Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-23 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом в суд до Коростенської міської державної нотаріальної контори, третя особа: [PERSON] про зняття арешту з майна та заборони на його відчуження. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначила, що на майно житловий будинок [ADDRESS] , власником Ѕ частини якого вона є, наявна заборона на відчуження на підставі повідомлення 40 від 15 березня 1957 року Паровозного депо ст.Коростень за реєстраційним номером 3056965. Наявність арешту істотно обмежує та порушує права власника нерухомого майна щодо можливості його користування та розпорядження, а зняття арешту можливе лише за відповідним судовим рішенням, що й стало приводом для звернення [PERSON] до суду з позовом та заявлення вимоги про зняття арешту. Учасники справи в судове засідання не з`явилися, повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи. [PERSON] подала до суду заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав зазначених в позовній заяві. Відповідач та третя особа, будучи належним чиною повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, проте подали в суд заяви про розгляд справи без їх участі, позов визнали. Відповідно до ч.3 ст.200 Цивільного процесуального кодексу України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що на майно, а саме, житловий будинок [ADDRESS] , власником Ѕ частини якого є позивач, наявна заборона на відчуження на підставі повідомлення 40 від 15 березня 1957 року Паровозного депо ст.Коростень за реєстраційним номером 3056965 (а.с.9-14). На вимогу позивача, Коростенська міська районна державна нотаріальна контора Житомирській області відмовила у зняті арешту з майна (а.с.15). У зв`язку з наявним арештом майна, позивача обмежено у праві розпоряджатися своїм майном, як однієї зі складових права власності. Відповідно до положень ст.41 Конституції України та ст. 1 Протоколу №1 до Європейської Конвенції з прав людини 1950 року держава Україна гарантує громадянам непорушність їхньої приватної власності. У відповідності зі ст.319 ч.1 Цивільного кодексу України - "Власник володіє,\~користується,\~розпоряджається своїм\~майном на\~власний розсуд". Відповідно до ст.321 ч.1, 2 Цивільного кодексу України "Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні . Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом". Згідно зі ст.59\~ч.1, 2 Закону України\~ "Про виконавче провадження" - "Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини…". Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 5 від 3 червня 2016 року "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Судом встановлено, що наявність арешту істотно обмежує та порушує права власника нерухомого майна щодо можливості його користування та розпорядження, а зняття арешту можливе лише за відповідним судовим рішенням . За таких обставин суд дійшов до висновку про те, що позивач позбавлений можливості реалізувати свої права як власника щодо володіння, користування та розпорядження майном. Отже, аналізуючи норми закону та надані сторонами докази на підтвердження своїх вимог, суд вважає, що позов є обґрунтованим та таким, який підлягає задоволенню.

Outcome: approved