Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

25.06.2020 голова Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради Банах Н. звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] , з участю третьої особи Львівської міської ради про виселення, в якому просить виселити [PERSON] з квартири [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення, зобов`язати [PERSON] відновити вхід до квартири [ADDRESS] із балкону загального користування та замурувати вхід до квартири [ADDRESS] із квартири [ADDRESS] , судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що на обслуговуванні ЛКП «Варшавське-407» перебуває будинок [ADDRESS] . Працівниками ЛКП «Варшавське-407» 09.06.2020 проведено обстеження будинку та встановлено, що мешканка квартири [ADDRESS] , [PERSON] , самоправно зайняла квартиру [ADDRESS] , приєднавши її до квартири [ADDRESS] шляхом пробиття дверей із квартири [ADDRESS] та замурування входу до квартири [ADDRESS] із балкону загального користування. Квартира [ADDRESS] складається з однієї кімнати площею 12,6кв.м., кухні площею 6,0кв.м., коридору площею 2,7кв.м. На попередження ЛКП «Збоїща-408» добровільно звільнити самоправно зайняту квартиру [ADDRESS] відповідач не реагує. Будь-яких документів на право зайняття чи приєднання квартири [ADDRESS] відповідач не надала. У зв`язку з вищенаведеним, голова Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради Банах Н. змушена звернутись до суду з позовом. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова Свірідової В.В. від 30.06.2020 відкрито провадження у справі та призначено справу до підготовчого судового розгляду (а.с.12). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 20.11.2020 підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до судового розгляду (а.с.38). Представник позивача Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради - Палайда-Тис О.М. в судове засідання не з`явилась, однак подала до суду клопотання, в якому підтримує позовні вимоги в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує та просить суд розглядати справу у її відсутності, а тому суд вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів. Представник третьої особи Львівської міської ради Шагай О.О. в судове засідання не з"явилась,скерувала на аресу суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явилась повторно з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлялась про час та місце розгляду справи, що стверджується відмітками у журналі реєстрації вихідної кореспонденції, наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення, відзив відповідачем до суду подано не було, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без їх участі, представник позивача не заперечувала проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог статтей 280-283 ЦПК України, вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами наступне. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. (ч.1-4 ст. 77 ЦПК України). Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. В судовому засіданні встановлено, що на обслуговуванні ЛКП «Варшавське-407» перебуває будинок [ADDRESS] . Згідно довідки ф.2 з місця проживання про склад сім`ї і прописки від 16.06.2020 №2128, виданої ЛКП «Варшавське-407», [PERSON] зареєстрована та проживає у квартирі [ADDRESS] (а.с.10). Згідно відомостей Реєстру територіальної громади м. Львова у квартирі [ADDRESS] ніхто не зареєстрований. Статтею 47 Конституції України закріплено право кожного громадянина на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є ст. 109 ЖК Української РСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення. Виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Відповідно до ст. 116 ЖК Української РСР, якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Відповідно до ст. 4 ЖК Української PCP, до складу житлового фонду відносяться житлові будинки, а також житлові приміщення в інших будівлях. Жилі будинки та жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі, складають державний житловий фонд. Ч.1 ст. 5 Житлового Кодексу передбачено, що державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих рад). Згідно ст.51 Житлового Кодексу, жилі приміщення в будинках житлового фонду місцевих Рад народних депутатів надаються громадянам виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради народних депутатів за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті з депутатів Рад, представників громадських організацій, трудових колективів. Відповідно до чинного законодавства, зокрема, ст. 58 ЖК, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який, є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Судом встановлено, що ордер на вселення у квартиру [ADDRESS] у відповідача відсутній. На підставі ст.61 Житлового Кодексу, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму житлового приміщення, який укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем і наймачем, на ім`я якого видано ордер. Правилами користування приміщеннями житлових будинків та гуртожитків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992р. № 572, передбачено, що користування приміщеннями житлових будинків та гуртожитків здійснюється згідно з свідоцтвом на право власності або договором найму (оренди). Встановлено, що договір найму на квартиру [ADDRESS] з відповідачем ніхто не укладав. Працівниками ЛКП «Варшавське-407» 09.06.2020 проведено обстеження будинку та встановлено, що мешканка квартири [ADDRESS] , [PERSON] , самоправно зайняла квартиру [ADDRESS] , приєднавши її до квартири [ADDRESS] , шляхом пробиття дверей із квартири [ADDRESS] та замурування входу до квартири [ADDRESS] із балкону загального користування. Факт самоправного зайняття відповідачем квартири [ADDRESS] підтверджено актом від 09.06.2020 складеним працівниками ЛКП «Варшавське-407» (а.с.5). Квартира [ADDRESS] складається з однієї кімнати площею 12,6кв.м., кухні площею 6,0кв.м., коридору площею 2,7кв.м. (а.с.9). На попередження ЛКП «Варшавське-407» добровільно звільнити самоправно зайняту квартиру [ADDRESS] відповідач не реагує (а.с.8). Будь-яких документів на право зайняття чи приєднання квартири [ADDRESS] відповідач не надала. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно гуртуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Виходячи з вищенаведеного, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов є підставним та обґрунтованим і підлягає до задоволення, а саме слід виселити [PERSON] з квартири [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення, зобов`язавши відповідача відновити вхід до квартири [ADDRESS] із балкону загального користування та замурувавши вхід до квартири [ADDRESS] із квартири [ADDRESS] . Крім того, в силу дії ст. 141 ЦПК України до стягнення з відповідачів в користь позивача підлягає розмір судових витрат. У зв`язку з наведеним, з відповідачів підлягають стягненню в користь позивача 2102,00грн. судового збору.

Outcome: approved