Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-23 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до виконавчого комітету Одеської міської ради, Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, треті особи Державна судова адміністрація України, Одеський апеляційний адміністративний суд, про визнання протиправною бездіяльність виконавчого комітету Одеської міської ради та Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради щодо незабезпечення його благоустроєним житлом відповідно до ст.44 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 року №2862-ХІІ (далі - Закону № 2862-ХІІ) та про зобов'язання виконавчого комітету Одеської міської ради у відповідності до ст. 44 Закону та ст.ст. 46,50,51 Житлового кодексу УРСР, позачергово надати позивачу на склад сім'ї з 4-х осіб, протягом 1-го місяця з моменту набрання даним судовим рішенням законної сили, благоустроєне безоплатне житло у вигляді окремої 3-ох кімнатної квартири у місті Одеса жилою площею, передбаченою ст. ст. 47,48,49 Житлового кодексу УРСР та видати на неї ордер. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] вказував на те, що працює на посаді судді з листопада 1994 року. В період з листопада 1994 року по грудень 2009 року працював в м.Сімферополі на посаді судді, спочатку у військовому суді Сімферопольського гарнізону, а з листопада 2005 року по листопад 2009 року - в Центральному суді м.Сімферополя. Постановою Верховної ради України №1735 від 19.11.2009 року [PERSON] обрано безстроково на посаду судді Одеського апеляційного адміністративного суду. Після обрання на посаду, разом з сім'єю з 4 осіб : позивач, його дружина - [PERSON], сини - [PERSON] і [PERSON], він тимчасово зареєструвався в гуртожитку та став на квартирний облік в Суворовській районній адміністрації Одеської міської ради та з того часу проживає в орендованій квартирі. Власного житла [PERSON] та члени його родини, ні в м.Одесі, ні в іншому місті України, не мають, що підтверджується довідкою КП «Одеське МБТІ та РОН» та даними відкритого Державного реєстру прав на нерухоме майно. Розпорядженням Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради № 240р від 30.04.2010 року, він зарахований на квартирний облік для позачергового отримання житлової площі. Проте, в порушення п.п. 7, 8 ст. 44 Закону № 2862-ХІІ, ст.ст. 46,49, 50 ЖК УРСР, виконавчий комітет Одеської міської ради, не зважаючи на неодноразові звернення позивача та керівництва суду, де останній працює, до цього часу так і не забезпечив його відповідним житлом. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги в повному обсязі, та просив задовольнити позов. Представник третьої особи Одеського апеляційного адміністративного суду - Орос А.М., вважаючи позовні вимоги законними та обгрунтованими, також підтримала позов. Представники відповідачів виконавчого комітету Одеської міської ради, Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради в засідання не з'явилися, з заявами про відкладення розгляду справи не зверталися, про причини неявки не повідомили, письмових заперечень не подавали. Представник третьої особи Державної судової адміністрації України також не з'явився до суду направив до суду клопотання про розгляд справи в його відсутності та пояснення в яких зазначив, що суддя який потребує поліпшення житлових умов, забезпечується службовим житлом за місцем знаходження суду органами місцевого самоврядування в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Вислухавши позивача та представника третьої особи, дослідивши представлені докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON], відповідно до Постанови Верховної Ради України від 19.11.2009 року №1736-VI, обраний безстроково на посаду судді Одеського апеляційного адміністративного суду (а.с.7). Наказом в.о. голови Одеського апеляційного адміністративного суду № 127 від 25.12.2009 року позивача зараховано до штату Одеського апеляційного адміністративного суду (а.с.8). [PERSON], працює на посаді судді Одеського апеляційного адміністративного суду з 25.12.2009 року по теперішній час (а.с.12). Відповідно до змісту положень ст.ст.126,130 Конституції України незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України. Держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. В ст. 14 Закону України «Про судоустрій України» від 7 лютого 2002 року № 3018-ІІІ, який діяв на час виникнення правовідносин, закріплено гарантії самостійності судів і незалежності суддів забезпечуються, зокрема, належним матеріальним та соціальним забезпеченням суддів. Відповідно до ч.7 ст.44 діючого на час виникнення спірних правовідносин Закону № 2862-ХІІ не пізніш як через шість місяців після обрання суддя Конституційного Суду, Верховного Суду, вищого спеціалізованого суду, апеляційного та місцевого суду, який потребує поліпшення житлових умов, забезпечується благоустроєним житлом у вигляді окремої квартири чи будинку або службовим житлом за місцем знаходження суду. Судді військових судів забезпечуються таким же житлом і в ті ж строки за рахунок Міністерства оборони України. У разі незабезпечення судді благоустроєним житлом у зазначені строки суд за рахунок державного бюджету може придбати квартиру або будинок за ринковими цінами і передати їх у користування судді. Порядок фінансування судів для цієї мети, а також порядок розрахунків з державним бюджетом органу державної виконавчої влади, який своєчасно не надав судді житло, визначається Кабінетом Міністрів України. Суддя також, у відповідності до вимог статті 49 ЖК УРСР, має право і на додаткову жилу площу у вигляді окремої кімнати в розмірі 10 кв.метрів. Приписами ж ст.ст.47,48 ЖК УРСР, в свою чергу визначено норму жилої площі на одну особу в розмірі 13,65 кв.м та розмір жилого приміщення, що надається громадянам. Пунктами 2,4 діючого на час виникнення спірних правовідносин "Порядку забезпечення житлом суддів Апеляційного суду України, апеляційних і місцевих судів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2005 р. N 707, та який діяв до 01.12.2010 р., встановлено, що суддям, які відповідно до житлового законодавства перебувають на обліку громадян, що потребують поліпшення житлових умов, надають окрему квартиру або будинок місцеві органи виконавчої влади не пізніше ніж через шість місяців після їх обрання на посаду. Взяття, перебування та зняття з обліку судді здійснюється виконавчими комітетами рад за місцем роботи відповідно до житлового законодавства. Обов'язок забезпечити житлом суддю, який потребує поліпшення житлових умов, покладений на місцеві органи виконавчої влади за місцем роботи судді. Згідно до вимог ст.41 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, особливості повноважень районних у містах рад та їх виконавчих органів, зокрема, питання організації управління районами в містах належать до компетенції міських рад. Районні у містах ради (у разі їх створення) та їх виконавчі органи відповідно до Конституції та законів України здійснюють управління рухомим і нерухомим майном та іншими об'єктами, що належать до комунальної власності територіальних громад районів у містах, формують, затверджують, виконують відповідні бюджети та контролюють їх виконання, а також здійснюють інші повноваження, передбачені цим Законом, в обсягах і межах, що визначаються міськими радами. Таким чином, відповідачі є суб`єктами владних повноважень та здійснюють в даних правовідносинах надані їм діючим законодавством України повноваження. Як видно з матеріалів справи [PERSON], та члени його родини: дружина - [PERSON], син - [PERSON], 1995 року народження, [PERSON], 2005 року народження, зареєстровані в гуртожитку за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою ДП ЖЕП акціонерного товариства «Одеський автоскладальний завод» № 80 від 31.03.2010 року. Довідками від 05.03.2010 року підтверджено, що за позивачем та членами його сім'ї, за обліком КП Одеського МБТІ та РОН, нерухоме майно на правах приватної власності не зареєстровано. 12 квітня 2010 року [PERSON] звернувся до Суворовської районної адміністрації м. Одеси з заявою про прийняття його на квартирний облік складом сім'ї 4 осіб. Розпорядженням Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від 30.04.2010 року № 240р позивача поставлено на квартирний облік складом сім'ї 4 особи: позивач, дружина та двоє синів по загальній черзі з правом на пільгу як суддю. А згідно довідки Суворовської районної адміністрації від 07.04.2014 року № 129, станом на 07.04.2014 року позивач перебуває в черзі для позачергового забезпечення житловою площею під номером 240. Згідно з Конституцією України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом; правосуддя здійснюють професійні судді та, у визначених законом випадках, народні засідателі і присяжні; виключно законами України визначається статус суддів (ч.1 ст.55, п.14 ч.1 ст.92, ч.1 ст.127). Відповідно до положень ст.ст. 6,19 Конституції України та ст.24 Закону України «Про місцеве самоврядування», державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідач-виконавчий комітет Одеської міської ради доводи позивача у будь-який спосіб не спростовував, письмових заперечень на позов до суду не направляв, жодних доказів, які б могли вплинути на рішення суду, не представив. Однак, зі змісту наявних в матеріалах справи останніх листів-відповідей Управління капітального будівництва Одеської міськради та міського голови від 09.09.2013 р.,30.09.2013р.,08.10.2013 р., 11.04.2014 р., 09.04.2014 р.,29.01.2016 р.,05.05.2016 р. (а.с.14-18,26-27,34-35) вбачається, що Одеська міська рада, посилаючись на певні зміни в законодавстві та відсутність технічної і фінансової можливості надати позивачу відповідне житло, принципово не відмовляє у вирішенні спірного питання і фактично не тільки визнає свій обов'язок щодо надання позивачу житла, а й навіть займається пошуком варіантів позитивного вирішення цього питання, що підтверджується перепискою начальника юридичного департаменту ОМР з райадміністраціями м.Одеси, яка міститься в матеріалах справи (а.