Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-03 00:00:00

[PERSON] 31 травня 2019 року звернувся із позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої дорожньо-транспортною пригодою, мотивуючи позов тим, що 19 грудня 2018 року о 14 годині 45 хвилин [PERSON] , керуючи автомобілем «BMW», державний номер [NUMBER] на 204 км+500 м автомобільної дороги Одеса-Мелітополь-Новоазовськ, не вибрав безпечну швидкість руху, не впорався з керуванням та здійснив наїзд на відбійник, внаслідок чого виїхав на смугу зустрічного руху, де скоїв зіткнення з автомобілем «GEELY», державний номер [NUMBER] , що спричинило пошкодження транспортного засобу, що належить на праві власності позивачу, чим спричинив останньому матеріальну шкоду. Крім того, діями відповідача йому заподіяна і моральна шкода, яку він оціює у розмірі 5 000 грн. Просив суд позов задовольнити, стягнути з [PERSON] майнову шкоду у розмрі 50 746 грн 37 коп., моральну шкоду у розмірі 5 000 грн, а також витрати на сплату судового збору у розмірі 768 грн 40 коп. Позивач [PERSON] в судове засідання не прибув, надав суду заяву, в якій просив справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Ухвалою судді Білозерського районного суду Херсонської області від 26 червня 2019 року у справі відкрито провадження та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. 9 серпня 2019 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду. В підготовче судове засідання відповідач прибув, позовні вимоги не визнав, вказав, що такої суми коштів, які просить з нього стягнути позивач він не має, рухоме та нерухоме майно він не має, тому відшкодовувати шкоду не має наміру. В подальшому в судові засідання, призначені на 30 серпня 2019 року, 25 жовтня 2019 року та 4 олистопада 2019 року відповідач не прибув, про час, дату, місце судового засідання повідомлявся належним чином та своєчасно. Заперечень (письмових) проти позову, заяв про поважні причини неявки чи розгляд справи без участі відповідача чи відкладення розгляду справи до суду не спрямовував. Суд, дослідивши доводи позивача та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Суд встановив, що [PERSON] , керуючи автомобілем «BMW», державний номер [NUMBER] на 204 км+500 м автомобільної дороги Одеса-Мелітополь-Новоазовськ, не вибрав безпечну швидкість руху, не впорався з керуванням та здійснив наїзд на відбійник, внаслідок чого виїхав на смугу зустрічного руху, де скоїв зіткнення з автомобілем «GEELY», державний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , в результаті чого, автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано збитків. Постановою слідчого у кримінальному провадженні - заступника начальника СВ Білозерського ВП ХВП ГУНП в Херсонській області Стародубцева Є.Є. від 14 лютого 2019 року, кримінальне провадження №12018230080001551, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками злочину передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України за фактом дорожньо-транспортної пригоди закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення. Постановою судді Білозерського районного суду Херсонської області від 1 квітня 2019 року провадження по справі про адміністративне правопорушення передбачене ст. 124 КпАП України відносно [PERSON] закрито у зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності. Однак, суд встановив факт дорожньо-транспортної пригоди щодо якої відповідач - [PERSON] не заперечував, вину у скоєному правопорушенні визнав, щиро розкаявся. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже, суд вважає встановленими та доведеними ті обставини, що саме між винними діями [PERSON] , водія автомобіля «BMW», державний номер [NUMBER] та заподіяння шкоди автомобілю «GEELY», державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] існує причинно-наслідковий зв`язок і така шкода підлягає відшкодуванню в повному обсязі. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, яка заподіяна неправомірними діями майну фізичної особи відшкодовується у повному обсязі особою, що її заподіяла. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27 березня 1992 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суд бере до уваги, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Згідно ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Суд також встановив, що розмір шкоди, завданої відповідачем внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, підтверджений матеріалами справи. Відповідно до звіту № 337/03-19 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 19 березня 2019 року, розмір збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу «Geely CK-2» Mt Impress, державний номер [NUMBER] становить 81 956 грн 37 коп. Згідно звіту № 33701/03-19 про оцінку вартості пошкоджень транспортного засобу від 19 березня 2019 року, оціночна вартість пошкодження транспортного засобу «Geely CK-2» Mt Impress, державний номер [NUMBER] , пошкодженого в результаті дорожньо-транспортної пригоди, становить 34 010 грн 64 коп. Відповідно до договору про надання послуг № 28/02/2019/Н, позивачем було сплачено ТОВ «Центр врегулювання страхових випадків» 2 800 грн за проведення експертної оцінки, що підтверджується квитанцією № 0.0.1283931303.1 від 1 березня 2019 року. Відповідно до листа в.о. Генерального директора Моторно (транспортного) страхового Бюро України від 16 лютого 2019 року за № 8.3-03/5235, останні отримали від Бюро лист про відсутність страхового покриття на дату дорожньо-транспортної пригоди від 19 грудня 2018 року на транспортний засіб «BMW» з номерним знаком [NUMBER] . В зв`язку з цим відсутні підстави для здійснення регламентної виплати з фонду страхових гарантій. Таким чином, зважаючи на те, що у відповідача не було стархового покриття на дату дорожньо-транспортної пригоди, позивачу не було відшкодовано різницю між вартістю транспортного засобу до та після дорожньто-транспортної пригоди, а саме 47 945 грн. 73 коп, а також підлягає стягненню з відповідача витрати на проведення незалежної оцінки транспортного засобу після дорожньо-транспортноїх пригоди в розмірі 2 800 грн. Відповідно до п. 30.1 ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Пунктом 30.2 тієї ж статті зазначено, що якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. При розгляді цієї справи, суд враховує правовий висновок Верховного Суду України у справі про відшкодування шкоди №6-2808цс15 від 20.01.2016 року, в якому Верховний Суд України звертає увагу на наступне. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Таким чином, позивачем правомірно заявлені позовні вимоги до відповідача щодо відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди і ці вимоги повинні бути задоволені відповідачем в повному об`ємі. Крім того, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч. 1 ст. 23 ЦК України). У відповідності із ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає зокрема : 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Як роз`яснено у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкод" № 4 від 31.03.1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно практики Європейського суду з прав людини завжди призначається компенсація за порушення прав людини. Розмір компенсації зазвичай становить 1000 - 5000 євро. Таким чином, визначений розмір спричиненої позивачеві моральної шкоди цілком відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Так рішенням від 27 липня 2004 року у справі «Ромашов проти України» Європейський суд з прав людини присудив заявнику у відшкодуванні моральної шкоди 3000 євро, хоча заявник не представив жодного документа на підтвердження своїх вимог про відшкодування моральної шкоди. У процесі розгляду заяви, суд звернув увагу на те, що згідно з правилом 60 Регламенту Суду, будь-яка вимога щодо справедливої сатисфакції має містити перелік претензій і може бути представлено письмово разом з відповідними підтверджуючими документами або свідченнями, «без наявності яких (Суд) може відхилити вимогу повністю або частково». Проте суд врахував той факт, що в результаті виявлених порушень заявник зазнав моральної шкоди, яка не може бути відшкодована шляхом лише констатації судом факту порушення. Отже, суд визнає факт заподіяння моральної шкоди діями відповідача позивачу, та враховуючи характер правопорушення, глибину душевних страждань, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, вважає позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 5 000 грн співрозмірними із завданою шкодою, їх розмір знайшов своє підтвердження під час розгляду справи. Так, позивачу були спричинені моральні страждання, що безумовно змінило його нормальний життєвий ритм, змусило звернутись до суду за захистом своїх прав, вживати дії, направлені на доведення своєї правової позиції, докази на підтвердження немайнових втрат (їх тривалість, можливість відновлення, істотність змін в житті, тощо) під час розгляду справи підтверджено, а тому,

Outcome: approved