Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-13 00:00:00

09.12.2014 року [PERSON] звернулась до суду із позовом, в якому просить стягнути із [PERSON] борг в сумі 7724,00 грн. та судові витрати в сумі 243,60 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 05.02.2014 року між нею та [PERSON] було укладено договір позики на суму 6500,00 грн., а 24.10.2014 року між позивачем та відповідачем укладено договір позики на суму 1224,00 грн. В першому та другому випадку строк виконання обов»язку повернення коштів відповідачем не визначений, а тому обов»язок виникає у відповідача у 7-денний строк від дня пред»явлення вимоги про повернення коштів. Відповідні вимоги були направлені 21.10.2014 року та 05.12.2014 року за місцем реєстрації відповідача, однак в установлений строк [PERSON] суму боргу не повернув. В судове засідання позивач не з'явилась, надала заяву, в якій підтримала позовні вимоги, просила розглянути справу без її участі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання також не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Виходячи з наведенного, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення відповідно до ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів, оскільки від відповідача, який був належним чином повідомлений про дату судового засідання не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, а представник позивача не заперечує проти такого розгляду. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В силу ч. 1 ст. 525 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж саму суму грошових коштів (суму позики). Згідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі. Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Так, на підтвердження того, що між сторонами було укладено договір позики, позивачем до матеріалів справи долучені розписки [PERSON], які у свою чергу засвідчують факт передання позивачем (позикодавцем) відповідачу (позичальнику) грошових коштів у розмірі 7724,00 грн. До цього часу сума боргу відповідачем не повернута, чим порушені права позивача (а.с.8). Згудно ч.2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Вимоги про повернення коштів були надіслані позивачем на зареєстроване місце проживання відповідача 21.10.2014 року та 05.12.2014 року (а.с. 9,12 ). Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов"язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій кількості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість в сумі 7724 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд покладає на відповідача понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати в сумі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved