Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-30 00:00:00

26.11.2018 року позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просив визначити йому 1/2 частину земельної ділянки площею 0,12 га з цільовим призначенням для індивідуального садівництва на території Феськівської сільської ради Золочівського району Харківської області, кадастровий номерн - [NUMBER]. Також просив припинити, [PERSON] та [PERSON], право сумісної власності на земельну ділянку площею 0,12 га з цільовим призначенням для індивідуального садівництва на території Феськівської сільської ради Золочівського району Харківської області, кадастровий номер - [NUMBER]. В обгрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив, що 07 лютого 1996 року він разом зі своєю сестрою [PERSON] придбав у [PERSON] згідно договору купівлі-продажу від 07 лютого 1996 року, посвідченого державним нотаріусом Золочівської державної нотаріальної контори Пендюріною\~Л.С. та зареєстрованого в реєстрі за №286, земельну ділянку площею 0,12 га з цільовим призначенням для індивідуального (дачного будівництва) садівництва, розташовану на території Феськівської сільської ради Золочівського району Харківської області, що належала [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 29.03.1994 року [NUMBER]. При цьому, частки у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку між позивачем [PERSON], та [PERSON] визначено не було. [INFO] [PERSON] померла. Її донька, [PERSON], для оформлення спадкових прав після матері [PERSON], померлої [INFO], та батька - [PERSON], померлого [INFO], звернулася до Золочівського районного суду Харківської області з позовом, який рішенням від 27.02.2017 року було задоволено частково, визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO], на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,12 га з цільовим призначенням для індивідуального дачного будівництва /садівництва на території Феськівської сільської ради Золочівського району Харківської області, кадастровий номер [NUMBER]. З метою проведення державної реєстрації належної позивачу частини земельної він звернувся з відповідною заявою до адміністратора центру надання адміністративних послуг Золочівської районної державної адміністрації. Розглянувши надані позивачем заяву та документи, державним реєстратором відділу державної реєстрації Золочівської районної державної адміністрації було зупинено розгляд заяви через відсутність документа про визначення частки у спільній сумісній власності, та видано рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 23.11.2018 №44203944. Вищевказане спричиняє певні незручності. Зокрема, неможливість у повній мірі розпоряджатись зазначеною земельною ділянкою, та в подальшому здійснити її відчуження. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, надавши 30.01.2019 року через канцелярію суду відповідну заяву про розгляд справи за відсутності позивача, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не з'явилася, подавши 31.01.2019 року через канцелярію суду заяву про визнання позовних вимог та про розгляд справи за її відсутності. Від уповноваженого за посадою представника відповідача- Золочівської селищної ради Золочівського району Харківської області ,17.01.2019 року надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника, рішення по справі покладають на розсуд суду. Від уповноваженого за посадою представника третьої особи- відділу державної реєстрації Золочівської РДА Харківської області, надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно договору купівлі-продажу від 07 лютого 1996 року, посвідченого державним нотаріусом Золочівської державної нотаріальної контори Пендюріною\~Л.С. та зареєстрованого в реєстрі за №286, [PERSON] разом з [PERSON], придбали у [PERSON], земельну ділянку площею 0,12 га з цільовим призначенням для індивідуального (дачного будівництва) садівництва, розташовану на території Феськівської сільської ради Золочівського району Харківської області, що належала [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 29.03.1994 року [NUMBER] (а.с. 8-9,10). При цьому, частки у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку між позивачем [PERSON] та [PERSON] визначено не було. Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №6306728342018 від 13.11.2018 року наданого на заяву [PERSON], земельна ділянка кадастровий номер [NUMBER] площею 0,1200 га, розташована на території Феськівської сільської ради Золочівського району Харківської області з цільовим призначенням для індивідуального будівництва/садівництва у формі приватної власності належить [PERSON] на підставі Державного акту від 29.03.1994 року [NUMBER] виданого за рішенням Феськівської сільської ради народних депутатів Харківської області від 04.12.1993 року №211 (а.с.11-13). Державним реєстратором відділу державної реєстрації Золочівської районної державної адміністрації було зупинено розгляд заяви через відсутність документа про визначення частки у спільній сумісній власності, та видано рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 23.11.2018 №44203944 (а.с.18). Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участі ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 27.02.2017 року по справі № 622/856/16-ц позовні вимоги [PERSON] було задоволено частково. Визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO], на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,12 га з цільовим призначенням для індивідуального дачного будівництва/садівництва на території Феськівської сільської ради Золочівського району Харківської області, кадастровий номер [NUMBER]. В задоволенні іншої частини позовних вимог було відмовлено. Рішення набрало законної сили 10.03.2017 року (а.с.15-17). Судом встановлено, що [INFO] у родині [PERSON] та [PERSON] народилася донька [PERSON]. В зв'язку з укладенням шлюбу з [PERSON] [PERSON] змінено прізвище на Кулик. [INFO] [PERSON] померла в м. Харкові. Згідно листа Сьомої Харківської державної нотаріальної контори від 26.09.2016 року №2552/02-14 після [PERSON], померлої [INFO], спадкова справа за №08/2015 заведена у приватного нотаріуса Харківського МНО Лазарева В.М. 08.09.2015 року було видано свідоцтво про право на спадщину за законом [PERSON] на 1/4 частки квартири [ADDRESS], що належала спадкодавцю. [INFO] [PERSON] помер в м. Харкові. Згідно цього ж листа Сьомої Харківської державної нотаріальної контори від 26.09.2016 року після [PERSON], померлого [INFO], спадкова справа №28/2016 заведена в Сьомій Харківській державній нотаріальній конторі. 27.01.2016 року із заявою про прийняття спадщини звернулася донька померлого - [PERSON] 05.05.2016 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом після [PERSON] на 1/2 частку квартири [ADDRESS], що належала спадкодавцю. У видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку площею 0,12 га, розташовану на території Феськівської сільської ради Золочівського району Харківської області, відмовлено в зв"язку з відсутністю правовстановлюючого документу на ім'я [PERSON] на цю земельну ділянку. Відповідно до частин першої, другої статті 78 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) право власності на землю - це право володіти користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Поняття земельної ділянки як об'єкта права власності визначено у частині першій статті 79 ЗК України як частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Відповідно до частини першої статті 86 Земельного кодексу України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Положенням статті 355 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено поняття і види права спільної власності. Так, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно із статтею 87 ЗК України право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає: а) при добровільному об'єднанні власниками належних їм земельних ділянок; б) при придбанні у власність земельної ділянки двома чи більше особами за цивільно- правовими угодами; в) при прийнятті спадщини земельну ділянку двома або більше особами; г) за рішенням суду. Частиною першою статті 88 Земельного кодексу України передбачено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Крім того, вищезгаданою статтею передбачено, що договір про спільну часткову власність на земельну ділянку укладається в письмовій формі і посвідчується нотаріально. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Згідно із статтею 89 ЗК України, земельна ділянка може належати на праві сумісної власності лише громадянам, якщо інше не встановлено законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Статтею 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб'єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 369 зазначеного кодексу співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Статтею 370 ЦК України передбачено право на виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності. Зокрема встановлено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. При цьому у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно ч.1 ст.368, ч.3 ст.372 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю, у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Виходячи з аналізу вищезазначених правових норм, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, право сумісної власності підлягає припиненню, з визначенням [PERSON] частки в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] площею 0,12 га що становить 1/2 частину.

Outcome: approved