Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

[PERSON] (надалі Позивач) звернувся з позовом до Самбірського виробничого управління водопровідно каналізаційного господарства (надалі ВУВКГ, Відповідач) про стягнення невиплаченої заробітної плати в розмірі 50\~000 грн, який під час судового розгляду збільшив до 71\~931, 30 грн. В підтвердження заявлених позовних вимог посилається на те, що у відповідності до умов трудового договору працює на посаді начальника водопровідної служби. Відповідачем в період 2010 2014 р.р. в порушення ст. 43 Конституції, ст.ст. 2, 3, 96, 97 КЗпП України, ст. 6 Закону України Про оплату праці проводилось нарахування заробітної плати із розрахунку нижче встановленої мінімальної тарифної ставки робітника першого розряду. Зокрема, йому при встановленні посадового місячного окладу проводився розрахунок нижче законодавчо встановленої мінімальної заробітної плати відповідно до Законів України Про державний бюджет. Крім того, роботодавцем не проводиться донарахування до мінімальної тарифної ставки робітника першого розряду коефіцієнта співвідношення 1.2 до мінімальної тарифної ставки, встановленої територіальною угодою між Львівською ОДА та обєднанням роботодавців і профспілковими обєднаннями Львівської області на 2012-2014 р. р. Зазначив, що вказані порушення законодавства про працю виявлені територіальною державною інспекцією з питань праці у Львівській області Державної інспекції, що підтверджується листами інспекції праці. Посилаючись на зазначені обставини та поданий розрахунок, просить стягнути з відповідача вказану заборгованість по заробітній платі за період з травня 2010 року по червень 2014 року. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав заявлені вимоги щодо стягнення заборгованості по заробітній платі, зіставшись на обставини, викладені у позові та в письмових відзивах на заперечення відповідача. Представник відповідача [PERSON] позову не визнав, просить у його задоволенні відмовити, посилаючись на те, що відсутні докази про включення первинної профспілкової організації Самбірського ВУВКГ як організаційної данки до складу Львівської обласної організації профспілки працівників житлово комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України шляхом її легалізації та реєстрації згідно чинного законодавства, а, отже, така в силу ст. 80 ЦК України, ч. 9 ст. 16 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців» не має статусу юридичної особи, на момент укладення Колективного договору на 2010 2012 р.р. була нелегітимною, а відтак недійсні положення цього договору, оскільки підписані репрезентативною стороною., що є підставою для відмови у позові. Заслухавши пояснення представників сторін та перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне: Позивач згідно з відомостями, викладеними у довідці Відповідача, з травня 2010 року по даний час працює у Відповідача на посаді начальника водопровідної служби, що не заперечувалось представниками Відповідача. Підстава позову, на яку посилається позивач - невиконання відповідачем умов: -Колективного договору Самбірського ВУВКГ на 2010-2012 роки, прийнятого на зборах трудового колективу Самбірського ВУВКГ (протокол № 1 від 15.04.2010 року) (надаліКолективний договір); -Територіальної угоди між Львівською обласною державною адміністрацією, обєднанням роботодавців та профспілковими обєднаннями Львівської області на 2012-2014 роки, зареєстрованої в Міністерстві соціальної політики України 30 жовтня 2012 року за № 30 (надаліТериторіальна угода), що призвело до виникнення заборгованості перед позивачем, розмір якої викладено останнім в проведеному ним розрахунку, яка підлягає стягненню, у повному обсязі, враховуючи наступне: Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України Про колективні договори та угоди, положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємств незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов'язковими як для роботодавця, так і для працівників підприємства. У своїх запереченнях проти позову Відповідач посилається на нечинність Колективного договору з огляду на відсутність у первинної профспілкової організації Самбірського ВУВКГ повноважень на представлення інтересів працівників Відповідача при укладенні Колективного договору, нездійснення вказаною вище профспілковою організацією своєї діяльності в розумінні положень Закону України Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності через відсутність відомостей про її легалізацію та реєстрацію як юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб- підприємців. Однак, з такими твердженнями Відповідача суд не погоджується, оскільки згадувана профспілкова організація є легалізованою, має статус юридичної особи. Відповідно до частини 2 статті 15 Статуту професійної спілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України, організації Профспілки легалізуються шляхом повідомлення про своє утворення органів легалізації. Ця ж норма передбачена і статтею 16 Закону України Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності". Представником Позивача до матеріалів справи долучено лист № 02.03-03/5 від 02.03.2015 року, адресований Реєстраційною службою Самбірського міськрайонного суду Львівської області [PERSON], згідно з яким відповідно до відомостей, викладених у Журналі обліку організаційних ланок профспілкових організацій 29 березня 2000 року за реєстраційним номером № 12 внесено запис про легалізацію профкому Самбірського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства (легалізація проведена 26 квітня 2000 року). Відтак, зважаючи на вищевказане, первинна профспілкова організація Самбірського ВУВКГ легалізована у встановленому чинним в Україні законодавством порядку 26 квітня 2000 року шляхом повідомлення про своє утворення Самбірському міськрайонному управлінню юстиції ГУЮ у Львівській області і при укладенні Колективного договору діяла в інтересах трудового колективу працівників Самбірського ВУВКГ. Рішення про укладення Колективного договору прийнято на зборах трудового колективу Самбірського ВУВКГ. Сама первинна профспілкова організація відповідача діє як організаційна ланка Всеукраїнської профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України (01012, місто Київ, Майдан Незалежності, будинок № 2, код ЄДРПОУ: 02605322) та у складі Львівської обласної організації профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України, що у передбаченому чинному в Україні законодавств порядку зареєстрована як юридична особа (код ЄДРПОУ: 02607798, адреса реєстрації місця знаходження: 79005, місто Львів, проспект Т.Шевченка, будинок № 7). Відповідно до частини 9 статті 16 Закону України Професійні спілки, їх права та гарантії діяльності профспілка, об'єднання профспілок набувають права юридичної особи з моменту затвердження статуту (положення) статусу юридичної особи набувають також організації профспілки, які діють на підставі її Статуту. Рішенням Конституційного Суду України від 18 жовтня 2000 року №11-рп/2000\~положення\~статті 16 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності»\~(далі - Закону) в частині встановлення таких умов легалізації профспілок, які фактично пов'язують початок діяльності створеної з метою забезпечення і захисту інтересів працівників організації як профспілки з моментом її реєстрації у відповідних органах, що рівнозначно вимозі про попередній дозвіл на утворення профспілки, визнано такими, що не відповідають\~Конституції України\~(є неконституційними). На виконання рішення Конституційного Суду України стаття 16 Закону була викладена в новій редакції, відповідно до якої профспілки, їх об'єднання легалізуються шляхом повідомлення на відповідність заявленому статусу, в залежності від рівня виборної організації, відповідно Головне управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, обласне, Київське та Севастопольське міське, районне, районне у містах, міське (міст обласного значення) управління юстиції. Легалізуючий орган у місячний термін підтверджує заявлений статус, включає профспілку до реєстру, видає профспілці свідоцтво про легалізацію із зазначенням відповідного статусу і не може відмовити в легалізації профспілки, а лише може запропонувати профспілці надати додаткову документацію, необхідну для підтвердження статус. Первинні профспілкові організації також письмово повідомляють про це роботодавця. Профспілка