Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-07 00:00:00

01.04.2016 року ПАТ КБ « Приватбанк» звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачів солідарно боргу за кредитним договором. Посилався на те, що 25.05.2007 року між банком та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № PLOKG100000065, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 90 973 долари США зі сплатою відсотків за користування кредитом. Відповідач не виконує умови договору має заборгованість у розмірі 115785.41 долар США. З відповідачем [PERSON] укладений договір поруки, відповідно до умов якого остання зобов»язалась відповідати у повному обсязі за виконання позичальником умов кредитного договору. 03.08.2016 року позивач уточнив та збільшив позовні вимоги. Просив стягнути з відповідачів солідарно за вказаним кредитним договором та договором поруки 64 972.69 доларів США заборгованості за процентами за користування кредитом, 11 749.32 долари США заборгованості по комісії за користування кредитом, 173 244.21 долар пені за несвоєчасне виконання зобов»язань за кредитним договором, що в еквіваленті на українську гривну по курсу НБУ складає 6 476 624.76 грн. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимог, просив їх задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з»явилась будучи повідомленою про час і місце розгляду справи. Заяв про неможливість розгляду справи у її відсутність не надавала. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала, просила відмовити у їх задоволенні, застосувати до вказаних позовних вимог позовну давність. Також пояснила, що пред»явивши до неї позов про дострокове стягнення кредитної заборгованості за вказаним кредитним договором, 11 березня 2009 року банк в односторонньому порядку розірвав з нею кредитний договір, а тому немає права вимагати сплати процентів та комісії за користування кредитом та пені. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справ суд дійшов до наступних висновків. Установлено, що 25.05.2007 року між банком та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір PL OKG100000065, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 90 973 долари США зі сплатою відсотків за користування кредитом, строк дії договору до 25.05.2037 року. В рахунок забезпечення виконання цього кредитного договору з відповідачем [PERSON] позивач уклав 25.05.2007 року договір поруки відповідно до умов якого [PERSON] взяла на себе зобов»язання повністю відповідати за невиконання умов кредитного договору позичальником, відповідачем [PERSON] 11.03.2009 року рішенням Октябрського районного суду м. Полтави були задоволені позовні вимоги ПАТ КБ « ПриватБанк» про звернення стягнення на заставлене майно та виселення, яким в рахунок стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором було звернуте стягнення на заставлене майно [PERSON] та вона виселена із квартири, яка перебувала у заставі. Цим же рішення на час його ухвалення встановлено, що заборгованість по вказаному кредитному договору становить 77 284.97 доларів США. Суд не приймає заперечення відповідача [PERSON] в частині посилання на судову практику ВССУ в частині того, що якщо рішення суду про дострокове стягнення заборгованості по кредитному договору набрало чинності, то строк договору закінчився, а між сторонами існують лише невиконані зобов»язальні правовідносини. Так, в ухвалах від 01.10.2014р. по справі №6-28531св14, від 21.01.2015р справа №6-42315св14, ВССУ зазначив, що з моменту набрання законної сили рішення суду про дострокове стягнення з боржника всієї суми кредитної заборгованості, право банка на отримання відсотків припинилось, що не позбавляє банк вимагати від позичальника сплати пені та штрафів, передбачених договором, а банк міг претендувати лише на стягнення 3% річних та збитків від інфляції. Проте Верховний Суд України 23 вересня 2015 року при розгляді справи 6-1206цс15 визначив протилежну позицію та зазначив, що: "Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору, слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України». Виходячи із норм ст. 360-7 ЦПК України суд дійшов до висновку, що для правильного вирішення справи необхідно застосувати правову позицію ВСУ, викладену у справі 6-1206цс15 від 23.09.2015 року. Не заслуговують на уваги вимоги відповідача [PERSON] про застосування строків позовної давності до позовних вимог про стягнення заборгованості по процентам і по комісії за користування кредитом. Строк дії спірного кредитного договору встановлений сторонами до 25.05.2037 року, а отже банк пред»явив позовні вимоги в межах строків позовної давності. Щодо до застосування строків позовної давності до позовних вимог про стягнення пені, то суд дійшов до висновку, що позовна давність до вказаних вимог повинна бути застосована, оскільки вказана сума пені нарахована банком з 2007 року, тоді як п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України позовна давність про стягнення неустойки ( пені, штрафу) встановлена позовна давність в один рік. Окрім того суд вважає за необхідне застосувати до вказаних вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України, оскільки нарахований розмір пені ( 173 244.21 долари США ) значно перевищує розмір заборгованості. Враховуючи викладене суд дійшов до висновку про стягнення з відповідачів у солідарному порядку на користь позивача заборгованість за кредитним договором № PLOKG100000065 від 25.05.2007 року у розмірі : 64 972, 69 доларів заборгованості по процентам за користування кредитними коштами, 11 749.32 долари США заборгованості по комісії за користування кредитом , 244.21 долари США пені, а всього 76 966.52 долари США, що по курсу НБУ станом на 08.08.2016 року ( 24.8056 грн. за один долар) становить 1 909 200.71 грн. Підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача судові витрати у межах задоволених позовних вимог по 14 319 грн. з кожної. Пред»являючи позовні вимоги до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 45 000 грн. В ході розгляду справи позивач збільшив позовні вимоги до 6 476 624.76 грн., а отже загальна сума судового збору, яку повинен сплатити позивача становить 97 149.38 грн. Враховуючи сплачений позивачем судовий збір у розмірі 45 000 грн. суд дійшов до висновку про стягнення недоплаченого судового збору з позивача на користь держави у розмірі 52 149 грн. 38 коп.

Outcome: approved