Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-09 00:00:00

25.01.2019 р. позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, яка втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що він на праві приватної власності є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується Договором купівлі - продажу АВМ №522127 від 21 липня 2000 року та технічним паспортом. В квартирі він проживає і на сьогоднішній день та продовжує бути зареєстрованим. 18 листопада 2000 року між ним та [PERSON] був укладений шлюб. [INFO] в них народилась донька [PERSON] , яку 08.05.2001 року позивач зареєстрував як члена родини за проханням дружини у вказаній квартирі. Проте, шлюбні відносини мали формальний характер, ні до шлюбу, ні у шлюбі його дружина та донька не проживали з ним в квартирі [ADDRESS] . 09 лютого 20005 року шлюб між позивачем та [PERSON] було розірвано, після цього між ними остаточно припинилися сімейні відносини та будь- яке спілкування. Відповідач не користується житлом та не приймає участь в спільному побуті. Відповідач втратила право користування житловим приміщенням, оскільки відсутня за адресою реєстрації понад 1 рік, а саме 18 років. Зазначив, що реєстрація відповідача в квартирі впливає на розмір оплати комунальних послуг, що підвищує його витрати та значно обмежує законні права. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 01 лютого 2019 року ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харків від 1 квітня 2019 року підготовче провадження по зазначеній цивільній справі закрито та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та надав відповідні пояснення. Також зазначив, в зв`язку з неявкою в судове засідання Відповідача, від якого не надійшло заяви про причини неявки та заперечень на позов, на підставі ст. 280 ЦПК України, просив розглядати справу у заочному порядку. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась шляхом направлення судових повісток рекомендованою кореспонденцією на адресу місця реєстрації відповідача. Причини неявки суду не повідомив, заперечень не надав. Згідно ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, був повідомлений належним чином про час і місце судового розгляду справи, про що свідчать зворотні повідомлення в матеріалах справи, заперечень не надав. Відповідно до ч.3 ст. 131 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явились в судове засідання без поважних причин. У відповідності до приписів ч. 6, 7, 8 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставляння у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Таким чином, суд вважає, що відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином . Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Приймаючи рішення про ухвалення заочного рішення, суд зазначає, що відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення і послався, щодо тривалості розгляду даної справи, яка пов`язана поведінки відповідача, та з урахуванням подання позовної заяви у лютому 2018 року, на справу «Писатюк проти України», в якій Європейський суд з прав людини зазначив, що "розумність тривалості провадження має оцінюватись в світлі обставин справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета розгляду для заявника. Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Під час розгляду справи були допитані свідки. Так, свідок [PERSON] пояснила, що з позивачем по справі вона знайома, вона його сусідка по будинку, мешкає там з 1963 року. Свідок зазначила, що у позивача в 2000 року з*явилася дружина, вагітна, але мешкала недовго, після чого пішла більше її не бачила. Довгий час квартира [ADDRESS] здавалась та там позивач та члени його сім*ї не мешкали. Лише в 2012 року в квартирі з*явилися нова дружина позивача [PERSON] та син [PERSON] . Відповідачку не знає та ніколи не бачила. Про будь-які конфлікти в сім*ї їй не відомо. Свідок [PERSON] , пояснила, що з позивачем по справі вона знайома, вона його сусідка по будинку, мешкає там з 1965 року. Свідок зазначила, що їй було відомо, що позивач був одружений та в нього є донька, але її ніколи не бачила, бо в будинку вона не мешкала. На теперішній час в квартирі [ADDRESS] мешкає позивач з дружиною [PERSON] та сином [PERSON] . Про будь-які конфлікти в сім*ї їй не відомі, на теперішній час в квартирі відповідачка не буває. Суд, заслухавши думку позивача, свідків, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково, виходячи із наступного. З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані позивачем докази в їх сукупності, вислухавши пояснення позивача, суд вважає можливим ухвалити рішення про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Стороні зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 81 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставиш які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. З матеріалів справи вбачається, що згідно договору купівлі -продажу від 21.07.2000 року посвідченому приватним нотаріусом ХМНО Гібадуловою Л.А . - [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS] (а.с. 8). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого міським відділом реєстрації актів громадянського стану Харківського обласного управління юстиції від 21.02.2001 року встановлено, що [PERSON] , народилась [INFO] . Батьками зазначені позивач [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11). Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу [NUMBER] виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Фрунзенського районного управління юстиції м. Харкова 09.02.2005 року - шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 09.02.2005 року (а.с. 13). Як вбачається з копії паспорту [PERSON] , [INFO] , виданого Фрунзенським РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області, останній зареєстрований в [ADDRESS] з 04.10.2000 р. (а.с. 6-7). Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 18.01.2019 року, встановлено, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] з 08.05.2001 року та [PERSON] , [INFO] (а.с. 12). Крім того, позивачем в якості доказу було надано відповіді з КНП «Міська дитяча поліклініка № 15» від 22.03.2019 р. № 221, згідно якої відповідно до бази даних КНП «МДП № 15» ХМР дитина [PERSON] , [INFO] не перебуває на обліку в закладі охорони здоров*я, за медичною допомогою не зверталась. За адресою [ADDRESS] [PERSON] не мешкає. Факт не проживання відповідача за вищевказаною адресою підтверджується також актом про фактичне місце проживання (не проживання) громадян за адресою [ADDRESS] від 21.03.2019 року, який складений за підписаний сусідами: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилається на те, реєстрація відповідача порушує його права, створює для нього матеріальні складнощі, бо він змушений переплачувати вартість комунальних послуг, факт реєстрації відповідача у квартирі позбавляє його можливості розпоряджатися своєю власністю, у зв`язку з чим просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням та зняти його з реєстрації. Спірні правовідносини регулюються ст. 405 ЦК України, згідно з якою член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 319 Цивільного кодексу України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1 ст. 321 Цивільного кодексу України регламентовано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 2 ст. 386 Цивільного Кодексу України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст. 391 ЦК України). Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» - зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Існування домовленості між сторонами про право користування житловим приміщенням не встановлено. З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про усунення перешкод у користуванні позивачем квартирою [ADDRESS] , шляхом визнання [PERSON] , [INFO] такою, що втратили право користування квартирою. Що стосується вимоги про зняття відповідача з реєстрації, то в цій частині позов не підлягає задоволенню, оскільки в результаті визнання судом особи такою, що втратила право користування житлом, такі наслідки передбачені ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» без додаткового ухвалення рішення суду. До відмови у знятті з реєстрації на підставі рішення суду про позбавлення права користування жилим приміщенням (квартирою) права позивача у цьому питанні не порушені і тому суд відповідно до приписів ст. 16 ЦК України про захист права лише у передбачений законом чи договором спосіб не має підстав для ухвалення рішення з цього приводу. Тобто, рішення суду про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial