Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-14 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Ліквідаційної комісії ТОВ «НИВА-1» про визнання права власності, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності, в якому просить суд визнати за ним право власності на 66% автозаправної станції на 150 заправок на добу, розташованої за адресою: [ADDRESS], та визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на автозаправну станцію на 150 заправок на добу, розташованої за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 14 вересня 1999 року засновано ТОВ «НИВА-1», одним з чотирьох засновників якого є позивач. 16 вересня 1999 року, за усною домовленістю з іншими засновниками товариства, позивачем прийнято рішення про передачу належної позивачу автозаправної станції, розташованої за адресою: [ADDRESS] у користування ТОВ «НИВА-1». Оскільки позивач вважає, що ТОВ «НИВА-1» не є власником автозаправної станції, розташованої за адресою: [ADDRESS], вказане майно належить позивачу, як власнику Малого приватного сільськогосподарського підприємства «Нива-1» та підлягає поверненню позивачу, він вимушений звернутись з позовом до суду. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просить суд задовольнити їх в повному обсязі. Представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, заперечували проти їх задоволення посилаючись на їх необґрунтованість та порушення строків позовної давності для звернення з позовом до суду.. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. В судовому засіданні встановлено, що ТОВ «НИВА-1» зареєстровано рішенням виконавчого комітету Малиновської районної ради народних депутатів міста Одеси 02.07.1993 року, реєстраційний номер 541, та є правонаступником Малого приватного сільськогосподарського підприємства «НИВА-1». Засновниками ТОВ «НИВА-1» виступили [PERSON] (34% статутного фонду), [PERSON] (33% статутного фонду), [PERSON] (21% статутного фонду), [PERSON] (12% статутного фонду). Рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради народних депутатів від 27.01.1997 року за № 23 Малому приватному сільськогосподарському підприємству «НИВА-1», правонаступником якого є ТОВ «НИВА-1», виділена земельна ділянка для проектування та будівництва автозаправної станції. Завершена будівництвом АЗС прийнята до експлуатації 23.02.2000 року, відповідно до акту держтехкомісії про прийняття до експлуатації. На підставі вказаного акту, затвердженого розпорядженням Іллічівської райадміністрації Одеського міськвиконкому від 14.03.2000 року за № 164, ТОВ «НИВА-1» 20 липня 2001 року отримало свідоцтво про право власності № 014615 на автозаправну станцію на 150 заправок на добу, розташованої за адресою: [ADDRESS], видане Виконавчим комітетом Одеської міської ради. Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 18.08.2003 року з учасника ТОВ «НИВА-1» [PERSON] стягнута сума боргу в розмірі 103 350,00 гривень, а також 3% річних з простроченої суми в розмірі 4415 гривень, всього 107 765,00 гривень. Ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 10.11.2003 року змінений спосіб виконання вказаного рішення суду, шляхом надання дозволу на продаж 34% майна та коштів ТОВ «НИВА-1», які належать [PERSON]. На виконання рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 18.08.2003 року та ухвали Малиновського районного суду міста Одеси від 10.11.2003 року Одеською філією Спеціалізованого державного підприємства "Укрспецюст" 20 лютого 2004 року проведені прилюдні торги з реалізації 34% автозаправної станції на 150 заправок на добу, розташованої за адресою: [ADDRESS], які придбані ВАТ "Одеський завод "СТРОйМАШИНА" Таким чином, внаслідок проведення зазначених торгів відбулося звернення стягнення на частку [PERSON] в статутному капіталі ТОВ «НИВА-1». Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦК України звернення стягнення на всю частку учасника в статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю припиняє його участь у товаристві. Припинення участі [PERSON] в ТОВ «НИВА-1» підтверджено постановою Одеського апеляційного господарського суду від 02.08.2011 року. Статтями 10, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Позивачем не надано доказів наявності у нього права власності або будь-яких інших майнових прав на частину автозаправної станції на 150 заправок на добу, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позивачем пропущений строк позовної давності, щодо позовних вимог про визнання права власності, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності, що також є підставою, для відмови в задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed