Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-24 00:00:00

Виконавчий комітет Конотопської міської ради звернувся до суду в інтересах малолітньої дитини [PERSON] з позовом, в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , та стягнути з відповідачки аліменти на утримання малолітньої доньки в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на опікуна дитини [PERSON] до досягнення дитиною повноліття. Вимоги мотивує тим, що [PERSON] є матір`ю малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька дитини записані за вказівкою матері згідно ч. 1 ст. 135 СК України. 30.08.2019 року рішенням Конотопського міськрайонного суду у [PERSON] було відібрано малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , без позбавлення її батьківських прав, за ухилення від виконання батьківських обов`язків. З 08.10.2019 року дівчинка перебуває на обліку служби як дитина, позбавлена батьківського піклування та рішенням виконавчого комітету Конотопської міської ради №191 від 10.10.2019 року їй надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. 25.10.2019 року дівчинку влаштовано під опіку бабусі, [PERSON] . За інформацією центру соціальних служб відповідачці після відібрання у неї доньки було повідомлено основні заходи, які спрямовані на подолання складних життєвих обставин (працевлаштування, створення безпечних і комфортних умов для повернення дитини на виховання в сім`ю, регулярне відвідування доньки та забезпечення її всім необхідним, підвищення навичок відповідального батьківства). Робота з матір`ю була неможлива через те, що матір має схильність до бродяжництва та не має постійного місця проживання. [PERSON] не працевлаштувалась, умов для проживання разом з дитиною не створила. Також, вона не забезпечувала доньку одягом, взуттям, речами першої необхідності. Вона не приклала жодних зусиль, щоб повернути дитину в сім`ю. Повернення дитини матері суперечить інтересам дитини та є недоцільним. Матір не піклується про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно інформації від 22.10.2020 року №1192/06 наданої Конотопським міськрайонним центром зайнятості [PERSON] на обліку як зареєстрована безробітна не перебуває. Відповідно до довідки від 21.10.2020 року №01-14/3089, наданої адміністрацією КНП Конотопської міської ради «Конотопська центральна районна лікарня ім. академіка Михайла Давидова», [PERSON] з жовтня 2019 року по жовтень 2020 рік станом здоров`я дитини не цікавилась, в поліклініку не зверталась. На засідання комісії з питань захисту прав дитини 22.10.2020 року, де розглядалось питання про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав відносно доньки [PERSON] , відповідачка надала заяву про розгляд вищевказаного питання без її участі, проти позбавлення її батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] вона не заперечує. Орган опіки та піклування Конотопської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , так як вона не вчинила необхідних дій, щоб повернути дитину в сім`ю, не створила умови для її проживання та виховання, а тому є такою, що ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо малолітньої дитини, що і змусило звернутися до суду. Представник позивача виконавчого комітету Конотопської міської ради Левченко І.В. в судове засідання не з`явилася, надала заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, на позовних вимогах наполягає та просить їх задовольнити (а.с. 25). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надійшла заява, в якій просить справу розглянути без її участі, з позовними вимогами згодна, не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 27). Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити (а.с.29). Згідно ч. 3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Встановлено судом, що [PERSON] , [INFO] , є матір`ю малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с.6). З довідки Конотопської міської ради вбачається, що відомості про батька [PERSON] записані за вказівкою матері згідно частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України (а.с.7). Рішенням Конотопського міськрайонного суду від 30.08.2019 року у [PERSON] було відібрано малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , без позбавлення її батьківських прав, за ухилення від виконання батьківських обов`язків (а.с.8-9). Згідно рішення виконавчого комітету Конотопської міської ради від 10.10.2019 року №191 [PERSON] . [INFO] , надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с.10). З копії рішення виконавчого комітету Конотопської міської ради від 25.10.2019 року №201 [PERSON] , [INFO] , влаштовано під опіку бабусі, [PERSON] (а.с.11). Відповідно до інформації центру соціальних служб [PERSON] після відібрання у неї доньки [PERSON] , [INFO] , було повідомлено основні заходи, які спрямовані на подолання складних життєвих обставин (працевлаштування, створення безпечних і комфортних умов для повернення дитини на виховання в сім`ю, регулярне відвідування доньки та забезпечення її всім необхідним, підвищення навичок відповідального батьківства). Робота з матір`ю була неможлива через те, що матір має схильність до бродяжництва та не має постійного місця проживання. [PERSON] не працевлаштувалась, умов для проживання разом з дитиною не створила. Також, вона не забезпечувала доньку одягом, взуттям, речами першої необхідності. Вона не приклала жодних зусиль, щоб повернути дитину в сім`ю. Повернення дитини матері суперечить інтересам дитини та є недоцільним (а.с.14). З довідки від 21.10.2020 №01-14/3089, наданої адміністрацією КНП Конотопської міської ради «Конотопська центральна районна лікарня ім. академіка Михайла Давидова» вбачається, що [PERSON] з жовтня 2019 року по жовтень 2020 рік станом здоров`я дитини не цікавилась, в поліклініку не зверталась (а.с.15). Згідно інформації від 22.10.2020 року №1192/06 наданої Конотопським міськрайонним центром зайнятості [PERSON] на обліку як зареєстрована безробітна не перебуває (а.с.16). З висновку органу опіки та піклування Конотопської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав від 26.10.2020 р. № 0114/713 вбачається, що [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав по відношенню до малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] , (а.с. 17-19). Відповідно до ст. ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками та на піклування батьків. Виховання в сім`ї є первоосновою розвитку особистості дитини. Згідно ст.14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися в супереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язанівиховуватидитину, піклуватися про їїздоров`я, фізичний, духовний та моральнийрозвиток. З підстав, передбачених ст. 164 СК України, батьки можуть бути позбавлені батьківських прав. Однією з таких підстав є ухилення батьками відвиконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до п.п. 15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту інтересів дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитинивід 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Так, 11.07.2017 Європейський суд з прав людини виніс рішення у справі «М.С. Проти України», в якому йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини в кожній конкретній справі необхідно враховувати 2 аспекти: по-перше, інтересам дитинин айкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків випливає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток і належне виховання, у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Позивачем доведено, що [PERSON] , не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання. Враховуючи викладене та те, що відповідач повністю погодився із позовними вимогами, не заперечував проти позбавлення її батьківських прав, що підтверджується її заявою, наданою в підготовче засідання, суд приходить до висновку про переконливість наданих позивачем доказів та необхідністю позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої дитини [PERSON] . Окрім того, слід зауважити, що сам факт позбавлення відповідача батьківських прав щодо її дитини не є остаточним, оскільки відповідно до ст.169 СК України, в разі зміни її поведінки, суд за її позовом може поновити батьківські права. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Щодо стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини суд приходить до висновку, що [PERSON] має молодий вік, є працездатною особою, інших зобов`язань за виконавчими листами не має, а тому за своїм матеріальним станом в змозі організувати своє життя таким чином, щоб забезпечити достатню матеріальну допомогу доньки, і відповідно до ст. 180 СК України зобов"язана це робити до досягнення доньки віку повноліття. При вирішенні питання розміру аліментів, суд враховує матеріальне становище відповідача, інші обставини, що мають істотне значення та приходить до висновку, що з відповідача необхідно стягнути аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісяця до його повноліття, але не менше 50 % відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню в дохід Державної судової адміністрації України судовий збір у розмірі 840,80 грн., оскільки позивача звільнено від його сплати при подачі позову на підставі п. 14 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовийзбір».

Outcome: approved