Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-06 00:00:00

В грудні 2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вона з 22 квітня 1986 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від сумісного проживання мають повнолітню дочку. Сімейне життя не склалося у зв'язку з різними характерами та поглядами на сім'ю, а також через зловживання відповідачем алкогольними напоями. Сторони фактично припинили шлюбні відносини, відновлювати які наміру не мають, та з 1993 року проживають окремо, з 1995 року вона проживає в цивільному шлюбі з іншим чоловіком, з яким має намір одружитися. Спільне життя та збереження сім'ї неможливе, суперечить її інтересам, тому позивачка просить задовольнити її вимоги. Відповідач не погоджується розірвати шлюб через органи РАЦСу. Позивачка в судовому засіданні підтвердила намір розірвати шлюб за обставин, викладених в позовній заяві, в подальшому просила розглядати справу без її участі, про що подала до суду заяву, в якій зазначила, що примирення неможливе, з відповідачем 20 років проживає окремо, має іншу сім'ю, сімейного бюджету не мають, спільного господарства не ведуть, майнового спору на час розгляду справи немає, дочка вже повнолітня. Позивачка просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «[PERSON]». Крім того, просила розглянути справу на підставі наявних в справі доказів та її заяви в заочному порядку. Відповідач, який у встановленому порядку повідомлений про час і місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з'явився, причини неявки суду невідомі. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду від 17 лютого 2014 року суд ухвалив розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України розгляд справи здійснювався без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновків про наступне. Судом встановлено, що сторони 22 квітня 1986 року зареєстрували шлюб в Немиринецькій сільській раді Старокостянтинівського району Хмельницької області, про що в Книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено актовий запис № 5, що підтверджується даними свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] виданого Немиринецькою сільською радою Старокостянтинівського району Хмельницької області 22 квітня 1986 року. Від спільного сумісного проживання мають дочку, яка вже є повнолітньою. Сімейне життя між сторонами не склалось, шлюб існує формально. Причинами розпаду сім'ї стало несприйняття способу життя один одного, різні характери сторін та погляди на життя, відсутність між ними взаєморозуміння. Сторони фактично припинили шлюбні відносини, відновлювати які наміру не мають, та проживають окремо біля 20 років, позивачка має іншу сім'ю, сімейного бюджету не мають, спільного господарства не ведуть. На час розгляду справи про розірвання шлюбу майновий спір між сторонами відсутній. За змістом ст. 51 Конституції України, ст. 24, ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Враховуючи, що між сторонами тривалий час існують непорозуміння та суперечки, внаслідок чого склались неприязні відносини, подружні стосунки вони не підтримують біля 20 років, жити однією сім'єю не бажають, суд прийшов до висновку, що подальше сімейне життя подружжя і збереження сім'ї стало неможливим та буде суперечити їхнім інтересам. В заяві позивачка просить після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «[PERSON]». Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У відповідності до ч. 8 ст. 235 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Суд дійшов висновку, що після розірвання шлюбу [PERSON] слід залишити прізвище «[PERSON]». Згідно ч. 2 ст. 114, абз. 3 ч. 3 ст. 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. При розподілі судових витрат суд виходить із положень ст. 88 ЦПК України, згідно яких, судові витрати присуджуються позивачці пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved