Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-21 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до відповідачів, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. В поданій позовній заяві позивач пояснила суду, що [INFO] відкрилась спадщина після смерті її батька [PERSON] . Позивачка є спадкоємицею за законом після смерті останнього. \~ \~ \~ \~Однак позивачка пропустила установлені строки для прийняття спадщини, оскільки вчасно не подала заяву про прийняття спадщини і фактично спадщину не прийняла. Визначити додатковий строк для прийняття спадщини позивачці потрібно для того, щоб прийняти спадщину після смерті батька. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 29.12.2020 року було здійснено заміну відповідача Хоптинецької сільської ради Городоцького району Хмельницької області на Сатанівську селищну раду Городоцького району Хмельницької області (а.с.81). \~ \~ \~ \~В судове засідання позивач та її представниця не з`явилися, однак остання подала на адресу суду письмову заяву, у якій просить розглянути справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. \~ \~ \~ \~Представник відповідача Сатанівської селищної ради Городоцького району Хмельницької області в судове засідання не з"явився, однак подав на адресу суду заяву в якій просить справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі. \~ \~ \~ \~Ч. 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Враховуючи дану норму закону, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін (їх представників). \~ \~ \~ \~Суд, оголосивши заяви сторін (їх представників), перевіривши матеріали справи в межах наданих суду доказів, вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом об`єктивно встановлено, що [INFO] помер батько позивачки [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.13). Однак позивачка своєчасно спадщину не прийняла. З копії свідоцтва про народження позивачки вбачається, що дійсно її батьком є [PERSON] (а.с. 9). З копії свідоцтва про одруження вбачається, що [PERSON] після одруження змінила своє прізвище на [PERSON] (а.с.10). П.п.1,2 ч.1 ст.549 ЦК України (1963 р.) визначено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо: він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Позивачка вказує, що її батьки розлучились 30.01.1995 року, батько проживав з іншою сім"єю, тому в силу образ на нього вони взагалі не спілкувались. Про смерть батька вона дізналась лише на початку 2012 року. Як вбачається із письмової відповіді та інформаційної довідки зі Спадкового реєстру, витребуваних з Хмельницького обласного державного нотаріального архіву, спадкова справа до майна [PERSON] , померлого [INFO] не заводилась (а.с.55-56). Отже, судом встановлено що спадщина після смерті [PERSON] ніким прийнята не була. У відповідності до п.5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України визначено, що правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позивачка дійсно пропустила строк прийняття спадщини, чим порушила вимоги ч.1. ст.1270 ЦК України, де визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Проте, згідно ч.3 ст.1272 ЦК України, суд, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Судом було встановлено, що нотаріальна контора оформляти спадщину відмовилась в зв`язку із пропуском спадкоємцем встановлених строків, що унеможливлює оформлення прав власності на спадкове майно, про що свідчить роз`яснення про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 26.08.2020 р., що міститься в матеріалах справи (а.с.35). Позивач пропустила встановлений строк для прийняття спадщини в результаті того, що на час смерті батька, будучи з останнім у неприязних відносинах, не була обізнана про час його смерті. Ці обставини суд визнає такими, що свідчать про поважність причин пропуску подання заяви для прийняття спадщини. Суд не бере до уваги, як неналежні, численні медичні довідки та документи, які надані позивачкою на підтвердження поважності неможливості своєчасного звернення до нотаріальної контори з підстав хвороб позивачки. Дані документи стосуються періодів 2008 - 2020 р.р., а отже жодним чином не можуть свідчити про поважність причин пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини у 2003 році (а.с.19-34). Крім того, суд бере до уваги і позицію представника відповідача - Сатанівської селищної ради Городоцького району Хмельницької області, який згідно поданої заяви позовні вимоги визнав у повному обсязі, що згідно положень ч.4 ст.206 ЦК України є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що таке визнання позову не суперечить закону та не порушує права третіх осіб. При цьому суд враховує, що таке рішення вступає в певні протиріччя з судовою практикою Верховного Суду, зокрема із позицією, висловленою у справі Другою судовою палатою Касаційного цивільного суду, 6 червня 2018 року №\~592/9058/17-ц (касаційне провадження № 61-200 св 18). В даному судовому рішенні зазначається, що "Правила ч. 3 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо:\~1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. За змістом цієї статті, поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини,\~пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця\~на вчинення цих дій, які має оцінити суд з урахуванням доводів і заперечень учасників справи та її фактичних обставин" Судом враховуються положення ч.4 ст.263 ЦПК України, згідно яких при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Поряд із цим, ч.1,3 ст.263 ЦПК України визначає, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Ст.11 ЦПК України визнається принцип пропорційності у цивільному судочинстві, відповідно до якого суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Принцип пропорційності\~-\~загальноправовий принцип, спрямований на забезпечення у\~правовому регулюванні\~розумного\~балансу\~приватних і публічних інтересів, відповідно до якого цілі обмежень прав мають бути істотними, а засоби їх досягнення обґрунтованими і мінімально обтяжливими для осіб, чиї\~права\~обмежуються, що дозволяє досягти розумного співвідношення між цілями державного впливу та засобами їх досягнення Принцип пропорційності, який\~був закріплений в міжнародних нормативних актах, рішеннях Конституційного Суду України та Європейського суду з прав людини, орієнтує на те, що мета процесуальних дій має бути суспільно вагомою, для досягнення певної мети органи влади не можуть накладати на громадян зобов"язання, які перевищують установлені межі необхідності, а засіб досягнення суспільно вагомої мети має бути найменш обтяжливим для людини в конкретних умовах. У Рішенні від 25 січня 2012 р. № 3-рп/2012 (справа № 1-11/2012) Конституційний Суд України зазначив, що одним із елементів верховенства права є принцип пропорційності, який у сфері соціального захисту означає, зокрема, що заходи, передбачені в нормативно-правових актах, повинні спрямовуватися на досягнення легітимної мети та мають бути співмірними з нею. Аналіз практики ЄСПЛ свідчить про те, що цей принцип пов`язаний насамперед із проблемою правомірностей обмежень\~прав людини. Завдяки діяльності суду в праві Конвенції\~щодо кожного з прав людини склалися критерії припустимого втручання\~держави, засновані на принципі пропорційності, унаслідок чого він набуває універсального значення. При цьому такі критерії стосуються як нормативно-правових, так і індивідуально-правових заходів. Так, незалежно від конкретних формулювань обмежень\~прав людини, при оцінці їх правомірності та виправданості\~Суд\~послідовно вирішує чотири групи питань: 1.Чи було передбачене\~законом\~те обмеження (втручання), що заперечується; 2.чи переслідувало воно одну з легітимних цілей, зазначених у Конвенції; 3.чи було воно необхідним у\~демократичному\~суспільстві (чи було воно пропорційним до тієї правової мети, яка досягалась). При встановлені обмежень має зберігатися сутність суб`єктивного громадянського права, що здійснюється на розсуд особи, якщо це не йде у розріз з важливими суспільними інтересами та правами інших уповноважених осіб. Вимога мінімальності державно-правового впливу на\~суспільні відносини\~означає, що засоби повинні бути якнайменш обтяжливими для\~суб`єктів права.\~В умовах правової держави\~заборона надмірного державного втручання у\~свободу особи\~розглядається як аксіоматична вимога:\~держава\~має право\~обмежувати право\~людини тільки\~тоді,\~коли це\~дійсно необхідно,\~і тільки\~в такому\~обсязі,\~в якому\~її заходи\~будуть співмірними\~з поставленою\~метою.\~Іншими словами,\~у цій сфері проголошується і діє принцип пропорційності (розмірності, адекватності). Виходячи із вищенаведеного, суд бере до уваги, що у справі, яка розглядалася Верховним Судом, спір існував між двома фізичними особами спадкоємцями майна померлого, і позивач претендувала на частину спадкового майна, в результаті чого б інший спадкоємець був позбавлений частини спадкового майна. В даній справі, позивач бажає успадкувати майно після померлого батька, в той час як відповідач орган місцевого самоврядування будь-яких заперечень з цього приводу не висловлює, на спадкове майно не претендує, що чітко висловлено у поданій на адресу суду заяві про визнання позову. Підтвердженням незаінтересованості органу місцевого самоврядування у набутті права власності на спадкове майно є і те, що останнім проігноровано положення ч.1,3 ст.1277 ЦК України щодо подання заяви про відумерлість спадщини після спливу річного строку з часу відкриття спадщини. Як вбачається, така заява на час розгляду справи не подавалась, а отже територіальна громада на спадкове майно не претендує. Інший можливий спадкоємець відповідач [PERSON] , який на час ухвалення рішення судом спадщину також не прийняв, також не заперечує проти задоволення даного позову, а отже відсутній будь-який спір з приводу спадкового майна. За таких обставин, виходячи із співмірності інтересів територіальної громади, яка може претендувати на спадкове майно у разі відсутності спадкоємців за законом і заповітом, а також з інтересів конкретної фізичної особи, рідної доньки померлого [PERSON] , яка обґрунтовано сподівалась набути у власність відповідне спадкове майно, суд приходить до висновку, що очевидно інтереси останньої є переважними і задоволення даного позову не спричинить будь-яких негативних наслідків для територіальної громади. В зв`язку із вищевикладеним, суд приходить до висновку, що позовні вимоги, заявлені позивачкою є цілком обґрунтованими, відповідають чинному законодавству, тому вважає за можливе визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. Однак, суд приходить до висновку про безпідставність в частині позовних вимог, заявлених до [PERSON] , виходячи із такого. Так, із письмової відповіді та інформаційної довідки зі Спадкового реєстру, витребуваних з Хмельницького обласного державного нотаріального архіву, вбачається, що спадкова справа до майна [PERSON] , померлого [INFO] не заводилась, а отже спадкоємці за законом чи заповітом не звертались, що свідчить про відсутність інших спадкоємців які б претендували на дане спадкове майно (а.с.55-56). Отже, [PERSON] спадщину не прийняв у визначений законодавством спосіб, а отже не може претендувати на дане спадкове майно і є неналежним відповідачем у даній справі. В зв`язку із вищевикладеним, суд приходить до висновку, що позовні вимоги, заявлені позивачкою до Сатанівської селищної ради Городоцького району Хмельницької області є цілком обґрунтованими, відповідають чинному законодавству, тому вважає за можливе визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved