Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПрАТ «Рівнеазот» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, в якому просить суд стягнути з ПрАТ «Рівнеазот» на його користь заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі у розмірі 17 214,06 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 8 985,07 грн. В обґрунтування позовних вимог вказує, що працював на ПАТ «Рівнеазот» (на теперішній час ПрАТ «Рівнеазот»). Наказом № 518-ВК від 26.03.2018 року був звільнений з роботи за статтею 38 КЗпП України за власним бажанням, у зв»язку з невиконанням власником законодавства про працю. При звільненні з роботи йому був проведений розрахунок, згідно якого заборгованість перед ним становила 17 214,06 грн, який він по сьогоднішній день не отримав. Посилаючись на вимоги статті 115 та 117 КЗпП України та положення Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ (далі Закон № 2050-ІІІ), просить суд стягнути з ПрАТ «Рівнеазот» на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату при звільненні в розмірі 17 214,06 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 8 985,07 грн. 18.06.2018 року позивачем через канцелярію Рівненського міського суду Рівненської області подано заяву про уточнення та збільшення позовних вимог, в якій просить суд стягнути з ПрАТ «Рівнеазот» на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату при звільненні в розмірі 17 214,06 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 21 688,10 грн. Представник ПрАТ «Рівнеазот» Поляк І.В. подала суду відзив на позовну заяву, вказавши, що позовну заяву [PERSON] вважає необґрунтованою і позов не визнає з підстав, наведених у відзиві, в якому не погоджується з сумою середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 21 688,10 грн, надавши свій розрахунок заборгованості, а саме: середній заробіток з 31.03.2018 року по 12.07.2018 року становить 18 424,38 грн. (69 роб. днів Х 267,02 грн.) та посилається на відсутність вини відповідача щодо несвоєчасного виконання своїх зобов"язань перед позивачем по виплаті заробітної плати. Вказує на те, що ПрАТ «Рівнеазот», порушуючи строки розрахунку зі звільненими працівниками, діє у стані крайньої необхідності, що обумовлюється наявністю заборгованості РОВКП ВКГ «Рівнеоблводоканал» перед ПрАТ «Рівнеазот» за утримання очисних споруд, призупинення дії антидемпінгових мит на імпорт російських добрив Міжвідомчою комісією з міжнародної торгівлі тощо. Крім того, представник відповідача посилається на те, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» ПрАТ «Рівнеазот» є платником єдиного внеску, що разом із нормами п. 1 ст. 6 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» передбачають можливість звернення позивача до органів зайнятості населення звільнення для отримання грошової допомоги по безробіттю. 13.09.2018 року позивачем через канцелярію Рівненського міського суду Рівненської області подано заяву про уточнення та збільшення позовних вимог, в якій просить суд стягнути з ПрАТ «Рівнеазот» на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату при звільненні в розмірі 17 214,06 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 39 348,41 грн. Представник ПрАТ «Рівнеазот» Поляк І.В. 20.09.2018 року подала заперечення на заяву про уточнення та збільшення позовних вимог від 13.09.2018 року, в яких не погоджується з сумою середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 39 348,41 грн, надавши свій розрахунок заборгованості, а саме: середній заробіток з 01.04.2018 року по 02.10.2018 року становить 33 377,50 грн. (125 роб. днів Х 267,02 грн.). Позивач в судове засідання не з»явився, повідомлявся про час та дату розгляду справи належним чином. Представником позивача - [PERSON] 08.11.2018 року подано клопотання про розгляд справи у її відсутність та відсутність позивача. Крім того, в заяві уточнила позовні вимоги та просить стягнути з ПрАТ «Рівнеазот» на користь [PERSON] нараховану, але не виплачену заробітну плату при звільненні в розмірі 17 214,06 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 33 377,50 грн. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, повідомлявся про час та дату розгляду справи належним чином. 29.05.2018 року через канцелярію Рівненського міського суду Рівненської області представником ПрАТ «Рівнеазот» за довіреністю І.В. Поляк подано заяву про розгляд справи у її відсутність. Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до висновку, що уточнені позовні вимоги пiдлягають до задоволення. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працював на ПАТ «Рівнеазот» (на теперішній час ПрАТ «Рівнеазот»). Наказом № 518-ВК від 26.03.2018 року позивач був звільнений з роботи за статтею 38 КЗпП України за власним бажанням у зв»язку з невиконанням власником законодавства про працю. При звільненні з роботи йому не було виплачено вчасно заробітну плату та на день звільнення йому належало до виплати 17 214,06 грн. Відтак, враховуючи що виплата сум належних позивачу при звільненні з вини ПрАТ «Рівнеазот» не проведена, тому він має право на стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Вказані обставини представником відповідача в частині заборгованості заробітної плати не заперечуються, про що свідчить відзив відповідача на позовну заяву. За змістом ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, встановлені ст. 116 КЗпП України. Відповідно до вимог статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму. Відповідно до довідки про суми, які належать до виплати при звільненні №1483, виданої ПрАТ «Рівнеазот» від 26.04.2018 року, заборгованість по нарахованій, але невиплаченій [PERSON] заробітній платі з лютого 2017 року по червень 2017 року становить 17 214,06 грн. Враховуючи те, що у сторін відсутній спір з приводу розміру нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, а також те, що тяжке матеріальне становище відповідача та відсутність у відповідача коштів, не виключає його відповідальності за не проведення розрахунку з позивачем при звільненні у встановлені законом строки, тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі в сумі 17 214,06 грн. Відтак, враховуючи що виплата сум належних позивачу при звільненні не відбулася і по сьогоднішній день з вини ПрАТ «Рівнеазот» позивач має право на стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Відповідно до абз. 1 п. 8 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. З матеріалів справи вбачається, що згідно довідки, наданої ПрАТ «Рівнеазот» № 1796 від 04.07.2018 року середньогодинна заробітна плата (за відпрацьовані години) становить 33,3781 грн. Листом Міністерства соціальної політики України від 05.08.2016 р. № 11535/0/14-16/13 «Про розрахунок норм тривалості робочого часу на 2017 рік» встановлено Розрахунок норм тривалості робочого часу на 2017 рік, розрахованої за календарем п'ятиденного робочого тижня з двома вихідними днями в суботу та неділю при однаковій тривалості часу роботи за день впродовж робочого тижня та зменшенням тривалості роботи напередодні святкових та неробочих днів. Отже, з дослідженого в судовому засіданні розрахунку середнього заробітку за період з 01.04.2018 року по 02.10.2018 року становитиме (середньоденний (годинний) заробіток) х (число робочих днів/годин): Квітень 2018 року - 19 роб. днів; Травень 2018 року - 21 роб. день; Червень 2018 року - 20 роб. днів; Липень 2018 року - 21 роб. день; Серпень 2018 року - 22 роб. днів; Вересень 2018 року - 21 роб. день; З 01-02.10.2018 року - 1 роб. день. Отже, з дослідженого в судовому засіданні розрахунку середнього заробітку, сума середнього заробітку за час затримки з 01.04.2018 року по 02.10.2018 року становить 33 377,50 грн. (125 роб. днів Х 267,02). Вищевказаний розрахунок ніким не оспорений і доказів протилежного суду не надано, а відтак суд даний розрахунок бере до уваги при встановленні обставин по справі. Посилання представника відповідача на відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця дає підстави для висновку про те, що не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. Відповідно до роз»яснень, наведених у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Що стосується вини відповідача, суд враховує, що саме на відповідача покладається обов»язок доведення відсутності вини у затримці розрахунку при звільненні. Натомість, відповідачем не надано суду жодних доказів, які б свідчили про те, що невиплата позивачу при звільненні всіх належних йому сум мала місце не з вини відповідача. Посилання представника відповідача на те, що ПрАТ «Рівнеазот», порушуючи строки розрахунку зі звільненими працівниками, діє у стані крайньої необхідності, суд визнає недоречним. Вчинення дій у стані крайньої необхідності передбачає вчинення їх для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода. Обставини, які б свідчили про дії відповідача у стані крайньої необхідності представником відповідача не наведені і судом такі обставини не встановлені. Крім того, доводи представника відповідача про справляння податків і зборів при стягненні середнього заробітку на увагу не заслуговують, адже відповідно до роз'яснень, даних в абз. 5 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці № 13 від 24 грудня 1999 року, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Згідно ч. 1 ст. 67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Нормами п. 171.1 ст. 171 та 14.1.180 ст. 14 Податкового Кодексу України та ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування врегульовано порядок утримання податків з будь-яких виплат на користь громадян України, і суди не є суб'єктами, уповноваженими надавати тлумачення вимог чинного законодавства. Оскільки, суд не є податковим агентом, тому обов'язок відрахувати зазначені податки і збори закон покладає на роботодавця. Виходячи з наведеного, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає за необхідне уточнені позовні вимоги [PERSON] задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved