Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-02 00:00:00

30.05.2017 позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по договору позики та з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просив стягнути 496262,12 грн заборгованості за договором позики, 553392,34 грн процентів за період з 01.10.2013 по 31.01.2018, 396832,94 пені по несплаченій позиці за період з 30.09.2015 по 31.01.2018, 285438,48 грн пені по несплачених відсотках за період з 30.06.2015 по 31.01.2018, 224570,23 інфляційних по своєчасно несплаченим процентам за період з 01.01.2014 по 31.12.2017, 152848,73 грн інфляційних по своєчасно несплаченій позиці за період з 01.09.2015 року по 31.12.2017, а всього 2109344, 64 грн. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 12.08.2010 року між нею та відповідачем ФОП [PERSON] був укладений договір позики про надання останньому коштів в сумі 510000 грн строком дії до 30.08.2015 року. Договором про зміни до договору позики від 31.08.2012 року були внесені зміни до п. 4 договору позики, згідно із яким погашення позики здійснюється позичальником вкінці терміну цього договору 30.08.2015. Відповідач коштів в добровільному порядку не повернув. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі. Відповідач та його представник позов не визнали, зазначили, що боржник не виконав грошового зобов'язання через прострочення кредитора, а отже він звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 625 ЦК України, оскільки порушення грошового зобов'язання у вигляді його прострочення боржником не настало і в такому разі вважається, що виконання зобов'язання відстрочено на час прострочення кредитора. Наголошує на тому, що несплата коштів відбувалася з вини кредитора, з підстав того, що [PERSON] - первісний кредитор, перестала працювати в приміщенні за адресою: м.Чернігів, проспект Миру, буд.53, к.217, а у відповідності до п.2 Договору позики від 12.08.2010 року, позичальник зобов'язується повернути позикодавцю вищезазначену суму боргу за адресою: м.Чернігів, проспект Миру, буд.53, к.217. Інших реквізитів для сплати коштів при підписанні договору позики з позикодавцем не було узгоджено. Таким чином у відповідача з позикодавцем був втрачений зв'язок, на місці де повинна проводитися сплата коштів вона не перебувала, лише був присутній нібито її представник, але без довіреності. Письмових повідомлень, згідно п.9 Договору позики, не надсилала, на листи не відповідала, за домашньою адресою вказаною в договорі не проживала (довідався від мешканців будинку). Неодноразові звернення до позикодавця не дали результатів. З підстав цього, вважає кредитора таким, що прострочив. А тому сплата коштів за період прострочки кредитора повинна спрямовуватися на погашення тіла позики. З розрахунку заборгованості наданого позивачем вбачається, що він не враховує цю обставину. Також, вважає, що суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків завданих порушенням зобов'язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення. До того ж, відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України встановлено загальний строк позовної давності який складає три роки. До пені законом встановлена спеціальна позовна давність. Відповідно до ст. 258 Цивільного кодексу до пені застосовується позовна давність один рік. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, вважає, що вимога позивача щодо стягнення боргу по позиці, боргу по процентах по позиці, пені по несплачених відсотках та пені по несплаченій позиці, інфляції пред'явлена до суду без урахування вищевказаних норм, а тому просить суд повністю відмовити у задоволенні позову. Судом встановлено, що 12.08.2010 року між [PERSON] та відповідачем був укладений договір позики, за яким позикодавець надає Позичальнику гроші в сумі 510 000 гривень, а Позичальник бере у борг у Позикодавця вищезазначену суму терміном повернення 30 серпня 2015 року. 247978 гривень надаються після оформлення договору іпотеки, а решта коштів в сумі 262022 гривень протягом трьох місяців з дня надання першого траншу. Факт надання коштів за цим договором підтверджується особистими розписками Позичальника. За цим договором Позичальник зобов'язується повернути Позикодавцю вищезазначену суму боргу за адресою: м. Чернігів, проспект Миру, буд. 53, к. 217, а також сплачувати відсотки щомісячно в розмірі 24 % річних не пізніше останнього числа кожного поточного місяця, які нараховуються на залишок бору. Пунктом 4 цього договору було передбачено, що Погашення позики здійснюється Позичальником шляхом здійснення щомісячних фіксованих рівних платежів протягом всього строку дії цього Договору починаючи з вересня 2010 року. За рахунок кожного платежу здійснюється погашення щомісячних процентів за користування позикою та погашення частини позики. Пунктом 7 Договору передбачено відповідальність за прострочення Позичальником зобов'язань з погашення позики та/або сплати процентів за її користування більше 10 (десяти) днів, у вигляді сплати пені за кожен день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на момент прострочення, від суми прострочених зобов'язань. Розписками від 12.08.2010 року та від 08.09.2010 року відповідачем підтверджується факт отримання коштів за договором позики (а.