Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-11 00:00:00

02.11.2017 року до суду звернувся позивач [PERSON] , за позовом про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення орендної плати до відповідача ТОВ "Верхньодніпровське сільськогосподарське підприємство Агрофірма «Промінь». Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 03.11.2017 року позовну заяву залишено без руху та позивачу надано строк для усунення виявлених недоліків. 15.11.2017 року позивачем усунені виявлені судом недоліки . Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 15.11.2017 року відкрите провадження у справі. Справу призначено до розгляду в судовому засідання на 10.01.2018 року. 10.01.2018 року розгляд справи відкладений в зв`язку з неявкою представника відповідача в судове засідання. Справу призначено до розгляду на 02.03.2018 року. 02.03.2018 року розгляд справи відкладений за клопотанням представника відповідача. Справу призначено до розгляду на 14.05.2018 року 14.05.2018 року розгляд справи відкладений в зв`язку за клопотанням представника позивача. Справу призначено до розгляду на 23.08.2018 року. 23.08.2018 року розгляд справи відкладений в зв`язку з постановою ухвали про витребування доказів у відповідача. Справу призначено до розгляду на 24.10.2018 року. 24.10.2018 року ухвалене заочне рішення у справі. 10.12.2018 року відповідачем подана заява про скасування заочного рішення. Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 15.02.2019 року скасоване заочне рішення від 24.10.2018 року за позовом [PERSON] , до ТОВ «Верхньодніпровське сільськогосподарське підприємство агрофірма «Промінь», про розірвання договору оренди земельної ділянки і стягнення орендної плати. Справу призначено до розгляду за правилами загального провадження на 07.05.2019 року. 07.05.2019 року розгляд справи відкладний в зв`язку з неявкою в судове засідання представника відповідача. Справа призначена до розгляду на 01.08.2019 року. 01.08.2019 розгляд справи відкладний в зв`язку з неявкою в судове засідання представника відповідача. Справа призначена до розгляду на 15.08.2019 року. 15.08.2019 року розгляд справи відкладний в зв`язку з неявкою в судове засідання представника відповідача. Справа призначена до розгляду на 10.10.2019 року 15.08.2019 року позивачем подана заява про зміну предмета позову. 10.10.2019 року в підготовчому судовому засіданні оголошено перерву. Справу призначено до розгляду на 09.12.2019 року. 09.12.2019 року закінчене підготовче судове засідання. Справу призначено до розгляду на 12 лютого 2020 року. 12.02.2020 року розгляд справи відкладений за клопотанням представника відповідача. Справа призначена до розгляду на 12.03.2020 року. 12.03.2020 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. 12.03.2020 року в судовому засідання оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Згідно позовних вимог за заявою про зміну предмету позову позивач просить: визнати недійсним договір оренди земельної ділянки, укладений між [PERSON] і ТОВ «ВЕРХНЬОДНІПРОВСЬКЕ СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКЕ ПІДПРИЄМСТВО АГРОФІРМА ПРОМІНЬ», зареєстрований 24.10.2012 року у Верхньодніпровському районному відділі Дніпропетровської регіональної філії Центру державного земельного кадастру за № 122100004001855. Витребувати із користування відповідача земельну ділянку площею 4.88 га., кадастровий номер 1221085500:01:068:0623, що розташована на території Зарічанської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. В обґрунтування позовних вимог за заявою про зміну предмету позову позивач посилається на наступне: на підставі інформаційного листа з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, виданого державним реєстратором Верхньодніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області від 01.11.2017 року він є власником земельної ділянки (паю) на території Зарічанської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 4.88 га., кадастровий номер 1221085500:01:068:0623. Підстава виникнення права власності на земельну ділянку - Держаний акт на право власності на земельну ділянку, зареєстрований за № 010311901762 серія ДП № 017079, виданий 25.12.2003 року Верхньодніпровським районним відділом земельних ресурсів. Вказана земельна ділянка згідно зазначеного вище інформаційного листа, перебуває у фактичному користуванні ТОВ «Верхньодніпровське сільськогосподарське підприємство Агрофірма Промінь» на підставі договору оренди земельної ділянки. У зв`язку із хворобою і складним матеріальним становищем, 11 січня 2011 року ним були запозичені кошти у третьої особи [PERSON] , який є власником (засновником) та керівником відповідача ТОВ «ВЕРХНЬОДНІПРОВСЬКЕ СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКЕ ПІДПРИЄМСТВО АГРОФІРМА ПРОМІНЬ», що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, з подальшою домовленістю, що він десяти років буде отримувати нараховану орендну плату у Товаристві від його іменні. На вчинення наведених вище дій [PERSON] ,, була видана довіреність [PERSON] , посвідчена державним нотарісом Верхньодніпровського нотаріального округу Малашовою Г.В. та зареєстрований в реєстрі за № 32 від 11 січня 2011 року У жовтні 2017 року він дізнався, що засновник ТОВ «ВЕРХНЬОДНІПРОВСЬКЕ СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКЕ ПІДПРИЄМСТВО АГРОФІРМА ПРОМІНЬ» Кисіль С.В,. на підставі виданої довіреності, уклав і зареєстрував від мені [PERSON] , договір оренди на належну йому земельну ділянку без номеру та дати аж на 50 років, чим перевищив повноваження представника, які суперечать закону, оскільки договір укладений ним у власних інтересах, що фактично позбавило права власника землі на розпорядження земельною ділянкою. З інформаційної довідки вбачається, що 24.10.2012 року даний договір був зареєстрований у Відділі держкомзему у Верхньодніпровському районі за № 122100004001855, серія та № 010 Згідно з копією довіреності від 11.01.2011 року [PERSON] , уповноважив дорученням Кисіля С.В., подавати від його іменні заяви в різні установи і підприємства, одержувати довідки та документи, розписуватись [PERSON] , отримувати орендну плату, а також виконувати всі дії, пов`язані з даною довіреністю. Жодного доручення щодо укладення від імені [PERSON] , договору оренди земельної ділянки в даній довіреності немає. 12 жовтня 2017 року ним припинена дія зазначеної довіреності. Укладаючи спірний договір оренди земельної ділянки 2012 році з орендодавцем без досягнення згоди з усіх істотних умов договору відповідач порушив право позивача як власника землі. Договір оренди земельної ділянки оскільки його було укладено однією і тією ж особою з несприятливими для орендодавця умовам, уклавши його на максимальний строк користування - 50 років, тобто правочин вчинений на реалізацію інтересів однієї особи - орендаря. Крім того на час підписання договору [PERSON] , не мав права на вчинення його від імені [PERSON] , будь-яких дій спрямованих на розпорядження земельною ділянкою, а тому підписуючи договір від імені позивача не мав представницьких повноважень, що й стало підставою звернення до суду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, при цьому пояснив, що в нього була домовленість з відповідачем, що останній візьме в користування його земельну ділянку строком на 10 років. Договору оренди земельної ділянки вони не укладали. Він видавав відповідачеві довіреність. А останній давав йому грошові кошти в сумі 10000 грн. Згодом з розмов між людьми він дізнався, що в відповідач склав від його імені договір оренди земельної ділянки на 49 років. З ним не погоджувались умови укладеного договору. Він його не підписував і відповідача на підписання такого договору не уповноважував. Коли йому стало відомо про укладення договору оренди від його імені, він з сином ходив до контори відповідача та просив надати йому примірник укладеного договору, але йому відмовили в цьому, повідомивши, що у нього немає права його вимагати. Потім він відмінив довіреність та звернувся до суду. Орендну плату йому стали виплачувати лише після звернення його до суду. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, давши пояснення фактично викладені в заяві про зміну предмету Представник відповідача ТОВ «Верхньодніпровське сільськогосподарське підприємство Агрофірма «Промінь», в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується інформацією викладеною на офіціному сайті судової влади. Перед самим початком судового засідання від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Згідно поданого відзиву позивач просить відмовити у задоволення позовних вимог. Оскільки позивач уповноважував довірену особу [PERSON] , на отримання від імені позивача орендної плати. Крім того позивач особисто отримував орендну плату. Про що свідчать відомості про виплату. Договір управління не тягне за собою переходу права власності до управителя майна. У розумінні ст. 1029-1033 [PERSON] , уклав договір оренди земельної ділянки від імені позивача, вигоду за яким отримував позивач. Жодних дій всупереч інтересам власника не було здійснено. Право власності зберігається за позивачем. А матеріли справи не містять договору, який позивач просить визнати недійсним. Тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] , в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується копією повідомлення про вручення судової повістки від 27.02.2020 року. Письмових пояснень суду не надав. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач є власником земельної ділянки (паю) площею 4.88 га, кадастровий номер 1221085500:01:068:0623, що знаходиться на території Зарічанської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта. Підстава виникнення права власності на земельну ділянку - Держаний акт на право власності на земельну ділянку, серія ДП № 017079, виданий 25.12.2003 року Верхньодніпровським районним відділом земельних ресурсів. Згідно відомостей зазначеного вище витягу встановлено, що між позивачем та відповідачем був укладений договір оренди належної позивачеві земельної ділянки, орендарем за яким зазначений відповідач. Строк дії договору 50 років. Позивач та представник позивача зазначають, що дата та номер договору позивачеві не відомі, так як належний позивачеві примірник договору оренди земельної ділянки знаходиться в орендаря, який відмовляється йому його надати. Разом з договором оренди земельної ділянки знаходиться і акт приймання - передачі земельної ділянки та Державний акт на право власності на земельну ділянку. Судом вживались заходи щодо витребування у відповідача копії спірного договору оренди земельної ділянки, про що постановлялась ухвала про витребування доказів та неодноразово направлялась на адресу відповідача, але залишилась не виконаною. Копію спірного договору земельної ділянки представником відповідача не надано і в судовому засіданні. Відповідно до ч. 10 ст. 84 ЦПК України - У разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду. Так як відповідач не надав суду копію спірного договору без зазначення будь яких причин суд приходить до висновку про наявність договору оренди земельної ділянки зареєстрованого 24.10.2012 року, оскільки він був підставою для реєстрації у державному реєстрі іншого речового права, оренди земельної ділянки, належної позивачеві, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реє Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта.. Також судом встановлено, що 11.01.2011 року позивач видав гр. [PERSON] , нотаріально посвідчену довіреність на управління належною йому земельною ділянкою терміном на 10 років. Довіреність посвідчена державним нотаріусом Верхньодніпровської районної нотаріальної контори Малашовою Г.В., зареєстрована в реєстрі з № 32, що підтверджується копією довіреності. Відповідно до змісту зазначеної довіреності [PERSON] , уповноважив дорученням Кісіля С.В., подавати від його іменні заяви в різні установи і підприємства, одержувати довідки та документи, розписуватись за [PERSON] , отримувати орендну плату, а також виконувати всі дії, пов`язані з даною довіреністю. За доводами позивача та представника позивача встановлено, що позивачеві стало відомо про те, що [PERSON] , на підставі виданої довіреності, уклав і зареєстрував від мені [PERSON] , договір оренди на належну [PERSON] , земельну ділянку без номеру та дати на 50 років. Дані обставина підтверджується інформацією із державного реєстру реєстрації речових прав н нерухоме майно та визнається відповідачем про що зазначено у відзиві на позовну заяву. Дізнавшись про укладення договору оренди земельної ділянки, позивач 12.10.2017 року припинив дію довіреності від 11.01.2011 року та відповідні відомості були внесені в Єдиний реєстр довіреностей за реєстраційним номером 34668460, що підтверджується витягом із державного реєстру довіреностей та був зроблений запис за № 2-428, що підтверджується копією витягу з Єдиного реєстру довіреностей. За вимогами ст. 13 ЦПК України- Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ст.13 Закону України «Про оренду землі» - визначено поняття договору оренди землі: Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. З вищевикладеного судом встановлено, що між сторонами існують правовідносини, що виникають із договору оренди земельної ділянки. Прохаючи визнати договір оренди земельної ділянки недійсним позивач посилається на те, що даний договір був укладений однією і тією ж самою особою з несприятливими для орендодавця умовами, а також що він, був укладений представником з перевищенням повноважень, визначених у наданій ним довіреності. Відповідно до ч.1 та ч.3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). В ст. 203 ЦК України передбачені умови дійсності правочину, а саме Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей Ст. 204 ЦК України передбачено, що Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Таким чином законодавством встановлено презумпцію правомірності правочину, тобто укладений правочин є дійсним якщо він не визнаний недійсним судом, або його недійсність не встановлена законом. Аналогічна позиція закріплена у постанові Верховного Суду України від 30 травня 2018 року по справі № 191/5077/16-ц (провадження 61-17422св18). Правові наслідки недійсності правочину встановлені ст. 216 ЦК України. Згідно з вимогами частини першої цієї статті Кодексу недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до ч. 1 п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Відповідно до положень ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Як зазначає позивач договір оренди земельної ділянки від 24.10.2012 року був укладений від імені позивача з відповідачем довіреною особою [PERSON] , на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 11.01.2011 року, виданої позивачем. Будь-яких доказів на спростування даного факту відповідачем не надано. А враховуючи той факт, що відповідачем не надано суду копію спірного договору відповідно до ч. 10 ст. 84 ЦПК України, суд вважає встановленим факт того, що спірний договір укладався (підписувався) не позивачем, а довіреною особою [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦК України - Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Відповідно до ч. 1 ст. 138 ЦК України - Представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. З дослідженої в судовому засіданні довіреності встановлено, що позивач уповноважив гр. [PERSON] , подавати від його іменні заяви в різні установи і підприємства, одержувати довідки та документи, розписуватись за [PERSON] отримувати орендну плату, а також виконувати всі дії, пов`язані з даною довіреністю. Допитана в судовому засіданні в якості свідка приватний нотаріус Верхньодніпровського районного нотаріального округу Малашова Г.В., пояснила, що вона не пам`ятає ким саме видавалась зазначена довіреність, але ознайомилась із її змістом та не заперечує факт посвідчення нею даної довіреності. Довіреність видана на управління земельною ділянкою. Зазначений в довіреності термін «управління земельною ділянкою» включає в себе лише ті права і обов`язки, які перераховані нижче в самій довіреності. Оскільки при посвідченні довіреностей вона з`ясовує в особи, яка її видає, на вчинення яких дій вона бажає уповноважити представника. Дана довіреність не є Генеральною і в поняття «управління» не входить право на розпорядження земельною ділянкою. Генеральні довіреності стосовно земельних ділянок вона взагалі не посвідчує, оскільки як на час її посвідчення, так і на даний час існує мораторій на відчуження земель сільськогосподарського призначення. Тому, якщо в довіреності прямо не зазначено, що довіритель уповноважує повірену особу укладати договір оренди земельної ділянки, таке право у повіреної особи відсутнє, оскільки укладання договору оренди земельної ділянки є розпорядженням нею. Якщо довіритель уповноважує повірену особу укладати договір оренди земельної ділянки, то в довіреностях, які нею посвідчуються, про це прямо зазначається. Відповідно до ч.1. 3 ст. 237 ЦК України - представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Відповідно до ч.1. ст. 238 ЦК України - Представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Відповідно до ч. 1 ст. 241 ЦК України - Правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Як встановлено з досліджених в судовому засіданні доказів, в довіреності, яка видавалась позивачем гр. [PERSON] , відсутнє указання на те, що повірений має право укладати від імені довірителя договір оренди земельної ділянки. Хоч поняття «управляти» за своїм змістом є широким. Але допитаний в судовому засіданні нотаріус, який посвідчував вказану довіреність, пояснила, що дане поняття не включає в себе право підписувати (укладати) договори оренди земельної ділянки, якщо про це прямо не зазначене у виданій довіреності. На підставі чого суд приходить до висновку, що у повіреної особи [PERSON] було відсутнє повноваження на укладання (підписання) від позивача договору оренди земельної ділянки. Відповідно уклавши (підписавши) від імені [PERSON] , повірена особа [PERSON] , вийшов за межі повноважень, передбачених в довіреності від 11.01.2011 року. Відповідно факт укладання (підписання) договору оренди земельної ділянки повіреною особою з перевищенням повноважень суд вважає встановленим. Позивач не схвалює правочин, договір оренди земельної ділянки, зареєстрований 24.10.2012 року, укладений повіреною особою [PERSON] . Таким чином даний правочин не створює прав та обов`язків для осіб, які його уклали відповідно до положень ст. 241 ЦК України. Судом встановлено, що у позивача [PERSON] , відсутнє волевиявлення на укладення спірного договору оренди земельної ділянки. Оскільки він посилається не те, що укладення договору на такий тривалий термін є несправедливою умовою для нього, як для власника земельної ділянки. Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства, зокрема , є справедливість, добросовісність і розумність. Визначення поняття «несправедливі умови договору» містить Директива 93/13/ЄС ст. 3 якої зазначено, що умова договору, яка не була окремо погоджена, вважається несправедливою (нечесною), якщо на противагу про добросовісність вона створює значний дисбаланс у правах та обов`язках сторін договору, причому на шкоду одній із сторін. Несправедливою умова може бути визнана лише в тому випадку, якщо вона не була окремо погоджена сторонами, причому не в наслідок того, що сторони не бажали цього, а з огляду на те, що одна із сторін договору з об`єктивних причин не могла виразити свою волю щодо такої умови договору. Головною серед таких причин Директива називає саме наявність заздалегідь підготовленого однією із сторін проекту договору, в результаті чого інша сторона була практично позбавлена можливості запропонувати будь-яких змін щодо цього Позивач вважає умову договору оренди земельною ділянки щодо строку його дії в 50 років несправедливою. Дана умова відноситься до істотних умов договору. Відповідачем не надано доказів того що дана умова погоджувалась безпосередньо із позивачем [PERSON] , тому суд вважає за можливе визнати її як несправедливу для позивача. На вищевикладеного суд приходить до висновку про наявність підстав для видання спірного договору оренди земельної ділянки недійсним, як вчинений з перевищенням представником повноважень без подальшого його схвалення повіреною особою та відсутності у довірителя волі та волевиявлення на укладення зазначеного договору. Відповідно до ч. 3 ст. 238 ЦК України - Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. Оскільки суду не надано копію договору оренди земельної ділянки тому невідомо, хто підписував даний договір від імені орендодавця, а також третя особа, [PERSON] , не з`явився в судове засідання та не надав будь - яких пояснень суду з приводу вчиненого ним представництва, суд не має можливості встановити однозначно, чи даний договір був вчинений представником в своїх інтересах чи ні. Але враховуючи, що [PERSON] ,. входить до засновників ТОВ«ВЕРХНЬОДНІПРОВСЬКЕ СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКЕ ПІДПРИЄМСТВО АГРОФІРМА ПРОМІНЬ» можна дійти висновку, що укладений договір був вчинений і в його інтересах. В свою чергу вчинення правочину з перевищенням наданих повноважень при відсутності подальшого схвалення даного правочину повіреною особою є підставою для визнання такого правочину недійсним, оскільки позивач просить визнати правочин недійсним за даною підставою. На підставі чого суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Посилання відповідача, що укладений договір оренди земельної ділянки відповідає положенням ст. 1029-1033 ЦК України суд вважає безпідставними, оскільки між сторонами договору на управління майном не укладався. А відповідно до ч.1, 2 ст. 1031 ЦК України - Договір управління майном укладається в письмовій формі. Договір управління нерухомим майном підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно ст.. 1033 ЦК України при укладенні договору управління майном управитель діє без довіреності. А між позивачем та [PERSON] , виникли права і обов`язки на підставі виданої позивачем довіреності. Доводи відповідача, що позивач сам отримував орендну плату на підставі відомостей про її виплату суд вважає безпідставними. Оскільки згідно наданої відомості вбачається, що орендну плату за договором № 010 від 16.05.2011 року отримав [PERSON] , а не [PERSON] . Крім того суд критично оцінює даний доказ. Оскільки представник відповідача в підготовчому судовому засідання даний доказ не подав. Не заявив навіть про намір подати такий доказ в подальшому. В свою чергу згідно ч. 3 ст. 83 ЦПК України - Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Хоч відповідач і додав даний доказ до відзиву, але сам відзив відповідач подав із порушенням строків. Оскільки не до підготовчого судового зсідання, ні в підготовчому судовому засіданні відповідач відзив на позовну заяв не подав. Не повідомив про свій намір подати його в подальшому. Відповідно до ч. 7 ст. 178 ЦПК України - Відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі. Відповідно до ч.4, 8 ст. 83 ЦПК України - Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Крім того надана відомість не містить ні номеру , ні дати і стосується лише одного договору, що ставить під сумнів її достовірність. Надані поштові чеки на перерахування позивачеві орендної плати датовані 2018, 2020 роком. Відповідно суд не може їх розцінювати як належне виконання відповідачем своїх обов`язків з виплати орендної плати, оскільки орендна плата почала перераховуватись позивачеві лише після звернення його із позовом до суду. І в первинній редакції позивач просив розірвати укладений договір оренди земельної ділянки саме з підстав невиплати йому орендної плати. Відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України - Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Так як судом ухвалюється рішення про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, суд приходить до висновоку, що позовні вимоги в частині витребування у відповідача земельної ділянки також підлягають задоволенню. Дане рішення приймається судом відповідно до визначеного позивачем способу захисту порушених прав за яким позивач просить саме витребувати належну йому земельну ділянку у відповідача. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в загальній сумі 1600-00 грн., сплата яких підтвердження наданими квитанціями, включаючи і сплачений судовий збір за вимогами про витребування доказів так як позовна заява подана до внесення змін до ЦПК України, оскільки судом ухвалюється рішення про задоволення позовних вимог, заявлених позивачем.

Outcome: approved