Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Бандурівської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області про встановлення юридичного факту та визнання права власності на земельну частку в порядку спадкування. Позов мотивовано тим, що [INFO] померла її тітка [PERSON], про що в книзі реєстрації актів про смерть 08.10.1998 року було зроблено відповідний актовий запис №41. Рішенням Гайворонського районного суду від 11.11.2016 року встановлено факт родинних відносин, а саме те, що вона являється племінницею [PERSON]. Інших спадкоємців не має. 25.11.1992 року [PERSON] склала заповіт, яким заповіла [PERSON], яка являється її матір'ю, житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований в [ADDRESS], але остання спадщину після [PERSON] не приймала і не буде приймати, оскільки померла. Дані обставини підтверджуються рішенням Гайворонського районного суду від 22.06.2016 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, на земельну частку (пай) розміром 3 га., що знаходиться на території Бандурівської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області. [PERSON] проживала як одинока, оскільки в шлюбі не перебувала та дітей немає. 04.04.2017 року державним нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки вона не входить до будь-яких черг спадкування за законом, тому змушена звертатись до суду. Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали повністю та просять його задовольнити. Позивач також пояснила, що її матір [PERSON] після смерті [PERSON] прийняла спадщину по заповіту на будинок, який потім продали. Проти винесення заочного рішення не заперечують. Відповідач в судове засідання вдруге не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про, що свідчать поштові повідомлення про одержання судових повісток, відзив на позовну заяву не надіслав. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що їм відомо про те, що [PERSON] та [PERSON] являються родичами. [PERSON] останній рік свого життя проживала разом з позивачем, оскільки через похилий вік потребувала постійного догляду. Вислухавши пояснення позивача та її представника, свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов не підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], про що в книзі реєстрації актів про смерть 08.10.1998 року було зроблено відповідний актовий запис №41 (а.с. 13). 25.11.1992 року [PERSON] склала заповіт, яким заповіла [PERSON], яка являється матір'ю позивача, житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований в [ADDRESS] (а.с. 7-8, 15). Після смерті [PERSON] також відкрилася спадщина, на земельну частку (пай) розміром 3 га., що знаходиться на території Бандурівської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області (а.с. 16, 19). Рішенням Гайворонського районного суду від 11.11.2016 року встановлено факт родинних відносин, а саме те, що позивач являється племінницею [PERSON] (а.с. 9-10). З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) встановлено, що 28.05.1999 року після смерті [PERSON], померлої [INFO] була заведена спадкова справа, тобто була прийнята спадщина. З пояснень позивача вбачається, що спадщина була прийнята її матір"ю, спадкоємцем за заповітом [PERSON] Таким чином, дані правовідносини регулюються ЦК України 1963 року, оскільки [PERSON] померла до 1 січня 2004 року та була прийнята спадщина. Про це роз'яснено у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», а саме, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилась до набуття чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. При цьому, слід враховувати, що норми п.5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, згідно з якими цей ЦК України застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.ст. 529 - 531 ЦК УРСР. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 01 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК України 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Статтею 524 ЦК УРСР, яким регулюються спірні правовідносини, передбачено, що спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Згідно зі ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, не допускається прийняття спадщини під умовою або застереженням. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до п.1 ч.1 та ч.2 ст.549 ЦК УРСР спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини, зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Таким чином, за ст.549 ЦК УРСР спадкоємець вважається таким, що фактично прийняв спадщину, якщо він довів, що він вступив в управління або користування спадковим майном. Доказом цього може бути наявність у спадкоємця ощадної книжки на ім'я померлого, іменних цінних паперів, квитанцій про оплату комунальних та інших послуг, обов'язкового страхування майна та інших документів, виданих на ім'я померлого, на майно, користування, управління і розпорядження яким можливе тільки після оформлення прав на нього. Відповідно до ст.ст.529,530 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. При відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). Статтею 531 ЦК УРСР встановлено, що до числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні з спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкоємства. Судом встановлено, що заповіту [PERSON] на ім'я позивача не залишила, тому спадкування відбувалося б за законом. Позивач вказував, що має на руках оригінал сертифіката на право на земельну частку (пай) [NUMBER], тому фактично вступила в управління майном, належним померлій. Позивачем не доведено того, що вона відноситься до кола спадкоємців у розумінні ст.ст. 529, 530 ЦК УРСР. Тому, твердження позивача про те, що вона, маючи на руках оригінал сертифіката на право на земельну частку (пай) [NUMBER], фактично вступила в управління майном після смерті [PERSON], правового значення для вирішення питання про визнання права власності у порядку спадкування не має. Крім того, рішенням Гайворонського районного суду від 11.11.2016 року встановлено факт родинних відносин, а саме те, що позивач являється племінницею [PERSON] (а.с. 9-10). Таким чином, оскільки позивач не відноситься до кола спадкоємців передбачених ст.ст. 529, 530 ЦК УРСР не підлягає задоволенню вимога про встановлення факту постійного проживання на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, оскільки встановлення вказаного юридичного факту не призведе до тих правових наслідків, на які розраховує позивач, а саме визнання права власності на земельну частку пай у порядку спадкування. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Outcome: dismissed