Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-25 00:00:00

17 березня 2014 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить суд витребувати від добросовісного набувача [PERSON], яка мешкає в [ADDRESS], автомобіль марки (моделі) PORSHE PANAMERA 4S, тип - хечбек - легковий, 2011 року випуску, номер шассі [NUMBER], колір білий, державний номер [NUMBER], на користь [PERSON], яка мешкає у [ADDRESS]. Зобов'язати Управління ДАІ ГУМВС України в Одеській області скасувати Свідоцтво про державну реєстрацію серії [NUMBER] транспортного засобу марки (моделі) PORSHE PANAMERA 4S, тип - хечбек - легковий, 2011 року випуску, номер шассі [NUMBER], колір білий, державний номер [NUMBER], виданого ДАІ ГУМВС України в Одеській області. Свої вимоги мотивує тим, що 04.10.2013 року було видано довіреність на ім'я [PERSON], який діє від імені [PERSON], де перший уповноважив [PERSON], або [PERSON], або [PERSON], бути представниками Позивача з питань експлуатації, володіння, користування та розпорядження без права дарування транспортного засобу свідоцтво серії [NUMBER], виданого ВРЕВ № 12 УДАІ ГУМВС України в місті Київ від 03 жовтня 2012 року, автомобіля марки (моделі) PORSHE PANAMERA 4S, тип - хечбек - легковий, 2011 року випуску, номер шассі [NUMBER] реєстраційний номер [NUMBER]. Згодом [PERSON] дійшов усної угоди з [PERSON] стосовно продажу останньому належного Позивачу автомобіля марки PORSHE, про що Відповідачем видано розписку від 25.10.2013 року на ім'я [PERSON] Згідно розписки від 25.10.2013 року, Відповідач [PERSON] отримав від [PERSON] спірний автомобіль та зобов'язався в подальшому викупити, сплативши за нього суму в розмірі 110 000 (сто десять тисяч) доларів США, а також взяв на себе зобов'язання зберігати транспортний засіб та нести за нього повну відповідальність. Позивач стверджує, що до сьогоднішнього часу Відповідач не передав грошові кошти, обумовлені у розписці від 25.10.2013 року, ні Позивачу, ні уповноваженим особам, більш того останнім стало відомо, та підтверджується відповідними документами, копії яких надано до матеріалів справи, що власником належного Позивачу автомобіля є інша людина, а саме [PERSON]. Вищевказане і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи сповіщались належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяв та клопотань про відкладання не заявляли. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явився, 23.05.2014 року від його представника [PERSON] надійшли письмові пояснення, згідно яких проти задоволення позову не заперечує. Представник третьої особи Управління ДАІ ГУМВС України в Одеській області у судове засідання не з'явився, 19.05.2014 року надав письмові пояснення, згідно яких вважає, що вимоги віндикаційного позову про витребування ТЗ і вимоги про зобов'язання підрозділу управління ДАІ вчинити певні дії - скасувати свідоцтво про реєстрацію не можуть бути заявлені в одному провадженні, розгляд справи просив проводити за відсутності представника Управління ДАІ. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідачів, які сповіщені про розгляд справи належним чином, від яких не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою представника позивача, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідачів. Відповідно до ст. 225 ЦПК України Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на підставі Свідоцтва про реєстрацію серії ТЗ [NUMBER], виданого ВРЕВ № 12 УДАІ ГУМВС України в м. Києві 03.10.2012 року належав автомобіль марки PORSHE PANAMERA 4S, тип - хечбек - легковий, 2011 року випуску, номер шассі [NUMBER] реєстраційний номер [NUMBER]. 04 жовтня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] було посвідчено довіреність, згідно якої [PERSON], діючи від імені [PERSON], уповноважив [PERSON], [PERSON], [PERSON] бути представниками з питання експлуатації, володіння, користування та розпорядження без права дарування (при необхідності зняти автомобіль з обліку в органах Державтоінспекції чи поставити його на облік, продати чи обміняти (за умови сплати всіх податків та платежів) за ціну та на умовах за його розсудом, заставити, в тому числі виступати майновим поручителем, здавати в оренду, позичку тощо) належного [PERSON] на підставі Свідоцтва про реєстрацію серії ТЗ [NUMBER], виданого ВРЕВ № 12 УДАІ ГУМВС України в м. Києві 03.10.2012 року автомобіля марки PORSHE PANAMERA 4S, тип - хечбек - легковий, 2011 року випуску, номер шассі [NUMBER] реєстраційний номер [NUMBER]. Вищевказана довіреність дійсна до 04 жовтня 2014 року з правом виїзду за кордон. На виконання повноважень, зазначеної вище довіреності, [PERSON] дійшов усної угоди з [PERSON] стосовно продажу останньому належного Позивачу, [PERSON] автомобіля марки PORSHE PANAMERA 4S, про що Відповідачем видано розписку від 25.10.2013 року на ім'я [PERSON] Згідно розписки від 25.10.2013 року Відповідач [PERSON] отримав від [PERSON] спірний автомобіль та зобов'язався в подальшому викупити, сплативши за нього суму в розмірі 110 000 (сто десять тисяч) доларів США, а також взяв на себе зобов'язання зберігати транспортний засіб та нести за нього повну відповідальність. Однак, [PERSON] умови даного договору не виконав і відчужив спірний автомобіль гр. [PERSON], яка на підставі Свідоцтво про державну реєстрацію серії [NUMBER], виданого ДАІ ГУМВС України в Одеській області стала власником спірного автомобілю марки (моделі) PORSHE PANAMERA 4S, тип - хечбек - легковий, 2011 року випуску, номер шассі [NUMBER], колір білий, державний номер [NUMBER]. Так підставою для здійснення купівлі-продажу автомобіля стала довіреність від 26.08.2013 року, посвідчена нібито [PERSON], приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Одеської області, згідно якої [PERSON] уповноважила [PERSON] представляти її інтереси у відповідних установах, на підприємствах, в організаціях, незалежно від їх організаційно-правової форми та підпорядкованості, з питань володіння, користування і розпорядження з правом продажу (за умови сплати, у встановленому законом порядку, податку з доходів фізичних осіб або державного мита) належного їй на праві власності на підставі Свідоцтва про реєстрацію серії ТЗ [NUMBER], виданого ВРЕВ № 12 УДАІ ГУМВС України в м. Києві 03.10.2012 року автомобіль марки PORSHE PANAMERA 4S, тип - хечбек - легковий, 2011 року випуску, номер шассі [NUMBER] реєстраційний номер [NUMBER]. Проте, в матеріалах справи міститься висновок експерта № 158-п від 09.04.2014 року Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, згідно якого вбачається, що підпис від імені [PERSON] у графі «Приватний нотаріус» довіреності серії ВРЛ № 764849 від 26.08.2013 року від імені [PERSON] на право представляти інтереси на ім.`я [PERSON], зареєстрованої в реєстрі за № 1365 приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON], виконано не [PERSON], а іншою особою. А також висновок експерта № 157-п від 08.05.2014 року Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, згідно якого вбачається, що у довіреності серії ВРЛ № 764849 від 26 серпня 2013 року відбиток печатки «Приватний нотаріус [PERSON]», нанесений за допомогою безпосереднього контакту кліше печатки з поверхнею даного документу. Відбиток печатки «Приватний нотаріус [PERSON]» у довіреності серії ВРЛ № 764849 від 26 серпня 2013 року, не відповідає експериментальним зразкам відбитків печатки «Приватний нотаріус [PERSON]», наданим для порівняльного дослідження. Згідно з ч.3 ст.10 ЦПК України та ч.ч.1,4 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести та обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Тобто, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Таким чином, можливо зробити висновок, що довіреність серії ВРЛ № 764849 від 26.08.2013 року від імені [PERSON] про надання права представляти її інтереси, видана на ім`я [PERSON], є підробленою, а від так [PERSON] не правомірно відчужив спірний автомобіль, який йому не належав. Як вбачається з вимог ч.1 ст. 219 ЦК України у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину, такий правочин є нікчемним. Таким чином, суд приходить до висновку про нікчемність одностороннього правочину - довіреності серії ВРЛ № 764849 від 26.08.2013 року, виданої від імені [PERSON] про надання права представляти її інтереси на ім`я [PERSON], і, як наслідок, і договору купівлі-продажу спірного автомобіля, укладеного між останнім та [PERSON] Пленум Верховного Суду України в Постанові від 06.11.2009 року №9 „Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз'яснив у п.4 що нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом, а пунктом 10т передбачив, що реституція як спосіб захисту цивільного права застосовується в разі наявності між сторонами укладеного договору, який визнано недійсним. У зв`язку з чим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину. Норма частини 1 ст.216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову на підставі ст.388 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Цивільним кодексом України передбачені засади захисту права власності, зокрема, ст. 387 ЦК України надає власнику право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Даний спосіб захисту права власності застосовується у тому випадку, коли власник фактично позбавлений можливості володіти й користуватися належним йому майном, тобто, коли це майно незаконно вибуває з його володіння. Позивач має право звернутися з вимогами про витребування майна з чужого незаконного володіння в тому випадку, якщо позивач на час подання позову не володів цим майном, при цьому позивач повинен довести належність йому майна на праві власності чи на іншому речовому праві. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦПК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що відповідач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно до ч. 1 та 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього право чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадку, встановлених законом. З урахуванням вказаного суд дійшов до висновку, що автомобіль, вибув з володіння законного власника, а саме [PERSON] поза її волею, а тому позовні вимоги про витребування вказаного спірного автомобіля у [PERSON] підлягають задоволенню. Разом з тим, вимоги позову про зобов`язання Управління ДАІ ГУМВС України в Одеській області скасувати свідоцтво про державну реєстрацію спірного транспортного засобу, видане на ім`я [PERSON] задоволенню не підлягають, так як зазначена установа не є відповідачем у даній справі і, більш того, усі справи, у яких однією із сторін є орган державної влади, інший державний орган, його посадова чи службова особа відповідно до ч.2 ст.18 КАС України розглядаються окружним адміністративним судом.

Outcome: partial