Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-23 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Позивач звернулася до суду, мотивуючи заявлені вимоги тим, що [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті залишилась спадщина на майно у виді права на земельну частку (пай) в Сільськогосподарському товаристві з обмеженою відповідальністю «Зоря» села Владиславка Миронівського району Київської області. Право на вказану земельну частку померла мала на день смерті, оскільки була членом товариства на час отримання ним державного акта на право колективної власності на землю, була внесена до списку-додатку до державного акта. Будучи спадкоємцем померлої [PERSON] за законом, він спадщину прийняла. Отримати свідоцтво про право на спадщину не має змоги, оскільки сертифікат на право на земельну частку (пай) за життя [PERSON] не отримала, спадкові права не оформила. Просила визнати за нею в порядку спадкування право на земельну частку (пай) в Акціонерному товаристві пайовиків «Зоря» села Владиславка Миронівського району Київської області розміром 2,87 в умовних кадастрових гектарах. Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області від 21 травня 2019 року відкрито провадження у справі. Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 12 липня 2019 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті та за клопотанням представника позивача прийнято рішення про витребування у приватного нотаріуса Миронівського районного нотаріального округу Головного територіального управління юстиції у Київській області копії спадкової справи померлої [INFO] [PERSON] . Відзив на позовну заяву 11 червня 2019 року представник відповідача Головного управління Держгеокадастру у Київській області подав відзив на позовну заяву, в якому вказав, що відповідно до норм статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Головне управління передає земельні ділянки у власність громадянам у порядку визначеному статтею 118 ЗК України. Закон України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» визначає організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками. Стаття 3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» визначає, що підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації. Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Земельна частка (пай) виділяється її власнику в натурі (на місцевості), як правило, однією земельною ділянкою. За бажанням власника земельної частки (паю) йому можуть бути виділені в натурі (на місцевості) дві земельні ділянки з різним складом сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сінокоси або пасовища). Стаття 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» сільські, селищні, міські ради приймають рішення щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) у межах населених пунктів, а районні державні адміністрації - за межами населених пунктів. Разом з тим, згідно з Постановою Пленуму Верховного суду України від 16 квітня 2004 року № 7 зі змінами «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» при неможливості надати особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. № 720/95 «Про порядок паювання земель у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Відтак, згідно вищевикладеного, Головне управління згідно повноважень не має правових підстав для прийняття рішення про передачу у власність, надання, виділення земельних часток (пай), тому не може бути належним відповідачем по вказаному позову. Аргументи учасників справи В судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, представник позивача подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності, вказав, що позовні вимоги підтримує. Представник відповідача Миронівської районної державної адміністрації Київської області в судове засідання не з`явився. В надісланій до суду заяві представник адміністрації просить розглядати справу без її участі. Представник Владиславської сільської ради Миронівського району Київської області сільський голова в судове засідання не з`явився. В надісланій до суду заяві сільський голова просить розглядати справу у відсутності представника сільської ради, зазначив, що не заперечує проти задоволення позову. Представники відповідачів Головного управління Держгеокадастру у Київській області та Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Зоря»в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином. Фактичні обставини справи Судом встановлені наступні факти. [INFO] померла [PERSON] . Вказана обставина підтверджується даними сідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим Владиславською сільською радою Миронівського району Київської області 14 березня 1997 року. Після смерті [PERSON] приватним нотаріусом Миронівського районного нотаріального округу Київської області відкрито спадкову справу за № 258/2017. Матеріали спадкової справи містять дані, відповідно до яких, спадкоємцем померлої [PERSON] за заповітом посвідченим 26 жовтня 1988 року секретарем Владиславської сільської ради народних депутатів Миронівського району Київської області та зареєстрованим в реєстрі за № 92, є [PERSON] . За життя померла [PERSON] набула право на земельну частку (пай) в Акцонерному товаристві пайовиків «Зоря» села Владиславка Миронівського району Київської області, оскільки на час видачі товариству державного акта на право колективної власності на землю вона була членом акціонерного товариства пайовиків, була включена до списку громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства, який додавався до державного акта на право колективної власності на землю, під номером 605. Вказані обставини підтверджуються даними державного акта на право колективної власності на землю, виданого Акцонерному товариству пайовиків «Зоря» села Владиславка Миронівського району Київської області 28 грудня 1994 року, списку-додатку до державного акта на право колективної власності на землю. Сертифікат на право на земельну частку (пай) [PERSON] за життя не отримала. [PERSON] у встановлений шестимісячний строк не зверталася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті матері, спадщину прийняла фактично, оскільки вступила в управління та володіння спадковим майном. Цей факт підтверджується даними спадкової справи № 258/2017 та рішення Миронівського районного суду Київської області від 2 травня 2018 року. Мотиви суду та застосовані норми права Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, дійшов висновку, що позов належить задовольнити. Паювання земель колишніх сільськогосподарських підприємств (колгоспів, радгоспів) повинно було здійснюватися після їх реформування у колективні сільськогосподарські підприємства (Указ № 666/94), передачі цим підприємствам земель у колективну власність, видачі державного акта на право колективної власності на землю. Коло осіб, які мають право на земельну частку (пай), встановлено Указом Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям". Статтею 1 цього Указу передбачено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Згідно зі ст. 2 цього Указу право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Зі змісту наведеного вбачається, що особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві чи була його членом. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). За життя [PERSON] набула права на права на земельну частку (пай) в Акцонерному товаристві пайовиків «Зоря» села Владиславка Миронівського району Київської області розміром 2,87 в умовних кадастрових гектарах. Оскільки спадщина після смерті [PERSON] відкрилась до [INFO] , застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. На час відкриття спадщини після смерті [PERSON] діяли норми Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року, відповідно до ст. 549 якого визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Факт прийняття позивачем спадщини після смерті [PERSON] підтверджено судовим рішенням. Згідно положень частини 7 статті 25 ЗК України вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) працівників відповідних підприємств, установ і організацій та пенсіонерів з їх числа є рівними. Розмір земельної частки у колективному сільськогосподарському підприємстві «Дружба» складає 3,96 умовних кадастрових гектари, що підтверджується даними довідки відділу у Миронівському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області № 58/113-18 від 15 червня 2018 року. Висновки за результатами розгляду Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2 вказаної статті визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів. Згідно з вимогами статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За правилами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що обставини, якими обґрунтовані заявлені вимоги, мали місце. Позивач після смерті [PERSON] успадкувала право на земельну частку (пай) в Акціонерному товаристві пайовиків «Зоря» села Владиславка Миронівського району Київської області розміром 2,87 в умовних кадастрових гектарах. Як спадкоємець, що прийняв спадщину, позивач має право на оформлення спадкових прав, тому позовні вимоги підлягають до задоволення, порушене право позивача підлягає судовому захисту. На підставі ст.ст. 529, 549 ЦК УРСР, ст. 25 ЗК України, постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді цивільних справ",

Outcome: approved