Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-07 00:00:00

В березні 2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON], в якому просила надати їй дозвіл на виїзд доньки [PERSON] [INFO] за кордон без дозволу батька. В обґрунтування свої вимог позивач зазначала, що шлюб між нею та відповідачем розірвано в жовтні 2008 року. Від шлюбу вони мають неповнолітню дитину [PERSON], яка проживає з позивачкою. Відповідач [PERSON] безпідставно не надає згоди на виїзд дитини за межі України, що на думку позивача шкодить інтересам дитини та не сприяє її всебічному та гармонійному розвитку. Посилаючись на вказане позивачка просила надати їй дозвіл на виїзд [PERSON] за кордон без дозволу батька [PERSON] до повноліття дитини. В судовому засіданні представник позивача змінив предмет позову та просив надати дозвіл на виїзд за межі України до Польщі на строк з 07.07.2014 року по 30.08.2014 року [PERSON] [INFO], в супроводі матері [PERSON], яка буде забезпечувати проїзд, перебування за кордоном та повернення в Україну своєї доньки [PERSON] без згоди та супроводу батька [PERSON]. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином шляхом виклику через оголошення у пресі ( газета Рідне Прибужжя від 24 квітня 2014 року №17), що відповідає вимогам ч.9 ст. 74 ЦПК України. Представник третьої особи - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Вознесенської міської ради в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідно до п.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. За таких обставин суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Представник позивача проти розгляду справи в порядку заочного провадження не заперечував. Вислухавши доводи та пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, при цьому суд виходить з наступного. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі перебували у шлюбі, який розірвали 05 листопада 2008 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Вознесенську Вознесенського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області (а.с.4). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON] [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження ( а.с.5). Судом також встановлено, що дитина проживає разом із матір'ю, позивачем у справі [PERSON], яка займається її утриманням, вихованням, розвитком. (довідка КП "Єдність від 25.02.2014 року а.с.10.) Батько дитини [PERSON] самоусунувся від виховання дитини, уникає зустрічі з дитиною та матір'ю дитини, що унеможливлює належно оформити документи на тимчасовий виїзд дитини на межі України. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Європейської Конвенції про права дитини від 20.11.1989р., ратифікованої 27.02.1991р., держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з ч. 1 ст. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України"" оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Проїздний документ оформляється на термін три роки. У відповідності до ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року - держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Крім цього, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Аналізуючи вищенаведені обставини, приймаючи до уваги необхідність забезпечення інтересів неповнолітньої дитини та те, що батько дитини своїми діями перешкоджає матері дитини забезпечити належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити, надати дозвіл дитині на тимчасовий виїзд за кордон без згоди батька .

Outcome: approved