Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до КП «Теплоенерго» Дніпропетровської міської ради про стягнення заборгованості. Позивач в своїх позовних вимогах посилається на те, що відповідно до договору на відпуск теплової енергії для потреб опалення № 458 від 13 серпня 2009 року відповідач взяв на себе зобов'язання з відпуску теплової енергії за цінами встановленими договором та додатком № 1, відповідно до якого встановлено ціну теплової енергії у розмірі 744, 50 грн., а позивач взяв на себе зобов'язання сплачувати за спожиту теплову енергію. Позивачу стало відомо, що протягом опалювальних сезонів 2011-2012 р.р., 2012-2013 р.р., жовтень 2013 - грудень 2013 р. відповідач без повідомлення збільшив ціни за опалення до 890,26 грн. 23 січня 2014 року на адресу відповідача було направлено запит про надання інформації з наданих обсягів, тарифів, умов, режимів споживання та цін за надані послуги. 30 січня 2014 року відповідачем було направлено відповідь, у якій повідомлено про підвищення тарифів на теплову енергію. Такі дії відповідача позивач вважає неправомірними та необґрунтованими, в зв'язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача стягнути заборгованість в сумі 12 186 грн. 92 коп., яка виникла через надання рахунку про сплату послуг за підвищеними тарифами, про які позивача не було повідомлено. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини викладенні в позовній заяві, просив позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача заперечувала проти задоволення позовних вимог посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог. Вислухавши сторони, оцінивши надані та добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) зобов'язана вчинити певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Як встановлено в судовому засіданні, 31 серпня 2009 року між КП «Теплоенерго» Дніпропетровської міської ради та [PERSON] укладено договір № 458 на відпуск теплової енергії для потреб опалення, відповідно до якого КП «Теплоенерго» Дніпропетровської міської ради зобов'язалося надавати споживачу теплову енергію за адресою: [ADDRESS], у вигляді гарячої води в обсягах згідно з додатком 1 до цього договору /а.с.68/. Ціна одиниці теплової енергії (1Гкал) згідно тарифів,, затверджених Рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 25 травня 2009 року № 1345 складає 744 грн. 50 коп. Окрім того постачальник зобов'язався письмово повідомляти споживача про зміну ціни одиниці теплової енергії, яка затверджується органами виконавчої влади. Відповідно до п.1 ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих приміщеннях, будинках і спорудах. Згідно п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України „Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний сплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом. Відповідно до ч.6 ст. 19 ЗУ «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачання організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до ст.1 ЗУ «Про теплопостачання» тариф (ціна) на теплову енергію - грошовий вираз витрат на виробництво, транспортування, постачання одиниці теплової енергії (1Гкал) з урахуванням рентабельності виробництва, інвестиційної та інших складових, що визначаються згідно з методиками, розробленими центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання. Відповідно до ст. 20 ЗУ «Про теплопостачання» тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб'єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими. Статтею 25 ЗУ «Про теплопостачання» встановлені основні обов'язки теплопостачальної організації, в тому числі - повідомляти споживача письмово або в засобах масової інформації при змінні тарифів на теплову енергію. Постановою Національної комісії регулювання ринку комунальних послуг України № 13 від 30 вересня 2011 року вирішено встановити КП «Теплоенерго» Дніпропетровської міської ради тарифи на теплову енергію для потреб інших споживачів - 890,26 грн. за 1 Гкал. Листом № 3079 від 06 жовтня 2011 року КП «Теплоенерго» Дніпропетровської міської ради повідомило [PERSON] про зміну тарифів на теплову енергію та направлено два примірники додаткової угоди /а.с.35/. Постановою Національної комісії що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг № 486 від 31 грудня 2013 року встановленні КП «Теплоенерго» Дніпропетровської міської ради тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб інших споживачів 751 грн. 74 коп. за 1 Гкал. /а.с.41/. Листом від 30 січня 2014 року за № 386 КП «Теплоенерго» Дніпропетровської міської ради повідомило споживача про підвищення тарифів на теплову енергію /а.с.43-45/. За ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, з боку позивача не надано жодних належних та допустимих доказів, які б надавали підстави для задоволення його позовних вимог, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, доводи позивача суд вважає непідтвердженими та необґрунтованими, а надані відповідачем документи на підтвердження своїх доводів, суд вважає обґрунтованими та такими, що спростовують доводи позивача. А тому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Outcome: dismissed