Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про усунення перешкод в користуванні належним їй на праві власності будинком, що знаходиться за адресою : м.Олександрія, Кіровоградської області, провулок Піянзіна Івана, 24 шляхом виселення. В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що після смерті батька вона успадкувала будинок, в якому проживає відповідач, яка у нього вселилась, як член сім»ї її батька. Враховуючи те, що [PERSON] не є членом її сім'ї, право користування останньої вказаним будинком припинилося у зв'язку з припиненням права власності на будинок попереднього власника її батька [PERSON], що помер 29 серпня 2013 року. Вона , як новий власник будинку заперечує відносно проживання в ньому відповідача, оскільки бажає використати належне їй майно на власний розсуд. Проживати разом із відповідачем вона не бажає, оскільки має дітей, яким бажає створити належні умови для розвитку у власному будинку. На її прохання переїхати проживати в інше житло за місцем реєстрації відповідач відмовляє, поштові відправлення з вимогою про звільнення житлового будинку відповідач не отримує, тому вимушена звернутись до суду із даним позовом. [PERSON] надала до суду заперечення на позовну заяву, в якому зазначила, що у спірному будинку вона проживає 20 років як член сім»ї померлого [PERSON], вважається спадкоємицею, яка прийняла спадщину після її відкриття, а також (мовою оригіналу) суб»єктом права придбаної давності як людина, яка більше 10 років сумлінно володіла цим майном і яка за законом визнана спадкоємцем. Наявність свідоцтва про право власності у [PERSON], на її думку, не є підставою для її виселення, оскільки всі правовстановлюючі документи на будинок знаходяться у неї. Позивач шляхом шахрайства та злочинної змови із нотаріусом оформила право власності на будинок, тому підстави для її виселення відсутні. Також зазначила, що просить провести судове засідання без її участі (а.с. 49-53). Представник позивача та позивач в судовому засіданні вимоги за позовом підтримали, посилаючись на обставини зазначені у ньому. [PERSON] пояснила, що між нею та відповідачем склались неприязні відносини у зв»язку із успадкуванням нею, позивачем, спадкового будинку. Вона неодноразово намагалась вирішити питання із [PERSON], щодо її виселення у позасудовому порядку, але остання від цього категорично відмовляється, оскільки вважає, що вона не являється донькою [PERSON] Наразі вона, позивач, має на утриманні трьох малолітніх дітей з якими бажає проживати у своєму будинку, але оскільки відповідач відмовляється виселитися із нього вона вимушена винаймати житло, адже іншого житла не має. Відповідач у судове засідання не з"явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. З врахуванням наявності клопотання відповідача про розгляд справи у її відсутність, судом вирішено розглядати справу без участі [PERSON] Заслухавши пояснення позивача та представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до вимог частини 3 статті 3 ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно п. 9 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В силу вимог ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи(ч.1 ст. 76 ЦПК України). Так, судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 06 квітня 2017 року [PERSON], [INFO] , є спадкоємцем майна померлого [PERSON], [INFO], який помер 29.08.2013 року, зокрема житлового будинку з надвірними будівлями № 24, що знаходиться за адресою: Кіровоградська область, м.Олександрія, провулок Піянзіна Івана (а.с. 8). На підставі вказаного свідоцтва за [PERSON] 06.04.2017 року зареєстровано право власності на вказаний будинок, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 9). Відповідно довідки Квартального комітету № 3 від 24.04.2017 року , у будинку № 24, що знаходиться в м.Олександрія по провулку Піянзіна проживає без реєстрації [PERSON] Олександріфвна, [INFO] (а.с. 10). Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24.06.2014 року (справа № 398/1509/14-ц) встановлено факт проживання [PERSON] та [PERSON], починаючи з грудня 1997 року по 29 серпня 2013 року, тобто до дня смерті останнього. На підставі пояснень [PERSON] даним рішенням було встановлено, що вона є рідною дочкою [PERSON] та дружини померлого [PERSON], який був вітчимом [PERSON] Відповідач разом з [PERSON] та [PERSON] з грудня 1997 року була зареєстрована та проживала спільно однією сім»єю за адресою: пров.Піянзіна, 24 в м.Олександрія, куди вона переїхала до них з м.Кривий Ріг у зв»язку з народженням дочки. 09.11.2012 року померла її матір, після її смерті , відповідач продовжила проживати [INFO] та вести спільне господарство з [PERSON], доглядала його. У 2008 році [PERSON] була вимушена знятись з реєстрації в спірному будинку у зв»язку з оформленням кредиту в ПАТ КБ «Приватбанк», так як було укладено договір іпотеки, де предметом іпотеки була квартира [ADDRESS], яка є її власністю. Вказане рішення суду 16.10.2014 року набрало законної сили (а.с. 12-15) Відповідно вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Конституцією України\~(ст.41) та ст.1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316,\~317,\~319,\~321 Цивільного кодексу України). Відповідно до ч.1\~ст.383 ЦК України, \~власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом, то власник житла має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, згідно з положеннями\~ст. 391 ЦК України. Вказана норма передбачає усунення порушень права власності будь-яким способом, у тому числі, й шляхом виселення. Статтею 156 Житлового кодексу України\~передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч.2\~ст.64 Житлового кодексу України,\~до членів сім'ї власника будинку належать дружина (чоловік) власника, їх діти і батьки. Аналогічну норму містить також\~ст.405 ЦК України\~- члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є, і з припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї. Відповідний правовий висновок викладений Верховним Судом України в постанові від 05.11.2014 року за результатами розгляду справи № 6-158цс14. Зі змісту позовних вимог та пояснень представника позивача у судовому засіданні вбачається, що усунення перешкод шляхом виселення відповідача [PERSON] пов'язує, крім іншого, із втратою [PERSON] права користуватися жилим приміщенням після того, як відбулася зміна власника будинку, оскільки відповідач користувалася ним, будучи членом сім'ї попереднього власника, а членом сім'ї позивача (нового власника) вона не є, а тому за відсутності передбачених законом будь-яких інших підстав для проживання в будинку відповідач позбавлена права користування будинком. В даному випадку, наявність чи відсутність конфліктів між сторонами в справі жодного правового значення для висновку про те, чи чиняться відповідачем перешкоди позивачу в користуванні належним останній на праві власності будинком не має. Факт проживання відповідача в будинку після зміни власника за умови відсутності для того передбачених законом підстав є сам по собі достатнім доказом того, що такі перешкоди чиняться, оскільки унеможливлює користування та розпорядження власником належним йому майном на власний розсуд (проживати в будинку самому, поселити туди будь-кого іншого чи відчужити будинок будь-якій особі). Разом з тим, суд визнає безпідставним посилання позивача на\~ст. 116 ЖК України, як підставу для виселення [PERSON] із будинку, оскільки дані правовідносини сторін, щодо права членів сім'ї власника житла на користування цим житлом врегульовано\~ст. 405 ЦК України, та доказів наявності підстав передбачених ст. 116 ЖК України, позивачем не надано. Безпідставними, на думку суду є заперечення відповідача в частині наявності в неї права користуватися спірним будинком з підстав, що такий належить їй на праві давності користування та незаконності спадкування в зв'язку з цим позивачем даного будинку, оскільки будь-яких належних і допустимих доказів на підтвердження вказаних заперечень матеріали справи не містять (право власності позивача на будинок, що виникло на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом відповідачем не спростовано, адже дане свідоцтво у передбачений законом спосіб, недійсним не визнано). Беручи до уваги те, що після зміни власника будинку, відповідач [PERSON] самостійного права на будинок № 24, що знаходиться за адресою: Кіровоградська область, м.Олександрія, провулок Піянзіна Івана , з підстав передбачених законом (найм, оренда тощо) не набула, її право користування вказаним будинком було похідним від прав колишнього власника будинку, членом сім'ї якого вона була, позовні вимоги нового власника будинку [PERSON] про усунення перешкод шляхом виселення , суд вважає підставними й такими, що підлягають задоволеню. Відповідно приписів ст. 141 ЦПК України, судові витрати у справі суд покладає на рахунок відповідача.

Outcome: approved