Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просив стягнути з неї суму комунальних платежів в розмірі 15000,0 гривень. В обгрунтування позову він зазначив, що вони з відповідачкою перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 20.08.2014 року. За усною домовленістю між ними відповідачка зобов'язувалася знятися з реєстрації в його квартирі і зняти з реєстрації дітей, які повідомили суду, що залишаються проживати з матір'ю. Відповідачка частково виконала свої зобов'язання і знялася з реєстрації в його квартирі, а дітей залишила зареєстрованими в квартирі і зняла пільги як багатодітній сім'ї по сплаті комунальних платежів, чим погіршила його матеріальне становище. З січня 2014 року і по теперішній час він самостійно сплачує комунальні платежі, в тому числі і за дітей, які фактично проживають з матір'ю, добровільно зняти з реєстрації дітей вона не бажає, тому він вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав. Відповідачка позов не визнала, просила розглянути справу без її участі. В наданих суду запереченнях зазначила, що не може зняти з реєстрації дітей, так як не має власного житла і їй немає де їх зареєструвати, тому її вини в цьому немає. З нарахованою сумою комунальних платежів вона також не згодна, так як реєстрація дітей в квартирі позивача збільшує комунальні платежі тільки у випадку, коли платежі нараховуються за кількістю зареєстрованих осіб, це гаряча та холодна вода, каналізація, вивіз ТБО, а інші комунальні платежі не залежать від кількості зареєстрованих осіб. За її калькуляцією ця сума становить 3449,0 грн., а враховуючи, що батьки повинні порівну піклуватись про своїх дітей, ця сума повинна становити 1724,0 грн. Але навіть вказану суму вона платити не згодна, так як позивач несе вказані збитки не з її провини, ні вона, ні діти не мають власного житла, позивач має крім квартири ще у власності два будинки, але забезпечити своїх дітей житлом не бажає. Вислухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає наступне. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають трьох неповнолітніх дітей: синів [PERSON] [INFO], Артема [INFO] та Романа [INFO] (а.с.13-15). Вони не заперечують, що відповідачка разом з дітьми були зареєстровані і проживали в квартирі позивача за адресою: [ADDRESS] до січня 2014 року. Шлюб був розірваний Красноградським районним судом Харківської області 20.08.2014 року (а.с.5). Після розірвання шлюбу відповідачка [PERSON] добровільно знялась з реєстрації в квартирі за адресою: [ADDRESS], а діти залишились зареєстрованими за вказаною адресою. Позивач звертався до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з позовом про визнання дітей такими, що втратили право користування жилим приміщенням та зняття їх з реєстрації. Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18.06.2015 року йому було відмовлено в задоволенні позову з тих підстав, що мати дітей [PERSON] не має власного житла і не зареєстрована за будь-якою адресою, малолітні та неповнолітні діти можуть бути зареєстровані за місцем реєстрації одного із батьків і не мають можливості вільного вибору місця проживання, а позивачем не надано жодного доказу, що мати дітей проживає в [INFO] (а.с.11). У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст.156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені сттаттею 162 цього Кодексу. У відповідності до ст.162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідач не зареєстрована у спірній квартирі, за домовленістю з позивачем вона знялась з реєстрації в квартирі після розлучення, вона не є наймачем чи власником житла, а тому немає встановлених житловим законодавством підстав для стягнення з неї частини витрат на утримання квартири та оплати комунальних послуг. Діти сторін, які залишились зареєстрованими в квартирі позивача за рішенням суду, також не проживають в квартирі, вони не є повнолітніми, а тому самостійно не можуть сплачувати за частину комунальних послуг в зв'язку з їх реєстрацією. На підтвердження своїх вимог позивач надав квитанції про сплачені ним комунальні платежі за 2014 -2015 роки (а.с.16-21). Розмір комунальних послуг визначається за затвердженими в установленому порядку тарифами та нормативами (нормами) споживання. При цьому розмір оплати за деякі послуги обчислюється виходячи з кількості зареєстрованих у квартирі мешканців (вивезення сміття, газопостачання), а за інші - виходячи з площі квартири (централізоване опалення, утримання будинку) (ст. ст. 66, 67 ЖК України, постанова Кабінету Міністрів України від 01 червня 2011 року № 869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги»). З наданих позивачем квитанцій не вбачається як нараховувалися комунальні послуги позивачу за водопостачання і газопостачання за лічильниками чи без, і за якою кількістю осіб і за якими тарифами. В той час електропостачання здійснюється за лічильником, квартплата та плата за домофон не залежить від кількості зареєстрованих осіб. Крім того, відповідно до п. 6 ч.1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім'ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивач не скористався наданим йому п. 6 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правом на несплату вартості таких послуг за період тимчасової відсутності членів його сім'ї при відповідному документальному оформленні. Також у відповідності до ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, і розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Так як відповідачка у власності не має житла, де б могла зареєструвати дітей, вони за рішенням суду правомірно залишились зареєстрованим в квартирі батька і суд не вбачає в цьому вини відповідачки і завданої шкоди позивачу. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. На підставі ст. 67 ЖК України, ст.20 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги, ст.ст. 10, 60, 88, 213-215 ЦПК України суд, -

Outcome: dismissed