Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-30 00:00:00

17.02.2020 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням будинку [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка зазначила, що являється власником будинку [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] доводиться позивачці сином та був прописаний у вищевказаному будинку за її згодою. Разом з тим відповідач не проживає в зазначеному житловому приміщенні разом з нею більше ніж півтора року, комунальні послуги не сплачує та участі в утриманні будинку не приймає. Таким чином реєстрація відповідача в будинку створює позивачці перешкоди в користуванні власністю. Просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням розташованим за адресою: [ADDRESS] . 21.02.2020 року провадження по даній справі було відкрито та призначено її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання позивачка не з`явилася, проте надала на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Заявлені вимоги підтримала, просила їх задовольнити. У випадку неявки відповідача проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся повісткою, яка направлялась рекомендованим листом із зворотнім повідомленням (конверт з вкладеннями повернувся з відміткою про закінчення строків зберігання) та шляхом розміщення оголошення про виклик відповідача на офіційному веб-сайті судової влади України. Зважаючи на те, що в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі відповідача, судом, зі згоди позивачки, 31.03.2020 року постановлено ухвалу про розгляд справи в заочному порядку, на підставі наявних доказів, що відповідає положенням ст.ст. 280, 281 ЦПК України. При цьому, оскільки в судове засідання сторони не з`явились, суд відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, проводить слухання справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого технічного засобу. Суд, вивчивши доводи позовної заяви та дослідивши додані до неї письмові документи в їх сукупності, приходить до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до фотокопії свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок виданого 17.07.1997 року Новобузькою міською радою Миколаївської області власником житлового будинку [ADDRESS] являється громадянка [PERSON] (а.с.6). Станом на 20.02.2020 року у вказаному житловому приміщенні зареєстрований також і [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою з Новобузької міської ради Миколаївської області від 20.02.2020 року за вих. №201-02.12 (а.с.11). Згідно акту обстеження фактичного не проживання від 12.02.2020 року складеного комісією в складі працівників міської ради та в присутності свідків, громадянин [PERSON] у будинку [ADDRESS] з лютого 2019 року не проживає (а.с.7). Згідно ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно ст.405 ЦК України, члени сім"ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону, а втрачають це право у разі відсутності, без поважних причин, понад рік, якщо інше не встановлено по домовленості між ними. Таким чином, оскільки відповідач [PERSON] з лютого 2020 року був відсутній без поважних причин більше встановлених законом строків, тому він втратив право користування житловою площею в будинку, що належить позивачці. З цих підстав, позовні вимоги [PERSON] про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням обґрунтовані і підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про судові витрати в справі, суд керується положеннями ч.1 ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивачки також підлягає сплачений нею при зверненні з позовом до суду судовий збір у сумі 840 грн. 80 коп.

Outcome: approved