Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-13 00:00:00

25 вересня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу із відповідачем, зареєстрованого 21 вересня 1999 року Радехівським відділом реєстрації актів громадського стану, актовий запис №56. В позовній заяві позивач зазначає, що від даного шлюбу у них дітей не має. Спільне життя у сторін не склалося. Справжньої сім»ї сторони створити не змогли, хоча їх шлюб тривав п»ятнадцять років. Вони з відповідачем різні люди, і вних різні погляди на життя та вони не розуміють один одного. Головною проблемою їх сім»ї є те, що відповідач зловживає алкогольними напоями, та в нетверезому стані ображає позивачку як жінку. На її зауваження змінити своє ставлення до неї не реагує. Така ситуація в сім»ї призвела до того, що позивачка втратила до відповідача почуття любові та поваги. Він живе виключно своїми інтересами, працювати не бажає, перебивається тимчасовими заробітками, не цікавиться матеріальним становищем сім»ї. Позивачка переконана, що їх шлюб існує лише на папері, а фактично сім»я розпалась, і тому вона змушена ставити питання про розірвання шлюбу. В судове засідання позивачка не з»явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує повністю, після розірвання шлюбу просить суд присвоїти їй прізвище [PERSON].(а.с.15). В судове засідання відповідач, не з"явився, причини неявки в судове засідання суд не повідомив, хоч про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що стверджується розпискою про вручення судової повістки (а.с.12). Із врахуванням наведеного, на підставі п.3 ч.1 ст.169, ч.4 ст.174 та ч.2 ст.197 ЦПК України, розгляд справи проведено без участі сторін та на підставі представлених суду доказів без фіксування судового засідання технічними засобами. Перевіривши матеріали справи, дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з таких підстав. Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.11 та ст.60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд встановив, що шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 21 вересня 1999 року Радехівським відділом реєстрації актів громадського стану, актовий запис №56.(а.с.5). Від даного шлюбу сторони дітей не мають. Сторони подружніх стосунків не підтримують, їх сім'я фактично розпалася й подальше подружнє життя є неможливим. Причинами розпаду сім'ї є відчуження один від одного, відсутність взаєморозуміння та те, що відповідач зловживає алкогольними напоями. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб підлягає розірванню. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з основних засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання.Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред»явлений одним із подружжя, який виявив прояв з власної ініціативи, з поваги до себе. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберігати шлюб з відповідачем. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Приймаючи до уваги заяву позивача, суд вважає, що причини, що спонукають її наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов про розірвання шлюбу підлягає до задоволення. Враховуючи наведене, подальше проживання сторін та збереження їхньої сім'ї є неможливим, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати.

Outcome: approved