Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-14 00:00:00

13 квітня 2021 року до Варвинського районного суду Чернігівської області надійшла зазначена позовна заява. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на те, що 01 березня 2020 року він уклав з АТ «АЛЬФА БАНК» кредитний договір № 630425693. 03 березня 2021 року він дізнався, що 07 жовтня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. вчинено виконавчий напис № 23162, яким стягнуто з нього на користь АТ «АЛЬФА БАНК» заборгованість за вказаним кредитним договором у сумі 18 305,33 грн. На підставі виконавчого напису нотаріуса приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Юхименко О.Л. відкрито виконавче провадження № 60444638. 22 березня 2021 року приватний виконавець прийняла постанову про заміну сторони виконавчого провадження, якою замінила стягувача АТ «АЛЬФА БАНК» на правонаступника - ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ». Оскільки заборгованість за кредитним договором на час вчинення виконавчого напису нотаріуса була спірною, є необґрунтованою та безпідставною, кредитний договір нотаріально не посвідчувався, письмових вимог (повідомлень) про погашення заборгованості за кредитним договором він не отримував, позивач вважає, що виконавчий напис вчинено з порушенням норм чинного законодавства, а тому просить визнати його таким, що не підлягає виконанню, а також стягнути з відповідача судовий збір у сумі 908,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 3 500,00 грн. Ухвалою Варвинського районного суду Чернігівської області від 16 квітня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження на 21 травня 2021 року, зобов`язано приватного нотаріуса Хару Н.С. надати належно засвідчену копію нотаріальної справи, на підставі якої було вчинено спірний виконавчий напис. 21 травня 2021 року надійшов відзив відповідача на позовну заяву (а.с. 55-59) та клопотання про зменшення витрат на правову допомогу (а.с. 39-41). Оскільки на виконання ухвали про відкриття провадження у справі від приватного нотаріуса не надійшли витребувані судом докази, ухвалою від 21 травня 2021 року задоволено клопотання позивача та зобов`язано відповідача та приватного виконавця надати докази, необхідні для правильного вирішення справи, розгляд справи відкладено до 15 червня 2021 року. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій просив задовольнити позовні вимоги. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив. Відповідач свого представника в судове засідання не направив, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином (а.с. 82). У відзиві зазначають, що для вчинення виконавчого напису ними були надані нотаріусу документи, які підтверджують безспірність заборгованості. У зв`язку з цим, а також зважаючи, що позивач не навів у позові жодної обставини, що доводила б протилежне, заборгованість, вказана у виконавчому написі є безспірною. Крім того, посилаються на п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 31 січня 1992 року «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову у їх вчиненні» як на підставу для стягнення судом з позивача на користь відповідача дійсної суми боргу. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином. Заперечень, пояснень або заяв з процесуальних питань до суду від нотаріуса не надходило. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольга Леонідівна, у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином. Заперечень та пояснень від третьої особи не надходило. 14 червня 2021 року від приватного виконавця надійшла копія оферти на укладання позивачем Угоди про обслуговування Кредитної картки та відкриття Відновлювальної кредитної лінії від 09 червня 2016 року та копія виконавчого напису нотаріуса № 23162 від 07 жовтня 2019 року. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що 07 жовтня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною вчинено виконавчий напис № 23162, яким стягнуто з [PERSON] на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АЛЬФА-БАНК» 18 305,33 грн заборгованості за кредитним договором № 630425693 від 09 червня 2016 року (а.с. 94, зворот). Зі змісту вказаного виконавчого напису вбачається, що 09 червня 2016 року [PERSON] уклав із АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «АЛЬФА-БАНК» кредитний договір № 630425693, строк платежу за яким настав, а боржником допущено прострочення платежів за період з 03.01.2019 до 03.09.2019. Загальна сума заборгованості становить 18 305,33 грн, з яких: 7 082,23 грн - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 11 024,10 - строкова заборгованість за сумою кредиту; 199,00 грн - строкова заборгованість за комісією та процентами. Плата за вчинення виконавчого напису - 650,00 грн. На підставі виконавчого напису нотаріуса приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольгою Леонідівною відкрито виконавче провадження № 60444638. Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 березня 2021 року по справі № 620/1656/21 замінено стягувача у виконавчому провадженні № 60444638, відкритому на підставі виконавчого напису нотаріуса від 07 жовтня 2019 року № 23162 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 630425693, з АТ «АЛЬФА-БАНК» на правонаступника - ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» (а.с. 34). На виконання вказаної ухвали 22 березня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Юхименко О.Л. прийнято постанову про заміну сторони виконавчого провадження № 60444638 (а.с. 13). Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, яку вчиняють нотаріуси. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до пунктів 1.1, 3.1, 3.2 розділу 2 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Згідно з пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» стягнення заборгованості здійснюється за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку). Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. При цьому на сьогодні є чинною постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, якою визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Зокрема, скасовано пункт 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», яким було передбачено, що для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. У постанові Верховного Суду від 29 січня 2019 року по справі № 910/13233/17 зазначено, що у зв`язку з визнанням судом нечинною Постанови Кабінету Міністрів України N 662 від 26 листопада 2014 року до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" № 1172 від 29 червня 1999 року в редакції від 29 листопада 2001 року. Вказаною редакцією було передбачено вчинення виконавчого напису нотаріуса лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченої угоди. Таким чином, як на момент вчинення нотаріусом Харою Н.С. виконавчого напису № 23162 від 07 жовтня 2019 року, так як і на час розгляду справи, обов`язковою умовою для вчинення нотаріусом виконавчого напису за кредитним договором є нотаріальне посвідчення такого договору. Водночас матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження того, що кредитний договір № 630425693 від 09 червня 2016 року, укладений між [PERSON] та АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «АЛЬФА-БАНК», посвідчувався нотаріально. Відповідачем вказаний факт також не доведено. Відомостей про нотаріальне посвідчення згадуваного договору в самому виконавчому написі не зазначено. Відповідачем вказаний факт також не доведено. Суд звертає увагу, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, про захист якого він звернувся до нотаріуса, повинне існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт, зокрема, подання стягувачем відповідних документів нотаріусу, не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. 50, 87, 88 закону «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, у судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів нотаріуса може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису, так і необґрунтованість вимог стягувача до боржника. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з переліком документів. Для правильного застосування положень ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент учинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час учинення нотаріусом виконавчого напису. Разом з тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 по справі № 754/9711/14-ц та застосований у постанові Верховного Суду від 27 березня 2019 року по справі № 137/1666/16-ц. У відзиві відповідач зазначає, що для вчинення виконавчого напису ними були надані нотаріусу документи, які підтверджують безспірність заборгованості. Проте протягом усього часу розгляду справи в суді стороною відповідача, відповідно до положень ст.ст. 76-81 ЦПК України, не було надано суду належних і допустимість доказів на обґрунтування того, що приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Харі Н.С. були подані відомості про безспірність суми заборгованості позивача за кредитним договором. Так само відсутні відомості, що сума заборгованості утворилась у зазначений у виконавчому написі час та не була погашена боржником. Крім того, стороною відповідача не було надано доказів надсилання стороні позивача досудових вимог про виконання зобов`язань за кредитним договором, що позбавило її процесуальної можливості реалізувати свої права щодо вирішення спору в добровільному порядку чи оскарження такої заборгованості. Суд звертає увагу, що з матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні напису нотаріус отримав від банку первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), у зв`язку з чим у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком та тілом кредиту, комісією та процентами, зазначені у написі, є безспірними. Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, а також не пересвідчився в отриманні позивачем вимоги банку про можливе стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Посилання відповідача на п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 31 січня 1992 року «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову у їх вчиненні» є недоречним, оскільки вказаний пункт, навпаки, орієнтує суди на те, що у випадку існування спірної заборгованості, щодо якої нотаріусом вчинено виконавчий напис, такий виконавчий напис скасовується, а спір щодо суми заборгованості розглядається у позовному провадженні, позивачем у якому є кредитор, а відповідачем боржник. Таким чином, приймаючи до уваги, що виконавчий напис приватного нотаріуса був вчинений в порушення вимог Закону «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, суд,

Outcome: approved