Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-10 00:00:00

\~ \~ \~ \~10 грудня 2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Павлівської сільської ради про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами у порядку спадкування за законом. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 05 травня 2009 року в с. Павлівка Білопільського району Сумської області помер її батько [PERSON], який до дня смерті постійно проживав та був зареєстрований за адресою: [INFO] разом із дружиною [PERSON]. За життя спадкодавець заповітного розпорядження не складав. Після смерті батька відкрилась спадщина, до складу якої входить також вищевказаний житловий будинок. Зазначає, що у встановлений законом термін звернулась до державного нотаріуса Білопільської державної нотаріальної контори та частково оформила свої спадкові права, прийнявши спадщину шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину за законом від 02 грудня 2009 року. Дружина спадкодавця [PERSON] відмовилась від своєї обовязкової частки на спадкове майно на користь позивача. Як спадкоємець першої черги за законом після смерті батька, позивач має намір прийняти спадщину на вказаний будинок. Забудовником та власником вказаного будинку згідно записів з погосподарської книги Павлівської сільської ради являється [PERSON] Однак, отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами та вільно розпоряджатись спадковим майном вона не може у звязку з тим, що на зазначене домоволодіння відсутні правовстановлюючі документи, будинок не зареєстрований в Державному реєстрі прав на нерухоме майно попереднім власником. Оскільки в інший спосіб у нотаріальному порядку позивач не може набути права на спадщину за законом після смерті спадкодавця, вона звернулась до суду за захистом своїх спадкових прав. Посилаючись на викладені вище обставини, позивач просить визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходяться по вул. Ковалівка, буд. 19 в с. Павлівка Білопільського району Сумської області у порядку спадкування за законом після батька [PERSON], який помер 05 травня 2009 року. У підготовче засідання позивач [PERSON] не зявилась надала до суду письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у її відсутність (а. с. 37 ). \~ \~ \~ \~ Представник відповідача Павлівської сільської ради Білопільського району Сумської області в підготовче засідання не зявився. Сільський голова надіслав лист про розгляд справи без участі представника сільської ради, позовну заяву підтримує у повному обсязі (а. с. 35). Третя особа [PERSON] у підготовче засідання також не зявилась, надавши до суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, а також зазначила, що не заперечує проти визнання у порядку спадкування права власності на домоволодіння за [PERSON] (а. с. 38 ). Представник третьої особи Білопільської районної державної нотаріальної контори Сумської області в підготовче засідання також не зявився, надавши письмову заяву про розгляд справи без участі нотаріуса, яка при винесенні рішення покладається на розсуд суду (а. с. 30). Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 1 ст.\~206\~ЦПК передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно ч. 4 ст.\~206\~ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, повно, всебічно та з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. При ухваленні рішення суд керувався наступними правовими нормами. Статтями 15 та 16\~ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Стосовно визнання права власності на житловий будинок з господарськими\~будівлями і\~спорудами у порядку спадкування за законом, суд враховує слідуюче. У відповідності до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ч. 1, ч. 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. В силу\~ч.\~1\~ст.\~1222\~ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Пленум Верховного Суду України у п. 20 своєї постанови "Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року роз'яснив, що справи про спадкування за законом мають вирішуватись на основі правил глави 86 ЦК України. Спадкування за законом здійснюється почергово. За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Зокрема, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У відповідності до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має право подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно з ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Частиною першою статті 316 Цивільного кодексу України поняття права власності визначено як право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). За приписами ч. 1 ст. 377 ЦК України\~до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Судом встановлено, що батьками позивача [PERSON] (дошлюбне прізвище) [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-АГ № 457071, виданого 04 травня 1970 року (а. с. 7). Згідно із свідоцтвом про укладення шлюбу серії ІІ-БП № 257988 після реєстрації шлюбу позивачу присвоєно прізвище чоловіка Крючкова (а. с. 7). З свідоцтва про укладення шлюбу серії І-БП № 250873 вбачається, що позивачу після повторної реєстрації шлюбу присвоєно прізвище Будко (а. с. 8). На підставі свідоцтва про одруження серії І-БП № 026492 позивач втретє уклала шлюб 28 січня 2000 року, в результаті чого отримала нове прізвище [PERSON] (а. с. 8). Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-БП № 265585 [PERSON] помер 05 травня 2009 року в с. Павлівка Білопільського району Сумської області (а. с. 6). За інформаційними даними Павлівської сільської ради Білопільського району Сумської області від 26 листопада 2018 року за № 915 [PERSON], на день смерті 05 травня 2009 року, постійно проживав та був зареєстрований за адресою: [INFO] разом із дружиною [PERSON], [INFO]. Заповіт від імені померлого сільською радою не посвідчувався (а. с. 17). Відповідно до виписки із погосподарської книги Павлівської сільської ради вбачається, що власником та забудовником житлового будинку з погосподарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: с. Павлівка, вул. Ковалівка, буд. 19 Білопільського району Сумської області, був [PERSON], який помер 05 травня 2009 року (а. с. 16). Рішення від 27 липня 1993 року виконавчого комітету Павлівської сільської ради [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку за адресою: с. Павлівки, вул. Ковалівка, буд. 19 Білопільського району Сумської області для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель (присадибна ділянка) 0,10 га та для ведення особистого підсобного господарства 0,31 га (а. с. 20). Згідно із довідкою Філіалу Білопільської ГВД КП «Сумське МБТІ» від 26 листопада 2018 року № 1338, право власності в БТІ на житловий будинок під № 19 по вул. Ковалівка в с. Павлівка Білопільського району Сумської області ні за фізичною, ні за юридичною особою не зареєстровано (а. с. 15). Із висновку про вартість обєкта оцінки вбачається, що оціночна вартість обєкту житлового будинку № 19 по вул. Ковалівка в с. Павлівка Білопільського району Сумської області, загальною площею 44,5 кв.м. з господарськими будівлями і спорудами станом 29 жовтня 2018 року становить 40 996 грн. (а. с. 19). Із довідки КП «Білопільське районне архітектурно-планове бюро» № 50 від 06 грудня 2018 року та відповідного висновку встановлено, що житловий будинок та господарські будівлі за адресою: с. Павлівка, вул. Ковалівка, 19 зведені з дотриманням архітектурних, санітарних та протипожежних норм і правил, знаходяться в межах земельної ділянки, не виходять за червону лінію вулиці і не знаходяться на суміжних земельних ділянках (а. с. 13-14). Відповідно до технічного паспорту на індивідуальний житловий будинок № 19 по вул. Ковалівка в с. Павлівка Білопільського району Сумської області, виданого філіалом «Білопільська госпрозрахункова виробнича дільниця» Комунального підприємства «Сумське міське бюро технічної інвентаризації» станом на 26 листопада 2018 року замовником на виготовлення технічної документації є [PERSON] (а. с. 9-11). Із свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Білопільської державної нотаріальної контори Сумської області [PERSON] 02 грудня 2009 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2275 вбачається, що спадкоємцем майна [PERSON], який помер 05 травня 2009 року, є його дочка [PERSON]. Спадщина, на яку видано свідоцтво складається із земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 5,00 га, розташованої на території Павлівської сільської ради Білопільського району Сумської області, що належала померлому на підставі Державного акту на право власності на землю серії ІІІ- СМ № 005127 (а. с. 12). У розясненнях, наданих у п. 23 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Як зазначено в п.п 4.18 п. 4 гл. 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за №282/20595 за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Зі змісту постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій, виданої державним нотаріусом Білопільської районної державної нотаріальної контори [PERSON] від 07 грудня 2018 року вбачається, що видача свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, який знаходиться за адресою: с. Павлівка, вул. Ковалівка, буд. 19 Білопільського району Сумської області, не вдається можливим у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів, які б посвідчували право власності спадкодавця на зазначене домоволодіння (а. с. 18). Згідно з п. 24 зазначеної вище постанови при розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини. У відповідності до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру вбачається, що після [PERSON], який помер 05 травня 2009 року Білопільською районною державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу за № 490/2009 (а. с. 33). Із копії спадкової справи № 490/2009 вбачається, що 02 грудня 2009 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом, яке посвідчене державним нотаріусом Білопільської державної нотаріальної контори Сумської області [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 2275 на імя [PERSON] (а. с. 31-32). Зокрема, частиною 3 статті 3\~Закону України\~від 1\~липня 2004\~року «Про\~державну реєстрацію\~речових прав\~на нерухоме\~майно та\~їх обтяжень» передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно з ч. 4 ст.\~3\~означеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56. Вказаним нормативним актом передбачалася державна реєстрація (інвентаризація)\~будинків і\~домоволодінь у\~межах міст\~та селищ,\~в тому\~числі й\~на підставі\~записів у\~погосподарських книгах\~(п.\~20\~Інструкції). Проте, виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Тобто, фактично записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади, що підтверджують право приватної власності. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що спадкодавець набув право власності на домоволодіння, що знаходиться за адресою: Сумська область, Білопільський район, с. Павлівка, вул. Ковалівка, буд. 19 у порядку, який був передбачений законодавством, що діяло на момент виникнення цього права. Отже, позивач має право на спадщину після батька, але не може оформити її, отримавши в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом, у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно. За таких обставин, суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] задовольнити та визнати за нею право власності на житловий будинок № 19 по вул. Ковалівка в с. Павлівка Білопільського району Сумської області у порядку спадкування за законом після батька [PERSON], який помер 05 травня 2009 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved