Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є власником квартири [ADDRESS]. 28 травня 2004 року його мати [PERSON] уклала шлюб з [PERSON]. Також, мати звернулась до нього з проханням зареєструвати в належній йому квартирі її чоловіка [PERSON], на що він надав згоду. З часу реєстрації в належній йому квартирі, [PERSON] не мешкав в ній жодного дня. Оскільки, за вищезазначеною адресою відповідач не проживає, з матір"ю він не проживає , виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються за ним, чим об'єктивно порушуються права позивача, тому він змушений звернутися за захистом до суду. Просить визнати [PERSON], [INFO], таким що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] та примусово зняти його з реєстраційного обліку в належній йому квартирі. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач до суду не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, заперечень проти вимог позивача не надав. Представник третьої особи надав до суду відгук відповідно до якого просять розглянути справу у відсутність їх представника . Вислухавши позивача , свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу від 05.12.2009 року посвідченому приватним нотаріусом Криворізького міського округу Івановою С.Я., зареєстрованого в реєстрі за №5184, є власником квартири [ADDRESS] (а.с. 5 копія витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 11.01.2010 року, а.с. 6 копія договору купівлі - продажу від 05.12.2009 року). В матеріалах справи міститься Акт від 21.09.2017 року, складений мешканцями сусідніх квартир будинку [ADDRESS] (а.с.7), із змісту якого випливає, що за адресою: [ADDRESS], з моменту реєстрації по теперішній час не проживав та не проживає [PERSON], [INFO] Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердила факт не проживання відповідача в квартирі позивача з моменту реєстрації по даний час. Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. Згідно ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та відповідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 386 ЦК України передбачає, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності зі ст.405 ч.2 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім'ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР,ст. 405 ЦК України). Наявність реєстрації [PERSON] у квартирі за вище вказаною адресою позбавляє можливості позивача здійснювати право власності у повному обсязі. Судом достовірно встановлено, що відповідач не мешкає у квартирі [ADDRESS] з моменту реєстрації, тобто з 14.06.2016 року, по даний час. Відповідно до ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст.60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Таким чином у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, тому суд приходить до висновку про необхідність визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою, розташованою за вказаною адресою. Однак позов в частині примусового зняття [PERSON] з реєстраційного обліку у даному спірному житловому задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 6, 8 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні від 11 грудня 2003 року N 1382-IV, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється за її особистим повідомленням, подання якого є обов'язковим у разі зміни місця проживання. Зняття з реєстрації місця проживання у разі неподання особою відповідної заяви здійснюється на підставі рішення суду про позбавлення її права користування житловим приміщенням. Таким чином рішення суду про визнання відповідача, таким що втратив право користування житловим приміщенням квартирою 23 в будинку [ADDRESS] є підставою для зняття відповідача з реєстрації. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial