Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-14 00:00:00

22.03.2016 року позивач звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини до [PERSON] В обгрунтування заявлених позовних вимог, позивач вказала, що з відповідачем, [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі, 26.02.2013 року шлюб між ними розірвано. Від шлюбу з відповідачем має неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Дитина проживає з нею та перебуває на її утриманні. Вона прикладає усіх зусиль для забезпечення потреб дитини, але це не дозволяє їй повністю забезпечити та задовольнити потреби неповнолітнього сина, зокрема, його повноцінне харчування, купівлю необхідного дитячого одягу та взуття, купівлю ліків у разі виникнення хвороби та інші життєві потреби дитини. Відповідач [PERSON] не вважає за потрібне утримувати свого сина. На її неодноразові прохання про сплату аліментів на утримання сина не реагує. Просила стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/4 частини зі всіх видів доходу щомісяця, починаючи від дня пред"явлення позову до суду і до повноліття дитини. У судовому засіданні позивач відсутня, подала до суду клопотання про ухвалення судом заочного рішення за її відсутності, повідомила суд, що заявлений позов підтримує у повному обсязі. Відповідач, про дату, час та місце судового засідання, повідомлявся за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання, однак судову повістку повернуто до суду з відміткою відділу зв"язку про закінчення терміну зберігання, що за правилами п. 5 ст. 74 ЦПК України є підставою для висновку суду про належне повідомлення сторони. З огляду на викладене, суд ухвалив, розглянути справу за відсутності - позивача та відповідача, ухваливши заочне рішення, на підставі наявних у справі даних. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заявлений [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в офіційно зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 26.02.2013 року (а.с. 4). Від шлюбу сторони у справі [PERSON] та [PERSON] мають неповнолітнього сина [PERSON] - [INFO] (а.с. 5). Неповнолітня дитина сторін у справі проживає разом з матір"ю за адресою - [ADDRESS], що підтверджується договором найму (оренди) кімнати в квартирі від 25.01.2016 року (а.с. 9). Статтями 155, 180, 181, 182, 183 СК України передбачено, що батьки зобов"язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, а при ухиленні батьків від цього обов"язку кошти на утримання дітей стягуються з них в судовому порядку в частці від доходу і (або) у твердій грошовій сумі. Звертаючись до суду з позовом, позивач стверджує, що між нею та батьком дитини не досягнуто згоди щодо сплати аліментів на утримання сина у добровільному порядку, а тому бажає отримувати матеріальну допомогу від [PERSON] у примусовому порядку. З урахуванням усіх обставин справи, суд вважає за можливе стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини зі всіх видів доходу щомісяця, однак не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дітей відповідного віку, починаючи з 22.03.2016 року і до повноліття дитини, або ж зміни матеріального стану сторін. За наведених обставини, заявлені [PERSON] позовні вимоги знайшли своє підтвердження та підлягають задоволенню. Судові витрати за розгляд справи судом від яких позивач була звільнена при зверненні до суду з позовом, за правилами ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved