Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-13 00:00:00

14.11.2018 [PERSON], звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті її дядька [PERSON], в порядку ст. 317 ЦПК України, посилаючись на те, що отримати свідоцтво про смерть у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, а саме в м. Харцизьк. Також неможливо отримати медичний документ який може бути прийнятий органом реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті відповідно до ст. 17 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Крім того в заяві зазначено, що дружина померлого за станом здоров'я не може покинути тимчасово окуповану територію, дітей та онуків вони не мають. Заявник [PERSON] та представник заінтересованої особи, будучи своєчасно та належним чином повідомленим про дату, час, та місце розгляду справи у судове засідання не з'явилися, надавши письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, при цьому заявник на задоволенні заяви наполягає, а заінтересована особа проти задоволення заяви не заперечують. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність доказів, з'ясувавши обставини справи, вважає заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно п.8 ч.1ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у постанові № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Судом встановлено, що [PERSON] є громадянкою України, про що свідчить її паспорт, вивчений у судовому засіданні. Ксерокопія паспорту долучена до матеріалів справи. Померлий [PERSON] є її дядьком, що підтверджується фотокопією свідоцтва про шлюб відповідно до якого, [PERSON] та [PERSON], 14.09.1957 року вступили в шлюб. [PERSON] та [PERSON], є рідними братом та сестрою, про що свідчать фотокопії їх свідоцтв про народження(а.с.9-10). [PERSON] є дочкою [PERSON], про що свідчить фотокопія її свідоцтва про народження(а.с.11). Отже, суд вважає доведеним факт родинних відносин між заявником та померлим [PERSON] Як вбачається з відомостей, що містяться в фотокопії довідки про причину смерті № 57, виданої [INFO] року центральною міською лікарнею м. Харцизька, так званої ДНР, та свідоцтві про смерть № [NUMBER], виданому [INFO] року Харцизьким міським відділом запису актів цивільного стану Державної Реєстраційної палати міністерства юстиції так званої Донецької Народної Республіки, що визначені тимчасово окупованими територіями і на яких запроваджено особливий порядок місцевого самоврядування, [PERSON], [INFO], уродженець м. Харцизьк Донецької області, помер [INFO] року на тимчасово окупованій території України у місті Харцизьк Донецької області, Україна. Заявник звернувся до Близнюківського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області із заявою про видачу свідоцтва про смерть [PERSON], але за вих. № 1712115.17-05.05.03 від 07.11.2018 заявнику було відмовлено у видачі свідоцтва про смерть оскільки надані документи не відповідають формі визначеній наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 №545. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207-VII, який набрав чинності 27.04.2014 р., державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Встановлення зв'язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України, виконання міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, сприяння відновленню в межах тимчасово окупованої території конституційного ладу України. Відповідно до Додатку 1 до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 р. № 1085 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» із змінами, місто Харцизьк Донецької області віднесено до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Вказане розпорядження набрало чинності 07.11.2014 року. Відповідно до статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Згідно із ст.317 ЦПК заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. У рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Копія судового рішення видається особам, які брали участь у справі, негайно після проголошення такого рішення або невідкладно надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації народження або смерті особи". Таким чином, зібрані у справі докази та їх оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви про встановлення факту смерті, що передбачено ст. 315, 317 ЦПК України. Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню, оскільки наведені у ній обставини повністю підтверджуються дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами. На підставі викладеного,

Outcome: approved