Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-09 00:00:00

07 серпня 2019 року позивач [PERSON] , звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача, департамент Державної архітектурно - будівельної інспекції в Одеській області, про знесення самочинно збудованого нерухомого майна, а саме: 2- х поверхову надвірну споруду сараю літ. "Д" за адресою: [ADDRESS] , просить суд зобов`язати відповідача за власний рахунок знести самочинно збудовану будівлю. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він є власником житлового будинку та земельної ділянки, розташованих з адресою: [ADDRESS] . Вказує також, що його сусідами є відповідачі [PERSON] та [PERSON] , які мешкають за адресою: [ADDRESS] . Стверджує, що за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] знаходиться житловий будинок загальною площею 66,6 кв.м., житловою площею 37 кв.м., який в цілому складається з: житловий будинок літ «А», сарай літ «Б», сарай літ «В», вбиральні літ «Г», споруди №№ 1-5, І, ІІ. Даний будинок знаходиться на земельній ділянці площею 0,0573 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, госпбудівель і споруд /присадибна ділянка/. Без його дозволу та дозволу компетентних органів відповідачами було незаконно, в порушення його прав збудовано 2-х поверхневу надвірну споруду, а саме сарай літ «Д» за адресою: [ADDRESS] . Посилаючись на листи відповідних органів державної влади вказує, що дії відповідачів порушують його права та інтереси, оскільки самочинне будівництво виконане з порушенням пожежних та санітарних норм, пошкоджує та руйнує його майно, що є неприпустимим в правовій державі. Відповідачем завдано йому шкоду самочинно збудованою 2-х поверхневою надвірною спорудою - сараєм літ «Д» за адресою: [ADDRESS] . За вказаних вище підстав, у їх сукупності, він і звернувся до суду з даним позовом. 12 серпня 2019 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду відкрито загальне позовне провадження з призначенням справи до її підготовчого розгляду. 16 грудня 2019 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду підготовче провадження по справі було закрито та вона призначена до судового розгляду по сутті. Позивач в судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи у відсутність, з проханням позовні вимоги задовольнити, на заочний розгляд справи згодний. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причина неявки суду невідома. Третя особа в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причина неявки суду невідома. Зі згоди представника позивача, про що свідчить заява представника, суд ухвалою від 10 березня 2021 року перейшов до заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. ст. 280-281 ЦПК України. Суд розглядає справу за відсутність сторін, за наявними матеріалами справи. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що дійсно у відповідності до договору дарування житлового будинку від 21.09.2006 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] / наразі [PERSON] /, посвідченого приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу, позивачу належить на праві власності житловий будинок, розташований в [ADDRESS] . /л.с.14/. У відповідності до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 009219, позивачу, який змінив своє прізвище та ім`я, належить земельна ділянка площею 0,0581 га по [ADDRESS] , надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, госпбудівль і споруд /присадибна ділянка. /л.с.15-17/. Як вбачається з матеріалів справи, згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 175118266 від 25.07.2019 року, відповідач [PERSON] є власником житлового будинку, загальною площею 66,6 кв.м.,житловою площею 37 кв.м., у складі приміщень житловий будинок літ «А», сараї літ «Б», «В», вбиральні літ «Г», споруд №1-5, І, ІІ, розташованого за адресою: [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,0573 кв.м., кадастровий номер 5110300000:01:005:0256, наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, госпбудівль і споруд /присадибна ділянка/, за тією ж адресою. /л.с.11-13/ Згідно листа Білгород-Дністровського міськрайонного відділу ГУ ДСНС України в Одеській області № 1738 від 27.08.2014 року перевіркою встановлено, що 2-х поверхова надвірна споруда, яка збудована на земельній ділянці [ADDRESS] , збудована з порушенням вимог примітки 7 додатку 3.1. ДБН 360-92**, а саме: не витриманий протипожежний розрив до поряд розташованої будівлі гаражу по [ADDRESS] . Вказана інформація також дублюється в листі Білгород-Дністровського міськрайонного відділу 2 Державного пожежного-рятувального загону № 551 від 27.06.2018 р. /л.с.18,20/. У відповідності до листа КП «Білгород-Дністровське БТІ» № 722 від 23.05.2018 року, за технічними показниками сарай літ «Д», розташований за адресою: [ADDRESS] , відноситься до будівель тимчасового характеру. Згідно матеріалів інвентарної справи сарай літ «Д» є аварійним, однак питання про знесення будівель не відноситься до компетенції КП «Білгород-Дністровське БТІ». /л.с.19/. Як вбачається з положень ст.1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка відповідно до ч.1ст. 9 Конституції України, п.1 ст.17 Закону України „Про міжнародні договори України" є частиною національного законодавства, та ст. 41 Конституції України та ст.ст. 321, 328, 330, 334 ЦК України, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном, право власності набувається із підстав не заборонених законом, зокрема правочинів. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні крім у випадках і в порядку, встановлених законом. Право приватної власності є непорушним. Положеннями ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1,2 ст. 376 Цивільного кодексу України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Пунктом 4ст.376 ЦК України визначено, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Право власності має захищатися лише при доведеності самого факту його порушення із застосуванням наслідків, в тому числі і шляхом звільнення земельної ділянки від самовільно зведених споруд шляхом їх знесення чи усунення інших перешкод у користуванні земельною ділянкою. Разом з тим, позивачем у його позові не доведено, що спірна двоповерхова будівля літ «Д» збудована на його земельній ділянці чи порушує його права. Суд критично ставиться до приєднаних [PERSON] наступних документів: акту за результатом виїзду від 04.06.2015 року /л.с.21/, акту за результатом розгляду заяви гр. [PERSON] /л.с.22/, постанови про відмову у порушенні кримінальної справи від 30.11.2009 року, від 11.12.2009 року /л.с.23,24/, акту за результатами розгляду заяви гр. [PERSON] від 08.12.2016 року /л.с.26/ та Висновку № 35/12 експертного будівельно-технічного дослідження підвалу літ «Г» і гаража літ «З», розташованим за адресою: [ADDRESS] /л.с.28/, адже у них йдеться про порушення добросусідних відносин сторін по справі, проте жодним чином не зазначається логічного взаємозв`язку спричинення будь-якої шкоди позивачу [PERSON] збудованою двоповерховою будівлею літ «Д», так само як і загалом відсутні докази самого будівництва даної споруди саме відповідачем по справі. Окрім усього іншого, суд звертає увагу на наступне. Як зазначається у листі КП «Білгород-Дністровське БТІ» № 722 від 23.05.2018 року, за технічними показниками сарай літ «Д», розташований за адресою: [ADDRESS] , відноситься саме до будівель тимчасового характеру, а отже не може визнаватись самочинним будівництвом. Відповідно до статті 38Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», у разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису. У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням. За рішенням суду самочинно збудований об`єкт підлягає знесенню з компенсацією витрат, пов`язаних із знесенням об`єкта, за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) таке самочинне будівництво. У постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» № 6 від 30.03.2012, роз`яснено, що позов може бути пред`явлено до особи, яка здійснила будівництво, як про зобов`язання знесення забудови, так і про знесення забудови за рішенням суду самим власником (користувачем) земельної ділянки за рахунок особи, яка здійснила самочинне будівництво, з одночасним відшкодуванням підтверджених витрат на його знесення. При розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Розглядаючи зазначені позови відповідно до вимог вказаної норми та положень частини сьомої статті 376 ЦК, суди мають встановлювати, чи було видано особі, яка здійснила самочинне будівництво, припис про усунення порушень, чи можлива перебудова об`єкту та чи відмовляється особа, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови. Отже, чинне законодавство не визнає самочинне будівництво об`єктом правового захисту, крім передбаченого ч.3 ст.376 ЦК України випадку, а тому правовими наслідками самочинного будівництва в разі звернення до суду відповідного органу є або знесення такого будівництва або проведення відповідної його перебудови. Право на звернення до суду з таким позовом закон надає, зокрема, відповідному органу державної влади або органу місцевого самоврядування. Тобто, виходячи із аналізу вищевказаної норми закону, орган державної влади або орган місцевого самоврядування може заявити позов про перебудову і тільки у разі відмови особи, яка здійснила самочинне будівництво, здійснити таку перебудову, за позовом органу державної влади або органу місцевого самоврядування суд може винести рішення про його знесення. Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Системний аналіз зазначених положень дає підстави для висновків про те, що самочинне будівництво підлягає безумовному знесенню, якщо: власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності за особою, яка здійснила таке будівництво; власник земельної ділянки не заперечує проти визнання права власності на самочинну забудову, однак така забудова порушує права інших осіб на зазначену земельну ділянку; самочинна забудова зведена на наданій земельній ділянці але з відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил, що порушує права інших осіб, за умови, що особа, яка здійснила самочинне будівництво, відмовилась від здійснення перебудови. Натомість, позивачем не надано суду жодного належного та об`єктивного доказу того, що відповідачкою збудовано самочинне будівництво у вигляді сараю літ «Д», що вказана споруда будь-яким чином порушує права позивача, так само відсутні докази будівництва спірного сараю саме на земельній ділянці [PERSON] , до того ж, позивачем не доведено вжиття усіх передбачених законом заходів, що дають право безумовного знесення самочинного будівництва, у матеріалах справи немає жодної інформації, що відповідач відмовилась здійснити відповідну перебудову, а контролюючі органи державної влади звертались до неї з вирішення даного питання та надавали їй відповідний припис, прийнявши до уваги й той факт, що за технічними показниками сарай літ «Д», розташований за адресою: [ADDRESS] , відноситься саме до будівель тимчасового характеру, а отже не може визнаватись самочинним будівництвом У відповідності до ч.1,6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У сенсі розуміння ст. 77-80 ЦПК України, докази повинні бути належними, допустимими, достовірними та достатніми. У відповідності до ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ч1,2,5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні За таких обставин, у сенсі розуміння вимог чинного законодавства, на основі повно та всебічно досліджених доказів, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача, департамент Державної архітектурно - будівельної інспекції в Одеській області про знесення самочинно збудованого нерухомого майна, а саме: 2- х поверхову надвірну споруду сараю літ. "Д" за адресою: [ADDRESS] заявлені необґрунтовано, є недоведеними та такими, що задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed