Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-10 00:00:00

30 жовтня 2020 року до Міловського районного суду Луганської області звернулась заявник [PERSON] з заявою, у якій просить встановити факт спільного проживання її разом з своїм чоловіком [PERSON] та її перебування на утриманні чоловіка - [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] у м. Ровеньки, у лісосмузі біля смт. Кленовий Луганської області. Свої вимоги заявник мотивує тим, що 31.12.1969 року вона уклала шлюб з [PERSON] та проживала з чоловіком до лютого місяця 2015 року за однією адресую: [ADDRESS] , та вели спільне господарство. За весь час перебування у шлюбі заявник постійно перебувала на матеріальному утриманні свого чоловіка, який у лютому місяці 2015 року у лісосмузі біля смт. Кленовий Луганської області, України був знайдений з ознаками насильницької смерті. Заявник та її чоловік є пенсіонерами та перебували на обліку в Біловодському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Луганської області. Як внутрішньо переміщені особи вони фактично проживали за адресую: [ADDRESS] , до 2015 року. І лише після смерті свого чоловіка вона з 02.10.2017 року зареєструвалася за другою адресую: [ADDRESS] . Разом із втратою чоловіка [PERSON] вона втратила основне джерело існування, бо розмір пенсії померлого чоловіка був значно більшим ніж розмір мінімальної пенсії призначеної заявнику її за віком. Зазначена допомога була для неї постійним і основним джерелом до існування. З метою оформлення пенсії зв`язку з втратою годувальника вона звернулась до суду з заявою і просить встановити факт її перебування на утриманні чоловіка [PERSON] за його життя. Заявник [PERSON] у судовому засіданні не з`явилась однак у своєї заяві повідомила про можливість розгляду справи за її відсутністю, заяву просила задовольнити. Представник заявника [PERSON] у судовому засіданні заяву підтримав просив її задовольнити у повному обсязі і подальший розгляд справи розглядати за його відсутністю. Представник заінтересованої особи від Біловодського об`єднаного управління пенсійного фонду України Луганської області у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином,однак повідомив суд про можливість розгляду справи без його участі. Крім того було надано відзив з запереченнями у якому просив у задоволенні вимог заявнику відмовити пославшись на ст. ст.10,36,37,38, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV, Постанову правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1,ст.4,ст.9 Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 року №1207-VII, Постанову Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 №637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», Постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 №509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб», ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України» від 31.03.1995 року № 8 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», абзац 3 ст.2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» від 18.01.2018 року № 2268-VIII.З огляду на вище означені Закони представник заінтересованої особи вважає, що факт перебування непрацездатного члена сім`ї, який є внутрішньо переміщеною особою з тимчасово окупованих території, на утриманні померлого годувальника підтверджується довідками виданими згідно з Порядком № 509, що засвідчує перебування непрацездатного члена сім`ї та померлого годувальника на обліку за однією адресою, як внутрішньо переміщених осіб. Згідно наданих документів до суду та наявності документам у макеті пенсійної справи заявника, вбачається, що місце перебування непрацездатного члена сім`ї та померлого годувальника на обліку як внутрішньо переміщених осіб зареєстровано за різними адресами. Представник заінтересованої особи поставив під сумнів ствердження заявника, що отримувана її померлим чоловіком пенсія була для неї постійним і основним джерелом до існування. Звернення до щодо переходу на пенсію чоловіка після його смерті зайняв довгий час свідоцтво про смерть отримано 27.03.2015 року яке видано відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Міловського районного управління юстиції у Луганській області, [PERSON] помер у лютому 2015 року але заявник про перехід на пенсію чоловіка звернувся до управління тільки у 09 вересня 2019 року та для встановлення факту перебування на утриманні померлого чоловіка подала заяву до суду лише у жовтні 2020 року. Будь яких доказів про те, що [PERSON] надавав таку допомогу заявнику, яка була для неї постійним і основним джерелом засобів для існування, заявником не надано. Наданий до суду акт про фактичне місце проживання з померлою особою на день його смерті від 18.06.2019 року № 02-55/309 не може вважатися допустимими доказами, який би підтвердив обставини, на які посилається заявник. І заява не підлягає задоволенню у зв`язку з необґрунтованістю. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд вважає, про можливе задоволення заяви з наступних підстав: Відповідно до п. 5 ч. 2 ст.\~293\~ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Пунктом 2 частини 1 статті 315\~ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні. При вирішенні питання щодо встановлення вищевказаного факту суд приймає до уваги п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», де передбачено, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Частиною 1 статті 37 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні (стаття 38). Частиною 1 статті 38 цього Закону передбачено, що члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. На підставі статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається: непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні. До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника. Відповідно копії свідоцтва про одруження серія [NUMBER] , виданого 31.12.1969 року Врубівською СР Лутугінського району Луганська області, актовий запис № 43, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, прізвище дружини після реєстрації одруження стала « [PERSON] ». (а.с. 9) Відповідно до копії паспорта громадянина України серія [NUMBER] , виданого 21.12.1995 року Лутугінським РВ УМВС України в Луганській області, заявник [PERSON] є громадянкою України, має реєстра цію за адресою: [ADDRESS] з 24.04.1975 року. (а.с. 5) Згідно із копією паспорта громадянина України серія [NUMBER] виданого 17.01.1996 року Лутугінським РВ УМВС України в Луганській області, померлий [PERSON] за життя був громадянином України, та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 24.04.1975 року. (а.с. 10) Відповідно до копії свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого 27.03.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Міловського районного управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 54 [PERSON] помер у лютому 2015 року у м. Ровеньки Луганської області у лісосмузі біля смт. Кленовий, Україна. (а.с. 13) Як слід з довідки від 02.10.2017 року за № 0000351859 Управління соціального захисту населення Міловської районної державної адміністрації заявник [PERSON] була взята на облік як внутрішньо переміщена особа її фактично місце проживання /перебування є [ADDRESS] , місце реєстрації за паспортом: [ADDRESS] .(а.с. 7) Відповідно до довідки № 562 від 20.08.2019 року, виданої Біловодським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Луганської області, [PERSON] знаходиться на обліку і отримує пенсію за віком з січня 2017 року та станом на серпень 2019 року розмір її пенсії складає 2000,00 грн. щомісяця. (а.с. 8) Згідно з довідки № 838 від 16.12.2020 року, виданої Біловодським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Луганської області, [PERSON] знаходився на обліку і отримував пенсію за віком з серпня 2014 року по січень 2015 року у розмірі 5297,24 грн. щомісяця. Відповідно копії свідоцтва про право власності на житло слід, що 16 травня 1996 року [PERSON] та члени його сім`ї [PERSON] , [PERSON] набули право власності на квартиру площею 43,8 кв.м у [ADDRESS] .(а.с.15) Як слід з акту про фактичне місце проживання з померлою особою на день його смерті № 02-55/309 від 18.06.2019 року який складено на окупованої території України слід, що [PERSON] дійсно на час смерті свого чоловіка [PERSON] який помер [INFO] знаходилась на його утриманні, проживали разом за адресою [ADDRESS] .(а.с. 14) Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та статтею 8\~Конституції\~України гарантовано кожному право звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина. Суд приймає до уваги висновки ЄСПЛ з яких слід, що у 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН) у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). "Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать». При цьому, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. Згідно Постанови Верховного Суду від 22 жовтня 2018 року у справі № 235/2357/17 також були застосовані висновки ЄСПЛ де було звернена увагу на позицію Європейського суду з прав людини, який розвиває цей принцип у своєї практиці. Суд оцінює наданий акт який був представлений установою так званої Луганської народної республіки як докази які містять інформацію, щодо предмету доказування на підставі якого можливо встановити наявність факту сумісного проживання та знаходження на утриманні чоловіка у відповідні періоди часу цю довідку необхідно прийняти як виключний випадок оскільки відмова від визнання таких актів порушує право заявника. Згідно з додатком 1 до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» м. Лутугине внесено до переліку населених пунктів у яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Відповідно до\~ст.\~2\~Закону України\~«Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~місця проживання\~в Україні»\~слід,\~що громадянам\~України,\~а також\~іноземцям та\~особам без\~громадянства,\~які на\~законних підставах\~перебувають в\~Україні,\~гарантуються свобода\~пересування та\~вільний вибір\~місця проживання\~на її\~території,\~за винятком\~обмежень,\~які встановлені\~законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Отже сумнів представника заінтересованої особи про те, що заявник та і її чоловік були зареєстровані у різних селах Міловського району як внутрішньо переміщені особи не є підставою для сумніву, що це подружжя не вели сумісного господарства та не мали спільного сімейного бюджету і це не є умовою для позбавлення заявником реалізації свого права, передбаченого Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для його обмеження. Враховуючи вищевикладене судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстровану шлюбі з 31.12.1969 року, проживали разом за адресою: [ADDRESS] з 24.04.1975 року у спільній квартирі про що свідчать відмітки у паспорті, вели господарство та мали спільний бюджет. Оскільки розмір пенсії померлого [PERSON] значно перевищує розмір пенсії його дружини [PERSON] , то суд приходить до висновку, що пенсія померлого була постійним та основним джерелом засобів до існування даної сім`ї. Заявник [PERSON] , будучи непрацездатною особою, яка досягла пенсійного віку, перебувала на утриманні свого чоловіка [PERSON] на час його смерті [INFO] . У зв`язку з вищевикладеним, суд вважає необхідним задовольнити заявлені вимоги заявника [PERSON] та встановити факт її перебування на утриманні свого чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] , за його життя.

Outcome: approved