Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-25 00:00:00

В вересні 2014р позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], про стягнення шкоди, заподіяної в наслідок дорожньо-транспортної пригоди джерелом підвищеної небезпеки в сумі 38856,03 грн., витрат на правову допомогу у сумі 8000 грн. та моральної шкоди у розмірі 10000 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 30.03.2014р. близько 16 год.30 хв. Він керуючи автомобілем «Хюндай Тюксон» держ. номер [NUMBER], їхав по вул..Водопровідній в м.Одесі в лівій по направленню руху смузі з дозволеною швидкістю десь біля 50-55 км. на годину. На підїзді до примикаю чого справа другорядного провулка 3-1 Водопровідний, він побачив, як з цього провулка в порушення правил дорожнього руху, не уступаючи транспорту, який рухався по головній дорозі по вул..Водопроводній, виїхав автомобіль «Тайота Камрі» держ. номер [NUMBER], під керуванням як потім стало відомо. [PERSON], причому перетнувши праву смугу руху, виїхав на ліву, по якій рухався позивач. Позивач, побачивши перешкоду, став приймати на вільну праву смугу, однак [PERSON] не зорієнтувавшись в ситуації, також став приймати вправо, перекривши тим самим смугу руху, на яку виїжджав позивач. Бажаючи уникнути зіткнення та небезпеки , яка загрожувала здоров'ю та майну [PERSON] та бажаючи мінімізувати наслідки неминучого зіткнення з його автомобілем, позивач був змушений скерувати автомобіль правіше, з'їхавши з проїжджої частини дороги на вільний тротуар та вдарився своїм автомобілем в решітку, яка відділяє тротуар від дороги біля заводу «Стальканат», тим самим пошкодивши свій автомобіль. Після чого робітника УДАЇ склали відносно [PERSON] адмінпротокол, за яким постановою Приморського районного суду м.Одеси від 15.04.2014р. його притягнуто до адмінівідповідальності по ст..122 ч.4 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 850 грн. також відносно позивача також було складено адміністративний протокол по ст..124 КУпАП, однак постановою Київського районного суду м.Одеси від 23.04.2014р. провадження по справі було закрито так як позивач діяв в стані крайньої необхідності. У зв'язку з вказаною ДТП автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень та згідно рахунку №39/14 від 10.05.2014р. і актом виконаних робіт №39/14 від 23.05.2014р. загальна вартість ремонту автомобіля становить 71011 грн.. Також під час ремонту він був вимушений придбати акумуляторну батарею вартістю 850 грн., лампи автомобільні на суму 36 грн. та зробити розвал-сходження коліс, витративши на це ще 160 грн., а також оплатити 800 грн. за проведену спеціалістом оцінку пошкоджень, а всього 1846 грн. Також позивач просить стягнути з відповідачів 8000 грн. за надання адвокатом правової допомоги згідно укладеного договору. Крім цього позивач також просить стягнути моральну шкоду у розмірі 10000 грн. з обох, так як з вини сухого В.В. він довгий час був позбавлений можливості керувати автомобілем, що суттєво ускладнювало його життєвий уклад та можливість вирішити побутові справи. Його сім'я вимушена була брати в борг кошти на ремонт автомобіля , та дружина брала кредит, для того щоб в найкоротший строк його відремонтувати, так як ціни на ремонт і автозапчастини зростали щоденно. Однак страхова компанія «Провідна», з якою за договором страхування №АС/4858691 від 17.01.2014р. автомобіль «Тайота Камрі» держ. номер [NUMBER], який належить [PERSON], відшкодувала позивачу 33 990,97 грн. Тому позивач просить стягнути з відповідачів матеріальну шкоду у розмірі 38866,03 грн.+10000 грн.+8000 грн.=56866,03 грн. та судові витрати. В судовому засіданні позивач та його представник- [PERSON], діючий за договором від 02.04.2014р., підтримали позовні вимоги з викладених підстав та просили його задовольнити. Представник відповідачів- [PERSON], діюча по довіреності від 02.10.2014р. та від 31.10.2014р. (а.с.43, 97) позовні вимоги не визнала повністю, підтримала свої письмові заперечення від 20.10.2014р.(а.с.51-53, 66-70), при цьому в судових засіданнях пояснювала. Що під час зазначеної ДТП за кермом автомобіля «Тайота Камрі» держ. номер [NUMBER] знаходився лише відповідач. А його дружини -відповідачки в машині не було. Позивач сам винен в цій ДТП так як перевищив швидкість і тому саме його автомобіль отримав пошкодження.. Відповідачка є інвалідом 2-ї групи та має захворювання нирок і потребує операції по її заміні. Крім того позивачу вже виплачена страховою компанією страхове відшкодування. Відповідач також є інвалідом 2-ї групи. Також вважає що витрати на правову допомогу не підтверджені належними доказами та сума моральної шкоди є необґрунтованою. Суд, вислухавши пояснення позивача, його представника, представника відповідачів, свідка, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 30.03.2014 водій [PERSON] керував автомобілем "Тойота Камрі" держномер [NUMBER] по другорядній дорозі в м. Одесі по пров. 3-й Водопровідний, при виїзді на головну дорогу вулицю Водопровідну, не надав дорогу автомобілю Хюндай державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON], який рухався по головній дорозі, змусив його різко гальмувати та змінювати напрямок руху, чим створив аварійну ситуацію у зв'язку з чим [PERSON] у стані крайньої необхідності скоїв наїзд на паркан, внаслідок чого пошкодив свій автомобіль. Про вказане ДТП видана довідка УДАЇ ГУМВС України в Одеській області від30.03.2014р. (а.с.11). Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 15.04.2014р. по Справі №3/522/2280/14 (а.с.8) [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності по 122 ч.4 КУпАП та стягнено з нього в дохід держави 850 грн. В цій постанові суду вказано,що [PERSON] створив аварійну ситуацію. За наслідками дорожньо-транспортної пригоди у відношенні водія автомобілю Хюндай державний номер [NUMBER] [PERSON] було складено адміністративний протокол АВ №639659 від 30.03.2014р. за скоєння наїзду на перешкоду (паркан), що призвело до пошкодження транспортного засобу, що є порушенням вимог п.п. 12.1, 13.1 «Правил дорожнього руху України». Проте Постановою Київського районного суду м. Одеси від 23.04.2014р. по Справі №520/3944/14-п (а.с.9-10) провадження по адміністративній справі відносно [PERSON] про вчинення ним 30.03.2014р. правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП було закрито, оскільки судом зроблений висновок, що [PERSON] здійснив наїзд на паркан в стані крайньої необхідності, через те, що водій [PERSON] створив аварійну ситуацію. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином з урахуванням наявності Постанови Приморського районного суду м. Одеси від 15.04.2014р. по Справі №3/522/2280/14 та Постановою Київського районного суду м. Одеси від 23.04.2014р. по Справі №520/3944/14-п суд відхиляє усі доводи та посилання представника відповідача [PERSON], на вчинення [PERSON] дій, які спричинили дорожньо-транспортну пригоду, оскільки наявність винної особи у дорожньо-транспортну пригоду яка відбулася 30.03.2014р. вже встановлений та не підлягає доведенню у даній цивільній справі, через преюдицію Постанов по адміністративним справам. Згідно Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.12) власником автомобілю Хюндай державний номер [NUMBER] є [PERSON] Згідно Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 55-56) власником автомобілю "Тойота Камрі" держномер [NUMBER] є [PERSON], а [PERSON] має право керувати даним автомобілем. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Для вирішення питання про притягнення тієї чи іншої особи до відшкодування шкоди на підставі ст. 1187 ЦК України суду необхідно визначити дві основні ознаки володільця транспортного засобу: юридичну та матеріальну (фактичну), тобто виявити того, хто фактично володіє цим транспортним засобом (а саме, здійснює його експлуатацію, використання, зберігання та утримання) та відповідні правові підстави такого володіння. Згідно Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.2013р.№4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» : «Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншої особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність завдання шкоди (п.2.2 Правил дорожнього руху)». Таким чином з урахуванням викладеного вбачається, що у задоволенні усіх позовних вимог [PERSON] до [PERSON] слід відмовити у повному обсягу з тих підстав, що вона є неналежним відповідачем, оскільки вся вина по відшкодування шкоди та судових витрат покладається саме на [PERSON], оскільки на момент дорожнього-транспортної пригоди він володів транспортним засобом на відповідній правовій підставі. На час дорожнього-транспортної пригоди відповідальність [PERSON] перед третіми особами внаслідок заподіяння шкоди була застрахована у ПрАТ «СК «ПРОВІДНА», що підтверджується Полісом №АС/4858691 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с.96). Згідно вказаного полісу ліміт відповідальності за завдання шкоди майну становить 50 000 грн., де також зазначено про нульовий розмір франшизи. З метою встановлення розміру шкоди завданої внаслідок аварії [PERSON] звернувся до ФОП [PERSON] про що було укладено Договір на проведення оцінки майна №14/ДС-001 від 01.04.2014р. (а.с. 162-163) та за який ним було сплачено 800 грн., за наслідками якого було отримано Звіт №14/СД-001 про оцінку вартості матеріальної шкоди завданої власнику КТЗ (а.с.164-179), де було встановлено, що вартість матеріальної шкоди, «Хюндай" державний номер [NUMBER], пошкодженого при ДТП 30.03.2014р. складає 37519,64 грн. На підставі вказаного Звіту ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» здійснила [PERSON] страхову виплату у розмірі 33 990,97 грн., що підтверджується Листом страхової компанії від 14.08.2014р. (а.