с.29-35). До того ж, факт розуміння відповідачем свого обов'язку також підтверджується і самими діями виконкому ОМР, який в свою чергу, саме на виконання вказаних вище положень Закону України «Про статус суддів» №2862-ХІІ, на протязі 2005-2010р.р. виділив суддям міста Одеси 110 квартир, а в подальшому, незважаючи на зміну законодавства, на протязі 2011-2013 р.р. виділив ще 7 квартир, що підтверджується листами від 09.09.2013 р. №247/кол та від 30.09.2013 р. №238/гр (а.с.14-15). Таким чином, враховуючи викладене, оцінивши надані позивачем докази в їх сукупності та приймаючи до уваги вказані вище норми законодавства, суд приходить до висновку про те, що права позивача, в даному випадку, дійсно були порушені відповідачем - виконавчим комітетом ОМР, і він, як діючий суддя, згідно з приписами п.п.7,8 ст.44 Закону України «Про статус суддів» №2862-ХІІ від 15.12.1992 року, чинного на час його обрання суддею апеляційного суду і постановки на квартирний облік, та п.п.8,11 ч.1 ст.46 ЖК УРСР, як особа, обрана на виборну посаду (судді апеляційного суду) та переїхавши в іншу місцевість, не пізніш як через 6 (шість) місяців після обрання, повинен був бути забезпечений благоустроєним житлом у вигляді окремої квартири чи будинку за місцем знаходження суду, з урахуванням права на додаткову житлову площу, а тому, відповідно, вважає за необхідне зобов'язати виконавчий комітет Одеської міської ради, у відповідності до ст..44 Закону та ст..ст.46,50,51 Житлового кодексу УРСР, позачергово надати позивачу на склад сім'ї з 4-х осіб, протягом 1-го місяця з моменту набрання даним судовим рішенням законної сили, благоустроєне безоплатне житло у вигляді окремої 3-ох кімнатної квартири у місті Одеса жилою площею, передбаченою ст. ст. 47,48,49 Житлового кодексу УРСР та видати на неї ордер. Стосовно тієї обставини, що Закон України «Про статус суддів «2862-ХІІ від 15.12.1992 року з серпня 2010 року втратив свою силу у зв'язку з прийняттям нових законів - Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453 від 07.07.2010 року та Закону України №1402 від 02.06.2016 р., які, в свою чергу, суттєво звузили та обмежили гарантії незалежності суддів і їх права щодо отримання ними житла, що у відповідності до ст..ст.22,64 Конституції України , рішення КСУ №3-рп/2013 від 03.06.2013 р. і 4-рп/2016 від 08.06.2016 р. та ст.11 Закону України №2862-ХІІ, є неприпустимим, то суд з цього приводу вважає за необхідне зазначити, що позивач фактично набув таке право ще в травні 2010 року, тобто в період дії Закону України «Про статус суддів «2862-ХІІ від 15.12.1992 року і, відповідно, ще до прийняття вказаних Законів №2453 і №1402. Тобто, порушення прав позивача щодо незабезпечення житлом, в даному випадку, є триваючим, а його право на звернення до суду не може бути обмежене певним строком. Так, Конституційний Суд України в своїх рішеннях від 03.06.2013 року №3-рп/2013 і №4-рп/2016 від 08.06.2016 р. зазначив, що будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя та права людини і громадянина на захист прав і свобод незалежним судом, оскільки призводить до обмеження можливостей реалізації цього конституційного права, а отже, суперечить ч.1 ст.55 Конституції України. Конституційний статус суддів, які здійснюють правосуддя передбачає і їх належне матеріальне забезпечення, яке повинне гарантувати здійснення справедливого, незалежного, неупередженого правосуддя. Крім того, слід звернути увагу й на те,що згідно із вимогами ч.1 ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної сили у часі, крім випадків коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. А відповідно до ст.ст.22,64 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесені змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Аналогічні положення містяться і в ч.4 ст.2 ЦПК України, зі змісту якої слідує, що Закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. Також, при цьому ще слід зауважити, що втрата чинності Закону України «Про статус суддів» №2862-ХІІ від 15.12.1992 року, який був діючим на час його обрання позивача суддею апеляційного суду і на час постановки на квартирний облік, не є підставою для припинення права позивача на отримання житла або звільнення органу місцевого самоврядування від обов'язку щодо забезпечення судді благоустроєним житлом у встановленому законом порядку. Що ж стосується решти позовних вимог [PERSON] про визнання протиправною бездіяльність відповідачів щодо незабезпечення його житлом, то, на думку суду, в цій частині позов не підлягає задоволенню, оскільки зі змісту наявних в матеріалах справи відповідей виконавчого комітету вбачається, що відповідач з моменту звернення позивача та керівництва його суду протиправної бездіяльності не допускав, своєчасно відповідав на усі звернення, намагався вирішити це спірне питання та вчиняв певні дії, направлені саме на його позитивне вирішення, хоча і до цього часу, у зв'язку з відсутністю необхідної технічної і фінансової можливості, протягом 7 років так і не зміг надати позивачу відповідне житло.

Outcome: partial