Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-12 00:00:00

13 грудня 2016 року [PERSON] звернувся до Миргородського міськрайонного суду з вищевказаною позовною заявою. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, зокрема на земельну частку (пай) площею 3,12 умовних кадастрових гектарів, без виділення меж в натурі, розташовану на території Ромоданівської селищної ради Миргородського району Полтавської області, яка належала їй на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] від 23 грудня 1996 року, виготовлений на підставі рішення Миргородської райдержадміністрації від 25 жовтян 1996 року № 342 із земель колишнього КСП «Переможець». Померла [PERSON] за життя склала заповіт, відповідно до якого все належне їй майно заповіла [PERSON]. Позивач в установленому законом порядку прийняла спадщину, проте у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищезгадану земельну частку (пай) після померлої [PERSON] їй було відмовлено, по причині відсутності правовстановлюючого документу. [PERSON] просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] на земельну частку (пай) площею 3,12 умовних кадастрових гектарів, без виділення меж в натурі, розташовану на території Ромоданівської селищної ради Миргородського району Полтавської області. В судове засідання позивач не з'явилася, її представник, [PERSON], який здійснює свої повноваження на підставі довіреності (а.с.18), позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник Ромоданівської селищної ради Миргородського району Полтавської області, в судове засідання не з'явився. Установа належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. (а.с.30). Представник Миргородської районної державної адміністрації Полтавської області, в судове засідання не з'явився. Установа направила на адресу суду лист в якому просила розгляд справи провести без участі свого представника при вирішенні спору покладається на розсуд суду (а.с.46). Представник Першої Лубенської державної нотаріальної контори, в судове засідання не з'явився. Установа належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. (а.с.31). Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Встановлено, що [PERSON] померла [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.7). Внаслідок її смерті відкрилась спадщина, зокрема, на земельну частку (пай) площею 3,12 умовних кадастрових гектарів, без виділення меж в натурі, розташовану на території Ромоданівської селищної ради Миргородського району Полтавської області, яка належала їй на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] від 23 грудня 1996 року, виготовлений на підставі рішення Миргородської райдержадміністрації від 25 жовтян 1996 року № 342 із земель колишнього КСП «Переможець».(а.с.15). Померла [PERSON] за життя склала заповіт, відповідно до якого все належне їй майно заповіла [PERSON] (а.с.8). [PERSON] у визначений законом строк звернулася до Першої Лубенської державної нотаріальної контори із заявою про видачу Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказану земельну частку (пай), проте нотаріусом в цьому було відмовлено по причині відсутності правовстановлюючого документу (а.с.17). Пунктами 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України встановлено, що Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Пленум Верховного Суду України у п. 11 своєї постанови "Про судову практику справах про спадкування» від 30 травня 2008 року роз'яснив, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Згідно з п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності з п.п. «г» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Спадкування здійснюється за заповітом або законом. Відповідно до ст.ст. 1268, 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За таких обставин, права позивача [PERSON], як спадкоємця за заповітом, є порушеними і підлягають судовому захисту шляхом визнання такого права.

Outcome: approved