Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-21 00:00:00

[PERSON] , інтереси якого представляє адвокат Кравченко О.В., звернувся до суду з позовом до Запорізької міської ради, третя особа Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Кияниця Надія Володимирівна про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом , після смерті сина [PERSON] , померлого [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 13.10.2000 р. йому, його дружині [PERSON] та сину [PERSON] належить на праві спільної сумісної власності квартира [ADDRESS] . Договір про визначення часток між співвласниками не укладався, тому виходячи з презумпції рівності часток , кожному зі співвласників належить 1/3 частина вказаної квартири. [INFO] померла дружина позивача - [PERSON] , спадщину після її смерті , що складається з 1/3 частки у праві власності на квартиру [ADDRESS] , прийняв і оформив позивач, про що йому було видано свідоцтво про право на спадщину. [INFO] помер син позивача [PERSON] , яким за життя 17.10.2000 року було складено заповіт, відповідно до якого спадкодавець все належне йому майно, що буде належати йому на день смерті , де б воно не знаходилось і з чого не складалось, а також все те, на що він за законом буде мати право , заповідав позивачу [PERSON] 16.04.2021 року позивач звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначену вище частку квартиру. Однак приватний нотаріус відмовив позивачеві у видачі свідоцтва було відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу , що посвідчують право власності, про що винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. На даний час позивач виявив намір успадкувати майно, яке залишилось після смерті сина [PERSON] , оскільки являється спадкоємцем за заповітом, в зв`язку з чим за захистом та визнанням своїх законних прав та інтересів\~\~звернувся до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді від 01.07.2021 року було відкрито провадження у справі за визначено проводити розгляд вказаної справи за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 22.07.2021 р. підготовче провадження у вказаній цивільній справі було закрито та призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. В судове засідання представник позивача не з`явилася, до початку судового засідання через канцелярію суду подала заяву про підтримання позовних вимог [PERSON] та про розгляд справи у її відсутність. Представником відповідача через канцелярію суду також подано заяву про розгляд справи без їх участі. Просить ухвалити рішення на підставі документів наявних в матеріалах справи. На підставі ч.3 ст.211 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін за наявними у суду матеріалами. Відповідно до вимог ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, перевіривши та дослідивши письмові докази, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 13.10.2000 р., копія якого знаходиться в матеріалах справи, позивачу [PERSON] , його дружині [PERSON] та сину [PERSON] належить на праві спільної сумісної власності квартира [ADDRESS] . Договір про визначення часток між співвласниками не укладався, тому виходячи з презумпції рівності часток , кожному зі співвласників належить 1/3 частина вказаної квартири. [INFO] померла дружина позивача - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, копія якого знаходиться в матеріалах справи (арк.18). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на 1/3 частки у праві власності на квартиру [ADDRESS] , яку прийняв і оформив позивач, про що йому 02.07.2019 р. було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, копія якого знаходиться в матеріалах справи (19). [INFO] помер син позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, копія якого знаходиться в матеріалах справи, виданим Міністерством внутрішніх справ Держави Ізраїль 05.02.2020 р. Апостиль підтверджений Міністерством закордонних справ Держави Ізраїль 10.02.2020 р. за № 1595774. Підпис перекладача Фурлетова Є., засвідчено нотаріусом Валерією Трубовською. Згідно зі ст. 1220 ЦК України внаслідок смерті особи або оголошення її померлою відкривається спадщина Після смерті сина позивача відкрилась спадщина , яка складається з 1/3 частки у праві власності на квартиру [ADDRESS] . У відповідності до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Згідно з ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. 17.10.2000 року [PERSON] сином позивача , було складено заповіт, копія якого знаходиться в матеріалах справи(арк.16), відповідно до якого спадкодавець все належне йому майно, що буде належати йому на день смерті , де б воно не знаходилось і з чого не складалось, а також все те, на що він за законом буде мати право , заповідав позивачу [PERSON] . Згідно статті 1233 Цивільного кодексу України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до статті 1234 Цивільного кодексу України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Статтею 1236 Цивільного кодексу України визначено право заповідача на визначення обсягу спадщини, що має спадкуватися за заповітом. Так, заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки,які йому належать на момент складення заповіту,а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Якщо заповідач розподілив між спадкоємцями у заповіті лише свої права, до спадкоємців,яких він призначив,переходить та частина його обов`язків,що є пропорційною доодержаних ними прав. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. Відповідно до частини 5 статті 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Волевиявлення заповідача [PERSON] спрямоване на передачу майна [PERSON] було вільним та відповідало його волі, заповіт оформлений та посвідчений у встановленому законом порядку. При складенні заповіту особу заповідача встановлено, дієздатність перевірено, форму та порядок посвідчення заповіту додержано. Підстав ставити під сумнів волевиявлення спадкодавця немає. Згідно з нормами ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно з ч.1 ст. 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Матеріали спадкової справи № 27/2020, які були витребувані судом та долучені до матеріалів справи, не містять відомостей щодо спадкоємців, які мають право на обо`язкову частку. Суду таких відомостей під час судового розгляду не надано. Як вбачається з наданої до суду інформації. Відповідно до вимог ч.1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною першою статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Позивач з метою прийняття спадщини в нотаріальному порядку звертався до нотаріуса, однак їй було відмовлено у оформленні спадкових справ після померлого [PERSON] , про що свідчить постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16 квітня 2021 року № 164/02-31 , копія якої знаходиться в матеріалах справи (арк..27). За ст.6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Ст. 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування також роз`яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. У положеннях п. 3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. за № 24-753/0/4-13 роз`яснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплені в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950р., зокрема, в ст.1 Першого протоколу до неї (ратифіковано законом України від 17.07.1997р. №475/97-ВР), яка є складовою правової системи відповідно до ст.9 Конституції України, а також у вітчизняному законодавстві. Таким чином, оскільки позивач на виконання процесуального обов`язку надав належні і неспростовні докази на підтвердження своєї позиції, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про задоволення позову за його доведеністю .

Outcome: approved