Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до Мар'їнського районного суду Донецької області із позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання договору поруки припиненим. В обґрунтування позову зазначив наступне. 14.04.2014 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики грошових коштів без номеру від 14.04.2014 року, в якості забезпечення виконання Позичальником зобов'язань за Договором позики між [PERSON] (Надалі-Позивач або Поручитель) та Позичальником було укладено договір поруки без номеру від 14.04.2014 року (надалі - Договір поруки), за яким Позивач відповідає за виконання зобов'язань Позичальником за Договором позики на умовах передбачених Договором поруки. На теперішній позивач вважає договір поруки припиненим у зв'язку із закінченням строків пред'явлення вимог, проте відповідачі не визнають данного факту. В позовній заяві [PERSON] просить Визнати Договір поруки без номеру від 20.04.2014 року, укладений між між [PERSON] та [PERSON] припиненим [PERSON] була подана зустрічна позовна заява до [PERSON] та [PERSON]. В обгрунтування позову позивач за зустрічним позовом зазначив наступне. 20.04.2014 року між сторонами укладено договір позики, згідно якого [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у сумі 2 120 000грн. Датою повернення коштів відповідно до договору позики зазначено 20.12.2016 року. Згідно договору поруки від 20.04.2014 [PERSON] виступив поручителем перед [PERSON] щодо виконання договору позики. У визначений строк [PERSON] кошти [PERSON] не було повернуто. 23.03.2017 між сторонами повторно укладено договір позики грошових коштів у сумі 1 500 000грн. Датою повернення коштів відповідно до договору позики зазначено 03.04.2017 року. У визначений строк кошти [PERSON] не було повернуто. В рахунок забезпечення грошових зобов"язань передано нерухоме майно, належне [PERSON], а саме квартира за адресою: [ADDRESS]. Позивач за зустрічним позовом просить стягнути в солідарному порядку, як з поручителя, з [PERSON] грошові кошти у сумі 3 620 000грн. на користь [PERSON], в рахунок погашення заборгованості [PERSON] в сумі 3 620 000 грн, звернути стягнення на предмет іпотеки - житлову квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та є власністю [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу № 277 від 23.05.2012 року, посвідчений ПН КМНО Матвєєвим О.А., шляхом надання [PERSON] права на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, за ціною не нижче ніж 3 541 736 (три мільйона п'ятсот сорок одна тисяча сімсот тридцять шість) гривень 00 копійок, надати [PERSON] право на подання та отримання в органах державної влади, місцевого самоврядування, установах, підприємствах та організаціях незалежно від підпорядкування та форм власності, комунальних підприємствах та нотаріусів, будь-яких документів, заяв та інформацію (їх копії, дублікати, витягів з державних реєстрів, довідки, інформаційні довідки, довідки форми № 3, тощо) необхідних для продажу предмета іпотеки, а саме житлової квартири, що розташована адресою: [ADDRESS]., та належить [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу № 277 від 23.05.2012 року, посвідчений ПН КМНО Матвєєвим О.А. Позивач за первісним позовом [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідач за первісним позовом [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляду справи у його відсутність, позовні вимоги первісного позову не визнає, позовні вимоги зустрічного позову підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач за первісним позовом [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник відповідача за первісним позовом [PERSON] [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву, в якій просить розглядати справи за його відсутністю, а позовні вимоги за первісним та зустрічним позовом визнає в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи встановив наступне. 20.04.2014 року між сторонами укладено договір позики, згідно якого [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у сумі 2 120 000грн. Датою повернення коштів відповідно до договору позики зазначено 20.12.2016 року. Згідно договору поруки від 20.04.2014 [PERSON] виступив майновим поручителем перед [PERSON] щодо виконання договору позики. У визначений строк [PERSON] кошти [PERSON] не було повернуто. 23.03.2017 між сторонами повторно укладено договір позики грошових коштів у сумі 1 500 000грн. Датою повернення коштів відповідно до договору позики зазначено 03.04.2017 року. У визначений строк кошти [PERSON] не було повернуто. В рахунок забезпечення грошових забов"язань передано нерухоме майно, належне боржнику, а саме квартира за адресою: [ADDRESS]. Згідно п. 2.1. Договору поруки предметом Договору позики є позика у сумі 2 120 000 грн. Згідно п. 2.2. Договору поруки строк виконання зобов'язання за Договором позики становить 20.12.2014 року. Згідно п.7.1. Договір поруки набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до моменту припинення дії Договору позики. Згідно п. п. 7.1 - 7.2 Договору поруки: «Договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами та діє до моменту припинення дії Основного договору, окрім випадків визначених ст.. 559 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 251 ЦК України Строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Відповідно ч. 2 ст. 251 ЦК України Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Згідно ч. 1 ст. 252 ЦК України Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Відповідно ч. 2 ст. 252 ЦК України Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Отже, в пунктах 2.2. Договору поруки сторонами цього договору встановлено саме термін припинення Договору поруки, а не його строк, оскільки, припинення поруки пов'язано з настанням певного моменту в часі. Згідно ч. 4 ст. 559 ЦК України Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.» Така ж правова позиція підтверджується Постановою ВСУ від 18.07.2012 року: згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Таким чином, 20.06.2015 року порука припинилася, так як строк основного зобов'язання настав 20.12.2014 року, оскільки кредитором на надано суду доказів щодо пред'явлення вимоги до поручителя. За таких обставин позов [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання договору поруки припиненим підлягає задоволенню в повному обсязі, а позовні вимоги зустрічного позову [PERSON] в частині солідарного стягнення з [PERSON] суми заборгованості задоволенню не підлягають. В частині вимог зустрічної позовної заяви до [PERSON] суд встановив наступне. Згідно п.5.1 Договору іпотеки від 23.03.2017 у разі невиконання Позичальником забов"язань за договором позики Іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно п.5.2.1 Договору іпотеки від 23.03.2017 Іпотекодержатель має право: - продажу предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст.38 Закону України "Про іпотеку"; - передачі Іпотекодавцем Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки; - іншим способом, що не суперечить законодавству, чинному на момент реалізації предмета іпотеки. Згідно п.5.2.2 Договору іпотеки від 23.03.2017 Іпотекодержатель має право звернутись до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та його реалізацію. Статтею 527 Цивільного кодексу України, передбачено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання зобов'язання. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Також, відповідно до ч. 4 ст. 631 ЦК України, закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дій договору. Статтею 589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат. понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до вимог ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно ст. 623 Цивільного кодексу України, боржник. який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Відповідно до вимог ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ст. 626 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В статті 1054 Цивільного кодексу України зазначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ст. 1048 ЦК України). Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ст. 12. Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків. встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно зі ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя. У відповідності до ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про іпотеку» У разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. В свою чергу ст. 38 ЗУ «Про іпотеку» встановлює право іпотекодержателя на продаж предмету іпотеки будь-якій особі, при цьому у відповідності до ч. 5 даної статті дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені. Як роз'яснено у п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК України. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). За таких обставин суд вважає позовні вимоги зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] обґрунтованими та вважає за необхідне їх задовольнити. На підставі викладеного і

Outcome: partial