Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-06 00:00:00

В жовтні 2013 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання недійсним договору довічного утримання, укладеного 24 березня 2008 року між [PERSON] та [PERSON], посвідченого державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори [PERSON] за р.№ 4-47500, в частині відчуження 1839/4000 частин квартири за адресою : [ADDRESS], що в цілому складається із п'яти кімнат загальною площею 134,5 кв.м., у тому числі житловою - 87,2 кв.м. Мотивуючи свої позовні вимоги, позивач вказує, що її батькові [PERSON] та його матері [PERSON], яка також є її бабусею, належали 613/1000 ч. квартири під [ADDRESS] в рівних частинах на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міськради 09.03.1993 р. за № 11-204, а [INFO] року її батько [PERSON] помер, але на день його смерті їй було трохи більше 6-ти років, та про те, що після смерті її батька залишилась спадщина у вигляді частини вищевказаної квартири їй було невідомо. Також позивач зазначає, що з 2008 року вона проживала зі своєю бабусею [PERSON], яка [INFO] року померла, і після смерті останньої з'ясувалось, що нею було отримано в Першій одеській державній нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом від 19.04.1999 р. за р.№ 7-1023, згідно з яким вона набула право власності на спадщину, яка відкрилася після смерті її сина [PERSON], та що 24.03.2008 року нею було укладено договір довічного утримання з відповідачем [PERSON], посвідчений Першою державною нотаріальною контрою за р.№ 4-4750, за умовами якого вона передала у власність [PERSON] 613/1000 ч. квартири під [ADDRESS], але рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 20.04.2012 р. у справі № 2-6672/11 визнані недійсними вищевказані свідоцтво про право на спадщину за законом 19.04.1999 р. за р.№ 7-1023 та договір довічного утримання від 24.03.2008 р. за р.№ 4-4750 в частині 613/4000 ч. квартири [ADDRESS]. Крім того, позивач стверджує, що на час складання договору довічного утримання від 24.03.2008 р. за р.№ 4-4750 її бабуся [PERSON] страждала стійким хронічним розладом та не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, у зв'язку з чим цей договір підлягає визнанню недійсним в частині відчуження 1839/4000 частин квартири за адресою : [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача [PERSON]- [PERSON] підтримав позов своєї довірительки, а представник відповідача [PERSON] - [PERSON] не визнав позов. Дослідивши матеріали справи і вислухавши пояснення представників сторін, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що [PERSON], який помер [INFO] року, є сином [PERSON], яка померла [INFO] року, та батьком позивача [PERSON] За життя померлий [PERSON] і померла [PERSON] набули право власності в рівних частинах на 613/1000 ч. квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради 09.03.1993 р. за р.№ 11-204. Після смерті [PERSON], який помер [INFO] року, відкрилася спадщина на частку, що належала йому на праві приватної власності в квартирі [ADDRESS] та складала 613/2000 ч. цієї квартири. Померлий [PERSON] не залишив заповіт, тому право на спадкування в першу чергу за законом після його смерті отримали його мати [PERSON], яка померла [INFO] р., та його донька - позивач [PERSON] в рівних частинах, але померла [INFO] року [PERSON] за життя приховала від позивача дану обставину та 19.04.1999 р. отримала в Першій одеській державній нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом за р.№ 7-1023, згідно з яким успадкувала 613/2000 ч. квартири [ADDRESS] після смерті [PERSON], який помер [INFO] р., а 24.03.2008 року уклала з відповідачем [PERSON] договір довічного утримання, посвідчений державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори [PERSON] за р.№ 4-4750, за умовами якого передала у власність [PERSON] 613/1000 ч. квартири [ADDRESS]. Вказані обставини повністю підтверджуються рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 20.04.2012 року у справі № 2-6672/11, що набрало законної сили 04.09.2012 р., згідно з яким [PERSON] продовжено строк для прийняття спадщини після смерті батька [PERSON], який помер [INFO] року, терміном в три місяці, а також визнані недійсними вищевказані свідоцтво про право на спадщину за законом від 19.04.1999 року за р.№ 7-1023 та договір довічного утримання від 24.03.2008 року за р.№ 4-4750 - в частині 613/1000 ч. квартири [ADDRESS]. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, які встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги до відповідача [PERSON], позивач [PERSON] стверджує, що вже після ухвалення згаданого судового рішення від 20.04.2012 р. у справі № 2-6672/11 їй випадково стало відомо, що за життя її бабуся [PERSON], яка померла [INFO] року, страждала на психічне захворювання, тому при укладанні оспорюваного договору довічного утримання від 24.03.2008 р. за р.№ 4-4750 не усвідомлювала своїх дій та не могла керувати ними. Вказані доводи позивача повністю підтверджуються актом № 240 комісійної посмертної судово-психіатричної експертизи від 21.05.2014 р., складеним експертною комісією КУ „Одеський медичний цент психічного здоров'я", з якого вбачається, що [PERSON], яка померла [INFO] року, в момент укладання нею договору довічного утримання від 24.03.2008 р. за р.№ 4-4750 с [PERSON] страждала на стійке психічне захворювання - хронічним стійким психічним розладом, внаслідок чого в момент укладання цього договору довічного утримання абсолютно не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. У відповідності до ч.1, 2 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Частина перша статті 30 ЦК України встановлює, що цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Згідно з ч.1 ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Відповідно до ч.1 ст.1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. З огляду на наведене, суд доходить висновку, що позивач має право на звернення до суду з даним позовом до [PERSON], а також, що порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом визнання недійсним оспорюваного договору довічного утримання від 24.03.2008 року за р.№ 4-4750 в частині відчуження 1839/4000 частин (613/1000-613/4000=4/4х613/1000-613/4000=2452/4000-613/4000=1839/4000) квартири за адресою : [ADDRESS]. Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені нею і документально підтверджені судові витрати у загальній сумі 466,47 грн. (237,07 грн.+114,70грн.+114,70грн.), пов'язані зі сплатою судового збору. На підставі викладеного і

Outcome: approved