Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-05 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дитини, мотивуючи позов тим, що 12.12.2012 року вони з відповідачем уклали шлюб. Спільне життя стало неможливим через несумісність характерів. Від шлюбу з відповідачем вони мають спільну дитину [PERSON], [INFO], яка повністю перебуває на її утриманні. Відповідач коштів на утримання не надає. Вона просить розірвати шлюб, стягнути з відповідача кошти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судовому засідання позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала,в своїх поясненнях посилаючись на обставини викладені в позові. В подальшому надала заяву про розгляд справи у її відсутності. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав частково та пояснив,що згоден на розірвання шлюбу,оскільки збереження сім"ї є неможливим. Позовні вимоги про стягнення аліментів визнає частково. Він згоден сплачувати аліменти на утримання сина,але не в такому розмірі як просить позивачка. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних міркувань. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України кожен має право припинити шлюбні відносини. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що 12.12.2012 року сторони зареєстрували шлюб (свідоцтво про укладення шлюбу серія 1-ЕЛ № 072270 від 12.12.2012 року). Подальше спільне життя сторони вважають неможливим через негаразди в сімї. Злагоди в сімї не досягли, сімя фактично розпалася і збереження цієї сімї уже неможливо. За таких підстав, суд вважає можливим розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Також, з свідоцтва про народження серія 1-ЕЛ № 135642 від 16.04.2013 року вбачається, сторони мають спільну дитину, а саме: сина [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні встановлено, що неповнолітня дитина перебуває на утриманні позивачки, що підтверджується наданою довідкою № 234 від 20.03.2017 року Спаської сільської ради, Сосницького району, Чернігівської області. З довідки про доходи ,яка видана Сосницьким МУВГ вбачається,що [PERSON] працює прибиральником , сума доходу за період з 01.10.2016 по 31.03.2017 року становить 16500,94 грн. З довідки про доходи,яка видана ДП "Сосницярайагролісгосп" вбачається,що [PERSON]займає посаду лісника,загальна сума доходу за період з 01.10.2016 року по 31.03.2017 року становить 16557,05 грн. З акту від 03.04.2017 року та довідки ДНЗ "Зернятко" Спаської сільської ради від 03.04.2017 року вбачається,що [PERSON] бере участь у вихованні сина [PERSON] У відповідності до ст.ст. 180,181 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її батька (матері). Частинами 7, 8 ст. 7 СК України передбачено, що кожна дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, які мають істотне значення. Згідно ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи обставини зазначені в ст.182 Сімейного кодексу України,зокрема,матеріальне становище відповідача суд вважає за необхідне позов задовольнити і стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21.03.2017 р. і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст.88 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 640,00 грн та на користь позивачки 640,00 грн. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору. Відповідно до ст. 367 ЦПК України необхідно допустити негайне виконання рішення у межах суми аліментів за один місяць.

Outcome: approved