Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до Лохвицького районного суду Полтавської області із вищевказаним позовом. Позов мотивовано тим, що [PERSON], перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі [PERSON] з 27.09.2008 року по 24.03.2011 року. Відповідач є батьком дитини [PERSON], [INFO]. Як пояснює позивачка в позові, майже від самого народження дитини, починаючи з весни 2009 року [PERSON] почав зустрічатися з іншою жінкою, матеріально родину не забезпечував, внаслідок чого спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити інтересам позивачки, тому рішенням Октябрського райсуду м. Полтави від 24.03.2011 року шлюб було розірвано. З відповідача по справі стягувалися аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно до досягнення повноліття дитиною, починаючи з 03.03.2011 року. Ухвалою Лохвицького районного суду від 18.10.2012 року визнано відмову [PERSON] від примусового виконання виконавчого листа, щодо стягнення аліментів. Зв"язку з дитиною [PERSON] , відповідач не підтримує, участі у вихованні дитини не приймає, матеріальної допомоги не надає, надав нотаріально завірену письмову згоду про те, що він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав. У зв'язку з цим, позивачка просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] щодо дитини [PERSON], [INFO]. У судове засідання від представника позивача надійшла заява, якою він прохає суд розгляд справи провести за його відсутності. Заявлені позовні вимоги підтримує повністю, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з"явився з невідомої причини, але був належним чином повідомлений про розгляд справи. Третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради в судове засідання не з"явилася, направивши заяву про визнання позову, справу просять слухати без участі представника. Згідно з вимогами ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з"явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не надав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За відсутності учасників процесу розгляд цивільної справи здійснено в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши докази і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованою Верховною радою України 17.07.1997р., кожен при вирішенні питань щодо його цивільних прав і обов'язків або встановленні обґрунтованості будь якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Суд зазначає, що Конвенція про захист прав і основоположних свобод людини є складовою частиною загальнонаціонального законодавства України. Згідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Судом встановлено, що [PERSON], перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі [PERSON] з 27.09.2008 року по 24.03.2011 року. Відповідач є батьком дитини [PERSON], [INFO], дане підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] від 11.03.2009 року. З позову вбачається, що починаючи з весни 2009 року [PERSON] почав зустрічатися з іншою жінкою, матеріально родину не забезпечував, внаслідок чого спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити інтересам [PERSON], тому рішенням Октябрського райсуду м. Полтави від 24.03.2011 року шлюб було розірвано. З відповідача по справі стягувалися аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно до досягнення повноліття дитиною, починаючи з 03.03.2011 року. Ухвалою Лохвицького районного суду від 18.10.2012 року визнано відмову [PERSON] від примусового виконання виконавчого листа, щодо стягнення аліментів з відповідача по справі. [PERSON] не підтримує зв"язку з дитиною [PERSON], [INFO], участі у вихованні дитини не приймає, матеріальної допомоги не надає. В матеріалах справи міститься нотаріально посвідчена заява в якій відповідач не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо дочки [PERSON]. Статтею 150 Сімейного кодексу України встановлено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з ч. 4 ст. 155 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Висновком, наданим виконавчим комітетом Шевченківської районної у м. Полтаві ради, як органом опіки та піклування підтверджується доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дитини [PERSON]. Відповідно до ст. 165 СК з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно п.16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляду справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» - ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідач [PERSON], на думку суду не може позитивно впливати на виховання та становлення дитини, оскільки не спілкується з нею, зв'язків не підтримує, не цікавиться її вихованням та навчанням, не надає матеріальної допомоги на утримання, крім того [PERSON] заявою, яка нотаріально посвідчена, не заперечив проти позбавлення його батьківських прав, що свідчить про його байдуже ставлення до дитини. Вказані обставини судом враховуються при ухваленні рішення про позбавлення [PERSON] батьківських прав. Оцінюючи викладені обставини, суд приходить до висновку про задоволення позовної заяви.

Outcome: approved