Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-02 00:00:00

02.02.2017 року, ТМО «Психіатрія» у місті Києві звернулося в суд із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], до психіатричного закладу. (а.с.1-2) Заяву мотивує тим, що: - «До ТМО «ПСИХІАТРІЯ» у місті Києві 01.02.2017 р. о 15.40 за направленням Київського міського психоневрологічного диспансера №3 доставлена [PERSON], 1958 р.н., яка мешкає за адресою [ADDRESS]. Згідно Рішення Мінського районного народного суду м. Києва № 2-831 від 20.02.1986р., [PERSON], визнана недієздатною., згідно рішення Мінської районної ради народних депутатів ЛЬ 181 від 24.03.1986 р. призначено опікуна [PERSON]. [PERSON], 1958р. н. страждає на тяжкий психічний розлад у формі: шизофренія, параноідна форма, безперервний тип перебігу, виражений апатико- дисоціативний тип дефекту, параноідний синдром. 01.02.2017 р. [PERSON], 1958р. н., оглянута ЛКК в складі заступника директора ТМО «ПСИХІАТРІЯ» в м. Києві з мед. частини [PERSON], в.о. завідувача відділення [PERSON], лікуючого лікаря [PERSON] в зв'язку з госпіталізацією до психіатричного закладу особи, визнаної у судовому порядку недієздатною. Комісія встановила, що пацієнтка виявляє розлади поведінки, які проявляються у вигляді злоби, аутоагресії. Незадоволення виражала рухливим збудженням та криком. Зі слів матері, за останній тиждень, у пацієнтки порушився сон, "стала роздратованою, злобною, конфліктною, відмовлялась від прийому підтримуючої терапії. Виявляє розлади сприйняття в вигляді вербальних галюцинацій, висловлює маячні ідеї відношення і впливу, підозріває, що оточуючі погано до неї відносяться, вплив потойбічної сили, яка керує поступками і діями, що обумовлює неадекватні вчинки і поведінку хворої. Мислення паралогічне, з асоціативними розривам. Критика до свого стану відсутня. Враховуючи непередбачуваність новедінкових реакцій хвора не може прогнозувати наслідки своїх дій. Висновок комісії: у зв'язку з загостренням психічного захворювання та погіршенням стану, [PERSON], потребує надання психіатричної допомоги в умовах стаціонару. Відповідно до статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, визнана у встановленому законом порядку недієздатною, госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна та за рішенням лікаря- психіатра. При госпіталізації матір пацієнтки, [PERSON] - опікун хворої, надала згоду на госпіталізацію у психіатричний стаціонар. Однак, згідно рішення Конституційного суду України від 1 червня 2016 року у справі № 1-1/2016, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22 лютого 2000 року № 1489-ІІІ з наступними змінами у взаємозв'язку з положенням частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю. Також згідно зазначеного рішення Конституційним судом України рекомендовано Верховній Раді України невідкладно привести положення законодавства України у сфері надання психіатричної допомоги у відповідність до цього рішення. Крім того відповідно до частини другої статті 70 Закону України «Про Конституційний Суд України», Конституційний Суд України вказав такий порядок виконання цього рішення: до моменту законодавчого врегулювання питання забезпечення судового контролю за госпіталізацією до психіатричного закладу недієздатної особи на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра така госпіталізація можлива лише за рішенням суду. Враховуючи вищезазначене,

Outcome: approved