с.27) та Листом від 28 січня 2015р. (а.с. 154) про що також не заперечував позивач по справі. Розмір вказаної страхової виплати утворився внаслідок вирахування податку на додану вартість від розміру шкоди визначено у Звіті №14/СД-001 про оцінку вартості матеріальної шкоди завданої власнику КТЗ. Пізніше [PERSON] здійснив ремонт транспортного засобу на загальну суму 71011 грн. , що підтверджується Актом 39/14 виконаних робіт від 23.05.2014р. (а.с.23-24). Таким чином в матеріалах справи існує два різні документи, які визначають розмір шкоди, завданої [PERSON] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а саме Звіт №14/СД-001 про оцінку вартості матеріальної шкоди завданої власнику КТЗ та Акт 39/14 виконаних робіт від 23.05.2014р., які за своє природою є письмовими доказами у розумінні ч. 2 ст. 57 ЦПК України. Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У зазначеній нормі права, яка встановлює загальні підстави відшкодування шкоди в рамках деліктних (позадоговірних) зобов'язань, під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається в зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров'я тощо). Шкода - це не тільки обов'язкова умова, але й міра відповідальності, оскільки завдана шкода (реальна шкода та упущена вигода) відшкодовується в повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, що встановлюється ст. 1192 ЦК України. Таким чином з рахуванням вказаних норм права суд при визначенні розміру шкоди завданої [PERSON] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди керуються саме Актом 39/14 виконаних робіт від 23.05.2014р., оскільки з вказаного доказу вбачається розмір реальних понесених витрат, здійснених позивачем, а не розмір витрат які має сторона понести, як витікає зі Звіту №14/СД-001 про оцінку вартості матеріальної шкоди завданої власнику КТЗ, тобто суд доходить до висновку, що [PERSON] було завдано шкоду у розмірі 71011 грн. З урахуванням наявності у [PERSON] страхового полісу, з лімітом відповідальності у розмірі 50 000 грн. суд ходить до висновку, що з нього на користь [PERSON] підлягає стягненню 21011 грн., вказана сума витікає з різниці розміру шкоди зазначеної в Акті 39/14 виконаних робіт від 23.05.2014р. (71011 грн.) та ліміту відповідальності в 50 000 грн. Також підлягає задоволенню вимога і про стягнення 800 грн. за проведення експертизи. Приймаюче таке рішення суд виходив з того, згідно ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Більш того, порядок врегулювання подібних спірних правовідносин знайшов своє відображення в п. 16 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», де зазначається, що «Оскільки відповідно до статті 3 Закону N 1961-IV обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування». Аналогічна правова позиція знайшла своє відображення в «Узагальненні судової практики розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки у 2010-2011 роках» Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (стор. 50). У той час суд вважає недоведеним вимоги позивача, щодо стягнення з відповідача додаткових витрат на придбання акумулятора, здійснення розвалу-сходження та придбання ламп виходячи з наступного. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Таким чином суд робить висновок, що позивач не надав належних та допустимих доказів, які б свідчили, що необхідність здійснення вказаних витрат, саме внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 30.03.2014р., тобто сторона не довела причинний зв'язок між аварією та необхідністю вчинення подібних витрат для відновлення порушеного права позивача, більше того при детальному вивченні Акту 39/14 виконаних робіт від 23.05.2014р. судом встановлено, що така робота, як розвал-сходження вже були здійсненні та входила в перелік робіт. Крім того позивач не позбавлений права на звернення до СК з вимогою щодо стягнення з страхової компанії «Провідна» виплати з підстав виявлення додаткових прихованих робіт, наявність яких не була виявлена під час складання Звіту №14/СД-001 від 12.04.2014р. в межах ліміту відповідальності. Відповідно до ст. 23 ЦП України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Зі змісту п.5 Постанови Пленум Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Враховуючи, що внаслідок ДТП позивачу було завдано моральні страждання, які особа зазнала внаслідок пошкодження майна, що спричинило порушення життєвих та виробничих стосунків, він також є інвалідом 2-ї групи, був позбавлений можливості використовувати свій автомобіль в звичному для нього життєвому розпорядку , був вимушений звертись до суду за захистом своїх прав, затрачувати певний час та зусилля на відновлення попереднього стану, а також

Outcome: partial