Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-19 00:00:00

04.09.2013 року представник позивача ПАТ «КБ «Соцком Банк» звернувся до суду з позовом да [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості у сумі 10 832 грн. 64 коп. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, 28.03.2008 року він уклав договір про відкриття карткового рахунку та обслуговування банківської платіжної картки фізичної особи № 103/02-РР#1720 з відповідачем [PERSON]. Відповідно до п.10.1. Розділу 10 Договору, банк відкриває клієнту картковий рахунок та видає банківську платіжну картку, на підставі наданих клієнтом документів відповідно до діючого законодавства та нормативно-правових актів НБУ та даного договору і здійснює обслуговування карткового рахунку у порядку та на умовах, передбачених договором. У відповідності до умов п.3.13. Розділу 11 Договору, картковий рахунок клієнта обслуговується за дебетовою платіжною системою в режимі функціонування поточного рахунку відповідно до Інструкції Національного Банку України «Про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах. У разі обслуговування карткового рахунку за кредитною схемою, укладається додаткова угода, яка регламентує порядок відкриття кредитної лінії до карткового рахунку та умови її використання. 28.03.2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] була укладена Додаткова угода №1 до Договору про відкриття карткового рахунку та обслуговування банківської платіжної картки фізичної особи № 103/02-РР#1720 від 28.03.2008 року, що вказує на встановлення кредитної схеми карткового рахунку. Відповідно до п.10 Розділу 9 Договору, овердрафт - це короткостроковий кредит, що надається банком у випадку перевищення суми операції залишку коштів на рахунку. Пунктом 14.1.1. Розділу 14 Додаткової угоди був встановлений загальний ліміт овердрафту по картковому рахунку у розмірі 7 500 грн. У відповідності до п.14.2. Додаткової угоди, доступний ліміт встановлений у розмірі 6 750 грн. В свою чергу, клієнт зобов'язується здійснити повне погашення заборгованості за овердрафтом до терміну, вказаному у п.14.1.7. Додаткової угоди та забезпечувати надходження на картковий рахунок коштів у розмірі, достатньому для погашення відсотків за користування лімітом овердрафту в строки, вказані п.14.1.6. цієї угоди. Виходячи з умов договору, між сторонами склалися відносини, пов'язані з наданням клієнту кредитних коштів для власного користування, тобто, фактично, позивачем був наданий кредит відповідачу [PERSON] Банком був виконаний обов'язок та надані кредитні кошти відповідачу для власного користування. Виходячи зі змісту розрахунку заборгованості, на користь відповідача неодноразово здійснювалась видача овердрафту. В свою чергу відповідач неодноразово здійснював погашення овердрафту, але не у повному обсязі. Отже, відповідач свій обов'язок щодо погашення заборгованості не виконав та створив заборгованість перед позивачем. Відповідно до положень п.6.7. Розділу 6 Договору, одним із обов'язків клієнта є сплата банку суми всіх транзакцій, овердрафтів, нарахованих за користування овердрафтів відсотків, комісій інших платежів, що стали наслідком або виникли в зв'язку з використанням основної та додаткової банківської платіжної картки. Згідно з п.6.11. Розділу 6 Договору, обов'язком клієнта є також здійснення розрахунків в межах витратного ліміту та проведення сплати послуг банку у відповідності до Тарифів та цим договором. В порушення умов договору на теперішній час заборгованість по кредиту не погашається. В якості забезпечення повернення кредитних ресурсів, 28.03.2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений Договір поруки без номеру, відповідно до якого останній виступив поручителем перед позивачем. Згідно із положеннями п.2.1. Договору поруки, поручитель зобов'язався відповідати по договору як солідарний боржник з основним боржником у разі невиконання останнім зобов'язань по договору на всю суму заборгованості, встановлену на момент подання позовної вимоги. Відповідно до п.1.3. Договору поруки, у разі невиконання поручителем зобов'язань, відповідно до п.1.2. договору кредитор має право звернути стягнення на майно та інші кошти поручителя згідно норм чинного законодавства. Станом на 01.04.2013 року заборгованість по кредиту становить 10 832 грн. 64 коп., яка складається з: - заборгованості по картковому рахунку та несплаченим відсоткам у сумі 3 835 грн. 59 коп.; - пені у сумі 6 997 грн. 05 коп. На даний момент відповідачі не вирішують питання щодо погашення заборгованості, що призводить до погіршення фінансового стану позивача. В судове засідання представник позивача не з`явився, однак направив на адресу суду заяву про підтримання позову та розгляду справи без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились. Про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Заперечень на позов до суду не надіслали. Дослідивши письмові докази по справі суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. 28.03.2008 року позивач уклав договір про відкриття карткового рахунку та обслуговування банківської платіжної картки фізичної особи № 103/02-РР#1720 з відповідачем [PERSON] 28.03.2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] була укладена Додаткова угода №1 до Договору про відкриття карткового рахунку та обслуговування банківської платіжної картки фізичної особи № 103/02-РР#1720 від 28.03.2008 року, відповідно до якої загальний ліміт овердрафту по картковому рахунку встановлюється у розмірі 7 500 грн. а доступний ліміт, на підставі п.14.2. Додаткової угоди, встановлений у розмірі 6 750 грн. В якості забезпечення повернення кредитних ресурсів, 28.03.2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений Договір поруки без номеру, відповідно до якого останній виступив поручителем перед позивачем. Позивач свої зобов`язання в частині надання відповідачу кредитних коштів виконав повністю. Отримавши кредитні кошти відповідач належним чином не виконав свої зобов'язання за договором, внаслідок чого у нього станом на 01.04.2013 року виникла заборгованість, яка складається із: - заборгованості по картковому рахунку у сумі 2 530 грн. 32 коп.; - заборгованості по нарахованим несплаченим відсоткам у сумі 1 305 грн. 27 коп. Крім того, позивачем за умовами договору відповідачу нарахована пеня за прострочення відповідача перед позивачем у розмірі 6 997 грн. 05 коп. Вирішуючи спір сторін в частині нарахування пені в розмірі 6 997 грн. 05 коп., суд виходить з такого. При розгляді даної цивільної справи суд враховує рішення Конституційного Суду України № 1-12/2013 від 11.07.2013 р. "У справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" (надалі за текстом - Рішення). Зокрема у п. 3 зазначеного Рішення йдеться, що свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства (п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України). Згідно з ч. 2 ст. 627 ЦК України у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (ч. 3 ст. 1054 ЦК України). Як зазначено в положеннях п.п. 22, 23 ст. 1, ч. 1 ст. 11Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року з наступними змінами споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Відповідно до положень ч.ч. 1, 3 ст. 509, ст.ст. 526, 629 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону про захист прав споживачів між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. ЦК України також передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ч. 1 ст. 546 ЦК України). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України). Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом (ч. 2 ст. 551 ЦК України). Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (ч. 3 ст. 551 ЦК України). Таким чином, правовідносини про надання споживчого кредиту є договірними, до яких мають бути застосовані, зокрема, як загальні положення ЦК України про зобов'язання та договір, так і приписи його ч. 2 ст. 627 щодо необхідності врахування вимог законодавства про захист прав споживачів. Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 18 Закону про захист прав споживачів встановлено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. В ч.ч. 3, 4 ст. 18 Закону про захист прав споживачів наведено окремі несправедливі умови договору, перелік яких не є вичерпним. При цьому п. 4 ч. 1 ст. 21 Закону про захист прав споживачів встановлено, що для цілей застосування цього закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Конституційний Суд України виходить з того, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та ч.ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Конституційний Суд України вважає, що з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту. Цей висновок узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів" від 09.04.1985 р. № 39/248, в якій наголошено: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Як зауважив Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг. У наведених «Керівних принципах для захисту інтересів споживачів» визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями. Захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема ч. 3 ст. 551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За практикою судів загальної юрисдикції України істотними обставинами в розумінні вказаних положень Кодексу вважаються, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. З огляду на викладене при розгляді даного спору суд виходить з такого. Позивач суду не надав доказів того, що в досудовому порядку він повідомляв відповідача про порушення свого права та про наявність у відповідача заборгованості за кредитним договором, і про розмір такої заборгованості. На підставі Додаткової угоди до Договору про відкриття карткового рахунку та обслуговування банківської платіжної картки фізичної особи № 103/02-РР#1720 від 28.03.2008 року позивачу надане право нараховувати пеню в розмірі 0,5 % в день від суми заборгованості по картковому рахунку та нарахованим несплаченим відсоткам за 365 днів прострочення. Однак, визначений позивачем розмір пені в сумі 6 997 грн. 05 коп. на підставі вищенаведених обставин та вимог Закону підлягає зменшенню до 2 500 грн. 00 коп. Такий розмір пені слід вважати розумним та справедливим в розглядуваному спорі. Виходячи з викладеного та на підставі ст. ст. 526, 527, 530, 549-551, 612, 625 ч. 1, 1050, 1054 ЦК України позовні вимоги підлягають частковому задоволенню і з відповідачів на користь позивача слід солідарно стягнути заборгованість за договором в загальній сумі 6 335 грн. 59 коп. (2 530 грн. 32 коп. - заборгованість по картковому рахунку + 1 305 грн. 27 коп. - заборгованість по нарахованим несплаченим відсоткам + 2 500 грн. 00 коп. - непогашена пеня), а також судові витрати.

Outcome: partial