Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-10 00:00:00

08.08.2018 року до Олевського районного суду надійшла позовна заява виконавчого комітету Станишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області в інтересах малолітньої дитини [PERSON] до [PERSON], в якій просять відібрати у відповідачки її малолітнього сина [PERSON] [INFO], без позбавлення батьківських прав та передати дитину до органу опіки та піклування виконкому Станишівської сільської ради. В обґрунтування позову позивачем зазначено, що на території Станишівської сільської ради проживає сім'я, в якій є малолітня дитина, що опинилася в складних життєвих обставинах - [PERSON], [INFO]. Мати дитини - [PERSON] проживає без реєстрації в с.Станишівка зі своїм співмешканцем. З 15.09.2011 року сім'я знаходиться на обліку, як така, що перебуває в складних життєвих обставинах, фактично з моменту народження дитини через неналежне виконання батьківських обов'язків, виконкомом сільської ради піднімалося питання про негайне відібрання дитини від матері з тимчасовим розміщенням дитини до закладу охорони здоров'я. Працівниками служби у справах дітей Станишівської сільської ради здійснювали регулярні планові обстеження умов проживання сім'ї [PERSON], залучали працівників Житомирського районного центру соціальних служб для сім'ї дітей та молоді, дільничних інспекторів та інспекторів ювенальної превенції для проведення профілактичної роботи, надавали рекомендації щодо належного виховання і утримання дитини та попереджали про відповідальність за ухилення від виконання батьківських обов'язків. Під час обстеження сім'ї встановлено, відповідачка та її співмешканець систематично зловживають спиртними напоями, остання ніде не працює, отримує соціальну допомогу в УПСЗН за рахунок якої проживають, будинок в якому проживає дитина знаходиться в незадовільному стані, під час обстеження продуктів харчування в будинку не виявлено, дитина постійно не доїдає, у зв'язку з чим вимушена жебракувати. 22.06.2018 року на підставі рішення виконавчого комітету Станишівської сільської ради та у зв'язку із загрозою життю та здоров'ю дитини було вилучено із сім'ї та тимчасово влаштована в заклад охорони здоров'я до Житомирської центральної районної лікарні для проведення обстеження стану здоров'я дитини. На підставі викладеного позивач звернувся до суду з даним позовом в інтересах малолітньої дитини. В підготовче судове засідання представник позивача не з'явилася, але надала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує. Відповідачка в підготовче судове засідання також не з'явилася, але надала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, заявлені позовні вимоги визнає. Відповідно до ч. 3 ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову на підготовчому судовому засіданні, та у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Таким чином, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, матеріалами справи встановлено, що відповідачка є матір'ю малолітнього [PERSON], [INFO], що стверджується копією свідоцтва про народження, (а.с.20). Згідно Актів обстеження умов приживання сім'ї [PERSON], як таких, що опинилася в складних життєвих обставинах, вбачається, що малолітньому [PERSON], [INFO], облаштоване спальне місце, місце для навчання, відпочинку, проведення дозвілля, але не в задовільному стані, одяг та постільна білизна дитини брудні, мати малолітнього зі своїм співмешканцем зловживають спиртними напоями, у зв'язку з чим не виконує батьківських обов'язків щодо свого малолітнього сина. Від сусідів надходять усні скарги стосовно частого перебування в будинку сторонніх сумнівних людей. (а.с.6,7,10-17) Згідно Рішення Виконавчого комітету Станишівської сільської ради №72 від 21.06.2018 «Про доцільність відібрання малолітньої дитини [PERSON] від матері [PERSON].», було вирішено відібрати малолітнього [PERSON] від матері [PERSON] з послідуючим оформленням в спеціальний дитячий заклад. (а.с.7) Крім того, висновком комісії з питань захисту прав дитини та попередження насильства в сім'ї «Про відібрання малолітньої дитини [PERSON] від матері [PERSON].» від 22.05.2018 року №11 також було вирішено за доцільне відібрати малолітнього [PERSON] від матері [PERSON] з послідуючим оформленням в спеціальний дитячий заклад. (а.с.8) В судовому засіданні також не встановлено жодних обставин, які б об'єктивно унеможливлювали чи перешкоджали відповідачці [PERSON], належно виконувати її батьківські обов'язки по вихованню дитини. За таких обставин, враховуючи інтереси малолітньої дитини та вивчивши надані письмові докази (рішення та висновок про доцільність відібрання малолітньої дитини [PERSON] від матері [PERSON], акти обстеження матеріально-побутових умов сім'ї та ін.), які підтверджують викладені обставини, суд вважає за доцільне, що вищевказаними доказами доведено ухилення від виконання відповідачем своїх материнських обов'язків відносно дитини, що є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання і у відповідності до ст. 170 СК України є підставою для відібрання дитини від матері. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із ч. 1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Частиною 4 ст. 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 8 Постанови КМУ від 24.09.2008 р. № 866 «Про питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини» визначено, що у разі, якщо виникла безпосередня загроза життю або здоров'ю дитини, орган опіки та піклування, якому стало відомо про це, приймає рішення про негайне відібрання дитини у батьків або осіб, які їх замінюють. Згідно ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням, або органу опіки та піклування. Відповідно до роз'яснень пунктів 16 і 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Суд має право вирішити питання про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав та передати органу опіки та піклування (якщо цього потребують інтереси дитини), без визначення при цьому конкретного закладу. При винесенні вказаного рішення суд враховує положення ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХХІІ від 27 лютого 1991 року, в яких зазначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. При наведених вище конкретних обставинах суд вважає встановленим, що дійсно станом на день відібрання дитини існували умови, загрозливі для життя і здоров'я малолітньої дитини і були підстави для негайного відібрання її від матері. Суд погоджується з тим, що на даний час є підстави для відібрання дитини від відповідачки, оскільки умови для її проживання відсутні, і дійсно існує загроза для здоров'я та життя дитини. Суд вважає, що доведено наявність підстав для відібрання дитини від відповідачки без позбавлення її батьківських прав, з переданням малолітнього органу опіки для подальшого його влаштування в дитячий заклад повністю відповідає інтересам дитини. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Виходячи із цього принципу, суд не може за власною ініціативою збирати докази або робити інші процесуальні дії, направлені на збирання доказів, а лише оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Разом із тим, відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, судові витрати пов'язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Outcome: approved