Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-03 00:00:00

В липні 2014 року [PERSON] звернулась до суду в з позовом посилаючись на те, що з 1992 року вона перебуває в шлюбу з відповідачем [PERSON] і вела спільне господарство з ним. В 1996 році почала разом з чоловіком перепланування та капітальний ремонт житлового будинку, який належав останньому, відповідно до договору дарування.. Роботи по капітальному переплануванню та ремонту будинку були завершені в 2009- 2010 році. Посилаючись на те, що внаслідок спільних з [PERSON] затрат, вартість будинку з надвірними будівлями істотно збільшилась, що є підставою визнати житловий будинок з надвірними будівлями спільною сумісною власністю подружжя. Просила визнати житловий будинок : жилою площею 58кв.м., загальною площею 242,4кв.м., з надвірними будівлями, що розташовані по [ADDRESS], об'єктом права спільної сумісної власності та визнати за нею право власності на 1/2 частину цього будинку з надвірними будівлями, припинивши право власності відповідача на ? частину в спірному будинковолодінні. Також просила надати їй у володіння та користування частку будинковолодіння в натурі В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач позовні вимоги визнав та не заперечував того, що за час шлюбу з позивачкою спірне будинковолодіння, яке належить йому на праві приватної власності відповідно до договору дарування, істотно збільшилось у вартості. шляхом проведення робіт по будівництву і реконструкції будинку. проведенні капітального ремонту за їх спільні кошти з позивачкою, і є їхньою спільною власністю. Просив суд позов задоволити та визнати за позивачем право власності на 12 частину спільно нажитого майна подружжя та право на частку 1/2 частину будинковолодіння, зазначену у позовних вимогах, як власник 2. Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши надані докази, давши їм правову оцінку, прийшов до наступного висновку. В судовому засіданні належними доказами встановлено, зокрема, згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 29.02.1992 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 29.02.1992 року. На підставі договору дарування, посвідченого 28 лютого 1996 року державним нотаріусом Підгаєцької державної нотаріальної контори Даньків Б.В. та зареєстрованого в реєстрі під № 396 укладеного між [PERSON], [PERSON] як «дарувальником» та [PERSON] як «обдарованим», батьки відповідача подарували житловий будинок з надвірними будівлями, по адресу [ADDRESS]. Правовстановлюючі документи на це домоволодіння відсутні. У процесі розгляду справи судом було встанволено , що сторонами під час шлюбу за спільні кошти та спільною працею , до спорудженої будівлі підведені відповідні комунікації. З червня 1996 року будівля газифікована, що підтверджується дозволом № 215 від 02.08.1996 року управління газового господарства та будівельним паспортом №1135 підземного газопроводу газового вводу (а.с. 12-15). Також будівля [ADDRESS], підключена до міської мережі водопостачання. До будинку та господарських приміщень здійснено підвід трьох фазної електроенергії. також проводку електромережі замінено в приміщенні по всьому будинку. Подані позивачем вищезазначені докази про те, що в червні 1996 р. були укладені договори про підключення водопостачання, газопостачання та електропостачання за адресою [ADDRESS] доводять участь [PERSON] у спільному проведенні капітального ремонту будинковолодіння, і ці обставини не заперечує і сам відповідач. Згідно довідки Староміської сільської ради від 14.07.2014 року № 811 за адресою: [ADDRESS], [PERSON] зареєстрована та проживає . Даний факт проживання за вказаною адресою та проведення капітального ремонту будинку і будівництва господарських споруд та інших робіт по впорядкуванню присадибної ділянки ,подвіря, з самого початку сімєю [PERSON] підтверджено в судовому засіданні свідками та квитанціями про оплату придбаного товару для будівництва. Також в судовому засіданні встановлено, що відновлення спірного будинку та інших будівель, здійснювалось на земельній ділянці, яка належить відповідачу В судовому засіданні також належними доказами, зокрема, як поясненнями сторін так і свідків та іншими письмовими матеріалами доводиться, що проведення капітального ремонту. реконструкція та будівництво спірного будинку та господарських споруд здійснювалося подружжям [PERSON] за час шлюбу, а тому належить їм на праві спільної сумісної власності. Згідно зі ст. 60 СК України (чинного з 1 січня 2004 року) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічне положення закону було закріплено й у ст. 22 КпШС України, який діяв до 1 січня 2004 року, але був чинний на час набуття [PERSON] спірного майна. Відповідно до ч. 1 ст. 24 КпШС України, чинного на час виникнення спірних правовідносин, майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку спадкування, є власністю кожного з них. Згідно з вимогами ст. 25 КпШС України, якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя. Аналогічна норма передбачена і ч. 1 ст. 62 СК України. Будинок, який належав одному з подружжя, може бути визнаний згідно зі ст. 25 КпШС України (ст.62 СК України) спільним майном подружжя, якщо в період шлюбу істотно збільшилась його цінність внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох (п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 4 жовтня 1991 року "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок"). Судом приймаються до уваги доводи сторін відносно того, що з моменту отримання [PERSON] у власність спірного будинку, за час шлюбу, будинок, внаслідок спільних трудових та грошових коштів подружжя, істотно збільшився у своїй вартості, оскільки відповідно до СК України суд може визнати майно дружини (чоловіка) об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо воно за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат другого з подружжя Суд , вирішуючи справу, приймає до уваги, що дані про вартість спірного домоволодіння (його інвентаризаційну оцінку), що містяться в договорі дарування від 28.02.1996 р. - 353573000 крб.. (а.с.9), довідку РБТІ щодо збільшення ринкової вартості будинку - 93872 грн. за рахунок, вартості ремонтних робіт та видимого для візуально способу дослідження поліпшення домоволодіння , докази щодо проведення газифікації будинку, будівельно-монтажних робіт на замовлення та за рахунок сімї сторін , дають підстави зробити висновок, що вартість спірного будинку після дарування його [PERSON] за час шлюбу з позивачкою (в період з лютого 1992 р. по даний час значно збільшилася, а тому він є об"єктом спільної сумісної власності подружжя. Встановивши фактичні обставини справи , суд прийшов до висновку , про те. що відповідно до діючої на час виникнення спірних правовідносин ст.22 КпШС України, яка кореспондується зі ст.60 СК України і яка діє на теперішній час, майно, набуде подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Виходячи з цього як позивачка так і відповідач мають рівне право по 1/2 частини , що ними не заперечувалось. Суд також вважає за можливе припинити право власності [PERSON] на належну йому ? частку у спірному будинковолодінні по [ADDRESS], визнавши право власності на цю ідеальну частку- ? за позивачкою. Частиною 3 ст.10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів в їх сукупності. Разом з тим, позичка посилалась на те, що відповідач ухиляється від оформлення та реєстрації права власності на1/2 ідеальної частки спірного будинку і тим самим штучно створює перешкоди позивачці у реалізації її права на розпорядження належним майном ,12 частиною будинку . Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" передбачено, що право власності виникає з моменту державної реєстрації, державна реєстрація права власності на нерухоме майно є обов'язковою. Приймаючи до уваги вищевикладене, а також те, що хоча [PERSON] і заявлені вимоги щодо надання їй у володіння та користування частини будинку,проте про реальний поділ його вимоги не ставила та, за час розгляду справи свої вимоги вона так і не конкретизувала, то суд вважає їх такими, що не підлягають задоволенню , так як жодних порушень судом не встановлено. Враховуючи обставини викладені вище, суд дійшов до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню в частинах наведених вище. В задоволенні інших вимог має бути відмовлено. Судові витрати по позову залишити за [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: dismissed