Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить змінити розмір та спосіб стягнення аліментів, які стягуються на утримання її з відповідачем неповнолітньої дитини. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який було розірвано рішенням Старовижівського районного суду Волинської області від 23 лютого 2012 року. Від спільного подружнього життя мають дочку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачем. Рішенням Старовижівського районного суду Волинської області від 23 лютого 2012 року стягнуто з відповідача в користь позивача на утримання дочки [PERSON] аліменти в твердій грошовій сумі 470 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Такий розмір аліментів вважає на даний час не достатнім для належного забезпечення матеріального рівня життя дитини та її розвитку, що, поміж іншого, зумовлене інфляційними процесами за останні роки, які призвели до знецінення грошових коштів, законодавчим визначенням мінімального розміру аліментів, який зростає пропорційно прожитковому мінімуму для дитини відповідного віку, а також суттєво змінились обставини, за яких суд виходив при встановлені такого розміру аліментів, відповідач офіційно працевлаштований, має стабільний дохід та спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Посилаючись на Закон України «Про державний бюджет на 2018 рік», яким визначено прожитковий мінімум на дитину віком від 6 років на рівні 1944 грн., вважає, що необхідним та достатнім розміром аліментів на дитину буде 1/4 частки від усіх його доходів, тому просить суд змінити розмір та спосіб стягнення аліментів саме на вказану частку та стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини дочки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що підлягають індексації відповідно до закону, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути витрати на правничу допомогу в розмірі 1000 гривень. Позивач та її представник в підготовче\~засідання не\~зявилася, подали клопотання, кожен зокрема, про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримують у повному обсязі, просять позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача в підготовче засідання не зявився, подав суду заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності, позов визнає. З урахуванням вищезазначеного, суд вважає за можливе провести розгляд справи у підготовчому судовому засіданні за відсутності сторін на підставі наявних у справі письмових доказів та у відповідності до частини 2 статті 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши та оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 30 серпня 2009 року. Рішенням Старовижівського районного суду Волинської області від 23 лютого 2012 року шлюб між сторонами розірвано (аркуш справи 4). Від даного шлюбу у них народилась дочка [PERSON], [INFO]. На підставі рішення Старовижівського районного суду Волинської області від 23 лютого 2012 року, з відповідача в користь позивача стягнуто аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі по 470 (чотириста сімдесят) гривень щомісячно з індексацією відповідно до закону, починаючи з 24 січня 2012 року до досягнення дитиною повноліття (аркуш справи 5). [PERSON] сторін проживає разом з позивачем (аркуш справи 6). Відповідно до частини 1 статті 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з частиною 3 статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до положень частини 1 статті 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Так, частиною третьою статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно частини\~другої статті\~182\~СК України\~розмір аліментів\~має бути\~необхідним та\~достатнім для\~забезпечення гармонійного\~розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік», прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривень. Положеннями статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Аналізуючи зазначені норми закону, суд виходить з того, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоровя та розвитку дитини, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує мінімальні потреби дитини. Наведене свідчить про те, що на день постановлення даного рішення розмір прожиткового мінімуму суттєво змінився в бік його збільшення, а тому розмір раніше присуджених аліментів не в повній мірі задовольняє мінімальні потреби дитини, оскільки відповідно зросли затрати на утримання, які несе позивач. З поданої відповідачем заяви встановлено, що він позовні вимоги визнає. Дана обставина, в силу вимог статті 206 ЦПК України, крім інших, є підставою для задоволення позову, оскільки визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Згідно із частиною 3 статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи визнання позову відповідачем, те, що визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, з урахуванням фактичних обставин справи та виходячи з закріплених частиною 9 статті 9 Сімейного кодексу України принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, враховуючи матеріальне становище одержувача та платника аліментів, суд приходить до висновку про необхідність змінити розмір аліментів, що стягуються з відповідача у твердій грошовій сумі, оскільки враховуючи положення законодавства щодо права того з батьків, з яким проживає дитина, вирішувати питання щодо способу стягнення аліментів, суд вважає за необхідне змінити розмір та спосіб стягнення аліментів, що стягуються на підставі рішення Старовижівського районного суду Волинської області від 23 лютого 2012 року та стягувати аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки такий розмір не є надмірним, і є достатнім для забезпечення розумних потреб неповнолітньої дитини. Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року №3„Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", у випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Щодо вимоги позивача про індексацію стягуваних сум, суд приходить до висновку, що дана вимога задоволенню не підлягає, так як відповідно до статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» підлягає індексації лише розмір аліментів визначений судом у твердій грошовій сумі. Щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року №6-рп/2013). Відповідно до частин 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини 3 статті 133 ЦПК України). Частиною 1 статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до частини 3 статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з частинами 4,5 статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. В разі недотримання цих вимог щодо співмірності суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до статтей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. З матеріалів справи вбачається, що 02 серпня 2018 року між адвокатом [PERSON] та позивачем по справі [PERSON] був укладений договір про надання правової допомоги, за умовами якого адвокат [PERSON] на умовах платності зобов'язалась надавати [PERSON] правову допомогу у цивільній справі про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини (аркуш справи 8). Відповідно до квитанції від 08 серпня 2018 року, позивач сплатила адвокату винагороду (гонорар) в сумі 1000 гривень за надання правової допомоги у даній цивільній справі (аркуш справи 7). На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, позивачем надано акт прийому передачі виконаних робіт від 08 серпня 2018 року, з якого вбачається, що адвокатом за договором про надання правової допомоги були виконані послуги з підготовки запиту на отримання довідки про доходи відповідача, складання позову. Розмір витрат на оплату послуг адвоката за вказаний об'єм робіт становить 1057,2 гривень. Надані позивачем документи відповідно до положень статтей 12, 81 ЦПК України є належними доказами сплати грошових коштів за надання професійної правничої допомоги адвоката у даній справі. Враховуючи наведені вище положення закону, якими встановлено, що витрати, пов'язані з оплатою професійної правничої допомоги адвоката, несуть сторони, а також характер спірних правовідносин, ступінь складності справи, час, витрачений адвокатом на надання правничої допомоги, виходячи з принципів розумності, виваженості і справедливості, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача понесених нею витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1000 гривень. Відповідно до частини 6 статті 141 ЦПК України, якщо сторона, на користь якої ухвалено рішення, звільнена від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Підпунктом 1 частини 1 статті 4\~Закону України\~«Про судовий\~збір» визначено, що ставка судового збору за подання фізичною особою позовної заяви майнового характеру становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Статтею 7\~Закону України\~«Про державний\~бюджет на\~2018\~рік» встановлено, у 2018 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2018 року становить 1762 гривні. Відповідно до статті 4\~Закону України\~«Про судовий\~збір» ставка судового збору, на день звернення позивача із позовом до суду в даній справі складає 704,80 гривень. Згідно з частиною 1 статті 142 ЦПК України\~у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Підпунктом 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», визначено, що звільняються від сплати судового збору позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Таким чином, оскільки позивача при поданні позову звільнено від сплати судового збору, а відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позовні вимоги, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави 50 відсотків судового збору, який позивач повинен був би сплатити при поданні позову, тобто 352, 40 гривень.

Outcome: approved