Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-18 00:00:00

13 серпня 2019 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до фізичної особи - підприємця [PERSON] , в якому просить суд розірвати договір купівлі-продажу № 0008602 від 11 травня 2019 року укладений між [PERSON] та фізичною особою - підприємцем [PERSON] , зобов`язати повернути сплачену за товар грошову суму в розмірі 26825 грн, стягнути з фізичної особи - підприємця [PERSON] на користь [PERSON] у зв`язку з невиконанням зобов`язань за договором купівлі-продажу № 0008602 від 11 травня 2019 року пеню за період з 26.06.2019 року по 13.08.2019 року в розмірі 3% вартості замовлення за кожен день прострочення, що становить 38628 грн. В обґрунтування свого позову вказує, що на підставі договору купівлі-продажу № 0008602 від 11 травня 2019 року, який укладений між [PERSON] та фізичною особою - підприємцем [PERSON] , відповідач зобов`язалась виготовити та доставити вироби. Позивачем було сплачено суму в розмірі 26825 грн, що підтверджують пункти 2.2, 2.3 договору. Грошові кошти були сплачені за допомогою кредиту, отриманого в Альфа-Банк, тому перерахування коштів підтверджує відповідна виписка з Банку. Проте відповідач зобов`язання за договором не виконала. У зв`язку з цим позивач також просить стягнути пеню на підставі ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідач згідно пояснень на позов вказує, що 11.05.2019 року уклала договір купівлі-продажу кухонних меблів, отримала від позивача на виконання договору 21813 грн, коштів в розмірі 26825 грн не отримувала. Згідно п.4.1 передбачено, що у разі невиконання замовником п.3.1 договору, сплати суми 26825 грн, договір вважається розірваним, завдаток замовнику не повертається. Сплата пені у випадку невиконання зобов`язань сторонами узгоджена в п.4.2 договору. Просить відмовити в задоволенні позову у зв`язку з недоведеністю позовних вимог. Позивач в судове засідання не з`явилась, просила розглянути справу за її відсутності. Представник позивача в судове засідання повторно не з`явився, доказів в підтвердження поважності причин неявки суду не надав, жодних письмових клопотань на адресу суду не надійшло. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, просив розглянути справу за відсутності, позовні вимоги не визнав в повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 11 травня 2019 року між [PERSON] та фізичною особою - підприємцем [PERSON] укладено договір купівлі-продажу № 0008602, що не заперечується сторонами у справі та підтверджується копією договору, яка міститься в матеріалах справи (а.с.6). Згідно п.1.1 договору замовник доручає, а виконавець зобов`язується виконати роботи щодо виготовлення та доставки меблів. Згідно п.2.1, 2.2, 2.3 договору вартість виробів складає 26825 грн, завдаток 26825 грн, борг до доставки 0 грн. Згідно п.3.1 договору замовник зобов`язується сплатити вартість замовлення в розмірі 26825 грн. Згідно п.3.2 договору після виконання п.3.1 виконавець зобов`язується виготовити та доставити вироби протягом 30 робочих днів. Однак вказані умови договору (п.2.1, 2.2, 2.3) не можуть свідчити про отримання відповідачем суми коштів в розмірі 26825 грн, оскільки тільки договір позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику, а в даному випадку між сторонами було укладено договір купівлі-продажу. Натомість згідно листа АТ «Альфа-Банк» від 11 липня 2019 року Банк підтверджує перерахування на рахунок фізичної особи - підприємця [PERSON] 13 травня 2019 року 21813 грн. на виконання умов кредитного договору №482807361 від 11 травня 2019 року, укладеного між [PERSON] та АТ «Альфа-Банк» (а.с.10,12-13). Обов`язок щодо виконання зобов`язання за договором у відповідача виникає з моменту виконання замовником обов`язку щодо повної оплати вартості виробу, яка визначена п.3.1 договору та складає 26825 грн, згідно п.3.2 договору №0008602 від 11 травня 2019 року. Проте позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт оплати відповідачу 26825 грн за умовами договору №0008602 від 11 травня 2019 року, тому обов`язок щодо виготовлення до доставки виробу у виконавця послуг не виник. При цьому, доводів щодо зменшення ціни договору за домовленістю між сторонами, позивач не наводила, про такі факти не повідомляла, в позові вказала, що оплатила суму в розмірі 26825 грн, вказала, що факт перерахування грошових коштів підтверджує лист АТ «Альфа-Банк», а в претензії, адресованій 16 липня 2019 року ФОП [PERSON] вказала, що вартість замовлення складає 24813 грн, завдаток внесено в повному обсязі шляхом оформлення кредиту через банк (а.с.7). У зв`язку з невиконанням позивачем умов договору щодо оплати вартості товару у повному обсязі, не підлягає задоволенню вимога позивача щодо стягнення пені з відповідача на підставі ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» у зв`язку з простроченням виконання зобов`язання виконавцем, оскільки обов`язок щодо виконання зобов`язання за договором у відповідача виникає з моменту виконання замовником обов`язку щодо повної оплати вартості виробу, яка визначена п.3.1 договору. Пунктом 4.1 договору №0008602 від 11 травня 2019 року передбачено, що у випадку внесення завдатку та в подальшому невиконання п.3.1 вказаного договору замовником, завдаток не повертається на підставі ч.1 ст.571 Цивільного кодексу України. Відповідно до ч.1 ст.571 ЦК України якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Проте відповідач у листі, адресованому позивачу підтвердила, що виконання замовлення відкладається у зв`язку з тим, що грошовими коштами для виготовлення замовлення заволодів шляхом обману замірщик проектувальник (а.с.11). Тобто вини замовника в даному випадку не вбачається. З огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору. Цей висновок узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН „Керівні принципи для захисту інтересів споживачів" від 9 квітня 1985 року № 39/248, в якій наголошено: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). Відповідно до частини першої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його зобов`язання. Відповідач визнала факт укладення договору купівлі-продажу № 0008602 від 11 травня 2019 року, підтвердила факт відкладення виконаннязамовлення, у зв`язку з тим, що грошовими коштами для виготовлення замовлення заволодів шляхом обману замірщик проектувальник, на даний час замовлення не виконано, перераховані грошові кошти позивачу не повернуті, тому суд вважає законними та обґрунтованими вимоги позивача про розірвання договору купівлі-продажу та стягнення сплачених за цим договором грошових коштів в розмірі 21813 грн. На підставі вищевикладеного та у зв`язку з доведенням матеріалами справи порушення прав та інтересів позивача, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до ч.1,6 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial