Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-23 00:00:00

06.12. 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про вселення в квартиру та зміну умов договору житлового найму. Ухвалою судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12.01.2018 року відкрито провадження у справі та призначено її до підготовчого судового засідання. 07.05.2018 року позивач [PERSON] подав до суду уточнену позовну заяву про вселення в кавртиру. Ухвалою суду від 04.06.2018 року підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду. В обгрунтування своїх уточнених позовних вимог позивач зазначив, що перебував з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 1989 року по 2001 рік, від шлюбу мають доньку [PERSON] Позивач є користувачем квартири [ADDRESS], на підставі ордеру виданого 22.01.1990 року на його ім'я на склад сім'ї з трьох чоловік - [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. На даний час в квартирі зареєстровані він, відповідач [PERSON], їх донька [PERSON] та онук [PERSON], [INFO]. Внаслідок конфлікту з приводу користування спірною квартирою позивач позбавлений можливості нормально користуватися житловим приміщенням та проживати в ньому. Відповідачка постійно вчиняє різні дії, направлені на унеможливлення спільного проживання в квартирі, не впускає позивача до квартири, наслідком яких є неможливість позивача потрапити до квартири та користуватися нею. Позивач вимушений постійно відновлювати свої права на житло у судовому порядку, вселятися у спірну квартиру за допомогою органів ДВС після ухвалення відповідного рішення про його вселення в спірне житло. Однак, одразу після проведення виконавчих дій, свідомо порушуючи рішення суду, відповідач знову почала чинити позивачу перешкоди в проживанні і користуванні квартирою. Вирішувати у добровільному порядку питання спільного користування спірною квартирою відповідач не бажає, ігнорує численні звернення позивача, доступу до квартири позивача не надає. У зв'язку з чим позивач просить вселити його та [PERSON] в квартиру [ADDRESS] та винести відповідачу попередження про недопустимість створення неможливих умов сумісного проживання та правові наслідки таких дій, передбачених ст. 116 ч. 1 ЖК України. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, в подальшому подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Відповідач [PERSON] в жодне судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомила, заяву про розгляд справи за її відсутності не подавала, у зв'язку з чим зі згоди позивача та на підставі ч. 4 ст. 223 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідачів та постановити заочне рішення на підставі наявних доказів. Представник третьої особи Виконкому Покровської районної у місті ради в судове засідання не з'явилася, заздалегідь подавши суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, проти позову не заперечують. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1,5,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У судовому засіданні встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 1989 року по 2001 рік, від шлюбу мають доньку [PERSON]. Відповідно до ордеру на житлове приміщення № 306 від 22.01.1990 року квартира [ADDRESS] видана [PERSON] в користування на склад сім'ї з трьох осіб - [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Згідно виписки з фінансового-особового рахунку № 6037 [PERSON] є наймачем квартири [ADDRESS]. Згідно відомостей відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому Покровської районної у місті ради № 8954/16 від 09.09.2016 року в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON] та неповнолітній [PERSON], [INFO]. Відповідно до встановлених обставин, а також документального підтвердження, судом встановлено, що тривалий час між сторонами триває конфлікт з приводу права користування вказаною квартирою. Судами неодноразово встановлювались факти, що відповідач [PERSON] вчиняє дії, направлені на унеможливлення проживання в квартирі позивача, а саме: в квартиру не пускає, ключі від вхідних дверей квартири не надає, наслідком яких є неможливість позивача потрапити до квартири та користуватись нею. Так, заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 17.07.2007 року позивач [PERSON] та [PERSON] були визнані такими, що втратили право на житло в квартирі [ADDRESS]. Дане заочне рішення було скасоване ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 23.04.2008 року. В ході розгляду даної справи стало відомо, що відповідач [PERSON] після винесення рішення здійснила приватизацію спірного житла та отримала свідоцтво про право власності на квартиру, в квартирі було зареєстровано її співмешканця [PERSON] Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 24.03.2011 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням задоволено, в задоволенні зустрічного позову [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON], Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської ради про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло, визнання недійсною реєстрації, виселення та вселення в квартиру - відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27.09.2011 року скасовано рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 24.03.2011 року, та винесене нове рішення, яким було відмовлено в задоволені позову [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання осіб, такими, що втратили право користування приміщенням, позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло, визнання недійсною реєстрації, виселення та вселення задоволені, та було скасовано розпорядження органу приватизації УЖКГ від 22.10.2007 року та визнано недійсним свідоцтво про право власності на ім'я [PERSON], вселено [PERSON] та [PERSON] в спірну квартиру, виселено [PERSON] без надання іншого житла. Виконком Криворізької міської ради видано розпорядження про скасування розпорядження органу приватизації УЖКГ щодо приватизації квартири [ADDRESS] та визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS]. При примусовому виконанні рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27.09.2011 року, 21.12.2011 року - [PERSON] було виселено з квартири, а [PERSON] та [PERSON] вселено, що підтверджується постановою від 22.12.2011 року державного виконавця Жовтневого ВДВС Криворізького міського управління юстиції про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27.09.2011 року. Як зазначає позивач, одразу після проведення виконавчих дій, свідомо порушуючи рішення суду, відповідач в черговий раз почала чинити йому перешкоди в проживанні і користуванні квартирою. Ключі від замків квартири відповідач позивачу не надала, перестала впускати в квартиру, двері не відчиняє, уникає будь-якого спілкування. Після закінчення процедури виселення [PERSON] знову потрапив до квартири та разом з відповідачкою створили неможливі умови сумісного перебування в спірній квартирі, що стало підставою звернення його до суду. Так, Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 26.04.2013 року у задоволенні позову [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про повторне виселення [PERSON] з квартири без надання іншого житла відмовлено. У задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання такими що втратили право на житло відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 13.08.2013 року рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 26.04.2013 року залишено без змін. Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 31.08.2015 року відмовлено в задоволенні позовних вимог [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про зміну договору найму житлового приміщення. Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 09.03.2016 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими що втратили право користування жилим приміщенням та зустрічні позовні вимоги [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою що втратила право користування жилим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку та виселення залишено без задоволення. Як вбачається з Акту від 09.11.2018 року затвердженого головою ОСББ "АМІНЕ", [PERSON], [PERSON] в квартирі [ADDRESS] в 2017 та 2018 роках не проживали у зв'язку з перешкодами які чинить [PERSON], яка до квартири позивача [PERSON]. та третю особу [PERSON] не впускає, двері не відчиняє, висловлює погрози. У 2017-2018 роках [PERSON], [PERSON] декілька разів намагалися зайти до квартири. Відповідно до Акту від 11.01.2019 року затвердженого директором ТОВ "Керуюча компанія "ДОМ.КОМ", [PERSON] тимчасово проживає з 2017 року за адресою: [ADDRESS]. Статтею 47 Конституції України та ст.1 ЖК України передбачено, що кожен має право на житло, а також те,що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону чи рішення суду. Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. За ст. 270 ЦК України фізична особа, серед іншого, має право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на недоторканість житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування. Статтею 311 ЦК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення, або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку , передбачених законом. Всі фактичні обставини, що стосуються відносин сторін, обставини вчинення відповідачем перешкод у користуванні та проживанні у спірній квартирі позивача встановлені рішеннями Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27.09.2011 року, рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 26.04.2013 року та рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 31.08.2015 року, які набрали законної сили, що не потребує додаткового доказування при розгляді даної справи. Відповідно до ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого житла. Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у це право (рішення ЄСПЛ від 13 травня 2008 року у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» (McCann v. theUnitedKingdom), заява №19009/04, п.50; рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitsky v.Ukraine») заява №30856/03, п.41. Відповідно до ст.1 Першого протоколу Європейської Конвенції про захист прав та основних свобод людини кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом. Враховуючи наведені судом обставини, позовні вимоги в частині вселення на думку суду є підставними та підлягають задоволенню. Що стосується вимог позивача про винесення попередження відповідачу [PERSON] про недопустимість створення неможливих умов сумісного проживання слід зазначити наступне. Як підставу для задоволення даної вимоги позивач посилається на ч. 1 ст. 116 ЖКУ України. Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Дана стання передбачає можливість виседення особи без надання іншого жилого приміщення в разі поведінки даної особи, яка встановлена та підтверджена певними доказами, щодо порушення порядку співжиття та дій, спрямованих на унеможливлення спільного проживання декількох осіб. В даному випадку у своєму позові позивач не просить виселити відповідача з житла, яким остання користується. Відповідно, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог позивача в частині винесення попередження відповідачу про недопустимість створення неможливих умов сумісного проживання. На підставі ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір.

Outcome: partial