Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-10 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із заявою про встановлення факту смерті двоюрідної тітки - [PERSON] [INFO] , пояснивши суду, що остання дійсно померла в цей день у місті Червонопартизанськ Свердловського району Луганської області. Даний факт заявниці необхідно встановити для того, щоб оформити спадщину після смерті двоюрідної тітки. В судове засідання заявниця не з"явилася, однак її представник - адвокат Вільчинський В.О. подав до суду заяву про слухання справи за їх відсутності, заявлені вимоги підтримав у повному обсязі, просить суд їх задовольнити. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явилася, проте подала на адресу суду заяву про слухання справи за її відсутності. З врахуванням положень ч.3 ст.211 ЦПК України, де визначено право учасника справи заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін на підставі наявних у суду матеріалів. Оголосивши заяву, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про можливість задоволення заяви з наступних підстав. Ч.3 ст.294 ЦПК України визначено, що розгляд справ окремого провадження відбувається із дотриманням загальних правил, встановлених цим Кодексом. В ч.3 ст.200 ЦПК України визначено, що: За результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. З врахуванням того, що представником заінтересованої особи було подано письмову заяву, у якій висловлено згоду на задоволення заяви, суд вважає за можливе ухвалити рішення у підготовчому судовому засіданні. Крім того, суд приймає до уваги і положення ч.2 ст.317 ЦПК України, у відповідності до якого справи про встановлення факту народження або смерті на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Так, в судовому засіданні встановлено, що дійсно [PERSON] померла [INFO] у м. Червонопартизанськ Свердловського району Луганської області, яка є тимчасово окупованою територією України внаслідок збройної агресії Російської Федерації, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого на окупованій території (а.с.15). Щодо підтвердження родинних зв`язків померлої та заявниці, як двоюрідної тітки та племінниці. З копії свідоцтва про народження заявниці від 07.06.1991 року, свідоцтва про народження батька заявниці [PERSON] від 13.04.1962 р., свідоцтв про народження діда заявниці [PERSON] від 10.08.1930 р. та його рідної сестри [PERSON] від 01.08.1936 р., а також свідоцтва про народження [PERSON] від 01.01.1961 р. вбачається, що батько заявниці - [PERSON] та померла [PERSON] були двоюрідними братом та сестрою, а отже померла [PERSON] являється заявниці двоюрідною тіткою (а.с.8-12). Крім того, в підтвердження зміни [PERSON] дівочого прізвища « [PERSON] » на « [PERSON] » до матеріалів справи долучено витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя (а.с.13). Щодо недолучення заявницею до матеріалів справи письмової відмови у видачі свідоцтва про смерть [PERSON] від органу реєстрації актів цивільного стану суд виходить із наступного. Питання особливостей здійснення провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України визначені положеннями статті 317 Цивільного процесуального кодексу України. Так, заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Копія судового рішення видається учасникам справи, негайно після проголошення такого рішення або невідкладно надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації народження або смерті особи. З наведеного вбачається, що згадані положення цивільного процесуального закону не вимагають від осіб, які звертаються із заявою до суду про встановлення відповідного факту, подання до суду письмової відмови органу реєстрації актів цивільного стану у здійсненні реєстрації таких фактів. При цьому слід вважати, що згідно з частиною другою статті 319 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає державній реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Аналогічна позиція висвітлена у листі Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22.04.2021 вих. №985/0/208-21. Дана обставина є перешкодою для можливості отримання свідоцтва про смерть [PERSON] українського зразка. Відповідно до ч.2 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Ч.3 даної статті передбачено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими ч.2 цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Разом із тим, вирішуючи питання щодо оцінки даного свідоцтва про смерть, суд приймає такий письмовий доказ, як належний та допустимий та при цьому бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), a також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilaєcu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що, виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Згідно ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють ї можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч.2 вказаної статті, державній реєстрації відповідно до цього Закону підлягають народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. У відповідності до п.2 ч.1 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» : державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Враховуючи вищевикладене, а також беручи до уваги надані суду докази, суд вважає за можливе заяву [PERSON] про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України - задовольнити.

Outcome: approved