Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-23 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивачка, [PERSON] в судове засідання не з`явилася та подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Свої позовні вимоги мотивувала тим, що 20.09.2016 року вона одружилася з [PERSON] відповідачем по справі, зареєструвавши шлюб у Івано-Франківському міському відділ реєстрації актів цивільного стану, Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 1681. Від даного шлюбу у них є неповнолітня дитина: [PERSON] , [INFO] Спочатку сімейне життя у них було добре, але з часом погіршилося. На даний час вони разом не проживають та не ведуть спільного господарства. Все це привело до того, що вони втратили почуття поваги і любові, тому вона переконана, що подальше спільне життя і збереження шлюбу не можливе. Позивачка вважає, що надії на збереження сім`ї немає ніякої, шлюб між ними носить формальний характер. Просить позов задовольнити, розірвати шлюб зареєстрований 20.09.2016 року між нею та відповідачем у Івано-Франківському міському відділ реєстрації актів цивільного стану, Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 1681, а дитину залишити проживати з нею. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився та подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій не заперечив щодо задоволення позову. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає позов підставним та таким, що підлягає до задоволення із наступних підстав: Як встановлено в судовому засіданні сторони спільно не проживають, подружніх відносин не підтримують та не ведуть спільного господарства, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує. Згідно ч.1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ч.2 та ч.3 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Разом з цим, згідно ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до роз`яснень, які містяться у пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя від 21 грудня 2007 року № 11, охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. На підставі наведеного, ст.ст.109-112 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved