Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-18 00:00:00

16.05.2018 року до суду звернувся позивач з даним позовом, в якому просив визнати за ним право власності на житловий будинок, зазначений в технічному паспорті літерами «А-1ж» з прибудовами «а2, «а-1», тамбуром «а-2», а також на господарській будівлі та споруди: літню кухню «Б», сарай прибудову «б», сарай прибудову «б-1», погріб «пг», сарай «В», гараж прибудову «в», саж «Г», сарай прибудову «г», гараж «Д», ворота №1, огорожа №2, колодязь №3, що розташовані за адресою: вул. Гусєва, 1, с. Вязове, Охтирський район Сумської області. Свої вимоги мотивував тим, він є власником будинку № 1 по вул. Гусєва, в с. Вязове, але втратив оригінал свідоцтва про право власності. Позивач та його представник, будучи сповіщеними про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибули, представник позивача подав заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач, будучи належним чином сповіщеними про час та місце розгляду справи, до суду не прибули, про причини неявки не повідомили, а тому зважаючи на клопотання представника позивача, яке задоволено, суд визнав за можливе розглянути справу у відсутність відповідачів на підставі наявних у справі доказів за правилами глави 11 розділу ІІІ ЦПК України. Відповідачі, будучи належним чином сповіщеними про час та місце розгляду справи, про що маються підтвердження в матеріалах справи, до суду не прибули, про причини неявки не повідомили, а тому зважаючи на клопотання представника позивача, яке задоволено, суд визнав за можливе розглянути справу у відсутність відповідачів на підставі наявних у справі доказів за правилами глави 11 розділу ІІІ ЦПК України. Суд, вивчивши надані сторонами докази та інші матеріали справи, дійшов до наступного висновку. Відповідно до\~ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За нормами\~ст. 392 ЦК України\~власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У зазначеній нормі передбачено, що особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності: 1) якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобов'язальний відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобов'язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов'язального права); 2) у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Передумовою для застосування\~ст. 392 ЦК України\~є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачем у позові про визнання права власності є особа, яка вже є власником. Стаття 392 ЦК України\~не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Оскільки відповідно до\~ст. 328 ЦК України\~набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному\~ст. 392 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно до положень\~ст. 392 ЦК України\~власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до ст.ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 1 Першого Протоколу до\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Судом встановлено, що\~рішенням виконавчого комітету Вязівської сільської Ради народних депутатів № 29 від 27.10.1994 року у звязку зі смертю власника переведено номер господарства з [PERSON] на позивача. Будинок знаходиться в с. Вязове по пров. Гусєва, 1. /а.с.7/ Згідно свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, посвідченого 02.12.1994 року виконкомом Вязівської сільської Ради народних депутатів, [PERSON] на праві особистої власності належить жилий будинок по вул. Гусєва, 1, с. Вязове, Охтирський район Сумської області. /а.с.8/ Крім того, заявлені позовні вимоги підтверджуються матеріалами інвентарної справи на будинковолодіння №1 по вул. Гусєва, с. В"язове, Охтирського району, Сумської області. Належних доказів про визнання недійсним вказаного свідоцтва або скасування реєстрації права власності у справі немає. Враховуючи, що право власності на житловий будинок підтверджене належним правовстановлюючим документом - свідоцтвом про право особистої власності на жилий будинок, даний документ ніким не оспорений та не скасований, але втрачений оригінал, в позасудовому порядку позивач позбавлений можливості реалізувати своє право власності (відчужити, подарувати будинок), а тому, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. На підставі ст.ст. 316, 321, 328, 392 ЦК України, ст.ст. 4, 17,18, 76-89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 282, 430 ЦПК України, суд -

Outcome: approved