Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-27 00:00:00

[PERSON] , звернувся до Казанківського районного суду Миколаївської області з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю «Агроальянс» (далі ТОВ «Агроальянс», відповідач) про визнання додаткової угоди до договору оренди землі недійсною. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є власником земельної ділянки, з кадастровим номером 4823655100:35:000:0034, площею 6,28 га ріллі, яка належить йому на праві власності на підставі державного акту серії ЯЕ № 929559. Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. 20.05.2010 року між позивачем та ТОВ «Агроальянс» було укладено договір оренди землі на вказану земельну ділянку з кадастровим номером 4823655100:35:000:0034, терміном на 5 років. Договір оренди було зареєстровано в Миколаївській регіональній філії центру ДЗК 29.10.2010 року за реєстровим номером 041049100940. До закінчення строку дії договору оренди він завчасно попередив орендаря про свій намір самостійно обробляти належну йому земельну ділянку. За домовленістю земельну ділянку йому повинні були повернути після збору врожаю соняшника, проте в жовтні місяці йому повідомили, що орендар продовжує використовувати його земельну ділянку. Одночасно представник ТОВ «Агроальянс» повідомив йому про існування додаткової угоди до договору оренди, укладену між ними у вересні 2015 року, якої було продовжено строк оренди ще на десять років. Згідно отриманого витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно він довідався про реєстрацію в Державному реєстрі додаткової угоди, датованою 21.09.2015 роком, якою строк дії договору оренди було продовжено до 31.12.2025 року. Зазначає, що він ніколи не підписував ніяких додаткових угод та нікого не уповноважував на її підписання. Своєї згоди на продовження дії договору не надавав. Оскільки було відсутнє його волевиявлення, вважає, що додаткова угода, підписана сторонньою особою, є неукладеною. На час подання позову - 2015 рік, з огляду на сталу судову практику вважає, що ефективним способом захисту його порушених прав є визнання угоди (правочину) недійсною. Ухвалою суду від 21.10.2015 року провадження у справі було відкрито, призначено до розгляду в порядку позовного провадження. 03 листопада 2015 року директором ТОВ «Агроальянс» на позовну заяву було надано відзив, в якому відповідач проти задоволення заявлених позовних вимог заперечує повністю, вважаючі їх необґрунтованими. На обґрунтування висловленої позиції товариство зазначило, що дійсно 20.05.2010 року між товариством та позивачем було укладено договір оренди земельної ділянки. За уиовами договору орендар має переважне право на поновлення договору оренди. Орендар у визначений договором строк звернувся до позивача з пропозицією продовжити договірні відносини. Заперечень з боку орендодавця не було. 21.09.2015 року між товариством та позивачем була укладена додаткова угода. Яка була зареєстрована в реєстраційній службі Казанківського РУЮ 30.09.2015 року, згідно якої термін дії договору було продовжено до 31.12.2025 року. Наголошує, що додаткова угода була власноручно підписана позивачем, за погодженням сторін. В ході судового розгляду справи сторони підтримали власні вимоги та заперечення. Представник позивача просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та просив суд вирішити спірні правовідносини на підставі вимог закону. Представник відповідача проти позову заперечила з підстав, викладених у відзові на позовну заяву. Ухвалами суду від 28.01.2016 року, 12.05.2016 року, 01.09.2016 року по справі були призначені судово-почеркознавчі експертизи. Провадження у справі було зупинено на час проведення експертизи. Ухвалою суду від 28.09.2021 року провадження у справі було відновлено. В судове засідання позивач, який був повідомлений належним чином про дату, час та місце судового засідання не з`явився. Згідно поданої заяви позивача, розгляд справи просив проводити без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач повідомлявся про дату, час та місце судового засідання належним чином. Поважності причини неявки в судове засідання до суду подано не було. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та доведених обставин, оцінивши надані докази, приходить до такого висновку. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки, з кадастровим номером 4823655100:35:000:0034, площею 6,28 га ріллі, яка належить йому на праві власності на підставі державного акту серії ЯЕ № 929559. Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. 20.05.2010 року між позивачем та ТОВ «Агроальянс» було укладено договір оренди землі на вказану земельну ділянку з кадастровим номером 4823655100:35:000:0034, терміном на 5 років. Договір оренди було зареєстровано в Миколаївській регіональній філії центру ДЗК 29.10.2010 року за реєстровим номером 041049100940. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 05.10.2015 року вбачається, що Реєстраційною службою Казанківського районного управління юстиції Миколаївської області 05.10.2015 року була зареєстровано додаткова угода до договору оренди землі, б/н, Індексний номер 25021783. Сторони: [PERSON] , ТОВ «Агроальянс». Згідно зареєстрованої додаткової угоди строк дії договору між [PERSON] та ТОВ «Агроальянс» продовжено до 31.12.2025 року. Дослідженими матеріалами справи встановлено, що згідно з висновком судово-почеркознавчої експертизи від 22 червня 2021 року № 30-145, що підпис, який міститься в графі орендодавець, у додатковій угоді від 21 вересня 2015 року до договору оренди землі, укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агроальянс» виконаний не самим [PERSON] , а іншою особою. Оцінюючи встановлені обставини, суд враховує наступне. За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти. Згідно з ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво-чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), проте сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає у згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення має бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права. Частиною 3 ст. 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. З урахуванням приписів статті 202 ЦК України правочином є поєднання внутрішньої волі та волевиявлення сторін і воля учасників правочину полягає в їх обопільній, добровільній, усвідомленій згоді спільно досягти певної законної мети (набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки) шляхом прийняття на себе певних прав і обов`язків. Таким чином, підставою для визнання недійсним договору за частиною першою статті 215 ЦК України може бути встановлений судом дефект такого елемента правочину, як воля його учасника (учасників) - відсутність волі на укладення правочину або невідповідність волі та волевиявлення учасника (учасників) в момент вчинення правочину. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним відповідно до припису ч. 1ст. 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення: під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. Як у ч. 1 ст. 215 ЦК України, так і у ст. ст. 229 - 233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Таким чином, за нормою ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п"ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідачем ТОВ «Агроальянс» не доведено існування волевиявлення позивача [PERSON] на укладення спірної додаткової угоди від 21 вересня 2015 року до договору оренди, зареєстрованого 29.10.2010 року. Доказів того, що позивач уповноважив іншу особу підписати спірну додаткову угоду суду не надано. Оскільки позивачем доведено, що додаткова угода від 21 вересня 2015 року до договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером 4823655100:35:000:0034, зареєстрованого Миколаївською регіональною філією центру ДЗК 29.10.2010 року не відповідає вимогам ст. 203 ЦК України щодо наявності вільного волевиявлення учасників правочину, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача про визнання цієї додаткової угоди до договору оренди землі недійсною.

Outcome: approved