Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою в якій вказав, що [INFO] померла його мати [PERSON] , якій належала земельна ділянка, площею 1,17 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території колишньої Малостружківської сільської ради. За життя мати заповіла усе належне їй майно йому та його брату [PERSON] , однак брат від прийняття спадщини після смерті матері відмовився. Після досягнення матір`ю похилого віку та потреби у сторонній допомозі він переїхав проживати до неї в с.Балабанівка Новоушицького району Хмельницької області. Нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину по причині неможливості довести факт спільного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини у зв`язку із чим вимушений був звернутися до суду. Ухвалою суду від 02 грудня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи по суті на 14 годину 00 хвилин 20 лютого 2020 року. Представник заявника адвокат Соловей О.В. подав заяву про розгляд справи без їх участі заявлені вимоги підтримують. Представник заінтересованої особи - Новоушицької селищної ради Хмельницької області в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву в якій вказав, що заявлені вимоги визнає, просить справу розглянути без його участі. Інших заяв чи клопотань від учасників справи не надходило. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснюється. Суд, безпосередньо дослідивши та оцінивши докази у справі, встановив наступні фактичні обставини. [INFO] померла [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 18 листопада 2013 року (а.с.8). [INFO] [PERSON] заповіла усе належне їй майно синам [PERSON] та [PERSON] , про що свідчить копія заповіту (а.с.10). Згідно із заявою посвідченою приватним нотаріусом Доля Т.І. [PERSON] відмовився від спадщини після смерті матері [PERSON] (а.с.12). Відповідно до копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №368527 від 17 січня 2006 року [PERSON] належить земельна ділянка, площею 1,47 га на території Малостружківської сільської ради, Новоушицького району, Хмельницької області (а.с.11). Заявнику [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва на право на спадщину на майно у зв`язку із неможливістю встановити факт спільного проживання зі спадкодавцем [PERSON] , що підтверджується постановою нотаріуса від 20 листопада 2019 року (а.с.15). Відповідно до повідомлення приватного нотаріуса Новоушицького районного нотаріального округу Кохан О.В., спадкова справа після смерті [PERSON] не заведена (а.с. 25,26). Частиною третьою статті 1268 ЦК визначено, що спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Місцем проживання фізичної особи, згідно з частиною першою статті 29 ЦК України, є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Відповідно до частини десятої статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008, № 7 "Про судову практику у справах про спадкування» якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Відповідно до п.3.22. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Мінюстом від 22.02.2012 року № 296/5 (в редакції, яка діє з 08.12.2017 року) у разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. З довідки № 388, 389 від 05 серпня 2019 року, виданої Новоушицькою селищною радою, суд встановив, що [PERSON] була зареєстрована у [ADDRESS] (а.с.9). Місцем проживання [PERSON] на час смерті було [ADDRESS] . Відповідно до даних довідки за № 498 від 13 листопада 2019 року [PERSON] проживав незареєстрований разом із своєю матір`ю [PERSON] в одному погосподарському номері і вели спільне господарство (а.с.13). Зазначена обставина підтверджується письмовими поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON] , актом обстеження на предмет проживання від 15 жовтня 2019 року. Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання [PERSON] за місцем проживання [PERSON] не може бути доказом того, що він не проживав із спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані заявником, та оцінені судом. Таку ж позицію висловив Верховний Суд у постанові від 10 січня 2019 року по справі № 484/747/17. З урахуванням вказаного, суд дійшов висновку про встановлення факту спільного проживання [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини. Факт, про встановлення якого просить заявниця, має для неї юридичне значення, оскільки надає право на отримання спадщини. Відповідно до положень частини сьомої статті 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються. На підставі викладеного та

Outcome: approved