, передбачених цим договором, у строк, що не перевищує тридцять календарних днів та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов цього договору. Частиною 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Суду не надано доказів того, що позивач отримував будь-які повідомлень від ТОВ «Факторингова компанія [PERSON]» про усунення порушень та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги, а тому такого факту не встановлено. Також, у відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 1082 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов'язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов'язку перед ним. Згідно статті 24 Закону України «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Іпотекодержатель зобов'язаний письмово у п'ятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов'язанням. Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. З аналізу вказаного слідує, що особа, якій відступлено право вимоги за іпотечним договором, або та особа, яка вчинила таке відступлення мають письмово повідомити боржника про вказані дії. Суду не надано доказів того, що повідомлення про відступлення права вимоги було направлено позивачу, а тому такого факту не встановлено. Окрім того, судом береться до уваги, що відповідно до п. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»\~протягом дії цього\~Закону: 1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 м2 для квартири та 250 м2 для житлового будинку; 2) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки); 3) кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи. Позивачу, на момент вчинення нотаріусом спірного рішення, не належало на праві власності інше нерухоме майно, окрім вказаної квартири, що стверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 06 жовтня 2015 року. Ця нерухомість передана в іпотеку для забезпечення споживчого кредиту в іноземній валюті, використовується як місце постійного проживання позичальника і її площа менше 140 м2. А отже на даний обєкт не може бути примусово звернено стягнення. Також, згідно з пунктом 5 статті 24 Закону № 1952-IV\~у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою\~статті 15 цього Закону. Відповідно до статті 57 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV «Про виконавче провадження» арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.\~\~ Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що наявність в Реєстрі запису про заборону відчуження майна є перешкодою для здійснення державним реєстратором реєстраційних дій до того часу, поки таке обтяження не буде зняте. Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 11 листопада 2014 року (справа № 21-357а14). Позивач, заявляє єдину вимогу про скасування вказаного вище рішення нотаріуса. Водночас співвідповідачем у справі зазначає також і товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс». Жодних вимог до останнього не заявляє. В силу ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, з приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] в користь позивачапідлягає до стягнення стягнути 640 грн. судового збору.

Outcome: approved