Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-14 00:00:00

03 лютого 2015 року [PERSON] звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЛАВУС ЛТД» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди. В судове засідання позивач не з'явився, через канцелярію суду надав заяву, в якій просив справу розглядати у його відсутність, не заперечував проти ухвалення заочного рішення, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Відповідач неодноразово викликався до суду належним чином, у порядку ст. ст. 77, 169 п. 2, 3 ЦПК України, але в суд не з'являється, причини неявки суду не повідомляє. Позовні вимоги не оспорює. Судові повістки повернулися до суду за закінченням терміну зберігання. Суд вважає можливим розглядати справу у порядку ст. 77, 169 п. 2, 3 ЦПК України. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Перевіривши матеріали справи, дослідивши інші докази в їх сукупності з іншими доказами, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. При цьому суд виходить з того, що позивач звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЛАВУС ЛТД» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що позивач працював у відповідача на посаді контролера КПП з 01.07.2014 року. 31.12.2014 року він звільнився з ТОВ фірма «ЕЛАВУС ЛТД» у зв'язку із закінченням строку трудового договору (контракту), згідно зі п. 2 ст. 36 КЗпП України. За період його роботи у ТОВ фірма «Елавус ЛТД» є заборгованість по заробітній платі за 2014 рік: вересень 2014 р. - 56,00 грн., жовтень 2014 р. - 1201,00 грн., листопад 2014 р. - 1300,00 грн., грудень 2014 р. - 1900,78 грн.. Всього: 4457,87 грн., що підтверджується довідкою, наданою бухгалтерією відповідача. Також позивачу, згідно позовної заяви, не виплачена компенсація за невикористані дні щорічної відпустки у сумі 893,16 грн. Цю заборгованість у позовній заяві і просить стягнути позивач, а також середній заробіток за час затримки розрахунку та моральну шкоду у розмірі 3000,00 грн.. Представник відповідача в суд не з'являється, причини неявки суду не повідомляє. Позовні вимоги не оспорює, письмові заперечення суду не надав. Спірні правовідносини є трудовими правовідносинами та регулюються нормами трудового законодавства ст. 94, 95, 115, 116, 117, 231-233 КЗпП України; Законом України «Про оплату праці»; п. 3 розділу 2, п. 8 розділу 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ № 100 від 08.02.1995 року; постановою ПВС України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів»; п. 20 Постанови ПВС України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», відповідно до яких при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Судовим розглядом встановлено, що 01 липня 2014 року за трудовим контрактом позивача було прийнято відповідачем на роботу на посаду контролера контрольно-пропускного пункту ТОВ фірма «Елавус ЛТД» строком до 31 грудня 2014 року (а.с. 5-8). Того ж дня керівником підприємства було видано відповідний наказ (а.с. 9). Наказом № 30/12-03 від 30 грудня 2014 року ТОВ фірма «Елавус ЛТД» позивач був звільнений 31 грудня 2014 року згідно п. 2 ст. 36 КЗпП України (а.с. 11). Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Таким чином з огляду на вимоги закону та відомості, що містяться у матеріалах справи, ще під час перебування позивача у трудових відносинах з ТОВ фірма «Елавус ЛТД», відповідач неодноразово порушував умови та терміни виплати належних позивачу сум, в зв'язку з чим і утворилась заборгованість. Відповідно до ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Згідно довідки № 31/12-9 ТОВ фірма «Елавус ЛТД» про нараховану, але не виплачену заробітну плату за час роботу позивача з 01.07.2014 року по 31.12.2014 року у ТОВ фірма «Елавус ЛТД» є заборгованість по заробітній платі: вересень 2014 р. - 56,00 грн., жовтень 2014р. - 1201,00 грн., листопад 2014 р. - 1300,00 грн., грудень 2014 р. - 1900,78 грн., всього: 4457,87 грн. (а.с. 10). Як вбачається з наявних матеріалів справи, в день звільнення розрахунок по заборгованості з заробітної плати позивачу не був сплачений, до теперішнього часу заборгованість по заробітній не сплачена. Таким чином, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості по заробітній платі, з урахуванням компенсації за невикористані дні щорічної відпустки та середнього заробітку за час затримки розрахунку. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У відповідності до п. 21 Постанови Пленуму № 13 при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100. Положеннями п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, встановлено, що у всіх інших випадках, не пов'язаних з обчисленням середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки, збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно довідки № 31/12-9 ТОВ фірми «Елавус ЛТД» про нараховану, але не виплачену заробітну плату (а.с. 10) середньоденна заробітна плата позивача становила 74,43 грн. Таким чином, відповідач має сплатити суму середнього заробітку за весь час затримки розрахунку з 31.12.2014 року по 03.02.2015 року в сумі 1637,46 грн. У день звільнення з роботи ТОВ фірма «Елавус ЛТД» позивачу також не було виплачено компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки, яку також має компенсувати відповідач у розмірі 893,16 грн.. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У відповідності до Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 р. „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. На підставі ст. 10 ч.3, ст. 60 ч.1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Проте, матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження моральних страждань позивача у розмірі 3000,00 грн. та їх заподіяння з вини відповідача, а отже суд відмовляє в зазначеній частині позовних вимог. З огляду на наведене вище, суд приходить до висновку про необхідність стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі в сумі 4457,87 грн., грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки у розмірі 893,16 грн., середнього заробітку за період затримки розрахунку з 31.12.2014 року по 03.02.2015 року в сумі 1637,46 грн. Згідно до п. 2 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про: присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за 1 місяць. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», з відповідача на користь держави підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 170 грн. 44 коп., відповідно до суми задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та наявних у справі матеріалів,

Outcome: partial