Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-25 00:00:00

26 вересня 2016 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на земельну ділянку (пай) в порядку спадкування за законом. Свої вимоги мотивувала тим, що [INFO] померла її мати [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина, зокрема на земельну ділянку (пай), площею 3,58 га, розташованої на території Шкуратівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала померлій на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого 27 травня 1999 року. Заповіт від імені померлої сільською радою посвідчувався 07 квітня 1998 року за № 13. Позивачка звернулась до держнотконтори для оформлення спадкових прав, однак отримати свідоцтво про право на спадщину за законом і вільно розпоряджатися спадковим майном вона не може у зв'язку з тим, що оригінал державного акту на право власності на земельну ділянку втрачений. Посилаючись на викладені вище обставини, [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати за нею право власності порядку спадкування за законом після матері [PERSON], яка померла [INFO], на земельну ділянку, площею 3,58 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Шкуратівської сільської ради Білопільського району Сумської області. В судове засідання позивачка [PERSON] та її представник за довіреністю [PERSON] не з'явився, останній надав до суду письмову заяву про те, що заявлений позов підтримує, просять розглянути справу без його участі. Представник відповідача - Шкуратівської сільської ради Білопільського району Сумської області в судове засідання не з'явився, просили розглянути справу без участі представника сільської ради, проти позову не заперечують. Представники третіх осіб - Білопільської районної державної нотаріальної контори Білопільського району Сумської області та відділу Держгеокадастру у Білопільському районі Сумської області у судове засідання також не з'явились, надавши письмові заяви про розгляд справи без участі представників. У відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи і відповідні їм правовідносини. Суд вважає, що згідно з п. 4 Перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року до правовідносин щодо прийняття спадщини після [PERSON], яка померла [INFO], слід застосовувати і норми Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, який діяв на час їх виникнення і норми нині діючого Цивільного кодексу України, так як спірні правовідносини виникли до набрання чинності ЦК України 2003 року та продовжують існувати на даний час. Згідно з ч. 1 ст. 524 ЦК Української РСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народжені після його смерті (ст. 527 ЦК УРСР). При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого (ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Судом встановлено, що матір'ю позивачки [PERSON] є [PERSON]. Згідно зі свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] в с. Шкуратівка Білопільського району Сумської області (а. с. 5). Згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого Шкуратівською сільською радою 27 травня 1999 року на підставі рішення VI сесії 23 скликання Шкуратівської сільської ради від 27 квітня 1999 року зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 301, [PERSON] на праві приватної власності належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Шкуратівської сільської ради Білопільського району Сумської області, загальною площею 3,58 га ріллі (а. с. 8). Відповідно до висновку про вартість земельної ділянки, виданої КФ «БІТЕК» оціночна вартість об'єкту - земельної ділянки, площею 3,58 га станом на 12 вересня 2016 рік становить 130 847 грн., розташованої на території Шкуратівської сільської ради Білопільського району (а. с. 9). З довідки Шкуратівської сільської ради від 10 травня 20146 року вбачається, що [PERSON] на день смерті [INFO] була зареєстрована та проживала в селі Шкуратівка Білопільського району Сумської області. Заповіт від імені померлої посвідчений виконкомом сільської ради 07 квітня 1998 року за № 13 не змінювався і не відмінявся (а. с. 7). Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 24 червня 2016 року [PERSON] визначено додатковий строк для прийняття спадщини за законом після матері [PERSON], яка померла [INFO] тривалістю три місяці (а. с. 11-12). Зі змісту рішення Білопільського районного суду Сумської області від 23 серпня 2016 року вбачається, що встановлено юридичний факт належності правовстановлюючого документа, а саме, що державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданий 27 травня 1999 року виконкомом Шкуратівської сільської ради на підставі рішення VI сесії 23 скликання Шкуратівської сільської ради від 27 квітня 1999 року на ім'я [PERSON], зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №301, належить [PERSON], яка померла [INFO] (а. с. 10). У відповідності до інформаційного листа Білопільської районної державної нотаріальної контори, вбачається, що після [PERSON], яка померла [INFO], держнотконторою заведено спадкову справу № 275/2016 (а. с. 13, 24). Таким чином, у судовому засіданні доведено, що позивачка як спадкоємиця першої черги за законом прийняла спадщину після смерті матері в порядку, встановленому ст. 549 ЦК УРСР. Статтею 1216 ЦК України 2003 року визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Зі змісту ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. В силу ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У відповідності до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Пленум Верховного Суду України у п. 20 своєї постанови "Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року роз'яснив, що справи про спадкування за законом мають вирішуватись на основі правил глави 86 ЦК України. Спадкування за законом здійснюється почергово. За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Зокрема, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має право подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За змістом п. «г» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що право позивачки підлягає захисту в судовому порядку і вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON] та визнати за нею право власності на вищевказану земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Шкуратівської сільської ради Білопільського району Сумської області в порядку спадкування за законом після матері [PERSON], яка померла [INFO]. Однак, позивачка позбавлена можливості отримати у нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом і вільно розпоряджатися спадковим майном у зв'язку з тим, що оригінал державного акту на право приватної власності на земельну ділянку втрачений. На підставі вимог ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі викладеного,

Outcome: approved