Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-03 00:00:00

13.09.2017 року [PERSON] який діє також в інтересах свого малолітнього сина [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] та до малолітньої [PERSON] в інтересах якої діє її мати [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою № 1 по проспекту Перемоги, 18 в м. Чернігові та просить виділити у спільне користування йому та синові [PERSON] ізольовану житлову кімнату площею 17,0 кв.м., а відповідачам виділити у користування кімнати площею 11,7 кв.м. та 11,8 кв.м; в загальному користуванні позивача та відповідачів просить залишити коридор площею 5,6 кв.м., кухню площею 8,4 кв.м, туалет площею 1,1 кв.м., ванну кімнату площею 2,2 кв.м. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач, його малолітній син [PERSON] та відповідачі, а всього п»ять осіб, зареєстровані в [INFO]. Вказана квартира не приватизована та знаходиться на балансі КП «Новозаводське» Чернігвської міської ради. Спірна квартира має загальну площу 57,8 кв. м. житлову 40,5 кв.м. та складається із трьох кімнат одна з яких ізольована площею 17,0кв.м. та дві суміжні площею 11,7 кв.м. та 11,8 кв.м. Відповідачі чинять йому та його синові перешкоди у користуванні даною квартирою, сторони не можуть досягти домовленості щодо користування даною квартирою. Посилаючись на ст.. 104, 61, 63 ЖК України просить встановити порядок користування квартирою з метою подальшого укладення окремого договору найму житлового приміщення. Відповідачі подали зустрічний позов до [PERSON] який діє також в інтересах малолітнього сина [PERSON], треті особи КП «Новозаводське Чернігівської міської ради та Орган опіки і піклування Новозаводської у м. Чернігові районної ради про виселення [PERSON] без надання іншого житлового приміщення та зняття його з реєстрації в цьому будинку та визнання [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування квартирою за адресою [ADDRESS]. Обґрунтовують позовні вимоги тим, що [PERSON] у спірній квартирі зареєстрований з 25.03.1993 року, але з липня 2011 року постійно не проживає. Крім того, систематично порушує правила співжиття, руйнує, псує квартиру, викрадає кошти та цінні речі проживаючих в спірній квартирі. Всі ці факти роблять неможливим спільне проживання з [PERSON] Зустрічний позов заявлений з підстав передбачених ст.. 116 ЖК України. Ухвалою судді від 27.12.2017 року зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з первісним позовом. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді Цибенко І.В. . Ухвалою від 08.02.2018 року справу прийнято до свого провадження та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Представник позивачів у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити, посилаючись на доводи викладені в позові, а в задоволенні зустрічного позову просила відмовити посилаючись на обставини викладені у відзиві на зустрічну позовну заяву (а.с. 132). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду повідомлена належним чином. Відповідач [PERSON], яка діє також в інтересах малолітньої доньки [PERSON] [INFO], в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні первинного позову, посилається при цьому на те, що [PERSON] фактично в спірній квартирі не проживає, живе зі своїм сином і співмешканкою за іншою адресою, а коли з»являється в квартиру, то перебуваючи в стані алкогольного сп»яніння, своєю поведінкою робить неможливим спільне проживання. Крім того, позивач незаконно просить виділити йому та його синові у користування кімнату 17 кв. м. в той час як їй та її сім»ї, що складається з трьох неповнолітніх дітей та чоловіка а також хворій матері, дві суміжні кімнати 11,7 кв.м. та 11, 8 кв.м. Просила задовольнити зустрічний позов, посилаючись на обставини викладені в ньому. Третя особа КП «Новозаводське» Чернігівської міської ради, в судове засідання не з»явилось, повідомлено належним чином про розгляд справи, заперечення на позовні заяви не подавались Представник органу опіки та піклування Новозаводської у м. Чернігові районної ради висловила свою думку щодо неможливості задоволення позову відносно виселення малолітньої дитини та визнання її такою що втратила права користування житлом, оскільки це порушить права дитини на житло. Стосовно інших позовних вимог послалась на розсуд суду. Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення як первісного позову та і зустрічних позовних вимог. Судом встановлено, що в квартирі за адресою [ADDRESS] зареєстровані позивач [PERSON] та його малолітній син [PERSON], [INFO], відповідачі [PERSON], [PERSON], та її донька [PERSON] [INFO] (а.с. 4). З особового рахунку № 120584-6 по квартирі за адресою [ADDRESS] (а.с. 5) вбачається, що дана квартира перебуває у комунальній власності. Рішенням виконкому Новозаводської районної у м. Чернігові ради від 25.05.2015 року дозволено відкрити особовий рахунок на вищезазначену квартиру [PERSON] після смерті чоловіка [PERSON], який помер у 2006 році (а.с. 156). З даних зазначених у вищевказаному особовому рахунку та з викопіювання поетажного плану по будинку 28 по проспекту Перемоги, вбачається, що квартира складається з трьох кімнат площею 17,0 кв.м., 11,7 кв.м. та 11,8 кв.м., загальна площа квартири становить 57,8 кв.м., житлова площа - 40,5 кв.м. (а.с 5,6). Таким чином, судом встановлено, що спірна квартира за адресою [ADDRESS] перебуває у комунальній власності, а тому між сторонами фактично виник спір про зміну договору найму жилого приміщення, який регулюється положеннями ст. 104 ст. 63 ЖК Української РСР з урахуванням положень ст. 63 цього Кодексу. Відповідно до ст. 104 ЖК Української РСР член сім'ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам статті 63 цього Кодексу. У разі відмовлення членів сім'ї дати згоду на укладення окремого договору найму, а також у разі відмови наймодавця в укладенні такого договору спір може бути вирішено в судовому порядку. У відповідності до вимог ст. 63 ЖК Української РСР предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. При цьому, не можуть бути самостійним предметом договору найму: жиле приміщення, яке хоч і є ізольованим, проте за розміром менше від встановлено для надання одній особі (частина перша статті 48 ЖК Української РСР ), частина кімнати або кімната, зв'язана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобні приміщення (кухня, коридор, комора тощо). Аналіз наведених положень закону приводить до висновку, що не може бути виділено у користування частина кімнати або кімната, яка зв'язана спільним входом з іншою кімнатою (не ізольована кімната). Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи одна з кімнат в спірній квартирі є прохідною, а тому не може бути самостійним предметом договору найму, оскільки це суперечить вимогам, встановленим ст. 63 ЖК Української РСР. Відповідно до ч. 1 ст. 48 Житлового кодексу УРСР жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі, але не менше розміру, який визначається Кабінетом Міністрів України і Федерацією професійних спілок України. Відповідно до пункту 53 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, що затверджені постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 р. N 470, жиле приміщення надається громадянам у межах 13,65 квадратного метра жилої площі на одну особу, але не менше рівня середньої забезпеченості громадян жилою площею в даному населеному пункті. Пунктом 5 постанови виконавчого комітету Чернігівської обласної ради народних депутатів та Президії обласної ради профспілок від 07.01.1985 №3 «Про порядок обліку громадян, які потребують покращення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Чернігівській області» визначений розмір житлової площі для надання житлових приміщень згідно з середньою нормою забезпеченості громадян у містах, селищах міського типу області не менш 8,5 кв.м. Аналізуючи вказані вище правові норми, суд вважає, що зміна умов договору найму та виділення позивачу з дитиною ізольованої жилої кімнати площею 17,0 кв.м., а відповідачам [PERSON] та [PERSON], яка має сім»ю з трьох неповнолітніх дітей та чоловіка, суміжних кімнат площею 11.8 кв.м., 11.7 кв.м. є неможливим, оскільки на кожного мешканця припадає житлової площі менше, аніж 8,5 кв.м., на що в ч.2 ст.63, 104 ЖК УРСР міститься відповідна заборона. Беручи до уваги наведені обставини в контексті положень ст. 64 ЖК Української РСР, відповідно до яких права наймача і членів його сім'ї щодо користування квартирою є рівними, та положень ст. 104 ЖК Української РСР, суд вважає, що правові підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] про визначення порядку користування квартирою, які по своїй суті є вимогами про зміну договору найму житлового приміщення, відсутні. Відмовляючи в задоволенні зустрічних позовних вимог суд виходить з наступного. Житловий Кодекс України, як спеціальний закон, встановлює виключний перелік підстав для виселення, без надання іншого приміщення. Відповідно до вимог ст. 116 ЖК , виселення без надання громадянам іншого жилого приміщення, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Осіб, які підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення за неможливістю спільного проживання, може бути зобов'язано судом замість виселення провести обмін займаного приміщення на інше жиле приміщення, вказане заінтересованою в обміні стороною. Осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] вказали , що часто бувають у квартирі [ADDRESS] і останні п»ять років не бачили, що [PERSON]та його син проживають у спірній квартирі. Про конфліктні ситуації між жителями квартири знають зі слів відповідачів [PERSON] та [PERSON] Свідок [PERSON] вказувала, що бачила [PERSON] в нетверезому стані у дворі будинку. [PERSON] у відзиві на зустрічну позовну заяву стверджує, що рідко буває у спірній квартирі та фактично там не проживає, а отже не може систематично порушувати правила співжиття, посилається на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігові від 14.12.2016 року, яким встановлено факт здійснення перешкод [PERSON] та його синові у користуванні квартирою з боку відповідачів по справі. Посилання позивача за зустрічним позовом [PERSON] на те, що [PERSON] вчинив крадіжку коштів та пошкодження газового лічильника, не доведено відповідними доказами, що вказані дії вчинено саме ним. Відповідно до ст.. 116 ЖК України порушення правил співжиття повинно мати систематичний характер саме у сфері житлових відносин, а не допущені в іншому місці й не мають відношення до користування сторонами жилим приміщенням. Так, висновок від 16.07.2016 року за результатами звернення [PERSON] (а.с.96) не може достовірно свідчити про систематичність порушення [PERSON] правил співжиття у сфері житлових відносин, оскільки за результатами перевірки було складено протокол про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст.. 178 КУпАп, яка передбачає відповідальність за розпивання пива, алкогольних, слабоалкогольних напоїв у заборонених законом місцях або поява у громадських місцях у п»яному вигляді. Відповідно до ст. 9 Житлового кодексу України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Будь-яке виселення людини, якщо вона добровільно не бажає звільнити житлове приміщення, допускається виключно на підставах передбачених законом та має відбуватися тільки в судовому порядку. При виселенні з підстав зазначених у ст.. 116 ЖК України до винних осіб повинні попередньо вживатись заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами поліції, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача. Позивачами за зустрічним позовом не надано доказів на підтвердження обставин викладених в позовній заяві, а саме, що відповідач постійно чинить сварки, погрожує фізичною розправою, ображає нецензурною лайкою, та звернення з цього приводу до інших органів, зазначених вище, для попередження особи стосовно порушення правил соціалістичного співжиття. За таких обставин, в задоволенні зустрічного позову щодо виселення [PERSON] слід відмовити. Також не підлягають задоволенню вимоги зустрічного позову про визнання втратившим права користування квартирою малолітнім [PERSON] Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини у справі „Кривіцька та Кривіцький проти України" від 02.12.2010 року визнано, що втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло. Ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає право дитини на житло. [PERSON] є малолітнім, місце його проживання визначають батьки, він правомірно зареєстрований за місце реєстрації свого батька. Проживаючи з матір'ю за іншою адресою, і фактично не користуючись квартирою за місцем реєстрації, не є випадком відсутності, його без поважних причин у спірному житлі. Таким чином, визнання дитини, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, потягне за собою порушення прав малолітнього на користування житлом. З викладеного,

Outcome: dismissed