Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-12 00:00:00

[PERSON] (надалі також - позивач) у січні 2020 року звернувся до Богунського районного суду м.Житомира з вказаною позовною заявою, в якій просив стягнути з [PERSON] (надалі також - відповідач) на свою користь заборгованість за договором позики у сумі 1581,37 доларів США. Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 19.02.2020 визначено підсудність справи №295/1382/20 Корольовському районному суду м.Житомира. Ухвалою судді від 13.03.2020 у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач 17.06.2020 звернувся до суду із заявою про збільшення позовних вимог, проте ухвалою суду від 17.06.2020 відмовлено у прийнятті заяви. Позивач 21.10.2020 звернувся до суду із заявою про уточнення позовних вимог, в якій просив суд стягнути на свою користь з відповідача заборгованість у розмірі 1573 долари 97 центів, яка складається з: несплаченої частини суми боргу у розмірі 1400 доларів США, відсотків за користування коштами у розмірі 129 доларів США 23 центи (відповідно до облікової ставки НБУ) та 3% річних від простроченої суми у розмірі 43 долари США 97 центів. Ухвалою суду від 24.11.2020 прийнято до розгляду заяву про уточнення позовних вимог. Ухвалою суду від 24.05.2021 зобов`язано [PERSON] надати для огляду в судовому засіданні оригінал розписки від 26.11.2019 про отримання [PERSON] коштів у борг. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити, при цьому підтвердив, що відповідач повернула лише частину боргу, в розмірі 100 доларів США. Також наполягав на винесенні заочного рішення, оскільки ні позивач, ні її представник жодного разу до суду не з`явилися, відзиву на позов не подали. Відповідач до суду повторно не з`явилася, від неї надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням її адвоката за межами міста Житомира. Однак, суд не вважає поважною вказану причину, оскільки справа неодноразово призначалася до розгляду, проте жодного разу ні відповідач, ні її представник в судові засідання не з`являлися, подаючи заяви про відкладення справи у зв`язку із зайнятістю адвоката. При цьому, жодного разу поважність причини неявки не була підтверджена відповідними доказами. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи за згодою позивача, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України Суд заслухав пояснення представника позивача, вивчив матеріали справи і приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне. Встановлено, що 26.11.2019 [PERSON] надав у борг [PERSON] грошові кошти в сумі 1500 доларів США на строк до 05.12.2019. На підтвердження отримання вказаної суми [PERSON] написала розписку (а.с. 86). Однак, відповідач не повернула позивачу всієї суми позики у строк, визначений договором, тому позивач звернувся до суду з цим позовом. Дослідивши надані докази і наведені доводи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] з наступних підстав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч.1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Нотаріальна форма договору позики не вимагається незалежно від суми договору, однак за згодою сторін договору, договір позики може бути укладений в нотаріальній формі. У даному випадку договір позики сторони оформили в письмовій формі, але не посвідчували у нотаріуса. Верховний Суд України у своїй Постанові від 11.11.2015 у справі №6-1967цс, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики, зазначив, що на підтвердження укладення договору позики та його умов згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми та дати отримання коштів. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Матеріали справи свідчать, що відповідач, отримавши від позивача позику в сумі 1500 доларів США, свої зобов"язання щодо повернення коштів у строк та у повному обсязі не виконала, а тому позовні вимоги в частині стягнення 1400 доларів США боргу підлягають до задоволення. Облікова ставка встановлюється НБУ виключно для національної валюти. Національний банк України не визначає мінімальної вартості іноземних валют, що є прерогативою відповідних органів іноземних держав. Тому право позикодавця вимагати сплати процентів від суми позики на рівні облікової ставки НБУ на підставі частини першої статті 1048 ЦК України може бути реалізовано, якщо позика надана тільки у гривні. Під час вирішення питання про можливість нарахування та стягнення процентів від суми позики у розмірі, визначеному на рівні облікової ставки НБУ, згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України, необхідно мати на увазі, що такі проценти нараховуються у разі: 1) якщо у договорі позики не зазначені проценти або не вказано, що він безпроцентний; 2) предметом договору позики є грошові кошти у національній валюті України - гривні; 3) період нарахування процентів від суми позики - є період дії договору позики в межах строку, протягом якого позичальник може правомірно не сплачувати кредитору борг (що відбувається у разі повернення боргу періодичними платежами), оскільки на період після закінчення цього строку позика не надавалась. У випадку отримання позики в іноземній валюті без обумовленої сторонами у договорі такої складової грошового зобов`язання, як розмір і порядок сплати процентів від суми позики, положення частини першої статті 1048 ЦК України з використанням облікової ставки НБУ не можуть бути застосовані, з огляду на відсутність передбаченого ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором механізму (формули) їх застосування та нарахування на зобов`язання у іноземній валюті. Конвертація суми позики в іноземній валюті для визначення розміру процентів на рівні облікової ставки НБУ в національну валюту України - гривню суперечить положенням частини першої, третьої статті 1049 ЦК України. Аналогічний висновок про застосування статті 1048 ЦК України висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц. Враховуючи зазначене, суд відмовляє в задоволенні позовної вимоги про стягнення відсотків за користування коштами у розмірі 129 доларів США 23 центи (відповідно до облікової ставки НБУ), оскільки вона суперечать положенням проаналізованих вище норм чинного законодавства України. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про обгрунтованість позову в частині стягнення основної суми заборгованості в розмірі 1400 доларів США. Враховуючи положення ч.2 ст. 625 ЦК України, в якій прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення, підлягають стягненню 43 долари США 97 центів, які обліковуються наступним чином: 3% річних від простроченої суми заборгованості за 310 днів заборгованості від суми 1500 доларів США (1500х3%:365х310 = 38,22 долари США) та 50 днів від суми 1400 доларів США (1400х3%:365х50 = 5,75 доларів США). У відповідності до положень ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню у дохід Державного бюджету України судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп., оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: partial