Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-08 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], де третя особа Тячівський РВ ГУ ДМС України в Закарпатській області, Ганичівська сільська рада про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим будинком. Свої вимоги мотивує тим, що йому належить на праві приватної власності в цілому житловий будинок № 26, який розташований по вул. Народна ( Леніна) в с. Ганичі , Тячівського району Закарпатської області. Разом з ним в будинку проживає дружина [PERSON], син [PERSON], син [PERSON], який перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою [PERSON]. Свого часу він надав право відповідачці на житло в його будинку, однак вона в даному будинку ніколи не проживала, так як після укладення шлюбу син [PERSON] разом з нею пішли проживати до її батьків в с. Калини, поки не побудували будинок свій власний будинок в м. Тячів по вул. Народна, 27 та в якому на даний час проживає відповідачка. Рішенням Тячівського районного суду від 10 листопада 2014 року шлюб між його сином [PERSON] та відповідачкою [PERSON] розірваний. Вважає , що оскільки відповідачка в належному йому будинку , який знаходиться в с.Ганичі по вул. Народній , 26, не проживає та ніколи не проживала , даним будинком не користується, не є членом сім"ї , то вона вважається такою , що втратила право користування вказаним будинком та вказаний будинок не може вважатися її місцем проживання. Тому просить визнати відповідачку [PERSON] , [INFO], зареєстровану по вул. Народна ( Леніна) за № 26 в с. Ганичі Тячівського району Закарпатської області , такою , що втратила право на користування житлом у вказаному житловому будинку, розташованому по вул. Народна ( Леніна) за № 26 в с. Ганичі Тячівського району Закарпатської області. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав посилаючись на викладені в письмовій заяві обставини та пояснив, що відповідачка ніколи не проживала в його будинку № 26 по вул. Народній ( Леніна) в с.Ганичі , так як після весілля розпочали ремонт в даному будинку , а самі пішли проживати до батьків відповідачки. Крім того у відповідачки є інший будинок в м. Тячів , в якому вона проживає на даний час. Просить позов задоволити. Представник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив та пояснив, що відповідачка проживала та є зареєстрована в даному будинку разом з своїми дітьми. Представник Ганичівської сільської ради в судовому засіданні позов визнав та пояснив, що як йому відомо після одруження відповідачка не проживала в даному будинку , хоч там і зареєстрована, а проживала у будинку своїх батьків в с. Калини. Представник Тячівський РВ ГУ ДМС України в Закарпатській області в судове засідання не зявився, хоч про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, а тому суд в порядку ст.. 169 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку, що розташований в селі Ганичі по вулиці Народній № 26 , Тячівського району, Закарпатської області ( а.с.6, 7). З 17 листопада 2007 року син позивача [PERSON] перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою [PERSON], а згідно до рішення Тячівського районного суду від 10 листопада 2014 року шлюб між ними розірвано( а.с.10). Як під час шлюбу, так і після його розірвання відповідачка [PERSON] у зазначеному будинку не проживала і не проживає, що стверджується даними довідки виконкому Ганичівської сільської ради від 14.06.2016 року за № 947 ( а.с.8) та акту обстеження від 16.06.2016 року(а.с.9). Свідок [PERSON], яка є сусідкою позивача, в судовому засіданні підтвердила , що син позивача [PERSON] разом з своєю дружиною [PERSON] після одруження в даному будинку не проживали, а проживали в с. Калини. Аналогічні показання надала в судовому засіданні свідок [PERSON]. Згідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти , користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Гарантуючи захист права власності , закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст.ст. 16 , 386 , 391 ЦК України. Обєктом власності особи може бути , зокрема , житло-житловий будинок , садиба , квартира ( ст.ст. 379 , 382 ЦК України). Права власника жилого будинку , квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України , які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання , проживання членів сімї , інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав , передбачених законом. Відповідно до ст.405 ч.2 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік , якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як встановлено в судовому засіданні відповідачка [PERSON] не проживає у належному позивачу житловому будинку №26 по вулиці Народній в с. Ганичі Тячівського району Закарпатської області, України понад один рік і будь-яких поважних причин, які б перешкоджали їй проживати у даному будинку не наведено, наведені позивачем докази щодо цього нею не спростовані, а тому її слід визнати такою, що втратила право на проживання в будинку, що належить позивачу. Судові витрати в частині сплати судового збору покласти на позивача.

Outcome: approved