Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-29 00:00:00

25 січня 2019 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Вирівської сільської ради Білопільського району Сумської області про визнання права власності на земельну ділянку у порядку спадкування за законом. Свої вимоги мотивувала тим, що [INFO] померла її свекруха - [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина на все належне їй майно та майнові права. До складу спадщини входить також земельна ділянка, загальною площею 2,79 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Вирівської сільської ради Білопільського району Сумської області, яка належала померлій згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 21 липня 1999 року на підставі рішення VІІІ сесії 23 скликання Вирівської сільської ради від 06 серпня 1999 року. Спадкоємцями майна померлої були її діти [PERSON] та [PERSON] , які в свою чергу оформили спадкові права, отримавши свідоцтва про право на спадщину за законом від 21 листопада 2009 року, зареєстровані державним нотаріусом Улянівської державної нотаріальної контори Білопільського району Сумської області в реєстрі за № 1983, № 1984. [PERSON] - чоловік позивача помер [INFO] в м. Суми. Після смерті чоловіка відкрилась спадщина на спадкове майно, в тому числі на належну йому Ѕ частини земельної ділянки загальною площею 2,79 га, яку він успадкував після смерті своєї матері [PERSON] . Вказує, що спадкоємцями на майно після смерті чоловіка є вона та діти. Також, зазначає, що після смерті чоловіка [PERSON] , вона як спадкоємець першої черги частково прийняла спадщину, отримавши в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину за законом від 11 жовтня 2017 року, виданих державним нотаріусом Першої Сумської державної нотаріальної контори. Однак, оформити свої спадкові права та отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на належну чоловіку Ѕ земельної ділянки площею 2,79 га, розташованої на території Вирівської сільської ради Білопільського району Сумської області немає можливості, оскільки на вказану земельну ділянку відсутній оригінал Державного акту. Позивач звернулась до державної нотаріальної контори, але у видачі вказаного свідоцтва їй було відмовлено у зв`язку з тим, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Оскільки в інший спосіб у нотаріальному порядку позивач не може набути права на спадщину після смерті чоловіка, вона звернулась до суду із захистом своїх спадкових прав. Посилаючись на викладені вище обставини, позивач [PERSON] просить визнати за нею у порядку спадкування за законом після чоловіка - [PERSON] , який помер [INFO] , право власності на ј частину земельної ділянки загальною площею 2,79 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Вирівської сільської ради Білопільського району Сумської області, посвідчену Державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 21 липня 1999 року, виданого на ім`я померлої [PERSON] на підставі рішення VІІІ сесії 23 скликання Вирівської сільської ради від 06 серпня 1999 року, зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 864. 29 січня 2019 року суддею постановлено ухвалу про залишення позову без руху (а. с. 20-21). Ухвалою від 14 лютого 2019 року цивільну справу призначено до підготовчого засідання за вказаним вище позовом (а. с. 49-50). Ухвалою суду від 12 квітня 2019 року прийнято до провадження заяву про збільшення розміру позовних вимог щодо визнання за [PERSON] у порядку спадкування за законом після чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , право власності на Ѕ частини земельної ділянки загальною площею 2,79 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Вирівської сільської ради Білопільського району Сумської області, посвідчену Державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 21 липня 1999 року, виданого на ім`я померлої [PERSON] на підставі рішення VІІІ сесії 23 скликання Вирівської сільської ради від 06 серпня 1999 року, зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 864, та долучено до матеріалів позовного провадження для розгляду справи по суті (а. с. 106-107). У підготовче засідання позивач [PERSON] не з`явилась, надала до суду письмову заяву про підтримання збільшених позовних вимог та просить розглянути справу у її відсутність (а. с. 113). Представник відповідача - Вирівської сільської ради Білопільського району Сумської області в підготовче засідання не з`явився, повідомивши листом, що не заперечують проти збільшених позовних вимог позивача та просили розглянути справу без участі представника сільської ради (а. с. 102, 114). Представник третьої особи - Сумської міської державної нотаріальної контори ГТУЮ у Сумській області у підготовче засідання також не з`явився, хоча належним чином був сповіщений про час, день та місце розгляду справи (а. с. 100, 110). Третя особа - [PERSON] у підготовче засідання також не з`явилась, надавши до суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, а також зазначила, що не заперечує проти визнання права власності за [PERSON] (а. с. 62, 111). У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін та третіх осіб, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. За змістом ч. 3 та ч. 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Частиною четвертою статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно з абз. 3 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Таким чином, Цивільний процесуальний кодекс України допускає ухвалення рішення в підготовчому засіданні в правовідносинах, що виникли між сторонами. Представник відповідача позов визнав, визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, отже у суду наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому засіданні. Перешкод для здійснення розгляду справи у підготовчому засіданні та вирішення справи і ухвалення судового рішення за наявними матеріалами судом не встановлено. Дослідивши матеріали справи, повно, всебічно та з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Стосовно визнання права власності на земельну ділянку у порядку спадкування за законом, суд враховує наступні фактичні обставини справи і відповідні їм правовідносини. При ухваленні рішення суд керується наступними правовими нормами. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. У відповідності до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ч. 1, ч. 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. В силу ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У відповідності до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Пленум Верховного Суду України у п. 20 своєї постанови "Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року роз`яснив, що справи про спадкування за законом мають вирішуватись на основі правил глави 86 ЦК України. Спадкування за законом здійснюється почергово. За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Зокрема, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. 3 ст. 1268 ЦК України). Частиною першою статті 316 Цивільного кодексу України поняття права власності визначено як право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). В силу ч. 2 ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. За змістом п. «г» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ст. 125 ЗК України). Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується матеріалами справи. Державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER] , виданим 21 липня 1999 року на підставі рішення VІІІ сесії 23 скликання Вирівської сільської ради від 06 серпня 1999 року, посвідчено право приватної власності [PERSON] на земельну ділянку, загальною площею 2,79 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Вирівської сільської ради Білопільського району Сумської області, зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 864 (а. с. 10). Свідоцтвом про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Улянівської державної нотаріальної контори Білопільського району Сумської області Бойко О.І. від 21 листопада 2009 року посвідчено факт прийняття [PERSON] спадщини після померлого [INFO] батька [PERSON] , яка складається із Ѕ частини земельної ділянки площею 2,79 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Вирівської сільської ради, яка належала на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] , який належав його померлій дружині - [PERSON] , а також земельної ділянки площею 2,79 га, яка належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] (а. с. 11). На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Улянівської державної нотаріальної контори Білопільського району Сумської області Бойко О.І. від 21 листопада 2009 року спадкоємцем майна [PERSON] , яка померла [INFO] , є її син [PERSON] . Спадкове майно, на яке видано свідоцтво складається із: Ѕ частини земельної ділянки площею 2,79 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Вирівської сільської ради, яка належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] (а. с. 12). З інформаційної довідки, виданої відділом у Білопільському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 21 травня 2018 року за № 343/102-18 вбачається, що кадастровий номер [NUMBER] замінено на номер [NUMBER] (а. с. 9). З Витягу із Державного земельного кадастру про земельну ділянку вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером [NUMBER] , загальною площею 2,7935 га зареєстрована на праві приватної власності за [PERSON] та [PERSON] по Ѕ частки земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Вирівської сільської ради Білопільського району Сумської області (а. с. 14-17). Із свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] дошлюбне [PERSON] (а. с. 5). [INFO] року в м. Суми помер [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а. с. 6). За даними КП «Сумитеплоенергоцентраль» СМР від 31 липня 2017 року [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] разом із сином- [PERSON] , [INFO] народження. Чоловік [PERSON] був зареєстрований за вказаною адресою в період з 20 березня 1987 по день смерті останнього - [INFO] року (а. с. 7). Після [PERSON] , який помер [INFO] року заведена спадкова справа № 391/2016, про що свідчить Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а. с. 8). Згідно звіту про оцінку майна - земельної ділянки 2,7935 га ріллі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Вирівської сільської ради Білопільського району Сумської області станом на 13 лютого 2019 року оціночна вартість об`єкта оцінки становить 94 077 грн. (а. с. 29-48). У роз`ясненнях, наданих у п. 23 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Як зазначено в п.п 4.18 п. 4 гл. 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за №282/20595 за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Зі змісту постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій, виданого заступником завідувача Сумської міської державної нотаріальної контори Комендандантової О.І. від 12 листопада 2018 року вбачається, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві, а саме наявність Державного акту на право приватної власності на землю (а. с. 13). Згідно із п. 24 зазначеної вище Постанови Пленуму ВСУ при розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини. Із Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру Білопільської районної державної нотаріальної контори вбачається, що за вказаними параметрами запиту у Спадковому реєстрі після [PERSON] , який помер [INFO] року, заведена спадкова справа № 391/2016 та видані свідоцтва про право на спадщину (а. с. 55-56). Із витребуваної копії спадкової справи № 391/2016 вбачається, що після [PERSON] , який помер [INFO] видані свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я [PERSON] . Спадщина , на яку видані ці свідоцтва складається із: -ј частки квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (свідоцтво про право на спадщину за законом від 11 жовтня 2017 року, видане державним нотаріусом Першої Сумської державної нотаріальної контори, зареєстроване в реєстрі за № 3-2039); -- грошових вкладів з належними до них відсотками, що знаходяться в ПАТ КБ «Приватбанк» (свідоцтво про право на спадщину за законом від 11 жовтня 2017 року, видане державним нотаріусом Першої Сумської державної нотаріальної контори, зареєстроване в реєстрі за № 3-2042). Крім того, у вказаній спадковій справі мається письмова заява [PERSON] , у якій зазначено, що спадкоємцями за законом після [PERSON] , який помер [INFO] , є син померлого - [PERSON] , який відмовився від прийняття належної йому частки у спадщині за законом на її користь. Іншою спадкоємицею за законом є донька померлого - [PERSON] , яка спадщину не прийняла, заяву в установлений законом строк до нотаріальної контори не подавала, з померлим на момент відкриття спадщина не проживала та не була зареєстрована, із заявою про надання строку для прийняття спадщини не зверталась. Інших спадкоємців, своєчасно прийнявших спадщину згідно ст. 1261 ЦК України, немає (а. с. 69-85). Зокрема, п. 5. 2 Інструкції «Про порядок складання, видачі реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі», передбачено, що видача дубліката втраченого Державного акту на право власності на земельну ділянку передбачена лише його власнику. На підставі вимог ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Позивач, як спадкоємець першої черги, позбавлена можливості отримати у нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом і вільно розпоряджатися спадковим майном у зв`язку з тим, що оригінал зазначеного Державного акту на право приватної власності на землю втрачений. При цьому видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцю. З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що право позивача підлягає захисту в судовому порядку і вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON] та визнати за нею у порядку спадкування за законом після чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , право власності на Ѕ частини земельної ділянки загальною площею 2,79 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Вирівської сільської ради Білопільського району Сумської області, посвідчену Державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 21 липня 1999 року, виданого на ім`я померлої [PERSON] на підставі рішення VІІІ сесії 23 скликання Вирівської сільської ради від 06 серпня 1999 року, зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 864. На підставі викладеного,

Outcome: approved