Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-09 00:00:00

[PERSON]., який діє в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.Посилається на те, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Також в будинку зареєстрований відповідач [PERSON] , який вже близько дев"яти років проживає за кордоном, а саме в Іспанії. Реєстрація в будинку відповідача перешкоджає вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю, а тому просить визнати [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком за адресою: [ADDRESS] . Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 листопада 2019 року справу № 306/2369/19 (провадження № 2/306/868/19) передано на розгляд судді Свалявського районного суду Вінер Е.А. (а.с.18). 02 грудня 2019 року суддею Свалявського районного суду Вінер Е.А. винесено ухвалу про залишення позову без руху (а.с.19). 17 січня 2020 року суддею Свалявського районного суду Вінер Е.А. винесено ухвалу про відкриття провадження у справі (а.с.29). В судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити (а.с. 45). Відповідач в судове засідання не з"явився в черговий раз, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно і належним чином (а.с. 35-38), про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи без його участі чи відзиву на позов від нього не надходило. Відповідно до ч. 11 ст.128 ЦПК України відповідач викликаний до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а. с. 42,43). Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Дослідивши матеріали справи, суд приходи до слідуючого висновку. Між сторонами існують правовідносини, які повинні регулюватися нормами статті 405 Цивільного Кодексу України. Судом встановлено, що [PERSON] є власником 4/6 частин житлового будинку по [ADDRESS] , що стверджується реєстраційним посвідченням на домоволодіння [ADDRESS] за № 1522 виданого 18 червня 1975 року Мукачівським міжміським бюро техінвентаризації (а.с. 14,15). Третя особа, зазначена в позові [PERSON] згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №182395714 від 25 вересня 2019 року є співвласником 1/6 частини житлового будинку в [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серія та номер 1298, виданий 25.09.2019 року Свалявською державною нотаріальною конторою Закарпатської області (а.с.12). Згідно відповіді начальника КП «Виробниче управління комунального господарства» за № 32 від 16 січня 2020 року [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою [ADDRESS] (а.с. 28). Частиною першою ст.355 ЦК України передбачено майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до ч.1 ст.356 ЦПК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою (ч.1 ст.358 ЦК України). Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна (будинку) має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до Акту № 73 про фактичне проживання (не проживання) особи від 18 вересня 2019 року складеного комісією комунального підприємства ВУКГ в складі головного інженера [PERSON]., майстра абон.відділу [PERSON] . , спеціалістів [PERSON] , [PERSON] в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] стверджується, що [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , проте за даною адресою не проживає, а проживає в Іспанії (а.с. 11). Разом з тим в акті не зазначено, що [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , проте за даною адресою не проживає понад один рік, та інших доказів, які б підтверджували дані обставини суду не надано. Представником позивача не було заявлено жодного клопотання до суду про виклик та допит в судовому засіданні сусідів як свідків того, що відповідач в житловому приміщенні не проживає понад рік. П. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" роз`яснено, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст.33 Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому». Крім того, [PERSON] є співвласником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] та не надала своєї письмової згоди щодо визнання [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування будинком за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити. За правилами статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов"язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.

Outcome: dismissed