Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-25 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що 15.02.2007 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, зареєструвала шлюб з відповідачем. В шлюбі у них народилася донька [PERSON], [INFO] Причиною розірвання шлюбу стало те, що відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, з його ініціативи між сторонмми виникають сварки, свідком яких нерідко стає дитина, що негативно впливає на її психічний стан та щораз спричиняє душевні страждання. Подружні відносини між сторонами припинені з березня 2016 року, з цього часу подружжя не веде спільного господарства. Спір про поділ майна буде вирішуватись в судовому порядку. Вважає, що шлюб існує лише формально, шлюбні відносини вони не підтримують, а тому, примирення та збереження їхньої сім"ї є не можливим. А тому, просила шлюб розірвати, прізвище при реєстрації розірвання шлюбу на дошлюбне не змінювати, малолітню доньку [PERSON] залишити на проживання з нею, стягнути з відповідача понесені нею судові витрати. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав наведених у позовній заяві, просила задоволити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, зазначила, що відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу та залишення доньки [PERSON] після розірвання шлюбу з матірю, однак, заперечує, щоб позивачка носила його прізвище Менакер та ганьбила його, а також щодо стягнення судових витрат, з підстав наведених у письмовому запереченні (а.с.16, 17). Беручи до уваги пояснення учансиків процесу, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно свідоцтва про шлюб Серія 1-НМ № 028887 сторони 15.02.2007 року зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис за № 220 (а.с.4). Від даного шлюбу у подружжя народилася донька [PERSON], [INFO] (а.с.6). Позивачка стверджує, що вона перебуває у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем, вони не підтримують сімейних відносин, не ведуть спільного господарства. На думку позивачки шлюб їх існує формально, миритися вона не бажає, збереження шлюбу суперечить її інтересам. Тому такий шлюб зберігати не доцільно. Крім цього, відповідач не заперечує щодо розірвання шлюбу та проживання малолітньої доньки [PERSON], [INFO] з матірю. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що оскільки, сторони не підтримують шлюбні відносини, їхній шлюб існує формально, відповідач не заперечує щодо проживання малолітньої доньки [PERSON], [INFO] з матір`ю [PERSON], [INFO], а тому шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], зареєстрований 15.02.2007 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис за № 220 слід розірвати. Позовна вимога позивачки про залишення при реєстрації розірвання шлюбу прізвища Менакер підлягає до задоволення, оскільки, відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як вбачається з свідоцтва про шлюб Серія 1-НМ № 028887 виданого 15.02.2007 року позивачка змінила своє прізвище з Головчук на Менакер, а тому має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивачки понесені нею судові витрати в розмірі 640,00 грн. згідно квитанції №0.0.723620131.1 від 13.03.2017 року (а.с.1). Беручи до уваги вищенаведене, суд приходить до переконання, що позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає до задоволення в повному обсязі. На підставі наведеного, пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 104, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України, ст. 88, 197 Цивільного процесуального кодексу України,

Outcome: approved