Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-13 00:00:00

[PERSON] у березні 2014 звернувся до суду з позовом до ПСП "Орач" про розірвання договору оренди землі . В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що згідно із Державним актом на право приватної власності на землю серія І І -ПЛ № 053720, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю Варварівської сільської Ради Карлівського району Полтавської області за № 82 від 02.01.2002 р., він є власником земельної ділянки загальною площею 5.46 гектарів кадастровим номером 5321680700:00:004:0363. Згідно із договором оренди землі, від « 20»вересня 2006 року, зареєстрованим у Карлівському районному відділі Полтавської регіональної філії державного підприємства „Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельним ресурсам" про що у Державному реєстрі земель вчинено запис 03.08.2007 р. № 040755600149 - земельна ділянка була передана позивачем о оренду відповідачу. Відповідно до абзацу третього частини першої статті 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, додержання державних стандартів, норм і правил. Порушення відповідачем свого встановленого законом обов'язку щодо розроблення проекту землеустрою, що забезпечує еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь і передбачають заходи з охорони земель є істотним порушенням договору, адже наслідком такої бездіяльності буде різке зниження родючості ґрунтів орендованої земельної ділянки. Протягом восьми років позивачу , як власнику, невідомо як використовується його земля. Враховуючи те, що протиправна бездіяльність відповідача загрожує збереженню стану орендованої земельної ділянки, позивач вважє, що договір оренди землі має бути розірваний. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, та просив їх задовольнити. На запитання відповів , що по суті позову до відповідача саме на протязі восьми років за роз*ясненнями його довіритель не звертався . Представник відповідача Коцюба І.О. у судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні у повному обсязі. Пояснила, що твердження позивача про не дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, додержання державних стандартів, норм і правил ними - відповідачем, позивачем нічим в судовому засіданні не доведена. Зазначила, що з копій документів які вона надала вбачається , що вони усесь цей час про який вказує позивач , проводили визначений керівництвом сівозміну та вносили мінеральні добрива і все це задля екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів . Відносно розроблення проекту землеустрою, що забезпечує еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь то на даний час, а саме 8.08.2013 року вони заключили договір з ПП «Ален-Зем» на розроблення проекту землеустрою, що забезпечує еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь , оплативши його. На даний час цей проект в стадії виготовлення. Як зазначено у ст. 10, 11 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини: [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія І І -ПЛ № 053720, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю Варварівської сільської Ради Карлівського району Полтавської області за № 82 від 02.01.2002 р., є власником земельної ділянки загальною площею 5.46 гектарів кадастровим номером 5321680700:00:004:0363.( а.с. 8) Вказані земельна ділянка розташовані на території Варварівської сільської ради Карлівського району Полтавської області, цільове призначення земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно із договором оренди землі, від « 20»вересня 2006 року, зареєстрованим у Карлівському районному відділі Полтавської регіональної філії державного підприємства „Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельним ресурсам" про що у Державному реєстрі земель вчинено запис 03.08.2007 р. № 040755600149 - земельна ділянка була передана позивачем о оренду відповідачу , предметом якого є строкове платне користування вищевказаною земельною ділянкою (а.с.5-7). Відповідно до інформаційної довідки та додатком до неї актів на внесення добрив витрату насіння за різні роки та договору № 1946 та квитанції про оплату послуг, суд вбачає , що псп « Орач» з 2010 року по теперішній час на полі 11а (де знаходиться земельна ділянка позивача) , проводив сівозміну , вносив певну кількість різних добрив , використовував поівневий матеріал а на момент розгляду справи і до подання позову до суду 13.03.2014 року , псп «Орач» 8.08.2013 року уклав договір з ПП «Ален-Зем» на розроблення проекту землеустрою, що забезпечує еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь , оплативши його. ( а.с.32-57) Відповідно до положень ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За змістом ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини другої статті 792 ЦК України відносини, щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Відповідно до абзацу третього частини першої статті 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, додержання державних стандартів, норм і правил . Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, тому суд повинен встановити чи дійсно порушуються права орендодавця вимагати від орендаря дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, додержання державних стандартів, норм і правил , а також з'ясувати у чому саме полягає порушення його законних прав (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 25.12.2013 р. у справі № 6-78цс13). Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодесом. Позивач , обґрунтовуючи свої вимоги, указував на відсутність у відповідача розроблення проекту землеустрою, що забезпечує еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь і передбачають заходи з охорони земель є істотним порушенням договору. При огляді наданих документів відповідачем , судом установлено, що у пункті 17 договору умови збереження стану об'єкту оренди визначено дотримання вимог протиерозійної організації території . Умови збереження стану землі визначені статтею 36 Закону України „Про охорону земель" від 19.06.2003 та Земельним кодексом України: це збереження родючості ґрунтів, максимально можливе запобігання втрат і виснаження сільськогосподарських земель, та інші заходи. Пунктом 26 спірного договору визначено право орендодавця вимагати від орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням, дотримання екологічної безпеки землекористування і збереження родючості ґрунтів, державних стандартів, норм і правил, місцевих правил забудови населених пунктів, дотримання режиму використання водоохоронних зон, прибережних захисних смуг, зон санітарної охорони. Відповідно до п.20 договору орендодавець у разі погіршення корисних властивостей орендованої земельної ділянки, пов'язаних із зміною її стану має право на відшкодування збитків. Таким чином, право орендодавця вимагати від орендаря дотримання вказаних умов кореспондує обов'язку орендаря щодо забезпечення умов збереження стану об'єкта, що не позбавляє орендодавця - власника землі права на захист в разі порушення цих обов'язків. Вивченням маючих документів в справі також встановлено, що псп «Орач» 8.08.2013 року уклав договір з ПП «Ален-Зем» на розроблення проекту землеустрою, що забезпечує еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь , оплативши його.. За таких обставин не можна вважати, що по даній справі відсутнє розроблення проекту землеустрою, що забезпечує еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь і передбачають заходи з охорони земель на час звернення із позовом до суду. Отже, представником позивача у ході судового розгляду не доведено, до якого саме порушення прав призвела відсутність на його думку розроблення проекту землеустрою, що забезпечує еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь і передбачають заходи з охорони земель та в чому полягає істотність цієї умови. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що права позивача у розумінні статті 3 ЦПК України не порушені, а тому правові підстави для задоволення позову відсутні, оскільки факт порушення прав позивача укладенням цього договору та відсутністю у ньому, розроблення проекту землеустрою, що забезпечує еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь і передбачають заходи з охорони земель, не вбачається та позивачем не доведений.

Outcome: dismissed