Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-07 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Приватного акціонерного товариства «Славутський хлібозавод» про стягнення вихідної допомоги в розмірі 14484 грн.08 коп., середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні працівника в розмірі 5657 грн.60 коп. та витрат на правову допомогу в розмірі 1500 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що з 06 червня 2012 року по 23 листопада 2015 року працював в ПрАТ «Славутський хлібозавод» на посаді робітника з комплексного обслуговування і ремонту будівель 4 розряду. 01 жовтня 2014 року він був переведений на посаду слюсаря-ремонтника 5 розрядку. Згідно наказу директора ПрАТ «Славутський хлібозавод» №192-к від 23 листопада 2015 року його було звільнено з роботи за ч.3 ст.38 КЗпП України. Відповідно до ст.44 КЗпП України при звільненні йому не була виплачена вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку в розмірі 14484 грн.08 коп. В зв»язку із тим, що в день звільнення йому не була проведена виплата всіх сум, а саме вихідної допомоги, вважає,що він має право на стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі 5657 грн.60 коп. Крім того, просить стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 1500 грн. ПрАТ «Славутський хлібозавод» звернулося в суд із зустрічним позовом до [PERSON], в якому просило змінити формулювання причини звільнення [PERSON] з роботи з ПрАТ «Славутський хлібозавод» із «звільнений з роботи згідно ч.3 ст.38 КЗпП України на «звільнений з роботи за власним бажанням» ст.38 КЗпП України». В обгрунтування зустрічного позову позивач посилався на те, що [PERSON] 9 листопада 2015 року звернувся до ПрАТ «Славутський хлібозавод» із письмовою заявою про його звільнення за ч.3 ст.38 КЗпП, тобто через невиконання працедавцем законодавства про працю. До подання такої заяви позивач жодного разу не скаржився на можливі факти порушення працедавцем трудового законодавства, а тому він не може посилатися на такі порушення, як на підставу звільнення саме за ч.3 ст.38 КЗпП України. Відповідно до судової практики в разі, якщо вказані працівником причини звільнення порушення працедавцем трудового законодавства (ч.3 ст.38 КЗпП) України не підтверджуються,або працедавцем не визнаються, останній не вправі самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору на ч.1 ст.38 КЗпП України. Звільнення з ініціативи працівника за ч.3 ст.38 КЗпП України не передбачає обов»язкової згоди працедавця на таке звільнення, оскільки в даному випадку працівник реалізовує своє право, передбачене трудовим законодавством, а працедавець вимушений погодитись зі звільненням працівника незалежно від свого бажання. В судовому засіданні представник [PERSON] адвокат [PERSON] подала письмову заяву про зміну позовних вимог в частині стягнення вихідної допомоги та просила суд стягнути з ПрАТ «Славутський хлібозавод» на користь позивача вихідну допомогу в розмірі 19519 грн.20 коп. Крім того, представник ПрАТ «Славутський хлібозавод» [PERSON] в судовому засіданні уточнив зустрічні позовні вимоги і просив змінити у наказі №192-к від 23 листопада 2015 року, виданому директором ПрАТ «Славутський хлібозавод» формулювання причини звільнення, а саме «Звільнити [PERSON], слюсаря-ремонтника згідно ч.3 ст.38 КЗпП України з 23.11.2015 року» на «Звільнити [PERSON], слюсаря ремонтника згідно ч.1 ст.38 КЗпП України з 23.11.2015 року». [PERSON] в судовому засіданні підтримав свої змінені позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, вимоги зустрічного позову не визнав і пояснив, що з самого початку його роботи на ПрАТ «Славутський хлібозавод» працедавцем неодноразово порушувалося законодавство про працю. Так, його не було забезпечено відповідними інструментами, одягом, необхідними для використання в процесі роботи. Він тривалий час працював за допомогою власних інструментів. Лише протягом 2014-2015 років він став отримувати від підприємства ці інструменти та одяг. До травня місяця 2015 року він періодично виконував роботи за межами підприємства в державній установі, приватних квартирах, будинках. Такі роботи не входять в його посадові обов»язки. Крім того, 01 жовтня 2014 року його було безпідставно переведено на посаду слюсаря-ремонтника 5 розряду. Однак жодного дня на цій посаді він не працював, а виконував попередню роботу. 13 серпня 2015 року між ним та головним інженером підприємства [PERSON] виник словесний конфлікт з приводу виробничих питань, в ході якого останній наніс йому тілесні ушкодження. В результаті проведеного розслідування було встановлено, що нещасний випадок не пов»язаний з виробництвом, причиною нещасного випадку є особиста неприязнь потерпілих один до одного. Він був не згідний з таким висновком, а тому звернувся із скаргою в управління Держпраці у Хмельницькій області, яке задоволило його скаргу та винесло припис щодо проведення повторного розслідування нещасного випадку, усунення порушень в оформленні актів, приведення їх у відповідність з вимогами діючого законодавства. Всі викладені факти є грубим порушенням роботодавцем трудового законодавства, що спонукало його до написання заяви про звільнення на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України. Тому просить задоволити його позов, а в задоволенні зустрічного позову відмовити. Представник [PERSON] - адвокат [PERSON] підтримала позовні вимоги позивача, вимоги зустрічного позову не визнала та дала пояснення, аналогічні поясненням [PERSON] Представник ПрАТ «Славутський хлібозавод» [PERSON]І не визнав позову [PERSON], вимоги уточненого зустрічного позову підтримав з підстав, викладених у зустрічній позовній заяві і додатково пояснив, що перед звільненням з роботи та після такого звільнення [PERSON] не надав жодного доказу порушенням роботодавцем його трудових прав, оскільки таких порушень взагалі не було. Під час роботи [PERSON] повністю забезпечувався спеціальним одягом, взуттям, іншими засобами індивідуального захисту, необхідними інструментами. На посаду слюсаря-ремонтника він був переведений у відповідності до вимог діючого законодавства. При цьому жодного тиску з боку працедавця на [PERSON] не чинилося. В ході розслідування нещасного випадку, що стався 13 серпня 2015 року було встановлено, що цей випадок не пов»язаний з виробництвом. [PERSON] у встановлений законом строк не звертався до компетентних органів із скаргами на порушення законодавства про працю. Враховуючи, що в судовому засіданні не доведено фактів порушення законодавства про працю з боку роботодавця і останній не мав права змінювати підставу розірвання трудового договору на ч.1 ст.38 КЗпП України, просить задоволити зустрічний позов та відмовити в задоволенні первісного позову. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши представлені письмові докази, суд вважає, що позов [PERSON] задоволенню не підлягає, а зустрічний позов ПрАТ Славутський хлібозавод» слід задоволити з наступних підстав. Так, судом встановлено та не оспорюється сторонами, що відповідно до наказу директора ПрАТ «Славутський хлібозавод» №96-к від 05 червня 2012 року [PERSON] прийнято на роботу на посаду робітника з комплексного обслуговування і ремонту будівель 4-го розряду з 06 червня 2012 року. Наказом директора ПрАТ «Славутський хлібозавод» №130-к від 29 вересня 2014 року [PERSON], робітника з комплексного обслуговування і ремонту будівель переведено на посаду слюсаря-ремонтника 5-го розряду з 01 жовтня 2014 року. Підставою для видачі цього наказу стала заява [PERSON] Відповідно до заяви [PERSON] та довідки про його хворобу від 06 листопада 2015 року, [PERSON] переведено на посаду двірника тимчасово з 09 листопада 2015 року по 22 листопада 2015 року, що стверджується наказом директора ПрАТ «Славутський хлібозавод» №184-к від 09 листопада 2015 року. Наказом директора ПрАТ «Славутський хлібозавод» №192-к від 23 листопада 2015 року звільнено з роботи [PERSON],слюсаря-ремонтника, згідно ч.3 ст.38 КЗпП України з 23 листопада 2015 року на підставі його заяви. Відповідно до ч.3 ст.38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. [PERSON] посилається на те що під час його роботи адміністрація ПрАТ «Славутський хлібозавод» неодноразово грубо порушувала трудове законодавство, що спонукало його написати заяву про звільнення з роботи за ч.3 ст.38 КЗпП України. Однак такі пояснення [PERSON] об»єктивними доказами не підтверджуються. Так, відповідно до нормативів видачі спецодягу та спецвзуття, погоджених із представником трудового колективу ПрАТ «Славутський хлібозавод» 22 листопада 2012 року та в цей же день затверджених директором ПрАТ «Славутский хлібозавод», робітник з комплексного обслуговування і ремонту будівель не забезпечується спеціальним одягом та спеціальним взуттям. Згідно вказаного локального нормативного акту слюсар-ремонтник забезпечується костюмом, ковпаком, черевиками. В судовому засіданні [PERSON] пояснив, що жодного дня на посаді слюсаря ремонтника він не працював. Однак відповідно до досліджених в судовому засіданні документів, а саме накладних №254 від 12.11.2013 року, №259 від 26.11.2013 року, №243 від 25.11.2014 року, № 43 від 30.04.2015 року, інвентаризаційного опису №38 від 01 грудня 2014 року [PERSON] отримав відповідно 2 костюми, 2 пари черевиків, рукавиці, куртку ватну, наколінники. Проти отримання такого одягу та взуття в судовому засіданні не заперечував сам [PERSON] Таким чином відсутні передбачені законом підстави вважати, що адміністрація ПрАТ «Славутский хлібозавод» не виконувала вимоги законодавства про працю в частині забезпечення [PERSON] спеціальним одягом та взуттям. Переведення [PERSON] з 01 жовтня 2014 року на посаду слюсаря-ремонтника 5 розряду відбулося на підставі його заяви від 29 вересня 2014 року. З таким переведенням [PERSON] погоджувався, не оскаржував його. В судовому засіданні не здобуто доказів про те, що переведення на іншу роботу відбулося з порушенням вимог діючого законодавства, всупереч волі позивача. Тому суд вважає, що вказана підстава не може розцінюватися як невиконання роботодавцем законодавства про працю. Позивач пояснив, що протягом робочого часу періодично, до травня місяця 2015 року виконував будівельні роботи в деяких приватних осіб та державних установах. Однак об»єктивних доказів виконання таких робіт поза межами підприємства в робочий час не надав, дій керівництва з цього приводу у встановлений законом строк не оскаржив до відповідних органів. В судовому засіданні об»єктивно встановлено, що 13 серпня 2015 року на ПрАТ «Славутський хлібозавод» стався нещасний випадок із [PERSON] Розслідування цього нещасного випадку проводилося двічі: у серпні місяці 2015 року та в листопаді місяці 2015 року. Підставою для проведення повторного розслідування цього нещасного випадку стало звернення [PERSON] до управління Держпраці у Хмельницькій області, яке 12 листопада 2015 року внесло припис провести повторне розслідування нещасного випадку, визнати чи не визнати нещасний випадок таким, що пов"язаний з виробництвом, скласти акт за формою Н-1, встановити причини нещасного випадку, осіб, дії або бездіяльність яких привели до нещасного випадку, розробити план заходів щодо запобігання подібним нещасним випадкам, усунути порушення в оформленні актів, привести їх у відповідність з вимогами Порядку. В результаті повторного розслідування нещасного випадку 20 листопада 2015 року було встановлено, що нещасний випадок з слюсарем ремонтником [PERSON] не пов»язаний з виробництвом та складено акт форми Н-5. Зазначений акт до даного часу ніким не оскаржено у встановленому законом порядку, тому він є чинним. Із припису управління Держпраці у Хмельницькій області від 12 листопада 2015 року та акту форми Н-5 від 23 листопада 2015 року вбачається, що будь-які трудові права [PERSON] в результаті вказаного нещасного випадку не порушені. На підставі наведеного суд вважає, що під час роботи [PERSON] на ПрАТ «Славутський хлібозавод» адміністрація цього підприємства виконувала законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору, не порушувала законодавство про працю. Тому суд приходить до висновку, що відсутні передбачені законом підстави для звільнення [PERSON] з роботи за ч.3 ст.38 КЗпП України та для задоволення його вимог про стягнення вихідної допомоги, середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні, витрат на правову допомогу. У відповідності до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 31 жовтня 2012 року та в інших постановах про те, що за змістом ст. 38 КЗпП України працівник має право з власної ініціативи в будь-який час розірвати укладений з ним на невизначений строк трудовий договір. При цьому строк розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до його розірвання і які працівник визначає самостійно. В разі, якщо вказані працівником причини звільнення порушення працедавцем трудового законодавства (ч. 3 ст. 38 КЗпП України), не підтверджуються, або працедавцем не визнаються, останній не вправі самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору на ч. 1 ст. 38 КЗпП України. Враховуючи викладене, адміністрація ПрАТ «Славутський хлібозавод» не вправі була при видачі наказу №192-к від 23 листопада 2015 року самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору з [PERSON] на ч. 1 ст. 38 КЗпП України. Однак приймаючи до уваги, що судом не встановлено фактів невиконання адміністрацією ПрАТ «Славутський хлібозавод» законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору, є передбачені законом підстави для задоволення зустрічних позовних вимог та зміни у наказі №192-к від 23 листопада 2015 року, виданому директором ПрАТ «Славутський хлібозавод» формулювання причини звільнення, а саме «Звільнити [PERSON], слюсаря-ремонтника згідно ч.3 ст.38 КЗпП України з 23.11.2015 року» на «Звільнити [PERSON], слюсаря ремонтника згідно ч.1 ст.38 КЗпП України з 23.11.2015 року». Відповідно до ст.88 ЦПК України з [PERSON] підлягають стягненню на користь ПрАТ «Славутський хлібозавод» понесені судові витрати у виді сплаченого судового збору в розмірі 1378 грн.

Outcome: approved