Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради , [PERSON], [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про визнання протиправним та скасування наказу від 30 червня 1993 року № 386-115 Фонду державно-комунального майна Рівненської міської ради народних депутатів в частині приватизації квартири [ADDRESS] гр. [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] та визнання недійсним видане на його ім"я свідоцтво про право власності на житло від 30 червня 1993 року на квартиру [ADDRESS] гр. [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги позивача визнав повністю та пояснив, що його батьки , 30 червня 1993 року, реалізуючи надане їм право Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» здійснили приватизацію квартири [ADDRESS], про що їм було видано свідоцтво про право власності на вище зазначене житло, на підставі якого квартира належить на праві спільної часткової власності в рівних частинах позивачу та відповідачам. На момент приватизації квартири позивач була неповнолітнім і не мав змоги самостійно реалізувати своє право на приватизацію, або відмовитися від участі в приватизації, тобто його батьки, використали його право на приватизацію житла, що на час звернення позивача до суду і розгляду справи в суді, є перешкодою в реалізації наданого позивачу законом права на приватизацію житла на його вибір, про що він дізналася від відповідачів в червні 2013 року. Просить суд визнати протиправним та скасувати наказ від 30 червня 1993 року № 386-115 Фонду державно-комунального майна Рівненської міської ради народних депутатів в частині приватизації квартири [ADDRESS] гр. [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] та визнати недійсним видане його ім"я свідоцтво про право власності на житло від 30 червня 1993 року на квартиру [ADDRESS] гр. [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Представник Управління ЖКГ виконавчого комітету Рівненської міської ради в судове засідання не з"явився, однак подав заперечення в якому просить відмовити у задоволенні позову , оскільки позивач використав своє право на приватизацію житлового фонду у відповідності до вимог ст. 65-1 ЖК України, ЗУ " Про приватизацію державного житлового фонду" . Оскільки позивач був зареєстрований по вказаному місцю проживання, то і на нього було оформлено право власності на частину квартири. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнала і пояснила, що приватизацією квартири [ADDRESS] в 1993 році займався свекор [PERSON], який на даний час тяжко хворіє. Вона ніяких підписів та участі у приватизації вказаної квартири не ставила. Як оформлялись документи на приватизацію квартири не знає. Про приватизацію квартири взнала тільки в 2013 року від свекра [PERSON] Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явилися, надіслати до суду заяви в яких просять суд розглянути справу за їх відсутності, за наявними у справі доказами, позовні вимоги позивача визнають повністю. Суд, заслухавши пояснення сторін, всебічно та повно дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного. Відповідно до ст. 10,60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особіи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що в червні 1993 року відповідачами без згоди, відома та розуміння позивача, використали надане Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», право позивача на приватизацію квартири,про що їм було видано свідоцтво про право власності на житло, від 30 червня 1993 року зареєстроване у Фонді державно-комунального майна на праві приватної спільної сумісної власності і записане в реєстрову книгу за № 18-560 ( стор. 47 книга № 18). На підставі якого зазначена квартира належить на праві спільної часткової власності позивачу та відповідачам, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 30 червня 1993 року, і що на даний час є перешкодою в реалізації наданого позивачу законом права на приватизацію житла, на її вільний вибір. Про використане право позивача на приватизацію державного житлового фонду, йому стало відомо в червні 2013 цього року, коли він звернувся у відповідні органи місцевого самоврядування по питанню приватизації квартири. Преамбула Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визнає, що метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення громадян до участі в утриманні і збереженні існуючого житла та формування ринкових відносин. Пункт 5 статті 5 даного Закону передбачає, що кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз. У відповідності до ст.. 3 приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків) з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю. Вищевказана квартира має загальну площу 66,3 квадратних метрів, відповідно на позивача приватизовано 13,26 квадратних метрів, що є менше від наданої законом площі, що може бути безоплатно передана у власність. Також позивач позбавлена можливості отримати 10 квадратних метрів додатково на свою сім'ю. Крім того позивач, діями відповідачів, позбавлений наданого йому вище названим Законом права на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, що суперечить Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року та ст. 47 Конституції України в якій зазначено, що кожен має право на житло і держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу придбати житло у власність. Враховуючи те, що позивач взнав про порушення його прав тільки в червня 2013 року, то суд у відповідності до вимог ст. 267 ЦК України визнає причини пропущення строку позовної давності поважними, і порушене право підлдягає захисту. За таких обставин позовні вимоги позивача підлягають до задоволення повністю. На підставі викладеного,

Outcome: approved