Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом та просить визнати розпорядження голови ГО «Всеукраїнське фізкультурно-спортивне товариство «Колос» [PERSON] №25-к від 25 червня 2018 року про його звільнення незаконним та скасувати його, поновити його на роботі на посаді генерального директора підприємства об`єднання громадян «Навчально-спортивна база «Переяславль» ВФСТ «Колос» АПК України з 25 червня 2018 року стягнути з відповідача заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 6396 грн. 00 коп. Посилається на те, що розпорядженням голови громадської організації «Всеукраїнське фізкульторно-спортивне товариство «Колос» [PERSON] №25-к від 25 червня 2018 року він був звільнений з роботи з посади директора підприємства об`єднання громадян «Навчально-спортивна база «Переяславль» ВФСТ «Колос» АПК України з 25 червня 2018 року згідно п.1-1 ст.41 КЗпП України за винні дії керівника підприємства внаслідок чого заробітна плата виплачувалась несвоєчасно. Вважає таке звільнення незаконним, оскільки затримка заробітної плати була викликана об`єктивними причинами пов`язаними із зменшенням попиту на послуги підприємства, крім цього під час в звільнення позивач перебував на лікарняному. Ухвалою Переяслав - Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 14.11.2018 провадження у справі № 373/1306/18 за позовом [PERSON] до Громадської організації «Всеукраїнське Фізкультурно-спортивне товариство «Колос» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу - закрити в зв`язку з відсутністю предмету спору. Підставою винесення такої ухвали суду, стало скасування розпорядження голови ГО «Всеукраїнське фізкультурно-спортивне товариство «Колос» [PERSON] . №25-к від 25 червня 2018 року про звільнення [PERSON] , що в тому числі, є предметом спору у даній справі Постановою Київського апеляційного суду від 14.02.2019 ухвалу Переяслав - Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 14 листопада 2018 року щодо закриття провадження у справі в частині позовних вимог про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу скасовано, справу в цій частині направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. Цією ж постановою Київського апеляційного суду вказано на правильність застосування судом першої інстанції норм Закону при вирішенні питання закриття провадження у справі в частині визнання незаконним та скасування розпорядження голови ГО «ВФСТ «Колос» від 25.06.2018 №25-к, з огляду на його скасування відповідачем в добровільному порядку. Справа слухалась в судовому засіданні в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та пояснили, що розпорядження голови ГО «ВФСТ «Колос» від 25.06.2018 №25-к про звільнення [PERSON] та призначення виконуючого обов`язки генерального директора ПОГ «НСБ Переяславль» головою об`єднання [PERSON], було видане в період тимчасової непрацездатності позивача, що підтверджується тимчасовою довідкою непрацездатності. Також, позивач пояснив, що після скасування наказу №25-к від 25.06.2018 він намагався приступити до виконання своїх трудових обов`язків, однак не зміг потрапити на територію підприємства ПОГ НСБ «Переяславль» ВФСТ «Колос» АПК України, оскільки його не пропустила на територію охорона. На підтвердження цих обставин позивачем складено акти від 01.02.2019 та від 06.02.2019. Також позивач 06.02.2019 звернувся до правоохоронних органів із заявою про скоєння злочину. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог, та пояснив, що відповідач не має зобов`язань перед [PERSON] , відносини, що виникли між ними мають цивільно-правову природу. До компетенції позивача, як генерального директора належить нарахування та виплата заробітної плати. Перешкод для невиконання позивачем своїх обов`язків ніхто не чинив. У зв`язку із незадовільним станом господарської діяльності ПОГ «НСБ «Переяславль» відповідач 07.02.2019 повторно прийняв розпорядження про відсторонення позивача від виконання обов`язків генерального директора, без припинення трудових правовідносин із позивачем. В ході розгляду даної справи судом відмовлено в задоволенні клопотання позивача про залучення, як співвідповідача підприємства об`єднання громадян «Навчальна - спортивна база «Переяславль» ВФСТ «Колос» АПК Україниз підстав ч. 3 ст. 51 ЦПК України, та повернуто позивачу уточнену позовну заяву, якою збільшено позовні вимоги з підстав передбачених ч. 5 ст. 49 ЦПК України. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, судом встановлено наступне. Між сторонами існує спір, що випливає з трудових правовідносин та регулюється нормами Кодексом законів про працю України та іншими актами цивільного законодавства в галузі трудових відносин. Розпорядженням першого заступника голови ВФСТ «Колос» АПК України Савчука Г.У. №24 від 24.04.2014 [PERSON] було призначено на посаду генерального директора підприємства об`єднання громадян «Навчально-спортивна база «Переяславль» ВФСТ «Колос» АПК України безстроково. Розпорядженням голови громадської організації ««Всеукраїнське фізкультурно-спортивне товариство «Колос» [PERSON] . №25-к від 25.06.2018 [PERSON] звільнений з роботи з 25.06.2018 за п.1-1 ст.41 КЗпП України за винні дії керівника підприємства, внаслідок чого заробітна плата виплачувалася несвоєчасно. Наказом №22 т.в.о. генерального директора ГО «ВФСТ Колос» [PERSON] визнано припиненими трудові відносини з генеральним директором [PERSON] з 25 червня 2018 року. Вказаний наказ виданий на підставі розпорядження №25-к від 25.06.2018. Розпорядженням голови громадської організації ««Всеукраїнське фізкультурно-спортивне товариство «Колос» [PERSON] . №27-к від 26.06.2018 скасовано дію розпорядження від 25.06.2018 №25-к. З фотокопії тимчасової довідки непрацездатності №56 виданою КЗ «Переяслав - Хмельницька центральна районна лікарня», наявної в матеріалах справи вбачається, що [PERSON] перебував на амбулаторному лікуванні з 20.06.2018 по 05.07.2018 (а.с.27). На час розгляду справи судом позивач не приступив до виконання своїх трудових обов`язків. Позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Згідно зі ст. 24 КЗпП укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника підприємства, установи, організації чи уповноваженого ним органу. Контракт є особливою формою трудового договору і укладається він, коли його застосування відповідає законодавству (ст.21 КЗпП). Пунктом 1-1 ст. 41 КЗпП України передбачена можливість розірвання трудового договору з ініціативи власника у випадку винних дій керівника підприємства, установи, організації, внаслідок чого заробітна плата виплачувалася несвоєчасно або в розмірах, нижчих від установленого законом розміру мінімальної заробітної плати. Підставою винесення оскаржуваного розпорядження №25-к від 25.06.2018, яке було в подальшому скасоване, було несвоєчасна виплата генеральним директором [PERSON] заробітної плати працівникам, однак ст. 149 Кодексу законів про працю України зобов`язує до застосування дисциплінарного стягнення власника або уповноважений ним органу (роботодавця) зажадати від порушника трудової дисципліни письмових пояснень. Такі пояснення відібрані не були. Позивач стверджує, що несвоєчасна виплата заробітної плати була зумовлена поважними причинами. При цьому його вини в такій затримці виплати не було. Відповідно до Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 13.11.2001 року за №455, тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності. Пленум Верховного Суду України у п.17 постанови від 6 листопада 1992 року № 9 „Про практику розгляду судами трудових спорів" роз`яснив, що правила про недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці (ч.3 ст.40 КЗпП стосуються як передбачених статтями 40, 41(1) КЗпП, так й інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Частиною 3 ст. 40 КЗпП України також, закріплено, що не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності. Викладене також зазначене в правовій позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 21 травня 2014 року справа N 6-33цс14. Пунктами 1,8 статті 5 Закону України «Про зайнятість населення» визначено, що держава гарантує в сфері зайнятості вільне обрання місця застосування праці та виду діяльності, вільний вибір або зміну професії; захист від дискримінації в сфері зайнятості, необґрунтованої відмови у найманні на роботу і незаконного звільнення. Відповідно до ст. 3 Конституції України, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Стаття 43 Конституції України гарантує громадянам право на працю, захист від незаконного звільнення. Згідно з ст. 235 КЗпП України в разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір, в даному випадку - судом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд находить обґрунтованим твердження позивача, що відповідач звільнив [PERSON] , всупереч ч.3 ст. 40 КЗпП України, тобто під час перебування позивача на лікарняному. Враховуючи вищевказані обставини, суд дійшов висновку, що [PERSON] , був незаконно звільнений з займаної посади роботодавцем, та в подальшому не зміг приступити до виконання своїх посадових обов`язків тому, що не був допущений до свого робочого місця. Крім цього, не дивлячись на розпорядження голови громадської організації ««Всеукраїнське фізкультурно-спортивне товариство «Колос» [PERSON] . №27-к від 26.06.2018 яким скасовано дію розпорядження від 25.06.2018 №25-к, наказ № 22 від 25.06.2018 про припинення виконання обов`язків генерального директора ГО ВФСТ «Колос» [PERSON] не скасований. В трудовій книжці позивача запис про прийняття його на роботу на посаду генерального директора підприємства не зроблений, до виконання обов`язків генерального директора позивач не допущений. Зазначене порушення трудових прав позивача відбулось внаслідок недотримання вимог ч.3 ст. 40 КЗпП України. За таких обставин, суд вважає за необхідне визнати незаконним звільнення позивача та відновити його порушене право шляхом поновлення на роботі, та стягнення грошової компенсації за час вимушеного прогулу. Надаючи оцінку запереченням представника відповідача про те, що змінилась організаційно - правова форма юридичної особи - відповідача, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 104 ЦК України, юридична особа припиняє свою діяльність, передаючи все своє майно, права та обов`язки іншим юридичним особам - правонаступникам внаслідок реорганізації (через злиття, приєднання, поділ, перетворення) або ліквідації. Згідно з ч. 2 ст. 104 ЦК України передбачено, що юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. Тобто, при реорганізації юридична особа припиняється, але її права та обов`язки в порядку правонаступництва переходять до нової (іншої) юридичної особи. При цьому, до правонаступника переходять обов`язки не тільки в частині майнових прав, а й трудових відносин, в тому числі обов`язок щодо працевлаштування працівника Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 36 КЗпП зміна підпорядкованості підприємства, установи, організації не припиняє дії трудового договору. У разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Тому, вимоги щодо поновлення на посаді генерального директора підприємства об`єднання громадян «Навчальна спортивна база «Переяславль» «Всеукраїнське Фізкультурно-спортивне товариство «Колос» АПК України є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до положень статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, або різницю в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більше як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Згідно п.8 Постанови КМУ від 08.02.1995 №100 «Про обчислення середньої заробітної плати» нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи проводиться множенням середньоденного заробітку на число робочих днів. Позивач був звільнений з роботи 25.06.2018. Згідно довідки від 25.06.2018 заробітна плата позивача за два останні місяці роботи (квітень, травень) складає 12792,00 грн. (6396 грн. 00 коп +6396 грн. 00 коп.) (а.с.28) Кількість робочих днів у цей період - 40 (20 у квітня + 20 у травні). Тож, середньоденна заробітна плати позивача за останні два місці роботи складає 319,80 грн. (12792,00 грн.: 40 роб. днів). Отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу (з дня звільнення (25.06.2018 і по день ухвалення рішення у справі 05.08.2019 ), який становить 88584 грн. 60 коп. (319,80 грн. х 277 р/дн.). Згідно з ч.5 ст. 235 КЗпП України та п.4 ч.1 ст. 430 ЦПК України рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника підлягає негайному виконанню. Водночас, суд не допускає судове рішення до негайного виконання в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з огляду на те, що відповідна сума є компенсаційною, а не заробітною платою в розумінні Закону України «Про оплату праці». Тож положення п. 2 ч.1 ст. 430 ЦПК України в даному випадку не застосовується. Враховуючи те, що позивач відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору у справах про поновлення на роботі, суд стягує його з відповідача на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved