Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-11 00:00:00

\~ \~ \~ \~Відповідач за первинним позовом (уточненим) [PERSON] , його представник [PERSON] В.В. уточнені позовні вимоги не визнали, вважають їх безпідставними, необґрунтованими, такими, що суперечать нормам цивільного права. Зазначили, що у липні 1998р. [PERSON] звернувся до виконавчого комітету Лиманської сільради Ренійського району із заявою про надання дозволу на будівництво житлового будинку по [ADDRESS] було виділено земельну ділянку під житлову забудову і він взяв на себе зобов`язання забудовника, розпочав будівництво житлового будинку, побудував його, до кінця 1990 р. всі будівельні роботи були закінчені, будинок був придатний до мешкання. Відповідач стверджує, що на день реєстрації шлюбу 24.10.1993р. спірний житловий будинок вже існував як об`єкт нерухомості, позивачка після укладення шлюбу прийшла мешкати у готовий будинок відповідача. За такий умов, виходячи з положень ст. 24 КпШС та ст.ст. 57, 60 СК України, ст.ст. 12, 14, 16, 17 Закону України «Про власність» щодо спільної сумісної власності подружжя, відповідач стверджує, що житловий будинок [ADDRESS] не є спільною сумісною власністю подружжя, належить йому особисто, як забудовнику, отже поділу між подружжям не підлягає, при цьому зауважує, що така вимога, як обов`язкова реєстрацію нерухомості у ЄДРН не може в даному випадку розглядатися, як момент виникнення права власності у нього, оскільки на момент побудови житла він дотримувався всіх належних законодавчих вимог, факт належності житлового будинку саме йому підтверджений наданими суду доказами. На підставі вищевикладеного у задоволенні позовних вимог просив відмовити. \~ \~ \~ \~Під час судового розгляду справи [PERSON] були також пред`явлені зустрічні позовні вимоги до [PERSON] про відшкодування матеріальної (1087,98 грн.) та моральної (70000 грн.) шкоди, які він просив задовольнити. \~ \~ \~ \~Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] із вимогами про визнання права власності на частину житлового будинку з надвірними спорудами, виділення цієї частки в окремий об`єкт, поділ спільного рухомого майна подружжя та встановлення права користування земельною ділянкою. Пізніше позивачкою були уточнені її позовні вимоги, остаточно вона просила визнати за нею право власності на Ѕ частину житлового будинку із надвірними спорудами, розташованого по [ADDRESS] , виділити зі спільної часткової власності в натурі належну їй Ѕ частку жилого будинку. Підстави для задоволення позову, доводи та докази були наведені у позові та надані суду. Щодо зустрічного позову [PERSON] його вимоги [PERSON] не визнала, вважає їх безпідставними, такими, що не підлягають задоволенню. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про шлюб [PERSON] із [PERSON] (шлюб зареєстрований 25.10.1993р.); копія домової книги на будинок [ADDRESS] (штамп про реєстрацію [PERSON] 24.01.1990р.); копія технічного паспорту на житловий будинок із надвірними спорудами по [ADDRESS] , оформленого на ім`я [PERSON] ; копія рішення виконавчого комітету Лиманської сільради «Про визнання права власності на житловий будинок» від 26.12.2011р. №53; копія інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно житловий будинок [ADDRESS] від 11.04.2016р.; копія рішення Лиманської сільради від 21.12.1993р. про приватизацію земельних ділянок, виділених для будівництва та обслуговування житлових будинків та госпбудівель; копія довідки Ренійського БТІ про належність нерухомості [PERSON] ; копія заяви [PERSON] до начальника Ренійського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області від 10.04.2007р.; довідка Ренійської РЦЛ від 05.05.2017р. №1717; копія витягу з історії хвороби [PERSON] від 08.05.2017р.; копія звіту про проведення незалежної оцінки вартості житлового будинку від 10.05.2017р.; копія витягу з погосподарської книги с.Лиманське адреса Поштова [ADDRESS] (станом на 92 рік у господарстві рахується [PERSON] ); архівна копія рішення виконкому Лиманської сільради від 20.07.1988р. №27; копія заяви [PERSON] про надання дозволу на будівництво житлового будинку; копія рішення виконавчого комітету Лиманської сільради від 26.05.2017р. про присвоєння поштової адреси; копія витягу з погосподарської книги №2, № об`єкта 0092-1 с.Лиманське Ренійського району; копії видаткових накладних від 09.11.2017р. на придбання медпрепаратів; копія медичного висновку №26074 від 15.11.2017р. на [PERSON] ; копії квитанцій на купівлю котла, на перемонтаж газового устаткування; копія трудової книжки на ім`я [PERSON] ; копія висновку ЛКК при Ренійській ЦРЛ від 22.03.2018р. №5/140; копії квитанцій за оплату проекту документації по газопостачанню та за перевірку димових та вентиляційних каналів; копія повідомлення в.о. начальника Ренійського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області від 18.09.2017р.; копії рахунків-фактур щодо газопостачання до житлового будинку; копія архівного витягу з рішення виконкому Ренійської міської ради від 20.10.1988р. №251; копія витягу з погосподарської книги с.Лиманське адреса Поштова,5-а (станом на 93 рік у господарстві рахується [PERSON] ); копія погосподарської книги особовий рахунок № [NUMBER] на [PERSON] (до 1993р. «служащая»); копія акту кооперативу по газифікації с.Лиманське про участь [PERSON] в оплаті за договорами та актами виконаних робіт з газифікації будинку [ADDRESS] ; копія талону-повідомлення до Ренійського ВП від 21.07.2017р.; копія талону-повідомлення до Ренійського ВП від 28.06.2017р.; копія талону-повідомлення до Ренійського ВП від 10.05.2017р.; копія витягу з медичної книжки [PERSON] (стоматологічний огляд); копії протоколів допиту свідків [PERSON] ; [PERSON] ; копія акту СМД №162 від 01.10.2013р.; копія ухвали Ренійського районного суду Одеської області від 13.11.2018р. про закриття кримінального провадження за обвинуваченням [PERSON] за ст. 125 ч. 1 КК України; копія рішення Ренійського районного суду від 11.10.2017р. про розірвання шлюбу; копія ухвали Ренійського районного суду Одеської області від 13.12.2017р. про закриття кримінального провадження за обвинуваченням [PERSON] за ст. 126 ч. 1 КК України; копія постанови Ренійського районного суду від 02.12.2013р. про закриття адміністративного провадження відносно [PERSON] за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП; копії технічних паспортів на холодильник, телевізор, масляний радіатор, плиту газову, бензогенератор, морозильну камеру, бойлер, меблі. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що 25.10.1993р. Лиманською сільською радою Ренійського району Одеської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , після реєстрації шлюбу позивачці присвоєно шлюбне прізвище « [PERSON] ». До реєстрації шлюбу сторін, за результатами розгляду заяви [PERSON] про надання земельної ділянки для житлової забудови рішенням виконавчого комітету Лиманської сільської ради від 20.07.1988р.\~№27 було вирішено внести прохання про дозвіл на будівництво [PERSON] індивідуального будинку в с. Лиманське Ренійського району. Рішенням виконавчого комітету Ренійської районної ради від 20.10.1988р.\~№ 251 був наданий [PERSON] дозвіл на будівництво індивідуального жилого будинку по [ADDRESS] у відповідності із будівельним паспортом та планом земельної ділянки. Рішенням Лиманської сільської ради від 21.12.1993р. було передано у приватну власність земельну ділянку, виділену [PERSON] для житлової забудови (присадибну). Рішенням виконкому Лиманської сільради від 26.12.2011р. №53 було визнано право приватної власності за [PERSON] на житловий будинок по [ADDRESS] із наданням дозволу на проведення реєстрації нерухомості та видачу свідоцтва про право власності на будинок. 11.04.2016р. було проведено державну реєстрацію вищевказаної нерухомості із внесенням її до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відлучення об`єктів нерухомого майна. Згідно даної реєстрації житловий будинок із складовими частинами об`єкту нерухомого майна ( літ. А, а, а,, Б, В, Г, Д, Е, Ж, З, 1-6, 7) належить власнику [PERSON] . Рішенням виконкому Лиманської сільради від 26.05.2017р.\~№16 за результатами розгляду заяви [PERSON] було присвоєно житловому будинку [ADDRESS] адресу. Рішенням Ренійського районного суду Одеської області від 11.10.2017р. шлюб сторін було розірвано. Позивачка вважає і стверджує, що на час реєстрації шлюбу із відповідачем будинок не був добудований, вона допомагала відповідачу його добудувати, допомагала і матеріально (оскільки працювала) і фізично (також виконувала будівельні роботи у будинку), отже остаточно добудували вони, як подружжя його разом. І тільки після того, як вже було все готово, відповідач (на той час її чоловік) зайнявся оформленням відповідних правовстановлюючих документів на нерухомість, оформив його на себе, як на єдиного власника. З урахуванням спільних сумісних коштів подружжя та спільної їхньої праці щодо завершення будівництва жилого будинку та господарських будівель, позивачка, її представник вважають, що це майно є майном спільної сумісної власності подружжя, отже підлягає поділу між ними. Оскільки у добровільному порядку поділ жилого будинку провести неможливо, між сторонами постійно трапляються конфлікті ситуації та ворожнеча, які приводять до негативних наслідків для кожного з ним,позивачка звернулася до суду із відповідними позовними вимогами,які просить задовольнити. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що первинні позовні вимоги (уточнені) позивачки є обґрунтованими і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Що стосується зустрічних позовних вимог, - суд відмовляє в їхньому задоволені. Згідно свідоцтва\~про шлюб\~ [PERSON] \~та [PERSON] \~ 25.10.1993р.\~уклали шлюб\~між собою.\~Після реєстрації\~шлюбу [PERSON] \~прийняла прізвище\~« [PERSON] ».\~ На\~той час\~відповідач вже\~мав побудований\~житловий будинок,\~земля під\~будівництво та\~обслуговування якого\~(присадибна\~ділянка)\~виділялася за\~його заявою\~та на\~ його\~ім`я.\~Тобто,\~ виділялася\~земельна ділянка\~ за\~заявою [PERSON] \~у 1988р.,\~ним було\~розпочато житлове\~будівництво,\~а передавалася\~у приватну\~власність \~земельна ділянка\~ [PERSON] \~вже у\~грудні 1993р.,\~коли вже\~він був\~у шлюбі\~із [PERSON] ,\~у 2011р.\~-\~ було\~визнано право приватної власності за [PERSON] на житловий будинок по [ADDRESS] із наданням дозволу на проведення реєстрації нерухомості та видачу свідоцтва про право власності на будинок, у 2016р. проведено державну реєстрацію права власності. Отже, всі дії, які б свідчили про належність і проведення держреєстрації нерухомості у передбаченому законом порядку були виконані у той час, коли сторони у справі вже перебували у шлюбі між собою. Отже відносини щодо виникнення права спільної сумісної власності, хоча і виникли у 1993р. (момент вступу у шлюб), однак, продовжували діяти під час дії «нового» законодавства України Сімейного кодексу України та Цивільного Кодексу України, які набрали чинності у 2004 році. Представник відповідача у своїх запереченнях посилається на норми КпШС, які також діяли у час перебування сторін у шлюбі. У ст. 22 КпШС містилася норма,за якою «майно, нажите подружжям під час шлюбу, є його спільною сумісною власністю». У Цивільному кодексі України вживається лише термін «набуття» права власності і саме він використовується в Сімейному кодексі. Тобто, підставою набуття подружжям права спільної сумісної власності є лише одна обставина : набуття (придбання, виготовлення, спорудження) майна за час шлюбу. Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Заінтересована особа може довести, що майно було придбане нею до шлюбу. Якщо цього зробити їй не вдасться, майно вважатиметься придбаним у шлюбі. Якщо майно придбане під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (на транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя (якщо у документах власником вказано лише [PERSON] , це не значить, що він є одноосібним власником майна). Відповідно до ч. 1 ст.\~60\~СК України та ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. За ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно із ст. 62 СК України, якщо майно\~дружини,\~чоловіка за\~час шлюбу\~істотно збільшилося\~у своїй\~вартості внаслідок\~спільних трудових\~чи грошових\~затрат або\~затрат другого\~з подружжя,\~воно у\~разі спору\~може бути\~визнане за\~рішенням суду\~об`єктом\~права спільної\~сумісної власності\~подружжя. Якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно із ст. 328 ЦК України \~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. За ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності\~на новостворене\~нерухоме майно\~(житлові\~будинки,\~будівлі,\~споруди тощо)\~виникає з\~моменту завершення\~будівництва (створення\~майна). Якщо\~договором або\~законом передбачено\~прийняття нерухомого\~майна до\~експлуатації,\~право власності\~виникає з\~моменту його\~прийняття до\~експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Як виходить з наданих суду доказів, позивачка [PERSON] приймала участь у будівництві, влаштуванні зручностями житлового будинку, доповненні домоволодіння господарськими побудовами. Крім того, вона, як людина, яка працювала, приймала фінансову участь, матеріально сприяла у придбанні певних будівельних матеріалів, меблів, газового обладнання та оплати газових послуг у будинку. Спростовуючи доводи відповідача та його представника з приводу того, що житловий будинок [ADDRESS] станом на 1993р. (рік вступу до шлюбу) вже був повністю добудований та придатний до мешкання в ньому, суд зазначає наступне. Як виходить з копії паспорту позивачки та даних домової книги на домоволодіння [ADDRESS] , [PERSON] з 24.01.1990р. рахується зареєстрованою на вказаній житловій площі. Тобто, твердження відповідача про те, що [PERSON] прийшла мешкати разом із ним приблизно десь у 1993р. (коли і був зареєстрований шлюб), викликають сумніви. Мешкання протягом тривалого часу [PERSON] у спірному домоволодінні підтверджується також і витягом із погосподарської книги с.Лиманське за № 0092-1, де спірне домоволодіння рахується суспільною групою господарства за період з 1991р. по 1995р. , як «робоча» і у даному господарстві членом записана [PERSON] (поруч із [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (син позивачки від іншого шлюбу). Аналогічні дані щодо [PERSON] вказані і у витягу з погосподарської книги с. Лиманське у період з 1996р. по 1997р. З цього слід зробити висновки, що насправді [PERSON] почала мешкати у домогосподарстві [PERSON] задовго до реєстрації шлюбу із ним, вона мешкала у спірному будинку із [PERSON] разом із його родиною та із своїм сином від іншого шлюбу. Допитані в судовому засідання свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] підтвердили, що сторони дійсно спільно мешкали як подружжя, вели спільне господарство, обоє працювали, приносили у сім`ю заробіток, оскільки будинок ще не до кінця був добудований, то вони разом будівельні матеріали докуповували, будували разом, виконували внутрішні будівельні роботи, косметичний ремонт, за часів спільного мешкання також були побудовані і господарські споруди. Незважаючи на те, що відповідач запевняв суд про те, що будинок начебто був добудований у 1993р., коли вже начебто із ним стала мешкати позивачка, суд звертає увагу, що будь-якого документу про готовність житлового будинку до мешкання, відповідність його санітарним, архітектурним, будівельним нормам, акт про введення житла до експлуатації суду не надано. Факт недоведених до кінця будівельних робот, робіт щодо оздоблення будинку зручностями підтверджений також і висновком експерта про проведення незалежної оцінки вартості житлового будинку від 10.05.2017р.,де вказано експертом: «житловий будинок із частковими зручностями,шостого класу капітальності, загальний стан будинку задовільний, але потрібно завершити кілька обробних конструкти вів, виконати внутрішні та зовнішні сантехнічні роботи». Про обопільну участь сторін у забезпеченні благоустрою житлового будинку свідчать і такі докази: акт від 12.06.2017р. про те, що в газифікації будинку по [ADDRESS] приймало участь подружжя [PERSON] та [PERSON] , оплату за договорами та актами виконаних робіт проводила [PERSON] ; копії технічних паспортів на покупку подружжям насосу, компресору, меблів, каміну, бойлеру та ін.,оформлені на ім`я [PERSON] ; копії квитанцій про оплату проведених газових послуг, виготовлення проектної газової документації , перевірки газової вентиляції та ін., оформлені на ім`я [PERSON] . Таким, чином, суд вважає, що станом на 1993р., а то й раніше, будинок, який розпочав будувати відповідач, був не до кінця добудований і,після того, як із [PERSON] стала мешкати [PERSON] в вони разом, спільними зусиллями, спільними коштами та сумісною працею виконували посильні будівельні роботи, направлені на оздоблення будинку зручностями, забезпечення благоустрою та створення належних умов для мешкання їхньої родини та дітей (як спільної дитини, так і для дітей від перших шлюбів). З урахуванням вищенаведеного, положень ст. 62 СК України (які надають суду право визнати особисте майно спільною сумісною власністю подружжя) суд вважає, що у нього є достатньо підстав та доказів для визнання житлового будинку [ADDRESS] об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1ст. 69 СК України, дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 71 СК України, спір про порядок поділу спільного сумісного майна подружжя може бути вирішений судом. Неподільне майно присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначене домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема, на квартиру, допускається лише за його згодою. \~ \~ \~ \~Згідно п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007р., поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Відповідно до п. 23 Постанови вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до п. 30 Постанови рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України. Згідно із\~ст.70\~СК України\~у\~разі поділу\~майна,\~що є\~об`єктом\~права спільної\~сумісної власності\~подружжя,\~частки майна\~дружини та\~чоловіка є\~рівними,\~якщо інше\~не визначено\~домовленістю між\~ними або\~шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 2ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ч. 1 ст.71 СК України \~майно,\~що є\~об`єктом\~права спільної\~сумісної власності\~подружжя,\~ділиться між\~ними в\~натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Позивачкою поруч із вимогами про визнання права власності на Ѕ частину житлового будинку були заявлені вимоги про проведення реального поділу житла із виділенням конкретних приміщень та об`єктів за варіантом, запропонованим позивачкою. Як вже зазначалося вище, позовні вимоги позивачки відповідач не визнав, із варіантом поділу він не згоден. Під час розгляду справи судом неодноразово робилися зауваження стосовно того, що для недопущення порушення прав та інтересів сторін при вирішенні питання про поділ майна в натурі позивачці слід звернутися за допомогою до спеціаліста для отримання відповідного висновку з питання поділу, однак, вказівки суду залишилися без належного реагування. Суд зазначає, що позивачкою подавалася заява про призначення судової експертизи, однак, у подальшому клопотання про забезпечення доказів у вигляді призначення експертизи було знято та не ставилось. З урахуванням такої ситуації, у зв`язку із неможливістю вирішення судом питання про поділ майна в натурі, суд визнає за позивачкою її право на ідеальну Ѕ частину житлового будинку, що був визнаний судом об`єктом спільної сумісної власності. Вирішуючи питання щодо позову [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди , суд зазначає, що з урахуванням доказів, наданих суду, суд прийшов до висновку, що між сторонами у справі протягом сімейного життя склалася непроста ситуація, між ними постійно виникали конфлікті ситуації, сварки, які приводили до фізичного насилля. Про це свідчать численні звернення [PERSON] до Ренійського ВП Ізмаїльського ГУНП в Одеській області із заявами про застосування фізичного насилля [PERSON] , його сина від першого шлюбу до неї, які закінчувалися оформленням кримінального провадження та передачею його на розгляд до Ренійського районного суду Одеської області. Позивачкою також були наданні численні витяги з медичної карти із історіями хвороб внаслідок заподіяння їй тілесних ушкоджень, акт СМО внаслідок заподіяння тілесних ушкоджень. Сам [PERSON] надав суду Висновок ЛКК при Ренійській ЦРП щодо хвороби, медичний висновок щодо хвороби очей. Як стверджує позивач за зустрічним позовом, після того, як він розійшовся із [PERSON] вона забрала спільно нажите ними майно на загальну суму 1087 грн. 98 коп., заподіявши йому матеріальну шкоду на цю суму. З`ясовуючи обставини даної вимоги, суд при розгляді справи уточнював кількість та місцезнаходження речей, які начебто забрала [PERSON] , однак, як з`ясувалося, то кількість була вказана позивачем не та, то самої речі не було, то сама річ була забрана [PERSON] у половинному обсязі. Отже, вимоги [PERSON] не були уточнені, не надано будь-яких доказів того, що всі ці речі належали саме йому особисто, у зв`язку із чим начебто було заподіяно матеріальну шкоду їхнім неповерненням. Згідно із\~ч.ч.\~1,\~2\~ст.\~1166\~ЦК України\~майнова шкода,\~завдана неправомірними\~рішеннями,\~діями чи\~бездіяльністю особистим\~немайновим правам\~фізичної або\~юридичної особи,\~а також\~шкода,\~завдана майну\~фізичної або\~юридичної особи,\~відшкодовується в\~повному обсязі\~особою,\~яка її\~завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. В даному випадку, при пред`явленні позивачем вищевказаної вимоги, ним не було надано доказів неправомірних дій [PERSON] , не доказано її вину у заподіянні шкоди, оскільки під час обурення та конфліктів сторони вели себе активно, стихійно розподіляли на свій розсуд майно, яке вважали себе належним, яке за суттю було спільною власністю і, фактично, розподілялося між ними, як між подружжям у добровільному порядку. Крім того, [PERSON] були заявлені вимоги про відшкодування моральної шкоди (70 тис. грн.), яку начебто було заподіяно йому з вини [PERSON] Відповідно до\~ст.\~23\~ЦК України\~особа має\~право на\~відшкодування моральної\~шкоди,\~завданої внаслідок\~порушення її\~прав. Моральна\~шкода полягає: 1)\~у фізичному\~болю та\~стражданнях,\~яких фізична\~особа зазнала\~у зв`язку\~з каліцтвом\~або іншим\~ушкодженням здоров`я; 2)\~у душевних\~стражданнях,\~яких фізична\~особа зазнала\~у зв`язку\~з протиправною\~поведінкою щодо\~неї самої,\~членів її\~сім`ї\~чи близьких\~родичів; 3)\~у душевних\~стражданнях,\~яких фізична\~особа зазнала\~у зв`язку\~із знищенням\~чи пошкодженням\~її майна; 4)\~у приниженні\~честі та\~гідності фізичної\~особи,\~а також\~ділової репутації\~фізичної або\~юридичної особи.\~Моральна шкода\~відшкодовується грішми,\~іншим майном\~або в\~інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. В якості виду моральних страждань, [PERSON] зазначив глибокі душевні страждання з приводу позбавлення його можливості тривалий час нормально жити у своєму будинку, позбавлення його комфортного життя, вимушене мешкання у своєї сестри в м [ADDRESS] Рені. Однак, доказів на підтвердження цього суду не надано, причинно-наслідковий зв`язок між діями [PERSON] та душевними стражданнями [PERSON] відсутній, а тому у суду відсутні і правові підстави для стягнення з відповідачки моральної шкоди. На підставі вищенаведеного, суд прийшов до висновку,що у задоволенні зустрічних позовних вимог слід відмовити. За ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд стягує з [PERSON] на користь [PERSON] 3037 грн. витрат, пов`язаних із розглядом справи (2717,31 грн. + 320 грн.).

Outcome: approved