Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-28 00:00:00

В грудні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання свого колишнього чоловіка, [PERSON], таким, що втратив право на користування житлом. В обгрунтування позову вказала, що він в 2013 році він виїхав до своїх родичів у Росію, адреси місця проживання їй не відомо, а в 2014 році шлюб між ними було розірвано. При цьому відповідач не знявся із реєстрації в її квартирі, тому вона змушена сплачувати комунальні послуги і за нього, що створює їй незручності та порушує її права та законні інтереси. В судове засідання позивач та її представник не з"явилися, подали заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві (а.с. 27, 31). Третя особа Управління державної міграційної служби України в Житомирській області в судове засідання свого представника не направило, заяв про розгляд справи за відсутності їхнього представника не надіслало. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся згідно ч.9 ст. 74 ЦПК України шляхом опублікування оголошення в пресі (а.с. 32). Враховуючи вищевикладене, у відповідності до ч. 4 ст.169, ст. 224 ЦПК України, беручи до уваги наявні у справі дані про права і взаємовідносини сторін, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Суд дослідив матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та встановив, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] від 22.06.2007 року є власником 1/2 частини квартири [ADDRESS] (а.с.10). [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 24.07.2009р., останній у вересні 2013 року виїхав до своїх родичів у Кіровську область (Росія) та приїжджав у 2014 році для того, щоб забрати свої речі та написати заяву на згоду на розірвання шлюбу, який було розірвано за рішенням суду 07.04.2014р. (а.с. 14). З матеріалів справи вбачається, що окрім позивача та її двох малолітніх дітей (2010 р.н. та 2014 р.н.) в спірній квартирі зареєстрований і колишній чоловік, відповідач по справі [PERSON], але з вересня 2013 року в квартирі не проживає, що підтверджується довідкою Центру професійно-технічної освіти м.Житомира №325 від 27.10.2014 року (а.с.17). Факт непроживання [PERSON] у квартирі [ADDRESS] з вересня 2013 року також встановлено Актом Центру професійно-технічної освіти м.Житомира №315 від 23.09.2014 року (а.с. 16). Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР, які передбачають право власника використовувати своє житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст. 156 Української РСР з врахуванням положень ч.1 ст. 405 ЦК України тільки члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що належить йому, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Згідно ст. 71 ЖК Української РСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У відповідності до ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Оскільки відповідач не є власником квартири [ADDRESS] та не проживає в цій квартирі більше встановленого законом строку без поважних причин, суд приходить до висновку про обгрунтованість позову та визнання [PERSON] таким, що втратив право користування вказаною вище квартирою. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved