Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-10 00:00:00

26 жовтня 2016 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на земельну ділянку (пай) в порядку спадкування за законом. Свої вимоги мотивувала тим, що її батьками є [PERSON], яка померла 21 квітня 2006 року, та [PERSON], який помер 06 грудня 2009 року. Після смерті батьків відкрилась спадщина, до складу якої увійшли: земельна ділянка, площею 4,83 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Павлівської сільської ради Білопільського району Сумської області, що належала матері позивача [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії І-СМ № 041710; а також земельна ділянка, площею 4,83 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Павлівської сільської ради Білопільського району Сумської області, що належала батькові позивача [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії І-СМ № 041711. На день смерті матері з нею за однією адресою: с.Павлівка, вул.Бочанщина, 12, Білопільського району був зареєстрований та проживав її чоловік [PERSON] батько позивача, який фактично прийняв спадщину після померлої дружини [PERSON] шляхом спільного проживання, але батько позивача вчасно на себе спадщину не оформив. Позивачка фактично прийняла спадщину шляхом спільного проживання за однією адресою з батьками, зберегла документи, розпорядилася речами померлих, однак отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом і вільно розпоряджатися спадковим майном вона не може у звязку з тим, що оригінали державних актів на право власності на земельні ділянки втрачені. Посилаючись на викладені вище обставини, [PERSON] і вимушена звернутися до суду із даним позовом. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, від її представника за довіреністю [PERSON] надійшла письмова заява про те, що вона підтримує заявлений позов, просить розглянути справу у її відсутність та позов задовольнити. Представник відповідача Павлівської сільської ради Білопільського району Сумської області в судове засідання не зявився, від Павлівського сільського голови [PERSON] надійшов лист з проханням розглянути справу без участі представника сільської ради, позов визнають і не заперечують проти його задоволення. Від третьої особи нотаріуса Білопільської районної державної нотаріальної контори [PERSON] надійшла письмова заява про розгляд справи без її участі, при винесенні рішення покладається на розсуд суду. Третя особа Відділ Держгеокадастру у Білопільському районі Сумської області свого представника у судове засідання не направив, належним чином повідомлені про дату та місце слухання справи. У відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи і відповідні їм правовідносини. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Зі змісту ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. В силу ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У відповідності до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Пленум Верховного Суду України у п. 20 своєї постанови "Про судову практику справах про спадкування» від 30 травня 2008 року роз'яснив, що справи про спадкування за законом мають вирішуватись на основі правил глави 86 ЦК України. Спадкування за законом здійснюється почергово. За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Зокрема, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За змістом п. «г» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Судом встановлено, що батьками позивачки [PERSON] (дошлюбне прізвище) [PERSON] є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-БП № 357827 (а. с. 5). Зі свідоцтва про укладення шлюбу серії ІІ-БП № 296047 вбачається, що позивач 28 серпня 1993 року уклала шлюб із [PERSON] та змінила своє дівоче прізвище з [PERSON] на [PERSON] (а. с. 48). Зі свідоцтва про смерть серії І-БП № 269895 вбачається, що батько позивача [PERSON] помер 06 грудня 2009 року, а мати позивача [PERSON] померла 21 квітня 2006 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-БП № 269973 (а. с. 9,10). Згідно з наявною в матеріалах справи копією Державного акта на право приватної власності на землю вбачається, що мати позивача [PERSON] 29 березня 2002 року отримала Державний акт на право приватної власності на землю серії І-СМ № 041710, який був виданий на підставі розпорядження голови Білопільської районної державної адміністрації від 20 березня 2002 року за № 91, зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 579, на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Павлівської сільської ради Білопільського району Сумської області, загальною площею 4,83 га (а. с. 7). Відповідно до копії Державного акта на право приватної власності на землю вбачається, що батько позивача [PERSON] 29 березня 2002 року отримав Державний акт на право приватної власності на землю серії І-СМ № 041711, який був виданий на підставі розпорядження голови Білопільської районної державної адміністрації від 20 березня 2002 року за № 91, зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 578, на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Павлівської сільської ради Білопільського району Сумської області, загальною площею 4,83 га (а. с. 8). Згідно звітів про експертну грошову оцінку земельних ділянок станом на 06 жовтня 2016 року оціночна вартість обєкта оцінки земельної ділянки, загальною площею 4,83 га, з яких: 4,3008 га ріллі становить 112\~270,00 грн., 0,5276 га сіножаті становить 3\~195,00 грн., призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Павлівської сільської ради і належала на праві приватної власності [PERSON]; оціночна вартість обєкта оцінки земельної ділянки, загальною площею 4,83 га, з яких: 4,3007 га ріллі становить 112\~270,00 грн., 0,5265 га сіножаті становить 3\~190,00 грн., призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Павлівської сільської ради і належала на праві приватної власності [PERSON] (а. с. 12-35). Із довідки, виданої Павлівською сільською радою Білопільського району, вбачається, що [PERSON], який помер 06 грудня 2009 року, був зареєстрований та проживав за адресою: [INFO] разом з дружиною [PERSON], яка померла в 2006 році. [PERSON] провела поховання батьків, зберегла документи на спадкове майно, розпорядилася речами померлих, проживала за зазначеною адресою на день смерті матері [PERSON] (а. с.11). Зі змісту оголошення в районній газеті «Білопільщина» від вбачається, що загублені державні акти на право приватної власності на земельну ділянку серії І-СМ № 041710, виданий на імя [PERSON], та серії І-СМ № 041711, виданий на імя [PERSON],вважати недійсними (а. с. 47). На підставі вимог ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до повідомлення Білопільської районної державної нотаріальної контори спадкові справи після [PERSON], яка померла 21 квітня 2006 року, та після [PERSON], який помер 06 грудня 2009 року, державною нотаріальною конторою не заводились (а. с. 44). Виходячи з вищевикладеного, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON] та визнати за нею право власності на вищевказані земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які знаходяться на території Павлівської сільської ради Білопільського району Сумської області в порядку спадкування за законом після батька [PERSON], який помер 06 грудня 2009 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved