overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-15 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок № 15 по вул. І.Франка в с. Підгороднє Золочівського району Львівської області. Відповідач є її колишнім зятем, оскільки її донька 12.08.2013 року з ним розлучилася. [PERSON] в вересні 2012 року поїхав на заробітки в [PERSON], після чого став проживати в своєї матері в с. Хлівчани Сокальського району Львівської області. Фактично з вересня 2012 року відповідач в її будинку не проживає, речей його в будинку немає, усі витрати по утриманню будинку несе вона з донькою. Враховуючи наведене, просить позов задоволити, визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Представник позивача [PERSON] та [PERSON] до судового засідання подали заяви, в яких просили розгляд справи проводити у їх відсутності, просять суд позов задоволити. Відповідач в судове засідання повторно не з"явився, хоча належим чим був повідомлений про час та місце розгляду справ, а тому, відповідно до ст. 224 ЦПК України, проведено заочний розгляд справи на підставі наявних доказів у справі. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з свідоцтвом на право власності на житловий будинок Золочівського МБТІ від 22.07.1995 року вбачається, що [PERSON] на праві власності належить житловий будинок в с. Підгороднє Золочівського району Львівської області Як вбачається з довідки № 437 від 05.07.2017 року Підгородненської сільської ради Золочівського району Львівської області, в будинку № 15, по вул. Франка в с. Підгороднє Золочівського району Львівської області зареєстровані та проживають: [PERSON] , [PERSON], та відповідач [PERSON] Відповідно до ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться у судовому порядку. Судом встановлено, що відповідач [PERSON]. тривалий час не проживає у даному будинку, що підтверджується актом обстеження матеріальних умов проживання комісією Підгородненської сільської ради Золочівського району Львівської області. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що відповідач протягом тривалого часу у будинку не проживає, його особистих речей у будинку немає та оплату за будинок він не проводить. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем представлено достатньо доказів, не спростованих у процесі розгляду справи на підтвердження необхідності визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме: будинку № 15 по вул. Франка, в с. Підгороднє Золочівського району Львівської області.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-31 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом та зняття з реєстрації, мотивуючи слідуючим: Згідно договору дарування від 14.04.2009 року посвідченого державним нотаріусом Володимирецької ДНК, [PERSON] на праві власності належить 60/100 житлового будинку по [ADDRESS]. В даному будинку, згідно довідки Володимирецької селищної ради №4541 від 01.12.2015 року, зареєстрований та проживав [PERSON], 1963 р.н. - колишній чоловік сестри позивачки. Останній із зазначеного житлового будинку давно виїхав, однак з реєстрації місця проживання не знявся. У зв»язку з викладеним вважає, що [PERSON] втратив право на житло і просить прийняти відповідне судове рішення. Розгляд справи здійснюється за відсутності сторін, без фіксування судового засідання технічними засобами, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК. Позивачка надіслала суду заву про розгляд справи у її відсутності, заявлені вимоги підтримує. Відповідач повторно в судове засідання не з"явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, через засоби масової інформації. А тому суд проводить заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів, згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення із слідуючих підстав. Так, як вбачається з технічного паспорту, договору дарування від 14.04.2009 року посвідченого державним нотаріусом Володимирецької ДНК, [PERSON] на праві приватної власності належить 60/100 житлового будинку по [ADDRESS]. В даному будинку зареєстрований [PERSON], 1963 р.н. (довідка Володимирецької селищної ради №4541 від 01.12.2015 року). Як вбачається з актів від 11.07.2015 р., 06.08.2015 р., 01.09.2015 р., 15.10.2015 р., 08.11.2015 р., 02.12.2015 р. в період з 2005 року по даний час в [ADDRESS] не проживав. А як зазначено у ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно відповідач втратив право на користування вище вказаним житлом. Позбавлення права користування житловим приміщенням на підставі рішення суду взаємопов»язане із зняттям з реєстрації місця проживання, згідно з ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», де зазначено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду, наприклад, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою, тощо. Таким чином, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в обов»язковому порядку тягне за собою зняття її з реєстрації у цьому приміщенні. Враховуючи вище викладене, суд рахує, що позов підлягає до задоволення. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-02 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди заподіяної злочином посилаючи на те, що 12 травня 2015 року Богородчанським райсудом відповідачку засуджено за ч.1 ст. 185 КК України, за те, що з вересня 2014 року по січень 2015 року проживала в її квартирі. Скориставшись, що за нею ніхто не спостерігає, в листопаді 2014 року з коробки, яка знаходилась під журнальним столиком в коридорі квартири, таємно викрала 5000 грн.. Крім того в неї викрадено золоті вироби та 850 грн., які слідством недоведені. Також їй заподіяно моральну шкоду, так як отримала моральне приниження, вимушені зміни в житті, погіршився стан здоров»я, втратила віру в людей. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала просить стягувати з відповідачки 5000 грн. майнової шкоди та 5000 грн. моральної шкоди. Відповідачка в судове засідання не з"явилася. Про час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, про що свідчить розписка про одержання судової повістки. Причину неявки не повідомила. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вислухавши позивачку, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Як встановлено в судовому засіданні 12 травня 2015 року Богородчанським райсудом відповідачку засуджено за ч.1 ст. 185 ч.1 КК України за те, що з вересня 2014 року по січень 2015 року проживала в [INFO], у [PERSON]. Скориставшись, що за нею ніхто не спостерігає, в листопаді 2014 року з коробки, яка знаходилась під журнальним столиком, в коридорі квартири, таємно викрала 5000 грн., а викрадені кошти витрати для власних потреб. Відповідно ст.23, 1166, 1167 ЦК України майнова і моральна шкода завдана неправомірними діями відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ст.23 ЦК України моральна шкода полягає в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням її майна, у фізичному болю та стражданнях. Внаслідок дій відповідачки позивачка перенесла душевні страждання, що виразилися в отриманні стресу, переживання, змінила звичайний спосіб життя При стягненні моральної шкоди, судом враховується характер та обсяг душевних страждань, вимушені зміни у житті позивачки. Зібрані докази по справі та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для стягнення з відповідачки в користь позивачки завдану шкоду неправомірними діями. А тому позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди заподіяної злочином, підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі наведеного ст.23, 1166, 1167 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-09 00:00:00

\~ \~ \~ \~[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім"єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу, визнання права власності на частку у спільному сумісному майні та реальний поділ спільно нажитого майна. Зважаючи на складність у викладенні рішення в повному обсязі, повязану з потребою у обгрунтуванні доводів сторін, на що може бути витрачений значний час, суд вважає за необхідне проголосити його вступну і резолютивну частини.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-18 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на дитину, посилаючись на те, що згідно рішення суду від 05.05.2008 р., з [PERSON] проводиться стягнення аліментів на її користь на утримання їхнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку щомісячно. Позивачка просить суд винести рішення про збільшення розміру аліментів до 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно. В судове засідання відповідач надав заяву про визнання позову. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 05.05.2008 р., Позовні вимоги [PERSON] було задоволено частково. Шлюб, зареєстрований 23.07.2005 року відділом РАЦС Лохвицького районного управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 52 , між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], розірвано. Сина [PERSON], [INFO], залишено проживати з матір'ю. Судом прийнято рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON], аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/6 частини із всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28.02.2008 року і до досягнення повноліття дитиною. Також було вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її особисте утримання в розмірі 1/8 частини із всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 28.02.2008 року і до досягнення сином [PERSON],[INFO], трьох років. Наразі термін стягнення аліментів на особисте утримання [PERSON] закінчився. Розмір аліментів на утримання сина [PERSON] є незначним, не задовольняє мінімальних потреб дитини. Відповідач [PERSON] погоджується із запропонованим позивачкою збільшення розміру аліментів на утримання їхнього спільного сина [PERSON] до 1/4 частини заробітку щомісячно. Відповідно до ч.1 ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального чи сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров"я когось із них. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про збільшення розміру аліментів до 1/4 частини. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-16 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів. Свої вимоги обгрунтовує тим, що відповідач є батьком народжених у шлюбі синів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають з нею та перебувають на її утриманні. Син [PERSON] являється інвалідом дитинства, хворіє і потребує додаткових витрат на лікування, постійно витрачає кошти на придбання медикаментів. На даний час їй відомо, що відповідач працює будівельником та непогано заробляє. Рішенням суду від 27.10.2011 року стягнуто з відповідача в її користь аліменти на утримання синів по 400 грн на кожну дитину щомісячно. Просить збільшити розмір аліментів на утримання сина [PERSON] до суми 1200 грн. В поданій заяві позивачка позовні вимоги уточнила просить стягувати з відповідача аліменти в її користь на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/6 частки доходу щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і проводити до досягнення сином повноліття. Відповідач в судове засідання не з'явився. Про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що відповідач є батьком народжених у шлюбі [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Син [PERSON] являється інвалідом дитинства ( а.с.4), хворіє і потребує додаткових витрат на лікування. Рішенням суду від 27.10.2011 року стягнуто з [PERSON], [INFO], уродженця та жителя [ADDRESS] в користь [PERSON], [INFO], уродженки та жительки [ADDRESS] аліменти на утримання синів: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі по 400 грн на кожну дитину щомісячно. Відповідно до ч.1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Позивачкою надані суду докази про погіршення здоров"я сина [PERSON], а саме: копія виписки із медичної карти стаціонарного хворого №469 від 03.02.2015 року видана Богородчанською ЦРЛ (а.с.5), копія довідки Солотвинської поліклініки (а.с.6). Суд, враховуючи стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наведені позивачкою доводи щодо витрат, які вона несе на утримання сина, який часто хворіє, а також беручи до уваги, що відповідач не бере особистої участі у житті дитини та догляді за ним, суд вважає, що розмір аліментів встановлених рішенням Богородчанського районного суду 27.10.2011 року, слід збільшити стягувати з відповідача в користь позивачки на утримання сина [PERSON], аліменти в розмірі 1/6 частки доходу, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і проводити до досягнення сином повноліття. На підставі наведеного, ст.ст. 180, 181, 182, 183, 192 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-21 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON], [INFO] та стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Ухвалою Славутського міськрайсуду від 22 травня 2014 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] в частині стягнення аліментів залишено без розгляду за заявою позивачки. В судовому засіданні [PERSON] підтримала позовні вимоги і пояснила, що зареєструвала шлюб з відповідачем 28 вересня 2007 року. Від цього шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. У грудні 2011 року вони з відповідачем припинили подружні відносини, а 18 листопада 2013 року розірвали шлюб. Протягом цього часу відповідач двічі навідувався до дитини - 05 червня 2012 року та в березні 2013 року. З квітня 2013 року відповідач не цікавиться життям сина, не приймає участі в його вихованні, матеріально не підтримує. В березні місяці 2014 року він нотаріально посвідчив підпис на своїй заяві про згоду на усиновлення дитини будь-якою особою.Тому просить задоволити позов. Представник органу опіки та піклування Шаргородська Н.І. пояснила, що малолітній [PERSON] проживає разом з позивачкою, яка створила належні умови для проживання та виховання дитини. Батько дитини з ним не проживає, ухиляється від виконання батьківських обов»язків, не турбується про його здоров»я та духовний розвиток, матеріально сина не забезпечує. За таких обставин вважає, що позов підлягає задоволенню. Прокурор Гнатко О.С. вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідач [PERSON] в письмовій заяві до суду позов про позбавлення його батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON] визнав, просив розглядати справу у його відсутності. Заслухавши пояснення позивачки, представника третьої особи, враховуючи думку прокурора, дослідивши представлені письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Так, судом встановлено, що відповідач [PERSON] являється батьком малолітнього [PERSON], [INFO] і ухиляється від виконання своїх обов"язків по вихованню дитини. Із нотаріально посвідченої заяви від 21.03.2014 року вбачається, що [PERSON] дає згоду на усиновлення малолітнього сина [PERSON], [INFO] будь-яким громадянином. Згідно виисновку органу опіки та піклування виконкому Славутської міської ради від 09 квітня 2014 року вбачається, що орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав. Таким чином є підстави у відповідності до ст.164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки він ухиляється від виконання своїх обов»язків по вихованню дитини. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивачки понесені судові витрати в розмірі 243 грн.60 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-13 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. 05.02.2011 року сторони уклали шлюб. В шлюбі народилася одна дитина, [PERSON] , [INFO] . Позивач шлюб просить розірвати, оскільки їх відносини носять формальний характер, у них відсутнє взаємопорозуміння, вони не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбні відносини. Позивач в судове засідання не з"явилася, подала заяву в якій просить позовні вимоги задоволити та розглянути справу у їх відсутності. Відповідач також в судове засідання не з`явився, подав заяву про визнання позову та розгляду справи у його відсутності. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого судового провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що шлюб сторін існує формально, а фактично розпався. За час окремого проживання сторони не примирились. Збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін. Так, у відповідності до ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік за змістом ст.ст. 55, 56 СК України зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносини, примушування до їх збереження, є порушенням прав жінки, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище (ст. 113 СК України). За встановлених обставин позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-23 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. 12.03.1979 року сторони уклали шлюб. Позивач зазначає про наявність підстав для розірвання шлюбу, оскільки відносини між нею та відповідачем носять формальний характер, вони не спілкуються, не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбні відносини, постійні сварки та конфліктні ситуації призвели до розірвання відносин. Позивач в судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Відповідач повторно в судове засідання без поважних причин не з"явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Розгляд справи проведено відповідно до ст.ст. 280, 281 ЦПК України з ухваленням заочного рішення. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що шлюб сторін існує формально, а фактично розпався. За час окремого проживання сторони та наданого судом строку для примиренння, сторони не примирились. Збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача. Так, у відповідності до ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік за змістом ст.ст. 55, 56 СК України зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносини, примушування до їх збереження, є порушенням прав жінки, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище (ст. 113 СК України). За встановлених обставин позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved