Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-06 00:00:00

12 жовтня 2020 року до Василівського районного суду Запорізької області надійшла позовна заява [PERSON] , яка в подальшому була уточнена в редакції від 20.10.2020 року (а.с.32-34) до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач [PERSON] зазначає, що йому на праві приватної власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу. В квартирі зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Вказує, що відповідач [PERSON] не проживає за вищевказаною адресою понад рік, з квіня 2019 року та не має наміру в ній проживати, але його реєстрація перешкоджає йому, позивачу [PERSON] , користуватись квартирою. Також, як зазначає позивач [PERSON] , він здійснює оплату по кількості зареєстрованих осіб за обслуговування квартири, вивіз сміття,, що вводить його в додаткові фінансові витрати. Також зазначає, що він, позивач [PERSON] , оплачує всі комунальні послуги і не може оформити субсидію без надання відповідних довідок про майновий стан зареєстрованих членів сім`ї. Реєстрація відповідача створює певні незручності, що пов`язані з вирішенням права на субсидію. На даний час у будинку зареєстровано 3 особи. Вказує, що відповідач [PERSON] з квітня 2019 року в квартирі не проживає, не оплачує комунальні послуги, перешкод в користуванні житлом йому ніхто не чинив, скарг з цього приводу відповідач не подавав. У зв`язку з вищевикладеним позивач [PERSON] змушений звернутися за захистом своїх прав до суду з даним позовом, в якому просить визнати [PERSON] , 1994 року народження таким, що втратив право користування квартирою по [ADDRESS] , шляхом зняття його з реєстраційного обліку. Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 27 жовтня 2020 року відкрито провадження у даній цивільній справі та справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного провадження, з викликом (повідомленням) сторін (а.с.40). Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений судом своєчасно та належним чином, проте в п.2 уточненої позовної заяви висловлено прохання про розгляд справи у відсутність, уточнені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення по справі не заперечує (а.с.33). В судове засідання відповідач [PERSON] повторно не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку за останнім відомим місцем проживання (перебування), що підтверджується поштовими конвертами, які повернулися на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», «адресат відсутній» (а.с.43,46), також належне сповіщення відповідачки здійснено судом шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади про виклик відповідача до суду, відповідно до приписів ч.11 ст.128 ЦПК України (а.с.42,45). Проте, будь-яких документів на підтвердження поважності причин неявки відповідачем суду не надано, відгуку та заперечень на позов суду не представлено. Відповідно до вимог ст.281 ЦПК України, зі згоди позивача, суд ухвалив про заочний розгляд справи, на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами цивільної справи, суд вважає, що заявлені [PERSON] позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; , учасники сторін зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником 1/3 частини квартири [ADDRESS] , згідно Свідоцтва про право власності на житло, виданого 16 вересня 1997 року Василівською міською радою народних депутатів Запорізької області на підставі Розпорядження (наказу) № 133 від 12 вересня 1997 року, та копія вказаного Свідоцтва міститься в матеріалах справи (а.с.20). Крім того, як вбачається з вищевказаного Свідоцтва про право власності, власником 1/3 частини квартири [ADDRESS] є також [PERSON] та власником 1/3 частини вищевказаної квартири є [PERSON] (а.с.20). Також судом встановлено, що [PERSON] є власником 1/3 частини квартири [ADDRESS] , що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , яке видано 14.08.2010 року державним нотаріусом Василівської державної нотаріальної контори Запорізької області Кириченко В.В., реєстровий номер № 1267, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.9), також підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно за №27242357 від 07.09.2010 року, сформованим Районним комунальним підприємством «Василівське бюро технічної інвентаризації» Василівської районної ради, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.10). Також, [PERSON] є власником 1/3 частини квартири [ADDRESS] , що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , виданим 14.08.2010 року державним нотаріусом Василівської державної нотаріальної контори Запорізької області Кириченко В.В., реєстровий номер №1268, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.14), також підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно за № 27242473 від 07.09.2010 року, сформованим Районним комунальним підприємством «Василівське бюро технічної інвентаризації» Василівської районної ради, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.15). Крім того, [PERSON] є власником 1/6 частини квартири [ADDRESS] , що підтверджується Договором купівлі-продажу від 15.09.2010 року, посвідченого державним нотаріусом Василівської державної нотаріальної контори Запорізької області Кириченко В.В., реєстровий номер № 1502, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.11,12), також підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно за №27480233 від 29.09.2010, сформованим Районним комунальним підприємством «Василівське бюро технічної інвентаризації» Василівської районної ради, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.13). Також, як вбачається з матеріалів справи, 18.10.2012 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз» в особі начальника Токмацького управління по газопостачанню та газифікації Хвостік В.Г. укладено Договір про надання послуг з газопостачання за № 211811 щодо послуг з постачання природного або скрапленого газу від групових установок для побутових потреб за адресою: [ADDRESS] , копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.21-22). Як вбачається з дублікату квитанції №0.0.1831536154.1 від 11.09.2020 року, за послуги: УК Василівка Наш дім за адресою: [ADDRESS] оплату здійснює [PERSON], та копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.16). Відповідно до дублікату квитанції №0.0.1831380558.1 від 11.09.2020 року, за послуги: Облводоканал ЗОС КП за адресою: [ADDRESS] оплату здійснює [PERSON], та копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.17). Згідно з дублікатом квитанції №0.0.1831392050.1 від 11.09.2020 року, за послуги: ПрАТ Василівкатепломережа за адресою: [ADDRESS] оплату здійснює [PERSON], та копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.18). Як вбачається з дублікату квитанції №0.0.1831379468.1 від 11.09.2020 року, за послуги: ПП [PERSON] за адресою: [ADDRESS] оплату здійснює [PERSON] , та копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.19). Відповідно до Актів обстеження фактичного проживання, складених 27.04.2020 року, 30.09.2020 року, 22.10.2020 року комісією у складі голови квартального комітету Починова В.І. , підпис якого засвідчено секретарем Василівської міської ради Запорізької області Мандичевим О.Г., за участю сусідів: [PERSON] , [PERSON] , вбачається, що за адресою: [ADDRESS] дійсно зареєстровані, але фактично не проживають [PERSON] , 1997 року народження, [PERSON] , 1964 року народження, [PERSON] , 1986 року народження. Вищевказані особи за даною адресою не проживають протягом тривалого часу, а саме з квітня 2019 року (а.с.23,24,25). Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Стаття 47 Конституції України та ст.9 ЖК України передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користуванням інакше ніж з підстав і в порядку визначеним законом. Право на повагу до житла гарантує і ст.8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Відповідно до вимог ст.317 ЦК України власнику належать права володіння, користування і розпоряджання своїм майном. Згідно статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Права власника житлового приміщення визначені в статті 383 ЦК України та статті 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням, відповідно до норм житлового законодавства (ст.ст.71, 72, 107, 116, 156 ЖК України). Відповідно до приписів ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла, або законом. Таким чином, при розгляді справи щодо визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням члена сім`ї власника житла, мають встановлюватися наступні факти: чи є спірне приміщення житлом, чи є воно власністю позивача, чи відсутній відповідач у спірному приміщені понад встановлені строки, чи є причини відсутності поважними та чи не було між власником та відповідачем будь-якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності. Пленум Верховного Суду України в пункті 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз`яснив судам, що у справах цієї категорії необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк. Згідно роз`яснень п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року з подальшими змінами „Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладання трудового договору на невизначений строк тощо). Згідно положень п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється серед іншого, на підставі судового рішення ,яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення померлою. Відповідно до правового висновку, викладеного в Постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі 6-57цс11, зазначено, що виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов?язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем [PERSON] позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі та суд вважає необхідним позов задовольнити та визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] , що належить [PERSON] на праві приватної власності, а саме з тих підстав, що відповідач по справі [PERSON] у спірній квартирі тривалий час (понад рік) і по теперішній час не проживає, що вбачається з Актів обстеження фактичного проживання, складених 30.09.2020 року, 22.10.2020 року, 27.04.2020 року комісією у складі голови квартального комітету Починова В.І. , підпис якого засвідчено секретарем Василівської міської ради Запорізької області Мандичевим О.Г., за участю сусідів: [PERSON] , [PERSON] , при цьому участі в утриманні вказаної квартири відповідач [PERSON] не приймає, комунальні послуги не сплачує, та, будучи зареєстрованим у вищевказаній квартирі, яка належить позивачу [PERSON] на праві приватної власності, але не проживаючи у вказаному житловому приміщенні, відповідач [PERSON] чинить позивачу, як власнику, перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні своєю власністю. Крім того, на теперішній час позивач [PERSON] не може у повному обсязі реалізувати своє право на розпорядження приватною власністю, оскільки у добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку відповідач не бажає. Будь-яких підстав для збереження за відповідачем [PERSON] вказаного вище жилого приміщення судом не встановлено. Крім того, викладені у позові доводи позивача про відсутність відповідача [PERSON] у спірній квартирі тривалий час, понад рік (з квітня 2019 року), без поважних причин підтверджені належними та допустимими доказами, які містяться у справі, відповідачем під час розгляду справи не оспорені, відзив на позов ним не подано, заперечення проти позовних вимог не надані, тому існують правові підстави, передбачені ст.ст.71,107 ЖК України та ст.405 УК України, для задоволення позову про визнання позовних вимог про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що заявлені [PERSON] позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі за вищенаведеними підставами.

Outcome: approved