Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про захист честі та гідності та відшкодування моральної шкоди, в якому просить визнати дії [PERSON] такими, що принижують її, [PERSON] честь та гідність, а також стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 10 000,00 гривень. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка посилається на те, що 27 жовтня 2016 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Однак, ще у 2015 році [PERSON], запропонував позивачці проживати разом з ним однією сімєю у її власній квартирі, за адресою: [ADDRESS], на що позивачка погодилась та починаючи з травня 2015 року вони почали проживати однією сімєю, вести спільне господарство та будувати спільний побут. Позивачка працює головним лікарем у ветеринарній клініці ТОВ «Ж-Ф Клінік» з 2012 року та за її рекомендаціями, відгуками, відповідач був прийняти до вказаної клініки на посаду ветеринарного лікаря, де не проявив себе як кваліфікований спеціаліст з ветеринарної медицини, так як увесь свій час приділяв пошукам можливостей працевлаштуватися у відомому «Москваріум» ВДНХ, за адресою: м. Москва, проспект Миру. 119/23. В травні 2017 року відповідачу надійшла пропозиція змінити робоче місце та переїхати до м. Москва та працювати у «Москваріум» ВДНХ, на що він погодився, але сторони домовились, що працевлаштування в Москві буде тимчасовим, та через декілька місяців відповідач повернеться додому. Для переїзду до Москви відповідачу були необхідні кошти, яких він на той час не мав, тому позивачка вирішила допомогти йому переїздити до Москви, задля того щоб він мав змогу реалізувати себе у професійній сфері. Однак, починаючи з вересня місяця 2017 року відповідач перестав цікавитися подружнім життям, виконувати всі обовязки які передбаченні для чоловіка та жінки, та взагалі ігнорував будь-які телефонні дзвінки з боку позивачки. Трохи пізніше, відповідач у телефонному режимі повідомив позивачку, що повертатися додому він не збирається та має іншу жінку з якою бажає укласти шлюб, так як вона дає йому все необхідне для життя: матеріальне забезпечення, житло, та інше. Також відповідач попросив у позивачки розлучення та наголосив, що якщо вона йому відмовить, то він буде змушений прийняти міри. Першою мірою були телефонні дзвінки відповідача, в яких він принижував позивачку, казав непристойні слова та погрожував. Все це продовжувалося на протязі одного місяця. Реалізувати задумане, так як відповідач пізніше повідомив позивачці, йому допомогла тренер, яка також працює в вказаній клініці та з якою має намір одружитися відповідач. Також відповідач повідомив позивачці, що всім вже відомо, що в нього є інша жінка, та що з позивачкою в нього вже немає нічого спільного. Дану інформацію відповідач розповсюдив через знайомих і на робочому місці позивачки. Далі позивачка в своєму позові зазначає, що з того моменту, як їй стало відомо про те, що відповідач не має наміру повертатися до сімї та збирається одружитися з іншою жінкою, дуже сильно підірвали стан її здоровя. Так, позивачка змушена була взяти відпустку за власний рахунок, так як працювати та виконувати всі свої обовязки на роботі, фізично їй було неможливо. Крім того, позивачка вже неодноразово зверталася до лікаря за медичною допомогою та увесь час, починаючи з того моменту як їй стало відомо про намір відповідача, вона знаходиться під наглядом близьких, так як справлятися самостійно не має змоги, приймає препарати які дають їй змогу на більш менш нормальне існування. Таким чином, позивачка зазначає, що відповідач своїми діями завдав їй моральної шкоди, яка полягає у її душевних стражданнях, поганому фізичному стані, принижуванні честі та гідності серед співробітників клініки. Крім того, від попереднього шлюбу у позивачки є дитина, [PERSON]. [INFO], який проживає з позивачкою та увесь цей час змушений спостерігати за ситуацією, яку створив відповідач та піддаватися негативному впливу з його боку, що ще більш погіршило стан її здоровя. Далі позивачка вказує, що вимушена терпіти матеріальні складнощі, так як зазначена ситуація не дає їй змоги повноцінно працювати та отримувати заробітну плату для нормальної життєдіяльності, а також вона витрачає дуже багато коштів на медичні препарати, які необхідні для підтримки її здоровя. Таким чином, позивачка вважає, що можна дійти висновку що відповідач своїми діями принизив її честь та гідність, що привело до душевних страждань та фізичної болі. Крім того, так як вона є головним ветеринарним лікарем ТОВ «Ж-Ф Клінік» та з боку колег користується великою повагою та авторитетом, то зазначена інформація дуже сильно підірвала її авторитет. Отже, позивачка вважає, що вищевикладені обставини свідчать про те, що відповідач має неприязні відносини, та не поважає її честь й гідність, що порушують її права на повагу честі й гідності, внаслідок чого їй завдано моральної шкоди, яку позивачка оцінює в 10\~000,00 гривень. В судовому засіданні позивачка позов підтримала та просила суд його задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача в судові засідання не зявлявся, надав до канцелярії суду клопотання в якому просив розглянути цивільну справу [PERSON] до [PERSON] про захист честі та гідності та відшкодування моральної шкоди без участі та присутності адвоката та відповідача. Представником відповідача до канцелярії суду було надано відзив на позов в якому представник відповідача просив у задоволені позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про захист честі та гідності та відшкодування моральної шкоди відмовити. В своєму відзиві представник відповідача зазначив, що факти викладені в позовній заяві не відповідають фактичним обставинам справи та не відповідають нормам чинного законодавства України. Стосовно тверджень позивачки, що саме він, відповідач запропонував їй проживати разом однією сімєю у її квартирі, слід вказати наступне: у 2015 році саме позивачка запропонувала йому проживати разом з нею в її квартирі, мотивуючи це тим, що вона хоче створити повноцінну сімю. Так, з травня місяця 2015 року відповідач, позивачка та її син, [PERSON] [INFO], почали проживати однією сімєю, вести спільний побут та господарство. В 2015 році відповідачу надійшла пропозиція змінити робоче місце в м. Одесі на посаду ветеринарного лікаря в дельфінарії «Нємо». Всі кошти із його заробітної плати, яку йому виплачували за місцем роботи відповідач разом з позивачкою витрачали на сімейні потреби, а кошти, які залишалися, вони зберігали в квартирі, в якій спільно проживали за адресою: [INFO]. 27 жовтня 2016 року, відповідач та позивачка уклали шлюб, після якого вони відправилися у спільну відпустку, яка була повністю оплачена з власних коштів відповідача, які він отримував в якості заробітної плати в дельфінарії «Нємо». Стосовно тверджень позивачки, що саме за її рекомендаціями та відгуками відповідача прийняли на роботу до ТОВ «Ж-Ф Клінік», а він в свою чергу ніяким чином не зарекомендував себе як кваліфікований спеціаліст з ветеринарної медицини, відповідач пояснив, що так як увесь свій час приділяв пошукам можливостей працевлаштування у відомому «Москваріум» ВДНХ, та позиції позивачки, що саме вона «допомогла» відповідачу матеріально з переїздом до м. Москва слід вказати наступне: відповідач був прийнятий на роботу в ТОВ «Ж-Ф Клінік» за результатами тестування, яке проводив засновник клініки та позивачка, де відповідач проявив себе як старанний, відповідальний і працьовитий фахівець своєї справи, завжди виконував вказівки керівництва та прислуховувався до них. Всі кошти із заробітної плати відповідача, яку йому виплачували в ТОВ «Ж-Ф Клінік», сторони витрачали разом на потреби сімї. Так, у червні 2017 року відповідачу надійшла пропозиція змінити робоче місце та переїхати до м. Москва та працювати у «Москваріумі» ВДНХ. Вбачаючи в цьому чудову можливість для реалізації себе у сфері ветеринарної медицини, підвищення своєї професійної кваліфікації та покращення практичних навичок своєї роботи відповідач погодився на дану пропозицію. Також, досить важливим моментом нової роботи було підвищення заробітної плати, оскільки відповідач шукав всі можливі варіанти для реалізації сімейних планів задля того, щоб забезпечувати їх з позивачкою молоду сімю. Згодом, в червні місяці 2017 року відповідач запропонував позивачці прилетіти до міста Москва, так як на той час в неї було важке матеріальне становище, у звязку із тим, що у відповідача не було можливості відправляти їй матеріальні кошти за допомогою платіжних систем або банків, а заробітної плати було недостатньо для оплати комунальних послуг та експлуатації автомобіля. Позивачка, влітку 2017 року авіарейсом прибула до Москви, та за усною розмовою і домовленістю, отримала від відповідача 3 000 доларів США. Через постійні побутові сварки та розбіжності в поглядах на ведення домашнього господарства в серпні 2017 року позивачка відмовилася приїжджати до відповідача у Москву, після чого сторони майже перестали спілкуватися. Починаючи з вересня місяця відповідач перестав телефонувати позивачці, так як постійно піддавався образам з її сторони та сторони її матері. А згодом, відповідач в телефонному режимі повідомив позивачці, що їх подружнє життя стало неможливим через різні погляди на життя, постійні суперечки та образи. Крім того, позивачка телефонувала до керівника в «Москваріум» ВДНХ та розповсюджувала йому неправдиву інформацію про відповідача, ображала честь та гідність, і просила звільнити відповідача з роботи незаконним способом. Також, позивачка розповсюджувала погрози та неправдиву інформацію про відповідача публічно через соціальні мережі. Таким чином, сторона відповідача повністю заперечує той факт, що відповідачем були використані кошти позивачки, так як вони використовували спільні кошти, які отримували із їх спільних заробітних плат. Стосовно тверджень позивачки, що відповідач, принижував її честь та гідність, розповсюджуючи: якусь «негативну» інформацію серед співробітників клініки ТОВ «Ж-Ф Клінік», в якій вона працює головним лікарем, підриваючи її авторитет в колі колег; інформацію, що відповідач має намір створити нову сімю з іншою жінкою та всі зазначені в її заяві «негативні» вчинки підірвали її стан здоровя, що вона була вимушена взяти відпустку за власний рахунок, зверталася до лікаря за допомогою, слід вказати наступне: Жодної інформації, вказаної позивачкою в її позовній заяві відповідач не повідомляв ні їй, ні тим паче комусь іншому. Ніяких інших стосунків він не має. На думку відповідача, позивачка намовляє на нього через безпідставні ревнощі. Відповідач завжди ставився з повагою до неї та її сина [PERSON], ніколи не ображав, намагався налагодити стосунки з сином. Враховуючи, що відповідач працює в іншій країні, дружніх стосунків з колишніми колегами у ТОВ «Ж-Ф Клінік» він не підтримує, після переїзду до Москви ні з ким не бачився і не розмовляв, подробиці свого особистого життя на роботі відповідач ніколи не розповідав, тим паче після звільнення, тому звинувачення позивачки йому не зрозумілі та він вважає, що вони ґрунтуються лише на її фантазіях та припущеннях. Не надано жодного доказу на підтвердження твердження, що відповідач розповсюдив на попередньому місті роботи в ТОВ «Ж-Ф Клінік» інформацію стосовно свого особистого життя, чим принизив честь та гідність позивачки. Також, в майбутньому такий доказ не може бути наданий, оскільки таке твердження є надуманим, ймовірніше через безпідставні ревнощі. Будь-які неправомірні дії з боку відповідача по відношенню до позивачки ніколи не здійснювались. Тому, відповідач вважає, що відповідно, і відсутня шкода честі, гідності та діловій репутації позивачки. Суд, ознайомившись з матеріалами справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями\~ЦК України. Відповідно до\~ст.34 Конституції України кожен має право на свободу думки і слова, межею якої є право іншої особи на повагу до її гідності та честі. Гідність і честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі, це передбачено\~ст.297 ЦК України. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації (ст.277 ЦК України). Пункт 6\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову\~практику у\~справах про\~захист гідності\~та честі\~фізичної особи,\~а також\~ділової репутації\~фізичної чи\~юридичної особи» також прямо передбачає, що позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі предявити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сімї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права. Як розяснено в п. 15\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б)\~поширена інформація стосується певної фізичної особи, тобто позивача;\~в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). У п. 18 вказаної Постанови роз'яснено, що, згідно з положеннями\~ст. 277 ЦК України\~і\~ст. 10 ЦПК України, обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Так, з позовної заяви вбачається, що позивачка, [PERSON] просить визнати дії відповідача [PERSON] такими, що принижують її честь та гідність, а саме інформацію, що відповідач має намір створити нову сімю, поширену ним серед колег клініки ТОВ «Ж-Ф Клінік», в якій позивачка працює головним лікарем, що підриває її авторитет. Відповідно до\~ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в зясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення. Матеріальний аспект захисту охоплює й положення гл. 3\~ЦК, в якій йдеться саме про захист цивільних прав та інтересів. Відповідно до ч.1\~ст.15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, субєктивне право на захист\~це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Зміст зазначених у\~ст.15 ЦК України\~підстав для захисту не розкривається, але він відображений у відповідних нормах ст.ст., що регулюють ту чи іншу категорію правовідносин. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту субєктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен зясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб\~(аналіз ВСУ практики застосування судами\~ст.16 Цивільного кодексу України від 29.05.2014 року). . Згідно з положеннями\~ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст.2 ЦПК). Згідно ч.1 та ч.2\~ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Достовірними, відповідно до\~ст.79 ЦПК України є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч.1\~ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Згідно ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України,\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З наданих документів суду не вбачається, у чому саме полягають порушення прав [PERSON], позивачкою не надано суду належних допустимих доказів, які б підтверджували ту обставину, що її права та свободи взагалі будь-ким порушені чи не визнаються, або оспорюються, не навела доказів у чому полягають порушення її прав. Відмовляючи у задоволенні позову суд критично оцінює ствердження позивачки про реальність того, що внаслідок існування інформації, а саме того, що відповідач має намір створити нову сімю, поширену відповідачем серед колег клініки ТОВ «Ж-Ф Клінік», в якій позивачка працює головним лікарем, що підірвало авторитет позивачки серед колег, оскільки дана обставина не встановлена, інших доказів суду не надано, з заявою про встановлення факту недостовірної інформації позивачка до суду не зверталась. Отже, суд приходить до висновку про те, що позивачка не надала суду достатніх доказів про порушення або оспорювання його права чи охоронюваного законом інтересу з боку відповідача, що вказує про відсутність спору про право. Відсутність порушення права позивача тягне за собою відмову у його захисті судом і відповідно має своїм наслідком відмову у позові. Додатково суд зазначає що, відповідно до ст.277 ЦК України\~не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, у\~рішеннях цього суду у справах "Лінгенс проти Австрії" від 8 липня 1986 року та "Українська прес-група" проти України" від 29 березня 2005 року. Згідно ч.ч. 1,2 ст.30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Щодо позовних вимог [PERSON] про стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне. Ця позовна вимога є похідною від вимог про захист честі, гідності, спростування недостовірної інформації. Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду у позадоговірних відносинах передбачені ст.ст. 23 і 1167 ЦК України. За загальним правилом така відповідальність наступає за наявності протиправності і вини особи, яка її завдала. Відповідно до вимог ст.280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Статтею 23 ЦК України\~передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Оскільки судом не встановлено розповсюдження відповідачем негативної та недостовірної інформації щодо позивачки, яка порушує її честь та гідність, суд приходить висновку, що позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди також не підлягають задоволенню. Відповідно до ч.5\~ст.263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З наведеного вище суд вважає позов є не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню за недоведеністю вимог. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Розглянувши справу повно, всебічно, обєктивно та неупереджено, суд вважає заявлені позовні вимоги не обґрунтованими та такими, що не підтверджуються фактичними обставинами справи та зібраними доказами, тому вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити.

Outcome: dismissed