Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-29 00:00:00

28.01.2020 року позивач [PERSON] через свого представника адвоката Січевлюк -Врублевського Т.С. звернулася до суду з позовом до відповідача КП ФМР «Фастівське БТІ» про визнання недійсною технічної документації, посилаючись на те, що [PERSON] є власником земельної ділянки по [ADDRESS] . Відповідачем у 2018 році розроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі [PERSON] , що розташована за адресою: [ADDRESS] . Розроблена відповідачем технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки і як наслідок передання Фастівською міською радою цієї ділянки у власність [PERSON] , порушує права та законні інтереси позивача виходячи з того, що оскаржувані документи, містять ознаки підробки, а сама земельна ділянка, на яку претендує [PERSON] , включає в себе частину ділянки позивача. Крім того, з 25.10.2017 року СВ Фастівським ВП здійснюється досудове розслідування у кримінальному правопорушення за № 12017110310001159 (за фактом підробки рішення виконкому Фастівської міської ради № 71 від 10.04.1990 року про надання [PERSON] в безстрокове користування земельної ділянки площею 0,4 га, за адресою: [ADDRESS] . Позивач вважає, що відповідач виготовив технічну документацію, яка порушує її права та законні інтереси на власну земельну ділянку. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 29.01.2020 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 18.02.2020 року, через канцелярію суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому представник просить в задоволенні позову відмовити мотивуючи тим, що рішеннями Фастівського міськрайонного суду Київської області, Апеляційного суду Київської області, а також Верховного суду України, у справі за позовом [PERSON] , [PERSON] підтверджено правомірність та законність виділення [PERSON] земельної ділянки у [ADDRESS] , загальною площею 0,10 га. Посилання на відкрите кримінальне провадження, як підставу недійсності виготовленої технічної документації не є констатацією винуватості відповідача у вчиненні злочину чи правопорушення, що підтверджує необґрунтованість і надуманість звернення до суду, щодо порушення прав позивача на земельну ділянку. 27.02.2020 року, через канцелярію суду від представника третьої особи, адвоката Зайченко В.М. надійшли пояснення на позовну заяву в яких представник просив позовну заяву [PERSON] про визнання недійсною технічної документації залишити без задоволення та закрити справу. В обґрунтування своїх пояснень зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що оскаржуваною технічною документацією, виготовленою КП Фастівської міської ради Фастівським БТІ для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд відповідач порушив права, свободи чи інтереси позивача. Земельна ділянка [PERSON] не межує з земельною ділянкою [PERSON] для державної реєстрації якої виготовлена зазначена технічна документація, а відтак дана технічна документація ніяким чином не впливає на права та інтереси позивача, а отже її права порушені не були. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13.03.2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Крім того представник зазначив, що повноваження представника третьої особи адвоката Зайченко В.М. не підтверджені належним чином, зокрема в ордері на надання правової допомоги не зазначено конкретної назви органу (суду), в якому надається правова допомога, а тому просив заяви, пояснення і клопотання подані представником третьої особи залишити без розгляду. Також акцентував увагу на тому, що суд зобов`язаний був залучити до участі в справі орган місцевого самоврядування в якості третьої особи та заслухати представника Фастівської міської ради, щодо факту прийняття чи неприйняття рішення виконавчого комітету Фастівської міської ради № 203/7 від 23.09.1998 року про надання земельної ділянки [PERSON] по [ADDRESS] площею 0,04 га. В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнала та в задоволенні позову просила відмовити. В судовому засіданні третя особа [PERSON] та її представник [PERSON] просили в задоволенні позову відмовити. Також представник третьої особи зазначив, що позивачем [PERSON] не вірно обраний спосіб захисту, як визнання недійсною виготовленої технічної документації, оскільки вона не є власником сусідньої земельної ділянки по відношенню до земельної ділянки, що належить [PERSON] і не має права вимагати від розробника технічної документації для [PERSON] вчинення якихось дій. Щодо своїх повноважень, зазначив, що в матеріали справи містять належні докази що підтверджують його повноваження, зокрема це свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, договір про надання правничої допомоги, ордер на представництво у судах усіх інстанцій. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Положеннями ст. 13 ЦПК України, передбачено що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При розгляді справи судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Фастівської міської Ради народних депутатів Київської області від 10.04.1990 року № 71, надано [PERSON] в безстрокове користування земельну ділянку з земель міської забудови в [ADDRESS] для будівництва жилого будинку. Рішенням Фастівської міської ради Київської області від 26.05.2016 року № 22/12-ХІІІ-VІІ, надано [PERSON] дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд, індивідуального садівництва, по [ADDRESS] , орієнтовною площею 0,1000. У 2018 році Комунальним підприємством Фастівської міської ради «Фастівське БТІ» розроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) [PERSON] , що розташована за адресою: [ADDRESS] в межах Фастівської міської ради Київської області КОАТУУ 3211200000:04:002: Звертаючись до суду з даним позовом позивач просить визнати недійсною технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) [PERSON] , як невідповідну правовстановлюючим документам. Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Підстави набуття права на землю шляхом передачі ділянок у власність встановлюються нормами ЗК України. Згідно із частиною першою статті 3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Відповідно до частини другої статті 4 ЗК України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель. Статтями 116, 118 ЗК України визначено підстави й порядок набуття громадянами і юридичними особами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності. Згідно п.7 ст.118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади, або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 ЗК України, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Частина 2 ст. 55 Закону України «Про Землеустрій» передбачає, що встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Основною метою виготовлення технічної документації по встановленню меж, як видно з її назви, є визначення на місцевості меж (іншими словами кордонів) земельної ділянки. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із Законом України від 22 травня 2003 року № 858-IV «Про землеустрій» (далі - Закон № 858-IV), у строки, що обумовлюються угодою сторін. Як встановлено в судовому засіданні з метою виготовлення технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність позивач 24 листопада 2016 року звернулася до КП Фастівської міської ради «Фастівське бюро технічної інвентаризації, та уклала договір № 5-212К/16 на виготовлення технічної документації земельної ділянки розташованої за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до статті 50 Закону № 858-IV проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають, зокрема, викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки), кадастровий план земельної ділянки, матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) (у разі формування земельної ділянки). За змістом статті 198 ЗК України погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами необхідне при кадастровій зйомці як комплексу робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Процедура встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Механізм встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, тобто розробки такої документації, визначено «Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками» затвердженої наказом Держкомзему України від 18 травня 2010 року № 376. У відповідності до пункту 2.1 цієї Інструкції встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі розроблених та затверджених відповідно до статті 186 Земельного кодексу України землевпорядної документації, зокрема технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - у разі коли власнику (користувачу) земельної ділянки видано документ, що посвідчує право на земельну ділянку, без виносу меж такої ділянки в натуру (на місцевість) та закріплення їх межовими знаками. Таким чином, власник чи користувач земельної ділянки повинен мати рішення про передачу чи надання земельної ділянки, якою він користується. Відповідно до положень ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни набувають права власності на земельні ділянки із земель комунальної власності за рішенням органів місцевого самоврядування. Згідно частин 1 та 2 ст.118 ЗК України 2001 року громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної місцевої ради за місцезнаходженням ділянки, а рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів і документів, що підтверджують розмір ділянки. За замістом даних норм рішенням, яке породжує у особи права на ділянку, є виключно рішення відповідного органу про передачу цієї ділянки у власність громадянину. Рішенням виконкому Фастівської міської ради № 71 від 10.04.1990 року виділено [PERSON] земельну ділянку, загальною площею 600 кв.м, та рішенням за № 203/7 від 29.09.1998 виділено [PERSON] земельну ділянку площею 0.04 га (згідно норм які діяли на момент виникнення правовідносин). Згідно ч.1 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані із позбавленням права володіння земельною ділянкою. Згідно ч.3 ст.152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється в тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів місцевого самоврядування. У 2017 році [PERSON] та [PERSON] звернулися до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до [PERSON] , Фастівської міської ради про визнання протиправними і скасування рішення виконкому Фастівської міської ради № 203/7 від 29.09.1998 року. Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 21.12.2017 року (справа № 2/381/691/17) в задоволенні позову [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , Фастівської міської ради про визнання протиправними і скасування рішення виконкому Фастівської міської ради № 203/7 від29.09.1998 року та в задоволенні заяви про збільшення позовних вимог [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , Фастівської міської ради про визнання протиправними і скасування рішення Фастівської міської ради № 22/12-ХІІІ-УІІ від 26.05.2016 року відмовлено. В задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , Фастівської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення виконкому Фастівської міської ради від 06.10.2016 року № 5/39-ХУІІІ - УІІ відмовлено. Постановою колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області від 05.04.2018 року, рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 21.12.2017 року залишено без змін. Постановою колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного суду від 17.09.2018 року рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 21 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду Київської області від 05 квітня 2018 року в частині відмови у задоволенні позову [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , Фастівської міської ради Київської області про визнання протиправними і скасування рішень виконавчого комітету і міської ради залишено без змін. При розгляді вказаної справи місцевий суд, а в подальшому апеляційний суд та касаційний суд встановили про законність прийнятого рішення виконкому Фастівської міської ради № 203/7 від 29.09.1998 року про виділення [PERSON] земельної ділянки площею 0,04 га та рішення Фастівської міської ради № 22/12-ХІІІ-УІІ від 26.05.2016 року про надання [PERSON] дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою при цьому були дослідженні докази, які визнанні судами належними в тому числі рішення Фастівської міської ради № 22/12-ХІІІ-УІІ від 26.05.2016 року про надання [PERSON] дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою. Посилання позивача на те, що вказане рішення порушує її права так як містить ознаки підробки, а сама земельна ділянка, на яку претендує [PERSON] , яка є третьою особою по справі, включає в себе частину ділянки Позивача не знайшло свого підтвердження, як при розгляді справи (справа № 2/381/691/17) так і при розгляді даної справи. Як вбачається з тексту рішення Фастівського міськрайонного суду від 21.12.2017 року (справа № 2/381/691/17), судом було зазначено, що відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували порушення відповідачем [PERSON] та виконавчим комітетом Фастівської міської ради прав та інтересів в тому числі, позивача [PERSON] . Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Звертаючись до суду з даним позовом позивач зазначає, що в провадженні Фастівського відділення ВП перебуває кримінальне провадження за її заявою про підробку правовстановлюючих документів на земельну ділянку [PERSON] , № 12017110310001159 від 25.10.2017, за ознаками ч.1ст 358 КК України та те, що орган досудового розслідування вважає, що рішення виконавчого комітету Фастівської міської ради № 203/7 «Про надання земельної ділянки [PERSON] площею 0,04 га безпосередньо пов`язане з інтересами позивача та впливає на її права та обов`язки і її залучено в рамках даного кримінального провадження як потерпілу. Разом з тим, сам факт існування кримінального провадження не є належним доказом факту чи обставин. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, які набрали законної сили, є обов"язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльність особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою. Таким чином, при розгляді справи за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , Фастівської міської ради про визнання протиправними і скасування рішення виконкому Фастівської міської ради № 203/7 від 29.09.1998 року було встановлено обставини, на які посилається позивач при розгляді даної справи та визнано рішення Фастівської міської ради Київської області від 26.05.2016 року № 22/12-ХІІІ-VІІ, про надання [PERSON] дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою законним. Технічна документація щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - це одна з видів землевпорядної документації і не є документом який закріплює право на земельну ділянку. Інших належних та допустимих доказів, що обґрунтовували б позовні вимоги позивачем до позову так і в ході розгляду справи суду позивачем надані не були. Згідно з вимогами ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦПК). Враховуючи наведене, повно та всебічно дослідивши та оцінивши обставини справи, надані сторонами докази, суд вважає позов є необгрунтованим, безпідставним та таким, що не підлягає до задоволення. Згідно з положеннями ч. 2-4 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Подаючи до суду Пояснення на позовну заяву представником (адвокатом) Зайченко В.М. було зазначено про відшкодування витрат на надання професійної правничої допомоги. На підтвердження надання правничої допомоги представником [PERSON] було надано Договір № ДР-ПІМ/02/20 про надання правової допомоги від 17.02.2020 року укладеного між адвокатом Зайченко В.М., діючого на підставі Свідоцтва про право зайняття адвокатською діяльністю від 22.12.2010 № 4391/10 та [PERSON] , яка є третьою особою по справі. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, представником третьої особи надано суду розрахунок виконаних робіт та витрат по наданню правничої допомоги від 26.02.2020 року, в якому зазначений перелік виконаних адвокатом робіт, їх ціна та час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт. Розмір витрат на оплату послуг адвоката за вказаний об`єм робіт складає 9800,00 грн, а також квитанцію до прибуткового касового ордеру № ДР-ПІМ/02/20 про сплату [PERSON] 9800,00 грн за надання правничої допомоги від 25.02.2020 року. В порядку ч.ч.2,3 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Таким чином враховуючи, що в задоволені позову позивачу відмовлено, представником третьої особи надано достатні докази, що підтверджують надання адвокатом правничої допомоги і її розмір є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, вирішення справи має значення для [PERSON] так, як зачіпаються її майнові права (право на земельну ділянку) суд вважає заява представника [PERSON] про компенсацію суми судових витрат, підлягає задоволенню. Куруючись ст. 4,11,12,13,76-81,89,141,265,268 ЦПК України, на підставі ст..15,16 ЦК України, ст. 3,4,116,118,198,152 ЗК України, Закону України «Про землеустрій», суд

Outcome: approved