Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-04 00:00:00

16 грудня 2013року [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача про оформлення поновлення на роботі, виплату заробітної плати за вимушений прогул та про стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вона з 1979року працювала на посаді комірника на державному підприємстві, котре в процесі приватизації було перетворене у Відкрите акціонерне товариство «Техносервіс-Львів», а пізніше - у Товариство з обмеженою відповідальністю «Техносервіс-Львів». В кінці травня 2012року вона отримала листа №40, датованого 21.05.2005року за підписом [PERSON] про те, що згідно з наказом №18 від 21.05.2012року її звільнено з роботи з 24.03.2012 р. на підставі п.4 ст.40 КЗпП України. Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 16.01.2013року по цивільній справі №1328/5958/12 задоволено позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповіда льністю «Техносервіс-Львів» та [PERSON] про скасування наказу №18 від 21.05.2012року про звільнення з роботи, поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 19.03.2013року по справі №1328/5958/12 апеляційну скаргу [PERSON] відхилено, а рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 16.01.2013року залишено без змін. Разом з тим, необхідно зазначити, що 11.05.2012року рішенням господарського суду Львівської області за позовом [PERSON] та [PERSON] визнано недійсним рішення зборів, оформлене протоколом від 27.11.2011року про обрання директором товариства [PERSON]. 29.08.2012року постановою Львівського апеляційного господарського суду рішення господарського суду Львівської області залишено без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вищим господарським судом України відмовлено в задоволенні касаційної скарги на рішення суду першої і постанови суду апеляційної інстанцій. Незважаючи на це і на неодноразові звернення [PERSON], відповідачем до теперішнього часу не оформлено її поновлення на роботі, не внесено відповідні записи в трудову книжку та не виплачені кошти, які підлягали стягненню на її користь згідно з судовими рішеннями. В подальшому позивач, не змінюючи підстав та предмету позову, уточнила позовні вимоги та просила Зобов'язати відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Техносервіс-Львів» оформити шляхом внесення відповідного запису в трудову книжку поновлення [PERSON] на посаді комірника товариства і допустити її до роботи; стягнути з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Техносервіс-Львів» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу - за період з 16.01.2013 р. по 16.01.2014 р. включно в сумі 7000,00 грн.; стягнути з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Техносервіс-Львів» на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 2000,00грн. В судовому засіданні представники позивача позов підтримали, покликаючись на мотиви викладені в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що стверджується відмітками в журналі реєстрації вихідної кореспонденції суду та повідомлення про вручення поштового відправлення з відміткою про особисте вручення, заперечень на позовну заяву відповідачем суду подано не було. Зі згоди представників позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, згідно вимог ст.ст.169, 224 ЦПК України, на підставі наявних доказів. Заслухавши пояснення представників позивача, з'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає до часткового задоволення. Судом встановлено, що [PERSON] з 1979року працювала на посаді комірника на державному підприємстві, котре в процесі приватизації було перетворене у Відкрите акціонерне товариство «Техносервіс-Львів», а пізніше - у Товариство з обмеженою відповідальністю «Техносервіс-Львів». В кінці травня 2012року вона отримала листа №40 датованого 21.05.2012року за підписом [PERSON] про те, що згідно з наказом №18 від 21.05.2012р. її звільнено з роботи з 24.03.2012р. на підставі п.4 ст.40 КЗпП України. Даний наказ вона оскаржила в судовому порядку. Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 16.01.2013року по цивільній справі №1328/5958/12 задоволено позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Техносервіс-Львів» та [PERSON], скасовано наказ №18 від 21.05.2012р. про її звільнення з роботи, [PERSON] поновлено на роботі, стягнуто з відповідача на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу без врахування обов'язкових податків та зборів за період з 24.03.2012р. по 16.01.2013р. включно в розмірі 5773,33грн., 2000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди та 223,00грн. витрат по оплаті судового збору. Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 19.03.2013р. по справі №1328/5958/12 апеляційну скаргу [PERSON] відхилено, а рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 16.01.2013р. залишено без змін. Вищевказані судові рішення вступили в законну силу. На їх виконання ВДВС Кам'янка-Бузького району було відкрито примусове виконавче провадження, оскільки відповідач добровільно не виконав вказаних судових рішень. В результаті виконавчого провадження з відповідача стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу без врахування обов'язкових податків та зборів за період з 24.03.2012р. по 16.01.2013р. включно в розмірі 5773,33 грн. 2000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди та 223,00грн. витрат по оплаті судового збору. В частині поновлення на роботі судові рішення не виконані, ВДВС Кам'янка-Бузького району скеровано подання в Кам'янка-Бузький РВ ГУМВСУ У Львівській області про притягнення керівника ТзОВ «Техносервіс-Львів» до кримінальної відповідальності за невиконання рішення суду, а постановою заступника начальника ВДВС Кам'янка-Бузького району від 26.04.2013р. виконавче провадження закрито. Відповідно до ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Незважаючи на неодноразові звернення [PERSON], відповідачем до теперішнього часу не оформлено її поновлення на роботі, не внесено відповідні записи в трудову книжку та не допущено до роботи. Як встановлено рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 16.01.2013року по цивільній справі №1328/5958/12 наказом від 01.09.2011року №1/09.11 [PERSON] переведено на півставки з окладом 480.00 грн. Отже, сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу - за період з 16.01.2013року по 16.01.2014року, яка підлягає стягненню складає 5760,00 грн. (12 місяців помножене на 480.00 грн.). Згідно ст.280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди судом враховано роз'яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001р. №5), де, зокрема, зазначається, що моральна шкода може полягати у приниженні честі та гідності, престижу та ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку із пошкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. За вказаних обставин, враховуючи нервове потрясіння [PERSON] пропрацювала на одному місці безперервно понад 30 років - починаючи з 1979року до часу звільнення, жодного разу до будь-якої відповідальності не притягувалася, перебування на лікуванні, приниження честі та гідності як в очах колег-співробітників так і односельчан (підприємство знаходиться в селі в якому вона проживає, та інші обставини, що призвели до її душевних страждань, [PERSON] оцінює завдану їй моральну шкоду в розмірі 2000,00грн. Враховуючи вищенаведене, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] є обґрунтованою та підлягає до часткового задоволення.

Outcome: partial