Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з заявою, в якій з урахуванням уточнень позовних вимог просив суд: - встановити факт перебування дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , на утриманні батька; - встановити факт постійного проживання неповнолітньої дитини [PERSON] разом із батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON] в розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на одну дитину з урахуванням її віку, починаючи з дня пред`явлення позову. В обґрунтування позову [PERSON] вказав, що сторони перебували у шлюбі, який розірвано на підставі рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 18 липня 2017р. Від даного шлюбу мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Фактично з серпня місяця 2014 року і по сьогоднішній день син сторін, з відома та згоди [PERSON] проживає разом з позивачем в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , та повністю перебуває на його утриманні та вихованні. Окрім того, як зазначає позивач, донька [PERSON] протягом 3-4 днів щотижня, а також у вихідні та святкові дні, та в період шкільних канікул з відома та згоди [PERSON] також проживає разом з батьком у будинку [ADDRESS] , та перебуває на його утриманні. Позивач зазначає, що він постійно забезпечує дітей продуктами харчування, одягом, шкільним приладдям та всім необхідним для їх нормального розвитку та проживання. Окрім того, оплачує послуги інтернету, купує щомісячні квитки на проїзд в транспорті, займається їх оздоровленням. Встановлення юридичного факту перебування дітей на утриманні батька та встановлення факту постійного проживання неповнолітнього [PERSON] разом із батьком у будинку [ADDRESS] , потрібно йому для стягнення аліментів на утримання дитини - [PERSON] . Позивач зауважив, що [PERSON] участі в утриманні сина [PERSON] не приймає, добровільно сплачувати аліменти на утримання дитини відмовляється. Посилаючись на те, що відповідач працює вихователем у дитячому дошкільному навчальному закладі міста Житомира, отримує заробітну плату, що дозволяє їй сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини її доходу щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на одну дитину з урахуванням певного її віку, починаючи з дня пред`явлення позову. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач позов визнала в частині встановлення факту проживання сина [PERSON] з батьком у будинку [ADDRESS] , та заперечила в частині позову про стягнення з неї на користь позивача аліментів на утримання дитини, а також в частині перебування дітей на утриманні батька. На запитання головуючого судді пояснила, що дійсно син [PERSON] проживає з батьком - позивачем по справі [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , а дочка [PERSON] проживає з нею за адресою: [ADDRESS] . Вказала, що купує сину [PERSON] необхідні речі для навчання, одяг, а також дає гроші на проїзд та на їжу. Пояснила, що іноді на вихідні, святкові дні та канікули син перебуває з нею. На утримання сина вона витрачає 1000 - 1500 грн. щомісячно. Відповідач також вказала, що донька [PERSON] перебуває повністю на її утриманні. Пояснила, що її заробіток, як вихователя дитячого дошкільного навчального закладу, складає близько 4500,00 грн., також вона підробляє неофіційно і їй допомагають батьки. Позивач [PERSON] в засіданні суду визнав, що донька перебуває також на утриманні відповідача, заперечив щодо до того, що відповідач матеріально допомагає утримувати сина. На запитання головуючого судді позивач вказав, що його заробітна плата складає 13000,00 грн. Представник Органу опіки та піклування Житомирської міської ради в засіданні суду не заперечував проти позову в частині встановлення факту проживання дитини [PERSON] з батьком, оскільки відповідач визнає позов у вказаній частині. Допитаний в судовому засіданні неповнолітній [PERSON] підтвердив, що проживає з батьком, перебуває на його утриманні, вказав, що мати (відповідач) не дає йому кошти та не купує речі, які є необхідні для навчання, а також одяг. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши докази, зібрані в матеріалах справи, суд враховує наступне. Як свідчать матеріали справи, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с.3). та [PERSON] , [INFO] (а.с.4). Як зазначає позивач у позові, з серпня 2014р. неповнолітній [PERSON] з відома та згоди відповідача проживає з позивачем (зі своїм батьком) в житловому будинку [ADDRESS] . Згідно довідки №598 від 09.10.2017р. загальноосвітньої школи І-ІІІ ст. №21 [PERSON] проживає з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.51). Факт проживання [PERSON] разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , визнано також відповідачем в засіданні суду. Будучи заслуханим у судовому засіданні в присутності представника Органу опіки та піклування Житомирської міської ради, неповнолітній [PERSON] , добровільно, за відсутності батьків, вільно, впевнено підтвердив, що постійно проживає з батьком та перебуває на його повноціному утриманні. Враховуючи пояснення учасників справи, оцінюючи докази, суд дійшов висновку, що факт постійного проживання неповнолітнього [PERSON] з батьком за адресою: [ADDRESS] є доведеним, тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Вирішуючи питання на предмет задоволення позову в частині встановлення факту перебування дітей [PERSON] та [PERSON] на утриманні батька, суд враховує наступне. Обгрунтовуючи позов в цій частині [PERSON] посилається на те, що він забезпечує дітей продуктами харчування, одягом, шкільним приладдям та всім необхідним для їх нормального розвитку та проживання. Приписами ч.1 ст.76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються , зокрема, показаннями свідків (п.3 ч.2 ст.76 ЦПК України). В судовому засіданні позивач вказав, що на утримання сина він витрачає 5000 грн. щомісячно, на утримання доньки - 2000 грн. Також, визнав той факт, що відповідач також приймає участь в утриманні доньки. Відповідач [PERSON] , заперечуючи факт повноцінного утримання дітей батьком, вказала на те, що на утримання доньки вона витрачає 2000 грн. щомісячно, а на утримання сина - 1000 грн. -1500 грн. Позивач також приймає участь в утриманні доньки. Поза увагою суду не можуть залишитись пояснення третьої особи [PERSON] - бабусі дітей, проживаючої разом зі своїм сином, позивачем по справі, та внуком [PERSON] , яка зазначила, що внучку син утримує, коли вона приходить до них у гості (відповідач не завжди її пускає), хоча постійно їй щось передають. Третя особа [PERSON] вказала, що внучка [PERSON] перебуває на утриманні відповідача. Приймаючи до уваги пояснення учасників судового процесу, зважаючи співрозмірність коштів, які батьки витрачають на своїх дітей, слід дійти висновку, що основний тягар по утриманню сина [PERSON] несе батько, тобто позивач по справі [PERSON] , а по утриманню доньки [PERSON] - мати, тобто відповідач по справі [PERSON] . Таким чином, не знайшов свого підтвердження факт перебування малолітньої [PERSON] виключно на утриманні батька [PERSON] . В зв`язку з чим позов в цій частині підлягає частковому задоволенню. З приводу вимоги про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON] в розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на одну дитину з урахуванням її віку, починаючи з дня пред`явлення позову, суд вважає за необхідне вказати наступне. За положеннями ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька. За змістом ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на утримання неповнолітньої дитини сплачуються на користь того з батьків, з ким проживає дитина. Відповідно до роз`яснень п. 17 постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789X11 (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Отже, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно із ч. ч. 1,2 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Згідно з ч.3 ст. 181 СК за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 1 ст. 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (ч.1 ст.182 СК України). Як визначено приписами ч.2 ст.182 ЦПК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Частиною 5 ст. 183 СК України визначено розмір аліментів у частці від заробітку (доходу) - той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Так, судом встановлено той факт, що неповнолітній [PERSON] проживає разом з батьком, знаходиться на його утриманні, між сторонами не досягнуто згоди щодо способу виконання обов"язку по утриманню сина, тому, враховуючи матеріальний стан сторін, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина. Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд враховує вимоги ст. 182, 183 Сімейного Кодексу України і приходить до висновку про доцільність стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду і до повноліття дитини. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 640,00 грн. за вимоги немайнового характеру про встановлення факту, які були заявлені у 2017р., та 768, 40 грн. за вимогою про стягнення аліментів, яка заявлена у 2019р.

Outcome: partial