Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-31 00:00:00

07 червня 2018 року акціонерне товариство комерційний банк Приватбанк (далі АТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з вказаним позовом до [PERSON] Свої вимоги обґрунтовує тим, що 12 березня 2008 року між банком та [PERSON] укладено договір, згідно якого йому надано кредит у розмірі 500 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідач зобов'язався сплачувати відсотки за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на умовах, передбачених договором. Однак, в порушення умов кредитного договору, [PERSON] погашення кредиту не здійснював і станом на 14 травня 2018 року має заборгованість по кредиту у розмірі 34202 грн. 47 коп. Посилаючись на викладені обставини, просив про задоволення позову. В судове засідання представник позивача не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином повісткою. В матеріалах справи міститься клопотання представника позивача про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково в частині заборгованості за тілом кредиту та відсотками. Вважає, що розмір нарахованої банком пені є завищеним, а тому в задоволенні позову в цій частині просив відмовити. Вислухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 12 березня 2008 року між акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір, який складається із заяви позичальника разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами. Датою укладення договору є дата підписання позичальником заяви. На виконання умов договору, позивач надав [PERSON] кредит у розмірі 500 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, в обмін на його зобовязання по поверненню кредиту, сплаті відсотків за користування кредитом у розмірі 1,9 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Крім того, відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та Тарифів, при порушенні строків будь-яких платежів, передбачених договором більш на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штрафи у розмірі 500 грн. та 5% від суми заборгованості за кредитом. Також відповідно до тарифів, у разі несвоєчасного погашення заборгованості, банк має право нараховувати пеню. Із заяви, підписаної [PERSON] вбачається, що він ознайомлений та погоджується з Умовами надання вказаного споживчого кредиту. Згідно з розрахунком позивача, станом на 14 травня 2018 року заборгованість за даним кредитним договором складає 34202 грн. 47 коп., в тому числі: заборгованість за кредитом - 1893 грн. 61 коп., заборгованість за відсотками 1368 грн. 59 коп., 29073 грн. 49 коп. заборгованість за пенею, штрафи - 250 грн. (фіксована частина) та 1616 грн. 78 коп. (процентна складова). У відповідності з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитор зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. За змістом ст.ст. 526, 527, 530, 612 ЦК України, зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений сторонами строк, відповідно до вказівок договору та вимог Цивільного кодексу, одностороння відмова від виконання або одностороння зміна його умов не допускається. Боржник вважається таким, що прострочив виконання зобовязання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав у строк, встановлений договором або законом. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що [PERSON] порушив умови кредитного договору, а тому вимоги про стягнення з нього заборгованості по кредиту та відсотків є обґрунтованими. Разом з тим, відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки (штрафу, пені) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Істотними обставинами в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). При цьому, питання зменшення розміру неустойки вирішується в конкретній ситуації на підставі певних доказів і розрахунків. Оскільки відповідачем невчасно здійснювалися платежі відповідно до погодженого сторонами при укладенні договору банківського обслуговування графіку, позивач мав право на нарахування пені за порушення сплати чергових платежів. Однак, як вбачається з тексту рішення Конституційного суду України від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 у справі № 1-12/2013 за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", з огляду на приписи ч.4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту. Конституційний суд України виходив з того, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. В правовій позиції по справі № 6-100цс14 від 3 вересня 2014 року Верховний Суд України вказав, що частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України містить обов'язок суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав та дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Як убачається з матеріалів справи, розмір пені, яку позивач просив стягнути з відповідач, становить 29073 грн. 49 коп., що значно перевищує разом узятий розмір заборгованості за кредитом, який становить 3262 грн. 20 коп. (заборгованість за кредитом - 1893 грн. 61 коп., заборгованість за відсотками 1368 грн. 59 коп.) Тому, виходячи з положень ч. 3 ст. 551 ЦК України про те, що розмір неустойки, якою є штраф та пеня, може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, а також з аналізу зазначених вище нормативних актів, а також враховуючи у сукупності як межі дії принципу свободи договору, так і принципи справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності, суд вважає, що розмір пені, який підлягає стягненню з відповідач на користь позивача має бути зменшений з 29073 грн. 49 коп. до 1000 грн. Крім того, позивачем одночасно з пенею нараховані також штрафи -250 грн. (фіксована частина) та 1616 грн. 78 коп. (процентна складова). Пеня і штраф є різновидом неустойки, і одночасно можуть бути стягнуті лише за різні порушення договору. Як вбачається з матеріалів справи, позивач нараховував і штрафи і пеню за одне й те ж порушення договірного зобов'язання, розділивши його лише часовим проміжком. Таким чином, фактично мала місце подвійна юридична відповідальність за одне і те ж порушення, що за Конституцією України є неприпустимим. У зв'язку з цим, у зазначеній вимозі про стягнення штрафів слід відмовити. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню у розмірі 4262 грн. 20 коп., з яких: заборгованість за кредитом 1893 грн. 61 коп., заборгованість за відсотками 1368 грн. 59 коп., заборгованість за пенею - 1000 грн. Позивачем сплачено в рахунок судового збору за звернення до суду із цим позовом 1762 грн. 00 коп., що підтверджується відповідним платіжним дорученням. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України стороні, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідачки на користь позивача слід стягнути судові витрати у розмірі 219 грн. 57 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial