Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-02 00:00:00

11.08.2014 року [PERSON] звернулась до Дружківського міського суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою,що втратила право користування жилим приміщенням, свої позовні вимоги обґрунтовала тим, що їй на праві власності належить будинок за адресою: [ADDRESS]. В даному будинку крім неї також зареєстровано [PERSON] . Відповідач у будинку не мешкає, комунальні послуги не сплачує, господарством не займається. В будинку не має його речей, але добровільно знятись з реєстрації відповідач не бажає. Просить захистити її право на власність та зняти з реєстрації відповідача. В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання з'явився, позовні вимоги не визнав та пояснив, що він був одружений на доньці позивачки. У 2012 році вони розірвали шлюб і він з того часу не мешкає у будинку [ADDRESS], але зареєстрований в цьому будинку, оскільки йому не має куди прописаться. В будинку не має його речей, комунальні платежі він не сплачує. Власником будинку він не є. Виписатися з будинку він не бажає, просить у задоволенні позовних вимог відмовити . 3-тя особа: Дружківський відділ цивільної імміграції фізичних осіб УМВС України в м. Дружківка в судове засідання не з'явилася, про день і час розгляду справи сповіщена. Суд, вислухавши сторони, дослідивши докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що будинок, який розташовано за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 13 квітня 1988 року (а.с.3). Згідно зі ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до положень ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і при домової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. З матеріалів справи встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрований у спірному будинку за адресою: [ADDRESS], що підтверджується записом в домової книзі від 01 жовтня 2008 року (а.с.5). Відповідач знаходився у шлюбі з донькою позивачки [PERSON] 06 березня 2012 року даний шлюб було розірвано, що підтверджується рішенням Дружківського міського суду (а.с.19). Відповідно до частини 3 ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє членів сім'ї права користування займаним приміщенням. Як вибачається із позовної заяви відповідач з лютого 2012 року не мешкає у будинку. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Звертаючись до суду з позовом 11.08.2014 року [PERSON] просила визнати відповідача, таким, що втратив право користування житлом, посилаючись на те, що [PERSON] не проживає у спірному будинку з лютого 2012 року, тобто понад двох років п"яти місяців. Виходячи із змісту частин 1 ст. 182, частини 3 ст. 640 ЦК України право власності на спірний будинок у позивача [PERSON] виникло з моменту державної реєстрації будинку. Тобто на час звернення власника будинку до суду (11.08.2014 року) з позовом про визнання [PERSON], таким, що втратив право користування жилим приміщенням в спірному будинку, минуло понад двадцять шість років. З зазначеного в позові моменту [PERSON] в спірному житловому приміщенні відсутній понад двох років, а тому є усі правові підстави для визнання його, таким, що на час звернення позивача до суду втратив право користування жилим приміщенням на підставі частини 2 ст. 405 ЦК України. Оскільки відповідач не мешкає у будинку [ADDRESS], не сплачує комунальних платежів, не веде ніяких господарських робіт, не має права власності на частину вказаного будинку позов підлягає задоволенню. Враховуючи порушення відповідачем права власності позивача, суд вважає, що слід зобов'язати Дружківський відділ цивільної імміграції фізичних осіб УМВС України в м. Дружківка виписати відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved