overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-30 00:00:00

У липні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Свої вимоги мотивував тим, що він зареєстрований та постійно проживає за адресою: [INFO] А, кім. № 30. Крім нього за вказаною адресою постійно зареєстрована та проживає [PERSON] В 2002 р. він зареєстрував шлюб з відповідачкою по справі та зареєстрував її за місцем свого постійного проживання. З листопада 2015 р. відповідачка у спірній кімнаті не проживає, але з реєстрації в добровільному порядку знятись не бажає. На даний час шлюб між ними розірвано. Посилаючись на викладене, позивач просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням кімнати № 30 буд. № 34 А по пр. Богоявленському в м. Миколаєві. В судовому засідання позивач заявлені позовні вимоги підтримав в повному обємі та просив їх задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з'явилась, про розгляд справи повідомлена належним чином. Представник третьої особи ДП НВКГ "Зоря" "Машпроект" до суду не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Третя особа [PERSON] вважала, що позов підлягає задоволенню. Згідно Ухвали суду проводиться заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши надані докази, суд встановив . Відповідно до довідки ДП НВКГ "Зоря" "Машпроект" за вих. № 14/1-505 від 21.06.2017 р. в кім. № 30 буд. № 34-А по пр. Богоявленському в м. Миколаєві зареєстровані [PERSON] власник особового рахунку, [PERSON] відповідачка по справі та [PERSON] Відповідно до [PERSON] від 20.06.2017 р. ДП НВКГ "Зоря" "Машпроект" [PERSON] з 14.11.2015 р. за адресою: м. Миколаїв, пр. Богоявленський, буд. № 34 А, кім. № 30 не проживає з 14.11.2015 року. Вказані обставини знайшли своє підтвердження також з пояснень свідка. Згідно рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13.01.2016 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК УРСР\~визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Враховуючи вищенаведене суд вважає, що вимоги позивача про визнання відповідачки такою що втратила право користування житловим приміщенням квартири обґрунтовані та підлягають задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

У лютому 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до Дочірнього підприємства Відкритого акціонерного товариства "Донбасгеологія" "Павлоградська геолого-розвідувальна експедиція" про стягнення заборгованості по заробітній платі, в якому просила суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 4667,08 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що з 01.10.2013 року перебуває у трудових відносинах з позивачем, працює по теперішній час комірником. З жовтня 2013 року позивач не отримує заробітну плату, яка їй нарахована у сумі 4776,08 грн. Тому позивач просить винести рішення, яким стягнути заборгованість по заробітній платі у вищезазначеному розмірі. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі, підтвердив факт наявності заборгованості по заробітній платі у розмірі, зазначеному позивачем. Також представник відповідача у судовому засіданні зазначив, що причиною виникнення заборгованості стало скрутне матеріальне становище підприємства. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що наказом №10 від 01.10.2013 р. позивача прийнято на посаду комірника в Дочірнє підприємство ВАТ "Донбасгеологія" "Павлоградська геолого-розвідувальна експедиція". Згідно довідки відповідача № 26 від 21.02.2014 року заборгованість по заробітній платі позивача з жовтня 2013 року по січень 2014 року складає 4667,08грн. /а.с.2/. Наявність заборгованості визнані сторонами, тому у відповідності до ч.1 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про оплату праці" заробітною платою є винагорода у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. У відповідності зі ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином судом встановлені порушення діючого трудового законодавства, що є підставою для задоволення позовних вимог, а саме, стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі в розмірі 4667,08 грн. На підставі ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-19 00:00:00

У січні 2015 року позивачка [PERSON] звернулася з позовом до відповідача [PERSON] з вищевказаним позовом. В позовній заяві зазначила, що згідно свідоцтва про право власноісті на житловий будинок № 22 від 20.12.2000 року вона є власником будинку в [ADDRESS]. У вказаному будинку до цього часу зареєстрований її онук відповідач [PERSON], який на протязі останніх чотирьох років не проживав в данному будинку, речей, які б належали йому також в будинку немає. Добровільно зніматися з реєстраційного обліку відповідач [PERSON] відмовляється. Визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням потрібно позивачці для оформлення субсидії. Тому вона прохає визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстираційного обліку. В судовому засіданні представник позивачки адвокат [PERSON] підтримав позовні вимоги. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що в 2012 року відповідач одружився та виїхав на постійне місце проживання в с. Лутовинівка Козельщинського району Полтавської області. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок від 20.12.2000 року [PERSON] є власником житлового будинку в [ADDRESS] (а.с.4). Відповідно до свідоцтва про народження відповідач [PERSON]. являється онуком позивачки [PERSON] ( а.с.5-6). Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї, відповідач [PERSON] за вказаною адресою не проживає та належних йому речей не виявлено (а.с. 7-10). З домової книги вбачається, що відповідач зареєстрований в будинку позивачки 02.06.2012 року (а.с. 11-12). Відповідно до довідки, виданої Білицькою селищною радою від 18.12.2014 року [PERSON] за місцем реєстрації не проживає (а.с.13). Згідно ст.405 ЦК України "член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад рік , якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом". Відповідно до статті 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" "Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення , яке набрало законної сили , про позбавлення права власності на житлове приміщення або користування житловим приміщенням". Оскільки відповідач [PERSON] без поважних причин не проживає на протязі чотирьох років за місцем реєстрації в будинку позивачки, добровільно знятися з реєстрації відмовляється, слід визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

Рішенням Первомайського міськрайоннго суду Миколаївської області від 05 травня 2016 року у справі №484/882/16-ц за позовом [PERSON] до Інформаційного агенства "Преступності нет" ("[PERSON] Группа - УМГ"), [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації в задоволенні позову [PERSON] до Інформаційного агенства "Преступности НЕТ"("[PERSON] Группа - УМГ"), [PERSON] про спростування відомостей поширених ТОВ "[PERSON] Группа - УМГ", на сторінці інтернет видання на веб сайті https://news.pn/ru/criminal/155938, у публікації "Глава сельсовета Лукашовки связывает свое избиение с профессиональной деятельностью", які не відповідають дійсності, зокрема про те, що "на Николаевщине председатель Лукашовского сельского совета [PERSON] связывает свое избиение с профессиональной деятельностью, так как накануне происшествия она передала в прокуратуру документы относительно незаконной деятельности главы Первомайской городской организации партии ВО "Батьківщина" [PERSON], который является дядей избившего его парня". ....."Честно говоря, я все это связываю со своей профессиональной деятельностью. То, что я сделала замечание не было решающим в их поведении. Я на дядю вот этого парня, которые меня бил со своей девушкой написала заявление в прокуратуру, за то, что он взял незаконно ставки при предыдущем председателе, арендует помещение сельского совета под магазин, продает там свои продукты". ....."Я связываю это только с этим (заявлением в прокуратуру - ПН), потому что та девушка, которую я видела первый раз в жизни, такие гадости мне говорила. Это говорит о том, что она осведомлена очень. А исходит все это от их дяди. Он возглавляет у нас партию "Батьківщина" в Первомайске. А побили меня его племянники [PERSON] - это его двоюродного брата [PERSON] дети. Все в селе, все депутаты, все кто работает, все знают об этом и занимаються этим вопросом. Об этом знает и прокуратура, и милиция"- відмовлено. В позовній заяві позивачем ставились вимоги щодо стягнення моральної шкоди в сумі 10\~000 грн. з відповідача [PERSON] і рішення стосовно цих вимог судом не винесено. Зазначені вимоги були підтримані позивачем в судовому засіданні і надавались докази, пояснення з приводу цієї вимоги. Сторони в судове засідання не зявились, про час, місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідно до ст.. 220 ЦПК України суд ухвалює додаткове рішення після розгляду питання в судовому засіданні з повідомленням сторін. Їх присутність не є обов'язковою. Суд, вивчивши матеріали справи, дійшов до наступного. Відповідно до п.1 ст. ч.1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Дійсно, в судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди з [PERSON] в сумі 10\~000 грн. Щодо цих позовних вимог позивач давав пояснення, надавав докази, але стосовно цієї вимоги судом не ухвалено рішення.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-09 00:00:00

05.03.2020 директор КНП «ЯОЗзНПД» ХОР Спекторук Л.В. звернулась до суду із заявою про продовження примусової госпіталізації громадянки [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку без її усвідомленої згоди. Заяву обґрунтовує тим, що гр. [PERSON] , яка визнана судом недієздатною, була госпіталізована до медичного закладу у примусовому порядку. За час лікування стан останньої покращився лише частково. [PERSON] була оглянута комісією лікарів, які підтвердили необхідність продовження її стаціонарного лікування. В судовому засіданні представник лікарні заяву підтримала, пославшись на обставини, викладені в заяві, пояснив, що за відсутності лікування здоров`я [PERSON] погіршиться, що буде небезпечним для неї та оточуцючих. Інші учасники розгляду заяву підтримали. Заслухавши осіб які прибули на розгляд, дослідивши матеріали справи, суд вважає заяву такою, що підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що згідно висновку комісії лікарів-психіатрів щодо особи, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру, від 05.03.2020 № 133/2 вбачається, що гр. [PERSON] страждає тяжким психічним розладом: параноїдна шизофренія, безперервний тип перебігу зі стабільним змішаним дефектом, на зауваження реагує неадекватно, буває агресивною, конфліктує з хворими та медперсоналом. У зв`язку із цим потребує продовження стаціонарного лікування у КНП «ЯОЗзНПД». Відповідно до ст.14 Закону України "Про психіатричну допомогу" особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого віна неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Згідно ч. 1 ст.17 Закону України "Про психіатричну допомогу" перебування особи в психіатричному закладі в примусовому порядку може здійснюватись лише протягом часу наявності підстав, за якими було проведено госпіталізацію. Частиною 3 вказаної статті передбачено, що продовження госпіталізації особи в психіатричному закладі проводиться кожного разу на строк, який не може перевищувати шість місяців. Таким чином, зібрані у справі докази вказують на наявність підстав для задоволення заяви та продовження примусової госпіталізації [PERSON] в психіатричний стаціонар в примусовому порядку. На підставі ст. 14 Закону України "Про психіатричну допомогу",

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-15 00:00:00

11.03.2020 директор КНП «ЯОЗзНПД» ХОР Спекторук Л.В. звернулась до суду із заявою про продовження примусової госпіталізації громадянину [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку без його усвідомленої згоди. Заяву обґрунтовує тим, що гр. [PERSON] , який визнаний судом недієздатним, був госпіталізований до медичного закладу у примусовому порядку, оскільки [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад та становить небезпеку для себе та оточуючих. [PERSON] був оглянутий комісією лікарів, які підтвердили необхідність продовження його стаціонарного лікування. В судовому засіданні представник лікарні заяву підтримав, пославшись на обставини, викладені в заяві, пояснив, що за відсутності лікування здоров`я [PERSON] погіршиться, що буде становити небезпеку для нього. Інші учасники розгляду заяву підтримали. Заслухавши осіб які прибули на розгляд, дослідивши матеріали справи, суд вважає заяву такою, що підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що згідно висновку комісії лікарів-психіатрів щодо особи, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру, від 11.03.2020 № 150 вбачається, що гр. [PERSON] страждає тяжким психічним розладом у формі параноїдної шизофренії з безперервний типу перебігу зі стабільним дефектом особистості, внаслідок чого він вчиняє і виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для оточуючих. У зв`язку із цим потребує продовження стаціонарного лікування у КНП «ЯОЗзНПД». Відповідно до ст.14 Закону України "Про психіатричну допомогу" особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого віна неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Згідно ч. 1 ст.17 Закону України "Про психіатричну допомогу" перебування особи в психіатричному закладі в примусовому порядку може здійснюватись лише протягом часу наявності підстав, за якими було проведено госпіталізацію. Частиною 3 вказаної статті передбачено, що продовження госпіталізації особи в психіатричному закладі проводиться кожного разу на строк, який не може перевищувати шість місяців. Таким чином, зібрані у справі докази вказують на наявність підстав для задоволення заяви та продовження примусової госпіталізації гр. [PERSON] в психіатричний стаціонар в примусовому порядку. На підставі ст. 14 Закону України "Про психіатричну допомогу",

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

19.02.2016 року ПАТ КБ " Приватбанк" звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обгрунтування вимог вказав, що [PERSON] звернувся до ПАТ КБ "Приватбанк" з метою отримання банківських послуг, у звязку з чим підписав Заяву № б/н від 30.01.2014 року згідно якої [PERSON] отримав кредит у розмірі 70 000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (що підтвержується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку). Заявою Відповідача підтвержується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в Приватбанку, які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п. 3.2.1.1.16 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь- якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 3.2.1.1.16 Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідно до положень Умов та правил надання банківських послуг, які розміщенні на офіційному сайті Позивача ПАТ КБ "Приватбанк",

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-19 00:00:00

25.02.2015 року [PERSON] звернулась до суду з заявою про встановлення факту її перебування на утриманні сина [PERSON], померлого [INFO] року. В обґрунтування своїх вимог заявник вказує, що [INFO] року її син [PERSON] помер. На момент смерті сина розмір пенсії [PERSON] складав 2800 грн., а розмір пенсії заявника - 1073 грн., тому пенсія померлого сина була єдиним джерелом існування заявника. Встановлення факту знаходження [PERSON] на утриманні сина [PERSON], померлого [INFO] року, має для заявника правове значення, оскільки даний факт пов'язаний з призначенням пенсії. На підставі викладеного, заявник просить встановити факт перебування [PERSON] на утриманні сина [PERSON], померлого [INFO] року. Заявник в судове засідання не з'явилася, надавши суду письмову заяву в якій просить суд розглядати справу за її відсутністю, заяву підтримує в повному обсязі. Представник зацікавленої особи - Управління пенсійного фонду України Тернівського району м. Кривого Рогу в судове засідання не з'явилася, надавши суду письмову заяву в якій просить суд розглядати справу за її відсутністю, проти заяви не заперечує, якщо заявник надасть документи, які підтверджують родинні відносини між заявником [PERSON] та її сином [PERSON], померлим [INFO] року. Оскільки суду надано всі належні докази то заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] року помер [PERSON] - син заявника, з яким заявник проживала на день його смерті за адресою: [ADDRESS], - а.с. 3-6. Померлий на час смерті отримував пенсію в розмірі 2800 грн., а заявник пенсію в розмірі 1073 грн., - а.с.8, 9. Згідно ст.36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", батьки і чоловік (дружина) померлого, які були на його утриманні, мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування. До членів сім'ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. У зв'язку з наведеним суд, вважає, що [PERSON] знаходилася на утриманні у сина [PERSON], померлого [INFO] року, пенсія якого була постійним і основним джерелом засобів до існування заявника, тобто в зв'язку з його смертю вона втратила джерело засобів до існування. На підставі ст.36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", п.9 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір",

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до Кам"янського районного суду з позовом до [PERSON] про зміну розміру стягнення аліментів , а саме просив збільшити розмір аліментів на утримання їхньої дочки з 1/3 частини заробітку(доходу) відповідача на 1/4 . Свої позовні вимоги мотивував тим , що на підставі рішення Кам"янського районного суду Черкаської області № 2-1959/2010 р. від 16.12.2010 року з позивача стягнуто аліменти в розмірі 1/3 частини його заробітку доходу на користь відповідачки по справі [PERSON] на утримання їхніх неповнолітніх на той час дітей, сина : [PERSON] , [INFO] та доньки : [PERSON] , [INFO] . На даний час їхній син [PERSON] досяг повноліття , що і стало підставою для припинення сплати позивачем аліментів на його утримання . Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав , просив їх задоволити . Відповідачка в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову . Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку , встановленому ст. 174 цього ж кодексу . Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову . Суд , заслухавши сторін , дослідивши матеріали справи , вважає , що позов підлягає задоволенню . Так , в судовому засіданні встановлено , що сторони від даного шлюбу мають двох дітей- сина : [PERSON] , [INFO] та доньки : [PERSON] , [INFO] , які в даний час знаходиться на утриманні відповідачки . Згідно рішення Кам"янського районного суду Черкаської області № 2-1959/2010 р. від 16.12.2010 року з позивача стягнуто аліменти в розмірі 1/3 частини його заробітку доходу, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку на користь відповідачки по справі [PERSON] на утримання їхніх неповнолітніх на той час дітей, сина : [PERSON] , [INFO] та доньки : [PERSON] , [INFO] . На даний час син [PERSON] досяг повноліття , що і стало підставою припинення стягнення з його батька (позивача по справі [PERSON].) аліментів на його утримання . Відповідно до ч.2 ст.182 СК України , мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку . Згідно з ч.4 ст. 223 ЦПК України , якщо після набрання рішенням законної сили , яким з відповідача присуджені періодичні платежі , зміняться обставини , що впливають на визначені розміри платежів , їх тривалість чи припинення , кожна сторона має право шляхом пред"явлення нового позову вимагати зміни розміру , строків платежів або звільнення від них . Таким чином , позовні вимоги необхідно задовольнити , поскільки змінились обставини , що впливають на визначення розміру платежів .Крім того слід зазначити , що оскільки розмір аліментів за даним рішенням змінено , виконавчий лист №2-1959/2010 р. від 16.12.2010 року слід відкликати . На підставі ст.ст.180 , 181 , 182 , 183 СК України , п.23 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р.№3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства , материнства та стягнення аліментів",

Outcome: approved