Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вшлюбі із відповідачем вона перебуває з 26.10.2007 року, і під час цього спільними зусиллями та за спільні кошти вони збудували двоповерховий будинок за адресою [ADDRESS] Вказаний будинок був зведений ними на земельній ділянці кадастровий [NUMBER], площею 0,1699га. за вищевказаною адресою, для ведення особистого селянського господарства. Згодом, після реєстрації шлюбу, у встановленому законом порядку, вони ініціювали зміну цільового призначення земельної ділянки під «будівництво та обслуговування жилого будинку». Оформленням документації на будівництво займався відповідач. Будівництво було розпочато в 2008 році, на даний час він повністю зведений, та придатний для проживання. З 2013 року вони разом із спільною донькою, проживали в цьому будинку. В травні 2015 року відповідач, діючи поза її волевиявленням, змінив замки в будинку, тим самим позбавив її та доньку можливості доступу до будинку. Вона, разом з неповнолітньою донькою вимушена тимчасово проживати в будинку її матері по [ADDRESS] Просила суд визнати житловий будинок, що розташований по [ADDRESS], спільною сумісною власністю подружжя, визнати за нею право власності на 1/2 земельної ділянки площею 0,1699га і на 1/2 жилого будинку, що розташовані по вказаному адресу та вселити її та неповнолітню доньку [PERSON] до вказаного будинку 15.12.2015 року позивач [PERSON] змінила свої позовні вимоги та вказала на те, що із технічної документації Глибоцького КРБТІ вона дізналася, про те що спірний об'єкт визначено як незавершений будівництвом житловий будинок, відсоток готовності якого становить 88%, інвентаризаційною вартістю 1 212 400,00 гривень. Також, незавершений будівництвом житловий будинок літера «А» збудовано сторонами по справі під час перебування в шлюбі самочинно на земельній ділянці кадастровий [NUMBER], площею 0, 1699га, що належить на праві власності [PERSON] Тому, у зв'язку із наведеними обставинами просила визнати будівельні матеріали і результати робіт у вигляді будівельних конструкцій, що складають незавершений будівництвом житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS], з часткою готовності 88% спільною сумісною власністю подружжя, визнати за нею право власності на 1/2 ідеальної частки будівельних матеріалів та конструкцій, та зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди та не чинити їх в майбутньому в користуванні належною їй власністю. В судовому засіданні представники позивача [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд позов задовольнити з підстав, які викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON], позовні вимоги не визнав, просив відмовити у його задоволенні, оскільки вважає, що будинок має бути завершений будівництвом, а потім поділений. Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають частковому задоволенні задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 26.10.2007 року, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Глибоцького районного управління юстиції Чернівецької області, актовий запис за №112. Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 15.12.2015 року було розірвано шлюб, укладений 26.10.2007 у відділі реєстрації актів цивільного стану Глибоцького районного управління юстиції Чернівецької області, між [PERSON] та [PERSON]. Згідно технічного паспорту від 19.11.2015 року, виданого на ім'я позивача [PERSON] за адресою [ADDRESS] значаться самочинно збудований незавершений будівництвом житловий будинок літ. «А», загальною площею 1699,0 кв.м., убиральня літ. «Б». Відсоток готовності - 88%. Відповідно до характеристики незавершеного житлового будинку, він складається з: фундаменту - бетон; Стіни: підвальний поверх - бетон, висота - 2.33. м., перший поверх - цегла, цемент, цементна штукатурка, висота - 2,89; мансардний поверх - цегла, цемент, цементна штукатурка, висота - 2.64; Покрівля - метало профіль; Перекриття: підвальний поверх - залізобетон, перший поверх - залізобетон, мансардний поверх - деревина; Підлога: підвальний поверх - цементна, перший поверх - залізобетонне перекриття; мансардний поверх - фанерні листи по залізобетонному перекриттю; Сходи - бетон; Віконні металопластикові склопакети в кількості 21 штук; Двері: вхідні - дерев'яні 1 шт, внутрішні дерев'яні - 4 штуки; Інженерне обладнання: електрика - перший, мансардний поверхи повністю електрифіковані, підвальний поверх частково електрифікований. Опалення: пічне, підсобне приміщення: вбиральня літера «Б» з дерев'яного каркасу, щитових стін з фанери та шиферної покрівлі. Відповідно до витягу з рішення виконавчого комітету Глибоцької селищної ради від 26 квітня 2016 року, внесено зміни до поштової адреси житлового будинку , господарських будівель та споруд по [ADDRESS] Вищевказаний самочинно збудований незавершений будівництвом житловий будинок побудований сторонами по справі [PERSON] та [PERSON] під час перебування у шлюбі, ці обставини сторонами не заперечувались і були підтверджені ними під час судового розгляду справи, а тому відповідно до вимог ч.1 ст.61 ЦПК України не потребують доказування. Згідно ч.1 ст. 60 CK України майно, набуте, подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Стаття 70 Сімейного кодексу України встановлює, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч.3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ст.370 ЦПК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісні власності. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 ЦПК України. Статтею 372 ЦК України передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Слід зазначити разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до п.19 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до п.п.22, 23 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21.12.2007 N11 „...спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 CK ч.3 ст.368 ЦК) відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом». Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди -виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. З вищевказаного технічного паспорту вбачається, що інвентаризаційна вартість спірного нерухомого майна становить 1 212 440 гривень. Відповідач не погоджуючись з даною вартістю не надав суду належних доказів на підтвердження іншої вартості майна, при цьому за клопотанням відповідача судом була призначена експертиза вартості спірного нерухомого майна, про те відповідач не сплатив кошти за проведення експертизи, внаслідок чого вона не була проведена. Згідно з роз'ясненнями, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України №6 від 30.03.2002 року «Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)», а саме у пункті 6 вищевказаної постанови звертається увага на те, що самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди не є об'єктом права власності, і вони не можуть бути предметом поділу. Проте цивільне законодавство України не забороняє вирішення спору щодо будівельних матеріалів, використаних не лише при законній забудові житлового будинку, але і при самочинному будівництві. Так згідно статті 177 ЦК України, об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, тощо. Відповідно до ч.3 ст.331 ЦК України до завершення будівництва (створення майна) особа, вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Тому, до завершення будівництва житлового будинку та (або) до прийняття його до експлуатації та (або) до реєстрації права власності на нього, житлового будинку, відносно якого було заявлено позовні вимоги, як нерухомого майна юридично не існує, натомість в якості об'єктів цивільних прав щодо яких можливо вирішувати спір, існують будівельні матеріали, обладнання та утворені ними конструктивні елементи. Таким чином суд вважає, що позивач має право на ? ідеальну частку будівельний матеріалів і результатів робіт, які були використанні при будівництві спірного майна. З огляду на практику Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (справа №6-28080св13), суд вважає за необхідним у своєму рішенні зазначити будівельні матеріали, які підлягають поділу між сторонами. Крім цього відповідно до вимог ч.2 ст.368 ЦК України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. З огляду на вищенаведені норми закону, з метою недопущення порушення відповідачем права власності позивача на належну їй частку у будівельних матеріалах та результатах робіт, суд вважає за необхідним задовольнити часткового вимоги позивача в цій частині та зобов'язати відповідача не чинити будь-яких перешкод позивачу у володінні користуванні та розпорядження її власністю. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому суд вважає за необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати по справі, а саме 826,80 гривень витрат по сплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial