Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-11 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа без самостійних вимог: Рахівське районне управління юстиції в Закарпатській області про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на майно. Позов мотивує тим, що 12 листопада 2014 року між відповідачами, [PERSON], [PERSON] з однієї сторони, як продавцями та нею, [PERSON] з іншої сторони, як покупцем було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS]. Після підписання договору вона передала відповідачам за вище наведений житловий будинок грошові кошти у сумі 5500 доларів США, а відповідачі передали їй всі правостановлюючі документи на житловий будинок та написали нотаріально посвідчену заяву, в якій відмовилися від наданої їм земельної ділянки площею 700 кв. м. для будівництва та обслуговування житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Враховуючи, що договір купівлі-продажу згідно вимог актів цивільного законодавства підлягає нотаріальному посвідченню, вони домовилися посвідчити укладений договір до 31 червня 2015 року. Факт дійсного посвідчення договору вона не перевіряла, оскільки довіряла відповідачам, не ставила під сумнів їхню чесність та добросовісність. Однак, станом на сьогоднішній день, відповідачі відмовляються нотаріально посвідчити даний договір купівлі-продажу у нотаріальній конторі. При цьому відповідачі свою відмову мотивують неможливістю приїхати у м. Рахів, через хворобу [PERSON], яка потребує багато коштів на лікування. У червні 2015 року, під час впорядкування своїх правовстановлюючих документів в органах БТІ, вона дізналася, що по сьогоднішній день відповідачі і надалі являються власниками вище зазначеного житлового будинку, не зважаючи на те, що вони відчужили в її користь житловий будинок та отримали, у встановлену договором суму грошей. Така ситуація, що склалася змушує її звернутися із даним позовом до суду, за захистом свого порушеного права на власність. На підставі наведеного просила визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS], укладений 12 листопада 2014 року між [PERSON], [PERSON] як продавцями та нею, [PERSON], як покупцем. Визнати за нею, [PERSON], [INFO], мешканкою [ADDRESS], право власності на житловий будинок [ADDRESS]. Судові витрати просила залишити за нею. В судовому засіданні позивачка [PERSON] присутня не була. Однак, надала заяву, в якій просила розглянути справу без її участі. Позовні вимоги підтримує з підстав наведених у позовній заяві. Просила позов задовольнити у повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON], в судове засідання не з"явилися, однак надали заяву, в якій просили розглянути справу без їхньої участі. В даній заяві зазначили про те, що 12 листопада 2014 року між ними та позивачкою по справі, [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS]. За вище наведений житловий будинок громадянка [PERSON] сплатила їм кошти в сумі 5500 доларів США. При цьому, вони домовилися із гр. [PERSON] про те, що в строк до 31 червня 2015 року, укладуть нотаріально посвідчений договір відчуження зазначеного будинку, щодо переходу права власності на ім"я [PERSON] Однак, станом на сьогоднішній день, вони не взмозі нотаріально посвідчити даний договір у нотаріальній конторі, у зв»язку з неможливістю приїхати у м. Рахів, через хворобу [PERSON], яка потребує багато коштів на лікування. Позовні вимоги визнають, просять позов задовольнити у повному обсязі. Представник третьої особи без самостійних вимог, Рахівського РУЮ в Закарпатській області, в судове засідання не з"явився, однак начальник реєстраційної служби Рахівського РУЮ, [PERSON], надіслав заяву, в якій просив розглянути справу без участі їхнього представника. Заперечення по даній позовній заяві відсутні. Просив розглянути справу на розсуд суду, відповідно до чинного законодавства. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень частини 1 статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернути до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом України (ч.1 ст. 4 ЦПК України). У відповідності до положень ст.ст.10,11,58,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які брали участь у розгляді справи, а кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до положень частин 1-2 статті 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (стаття 212 ЦПК України). Якщо недійсність правочину встановлена законом, то відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК такий правочин є нікчемним. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. У разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається (ст. 220 ЦК). Отже, закон надає суду право визнавати дійсним договір, який через недодержання сторонами вимог закону про його нотаріальне посвідчення є нікчемним. Судом встановлено, що 12 листопада 2014 року між відповідачами, [PERSON], [PERSON] з однієї сторони, як продавцями та позивачкою, [PERSON] з іншої сторони, як покупцем було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS]. Даний житловий будинок належав на праві приватної спільної сумісної власності відповідачам: [PERSON] та [PERSON], що стверджується довідкою виданою виконавчим комітетом Ясінянської селищної ради за №2861 від 18.06.2015 року та будівельним паспортом на забудову земельної ділянки. Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі (ст.675 ЦК). Таким чином згідно з цими вимогами договір купівлі-продажу від 30 травня 2013 року підлягав нотаріальному посвідченню. У відповідності до ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 р. № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", роз'яснено, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. При розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК . Досліджуючи в судовому засіданні спірний договір купівлі-продажу, судом встановлено, що по даному договору досягнуто всіх істотних умов договору. Позивачка, [PERSON] передала відповідачам за вище наведений житловий будинок грошові кошти у сумі 5500 доларів США, а відповідачі передали їй всі правостановлюючі документи на житловий будинок та написали нотаріально посвідчену заяву, в якій відмовилися від наданої їм земельної ділянки площею 700 кв. м. для будівництва та обслуговування житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що стверджується письмовим договором від 12.11.2014 року укладеному у с. Миронівка, Київської області та заявою від 17.11.2014 року посвідчену приватним нотаріусом Миронівського районного нотаріального округу Київської області Шепітуо В.В. зареєстровану в реєстрі за № 4209, 4210. домовилися посвідчити укладений договір до 31 червня 2015 року. При цьому, сторони домовилися посвідчити укладений договір до 31 червня 2015 року. Однак, станом на 31 червня 2015 року відповідачі [PERSON] та [PERSON] ухиляються від нотаріального посвідчення даного договору. При цьму свою відмову від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу мотивують тим, що вони не взмозі нотаріально посвідчити даний договір у нотаріальній конторі, у зв»язку з неможливістю приїхати у м. Рахів, через хворобу [PERSON], яка потребує багато коштів на лікування. Згідно ст.228 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Виходячи з того, що позивачка є добросовісним набувачем вище вказаного житлового будинку на підставі правочину від 12 листопада 2014 року, правомірно відкрито користується ним протягом тривалого часу, відповідачами позов визнаний, тому суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, визнавши дійсним договір купівлі - продажу та визнавши за позивачкою право власності на вище вказаний житловий будинок. Питання про відшкодування судових витрат позивачкою не ставилося. На підставі наведеного, ст.ст. 10, 58, 60, 88, 212, 213, 223, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

Outcome: approved