Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-26 00:00:00

В грудні 2018 року [PERSON] звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом. Свої вимоги обґрунтували тим, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину виданого 17 листопада 1987 року позивач є власником Ѕ будинку [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою будинку [ADDRESS] однак у житловому приміщенні не проживає. Відповідач є дружиною сина Позивача на прохання якого Позивач зареєструвала Відповідача за вказаною адресою для того щоб вона могла законно проживати та оформитися на роботі, як особа, що має постійне місце проживання на території України. У березні 1994 року Відповідач разом з чоловіком виїхала на постійне місце проживання в Челябінську, однак на момент виїзду з України не встигла виписатися з будинку Позивача і на цей час досі зареєстрована. З березня 1994 року Відповідач за місцем реєстрації не проживає, фактично житловим приміщенням не користується, особистих речей в будинку не має, участі у витратах на утримання та обслуговування будинку не приймає. Тому Позивачка просила винести рішення про усунення перешкод [PERSON] у користуванні належним їй Ѕ житлового будинку [ADDRESS] шляхом позбавлення [PERSON] права користування будинком [ADDRESS] та зобов`язати Києво-Святошинський районний відділ Управління державної міграційної служби України в Київській області та Личанську сільську раду Києво-Святошинського району Київської області солідарно зняти [PERSON] з реєстрації місця проживання за адресою будинок [ADDRESS] . Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21.01.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02.04.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. Позивач направила до суду письмову заяву, згідно якої просила розгляд справи провести у свою відсутність, вимоги позову підтримала, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Причин неявки суду не повідомлено. Згідно ч. 8ст. 178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За відсутності заперечень позивачів суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній письмові докази, приходить до висновку що позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи з наступного. При розгляді справи судом було встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину виданого 17 листопада 1987 року позивач [PERSON] є власником Ѕ будинку [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою будинку [ADDRESS] однак у житловому приміщенні не проживає. Згідно листа Личанської сільської ради № 11.02.2019 № 02-31/104 вбачається що [PERSON] за місцем реєстрації не проживає, виїхала з країни в 90-х роках на постійне місце проживання до Російської Федерації, де проживає по теперішній час. Згідно ч.4 ст.9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 72 Житлового кодексу УРСР суд визнає особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни. П. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» визначає що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач втратив право користування жилим приміщенням, добровільно залишивши жиле приміщення і без поважних причин в ньому не проживаючи більше шести місяців, що відповідно до вимог ст. 71 ЖК України дає суду підстави визнати його таким що втратив право користування будинком [ADDRESS] . Відповідно до абзацу 6 ч.1 ст.3 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється органом реєстрації на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Отже, виходячи зі змісту зазначених норм закону, прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відповідно є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації, тому додатково зобов`язувати реєстраційні органи вчинити ці дії не має потреби. За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову.

Outcome: approved