Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

06.08.2018 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів, посилаючись на те, що заочним рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 26.11.2013 року стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини з загального доходу відповідача на дітей щомісячно, починаючи з дати набрання рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття. Рішення набрало чинність 07.11.2013 року, але позивачкою його не було звернуто до виконання. На теперішній час визначений розмір аліментів є недостатнім для утримання синів та не забезпечує навіть мінімальних потреб для існування дітей. У зв'язку із зміною законодавства, у відповідності до ст.182 ч.2 СК України з 08 липня 2017 року розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У зв'язку із тим, що розмір стягуваних вищезазначеним рішенням суду з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей на даний час суттєво відрізняється від того мінімального розміру аліментів, що визначений законодавчо, що істотно вплинуло на майновий стан позивача, просила змінити розмір аліментів, визначених заочним рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 26.11.2013 року, та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх синів [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини його щомісячного доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви й до повноліття дитини. У судове засідання позивачка не з'явилась, подала заяву через канцелярію суду, в якій просила справу слухати без її участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач, зареєстроване місце проживання та перебування якого невідоме, в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час, дату та місце розгляду справи шляхом публікації виклику на офіційному веб-сайті судової влади України, що відповідає вимогам ч.11 ст.128 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив. Будь яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. У зв`язку з неявкою в судове засідання усіх учасників справи, фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом не здійснюється відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Судом встановлено, що заочним рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 26 листопада 2013 року, яке набрало законної сили 07 листопада 2013 року, стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини загального доходу відповідача на дітей щомісячно, починаючи з дати набрання рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття. Відкликано з примусового виконання виконавчий лист по справі №2029/4074 про стягнення з [PERSON], [INFO], аліментів на користь [PERSON], [INFO], на утримання дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], у розмірі по 500 грн. на кожну дитину щомісячно після сплати заборгованості (якщо така є), станом на дату набрання рішенням законної сили. За змістом статті 180 СК Українибатьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 181 СК України). Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з положеннями статті 183 СК Українирозмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Частину другу статті 182 СК Українина даний час викладено в такій редакції: "Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Отже, вказаними змінами збільшено мінімальний гарантований розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до внесення змін у статтю 182 СК України- 30 %). Статтею 192 СК Українипередбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У статті 192 СК Українизакріплено вичерпний перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів. При цьому, суд зазначає, що зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України. З огляду на викладене, суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий визначено законом. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначено законом (частина друга статті 182 СК України). Верховний Суд України у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснював, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Таким чином, суд вважає, що збільшення мінімального розміру аліментів на одну дитину, який визначено законом, не є підставою для пред'явлення позову про зміну розміру аліментів. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року №61-7584св18, справа № 536/1557/17. Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, визначених у ст. 192 СК України, як підстава для зміни розміру аліментів. При цьому, ствердження позивача про те, що розмір стягуваних вищезазначеним рішенням суду з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей на даний час суттєво відрізняється від того мінімального розміру аліментів, що визначений законодавчо, що істотно вплинуло на майновий стан позивача, суд не приймає в якості доказу та зазначає, що позивачем в позові повідомлено про те, що рішення набрало чинність 07.11.2013 року, але позивачкою його не було звернуто до виконання. При таких встановлених у судовому засіданні обставинах справи суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог, тому в їх задоволенні відмовляє. Враховуючи те, що позивачка при зверненні до суду з позовною заявою була звільнена від сплати судового збору, та

Outcome: dismissed