підприємства, установи, організації, яка діє на підставі власного статуту, легалізується у порядку, визначеному цією статтею. Профспілка набуває права юридичної особи з моменту затвердження статуту. Таким чином,\~Закон України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності»\~пов'язує початок діяльності профспілки з моментом затвердження статуту профспілки та набуття нею прав юридичної особи, а статус організації профспілки є похідним від статусу спілки, за статутом якої вони діють. Судом встановлено, що професійна спілка працівників Самбірського ВУВКГ діє на основі Статуту профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України, що зареєстрований Міністерством юстиції України 28.01.2000 року. Відповідно до частини 3 статті 6 Закону України Про соціальний діалог в Україні на територіальному рівні для участі у колективних переговорах з укладення територіальних угод та для делегування представників до органів соціального діалогу репрезентативними є професійні спілки та їх об'єднання і організації роботодавців та їх об'єднання, які: - легалізовані (зареєстровані) відповідно до закону; - є обласними, місцевими профспілками, їх організаціями та об'єднаннями, створеними за територіальною ознакою, членами яких є не менше двох відсотків зайнятого населення у відповідній адміністративно-територіальній одиниці; - є організаціями роботодавців, їх об'єднаннями, що діють на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на підприємствах членів яких працюють не менше п'яти відсотків зайнятого населення у відповідній адміністративно-територіальній одиниці. Належність професійної спілки Самбірського ВУВКГ до Львівської обласної організації профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України підтверджується наявними в матеріалах справи листами ЦК профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України, Львівської обласної організації вказаної вище профспілки, а також листами Відповідача. Суд приходить до висновку про повноважність статусу первинної профспілкової організації Самбірського ВУВКГ з застосуванням до правовідносин позицій Конституційного Суду України, викладеної у Рішенні від 18.10.2000 року у справі № 11-рп/2000 та Верховного Суду України, викладеної у постанові від 21 березня 2012 року (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/22207317). Колективний договір приймався та підписувався за участі як представників працівників Відповідача, так і самим керівником Підприємства, що підтверджується як матеріалами справи, так і не заперечувалось ні представниками Відповідача, ні його керівником. Суд вважає необгрунтованими посилання Відповідача на збитковість його діяльності як підстави для відмови у задоволенні позовних вимог Позивача про належне виконання умов Територіальної угоди з огляду на наступне: Згідно з частиною 1 статті 5 Закону України Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності умови угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов'язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. Відповідно до частини 5 статті 97 Кодексу Законів про працю України (надаліКЗпП України), оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов'язань щодо оплати праці. Згідно з пунктами 4-5 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами законодавства про оплату праці № 13 від 24.12.1999 року (надаліПостанова): ■Державне регулювання оплати праці полягає, зокрема, у встановленні розміру мінімальної заробітної плати та інших зазначених у законодавстві норм і гарантій оплати праці працівників підприємств, установ, організацій усіх форм власності, а також умов і розмірів оплати праці керівників підприємств, заснованих на державній, комунальній власності, працівників підприємств, установ та організацій, що фінансуються чи дотуються з бюджету (статті 8, 12 Закону "Про оплату праці"). ■За цими межами здійснюється договірне регулювання оплати праці на основі системи угод, що укладаються на державному (генеральна угода), галузевому (галузева угода), регіональному (регіональна угода) та виробничому (колективний договір) рівнях відповідно до Закону "Про колективні договори і угоди". Крім того, відповідно до пункту 5 Постанови, необхідно враховувати, що норми і гарантії оплати праці, визначені законодавством для працівників підприємств, установ, організацій усіх форм власності, є мінімальними державними гарантіями і тому при договірному регулюванні вони не можуть бути погіршені. Йдеться, зокрема, і про мінімальний розмір заробітної плати. Згідно з пунктом 5 Постанови, у будь-якому випадку оплата праці при виконанні працівником місячної (годинної) норми праці (обсягу робіт) не може бути нижчою від встановленої законом мінімальної заробітної плати. При визначенні, чи не є заробітна плата нижчою від мінімальної, до неї не включаються доплати, надбавки, заохочувальні та компенсаційні виплати. Отже, зважаючи на вказані вище положення Постанови, суд приходить до висновку, що регулювання розмірів заробітної плати здійснюється на двох рівнях: 1)Державному, що полягає у встановленні розміру мінімальних державних гарантій оплати праці, зокрема, мінімальної заробітної плати; 2)Договірному, тобто на основі системи угод, що укладаються на певних рівнях, в тому числі регіональному (Територіальна угода) та виробничому (Колективний договір). Відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, наголошуючи на його можливості не виконувати умови Територіальної угоди у звязку із збитковістю його діяльності, обумовленою тим, що тарифи на послуги, які надає Відповідач не відшкодовують стовідсотково витрати на виробництво послуг. Однак з такими твердженнями Відповідача суд повністю погодитись не може у звязку із наступним: Відповідно до частини 3 пункту 5 Постанови, мінімальні розміри ставок (окладів) заробітної плати, визначені як мінімальні гарантії оплати праці генеральною, галузевою або регіональною угодами, можуть бути зменшені (але не нижче від державних норм і гарантій) колективними договорами лише тимчасово на період подолання підприємством фінансових труднощів терміном не більше, ніж на шість місяців. Аналогічна вказаній вище позиції ВСУ норма міститься, як вірно зазначено Відповідачем у запереченнях, у статті 14 Закону України Про оплату праці, відповідно до положень якої, норми колективного договору, що допускають оплату праці нижче від норм, визначених генеральною, галузевою або регіональною угодами, але не нижче від державних норм та гарантій в оплаті праці можуть застосовуватись тимчасово на період подолання фінансових труднощів підприємства терміном не більш як шість місяців. Отже, Відповідач мав можливість скористуватись своїм правом на відтермінування виконання мінімальних розмірів ставок (окладів) заробітної плати, встановлених Територіальною угодою до рівня Колективного договору, прийнявши відповідний наказ чинністю 6 місяців. Однак таким правом не скористувався. Відтак, у суду наявні підстави вважати, що подолання фінансових труднощів Відповідачем і не вимагалось. Такої ж позиції притримувався і апеляційний суд Львівської області у справі 452/1940/14-ц (рішення Апеляційного суду Львівської області від 26.10.2015 року), ухвала якого залишена без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 23.11.2015 року. Крім того, у матеріалах справи наявні 2 листи Територіальної державної інспекції з питань праці у Львівській області про порушення Відповідачем умов трудового законодавства, а саме: 1)лист № 02-1131/07 від 14.03.2014 року, адресований заступником начальника ТДІзПП у Львівській області [PERSON] [PERSON] 2)лист № 02-3205 від 07.07.2014 року, адресований заступником начальника ТДІзПП у Львівській області [PERSON] заступнику директора Департаменту контрольно-наглядової діяльності з питань праціначальнику відділу нагляду за додержанням законодавства про працю [PERSON] Додаткове підтвердженнявизнання Відповідачем заборгованості перед його працівниками у аналогічних справах, що вже розглядались Самбірським міськрайонним судом Львівської області (копія ухвали від 23.10.2014 року про затвердження Самбірським міськрайонним судом Львівської області мирової угоди, укладеної між Відповідачем та [PERSON], яка набрала законної сили так як не оскаржувалась, знаходиться в матеріалах справи). Розрахунок заборгованості Відповідача перед Позивачем якраз і здійснювався на основі відомостей, відповідно до тої формули, та з застосуванням тих норм чинного в Україні законодавства (зокрема, і положень Територіальної угоди), що були і визначені вказаними вище листами ТДІзПП у Львівській області. Задовольняючи позов, суд виходить із наступних розрахунків: Згідно з положеннями Колективного договору Позивач у період з травня 2010 року по жовтень 2012 року включно [PERSON]начальник водопровідної служби з посадовим окладом 3761,00 грн. (650 X 3,42 X 1,692). ПЕРІОД НАРАХОВАНО ПО КОЛ. ДОГ. НЕДОПЛАЧЕНО травень 2010 року 2586,00 3761,00 1175,00 червень 2010 року 2619,43 3761,00 1141,57 липень 2010 року 2625,25 3761,00 1135,75 серпень 2010 року 2586,00 3761,00 1175,00 вересень 2010 року 2597,30 3761,00 1163,70 жовтень 2010 року 2589,23 3761,00 1171,77 листопад 2010 року 2586,00 3761,00 1175,00 грудень 2010 року 1582,68 2289,30 706,62 січень 2011 року 2055,10 2933,58 878,48 лютий 2011 року 2586,00 3761,00 1175,00 березень 2011 року 2586,00 3761,00 1175,00 квітень 2011 року 2586,00 3761,00 1175,00 травень 2011 року 2586,00 3761,00 1175,00 червень 2011 року 2599,92 3761,00 1161,08 липень 2011 року 2611,23 3761,00 1149,77 серпень 2011 року 3076,70 3761,00 684,30 вересень 2011 року 3056,18 3761,00 704,82 жовтень 2011 року 2626,55 3761,00 1134,45 листопад 2011 року 2586,00 3761,00 1175,00 грудень 2011 року 1911,43 2707,92 796,49 січень 2012 року 650,57 940,25 289,68 лютий 2012 року 2709,10 3761,00 1051,90 березень 2012 року 2730,26 3761,00 1030,74 квітень 2012 року 2797,43 3761,00 963,57 травень 2012 року 2607,02 3761,00 1153,98 червень 2012 року 2442,33 3572,95 1130,62 липень 2012 року 2586,00 3761,00 1175,00 серпень 2012 року 1167,39 1692,45 525,06 вересень 2012 року 2586,00 3761,00 1175,00 жовтень 2012 року 2624,33 3761,00 1136,67 Враховуючи вказані вище розрахунки, загальна заборгованість з недоплаченої Позивачу заробітної плати за умовами Колективного договору 34\~066,90. (тридцять чотири тисячі шістдесят шість гривень 90 коп.). При обчисленні заборгованості по заробітній платі за умовами Територіальної угоди суд виходить з наступної формули розрахунку: Посадовий оклад = мін. з/плата * 1,2 * Z (коефіцієнт співвідношення по підгалузях та за видами робіт) * X (коефіцієнт співвідношення по професії, посаді) (Додаток № 6 до Територіальної угоди); Z (коефіцієнт співвідношення по підгалузях та за видами робіт)= 1,3 (експлуатація устаткування систем водопостачання та водовідведенняДодаток № 1 до тарифної частини Територіальної угоди); X (коефіцієнт співвідношення по професії, посаді)= 3,42 (начальник водопровідної служби); Посадовий оклад [PERSON] = мін. з/плата * 1,2 * 1,3 * 3,42 ПЕРІОД НАРАХОВАНО ПО ТЕР.УГОДІ НЕДОПЛАЧЕНО листопад 2012 року 2586,00 5964,75 3378,75 грудень 2012 року 2586,00 6050,11 3464,11 січень 2013 року 3397,43 6119,47 2722,04 лютий 2013 року 3102,00 6119,47 3097,47 березень 2013 року 3102,00 6119,47 3097,47 квітень 2013 року 3102,00 6119,47 3097,47 травень 2013 року 3102,00 5752,30 2650,30 червень 2013 року 3102,00 6119,47 3097,47 липень 2013 року 1888,17 3671,68 1783,51 серпень 2013 року 3798,56 6119,47 2320,91 вересень 2013 року 3102,00 6119,47 3097,47 жовтень 2013 року 3102,00 6199,47 3097,47 листопад 2013 року 3342,04 6119,47 2777,43 грудень 2013 року 3109,86 6498,27 3388,41 Враховуючи вказані вище розрахунки, загальна заборгованість з недоплаченої Позивачу заробітної плати за умовами Територіальної угоди 37\~864,40 грн. (тридцять сім тисяч вісімсот шістдесят чотири гривні 40 коп.). Отже, загальна сума, що підлягає стягненню з Відповідача на користь Позивача становить 71\~931,30 грн. (сімдесят одна тисяча девятсот тридцять одна гривня 30 коп.), що складається з заборгованості з недоплаченої Позивачу заробітної плати за умовами Колективного договору у розмірі 34\~066,90 грн. (тридцять чотири тисячі шістдесят шість тисяч 90 коп.). та заборгованості з недоплаченої Позивачу заробітної плати за умовами Територіальної угоди у розмірі 37\~864,40 грн. (тридцять сім тисяч вісімсот шістдесят чотири гривні 40 коп.). В п.п. 6, 20, 21, 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»\~роз'яснено, що при задоволенні вимог про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Outcome: approved