с. 84- 85). 31.08.2012 року сторонами були внесені зміни до договору позики, згідно із якими, пункт 4 договору позики викладений в такій редакції: «Погашення позики здійснюється Позичальником в кінці терміну цього договору - 30 серпня 2015 року." 29.05.2017 [PERSON] та [PERSON] уклали Договір переуступки права вимоги по зобов'язанням фізичної особи-підприємця [PERSON] перед "Первісним кредитором" за договором позики від "12" серпня 2010 року на загальну суму 1620989 гривень 23 копійки. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 26.09.2017 року у задоволенні позову фізичної особи-підприємця [PERSON], Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Мстислав» до [PERSON], [PERSON] про визнання недійсними договору про відступлення права вимоги за договором позики та договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором відмовлено. Вказаним рішенням встановлено, що 29 травня 2017 року [PERSON] надіслала фізичній особі-підприємцю [PERSON] та Товариству з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Мстислав» повідомлення про відступлення права вимоги за договором позики від 12 серпня 2010 року та про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 12 серпня 2010 року, які було отримано позивачами 30 травня 2017 року. Разом з повідомленнями про відступлення права вимоги фізичній особі-підприємцю [PERSON] та директору Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Мстислав» [PERSON] надіслала вимоги-повідомлення про усунення порушення зобовязань за договором позики від 12 серпня 2010 року, в яких повідомлялося, що станом на 30 травня 2017 року загальна заборгованість становить 1620989 грн. 23 коп. та вимагалося в 30 денний термін з дня отримання цієї вимоги погасити прострочену заборгованість. Розрахунки позивача (а.с. 28-34, 128-133,170-175, 197-202) суд не бере до уваги, оскільки в цих розрахунках наявні математичні помилки при розрахунках, крім того нараховувались відсотки, пеня та інфляційні на заборгованість, яка ще не виникла у поточному місяці. Представник погодився з тим, що в підрахунках наявні помилки та надав суду розрахунок від 18.04.2018 року, який узгоджується із розписками про отримання коштів (а.с. 64-73, 103-109). Суд частково погоджується із розрахунком позивача від 18.04.2018 року, станом на 31.08.2018 року заборгованість за тілом кредиту становить 496254,46 грн, відсотки за період з 01.10.2013 по 31.01.2018 505808,03, пені по несплаченій позиці за період з 30.09.2015 по 31.01.2018 388764,38 грн, пені по несплачених відсотках за період з 30.06.2015 по 31.01.2018 274257,76 грн, а не 282173,93 грн (як вказано у розрахунку позивача), інфляційні по своєчасно несплаченим процентам за період з 01.01.2014 по 31.12.2017 становлять 18449602 грн, а також інфляційні по своєчасно несплаченій позиці за період з 01.09.2015 року по 31.12.2017 становлять 152846,37 грн. Позивачем допущено помилки при математичному підрахунку пені по відсоткам за 11.2014 рік становить 2602,73, за січень 2015 3283,25 грн, за лютий 2015 року пеня по відсоткам 4209, 90, березень 2015 - 7745,07 грн та за серпень 2015 10424,43. Також сторонами було укладено договір позики від 22.09.2015 року, в письмовій формі, за яким [PERSON] (позикодавець) передала ФОП [PERSON]М.(позичальнику) грошові кошти в сумі 64828 грн. 78 коп. зі строком повернення 01.04.2016 року. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 21.02. 2018 року стягнуто з фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь [PERSON] 70883 грн.. 79 за цим договором позики. Ці кошти були передані [PERSON] в рахунок погашення позики за договором від 12.08.2010 року, що підтверджується розрахунком позивача та розпискою представника позивача (а.с. 102). Правомірність зарахування коштів на погашення пені узгоджується з приписами ст. 534 ЦК України, відповідно до якої у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу. А тому, надані довідки-розрахунки відповідачем суд не приймає до уваги, так як позивачем правомірно зараховувались кошти в рахунок погашення відсотків та пені, а не позики. Не заслуговують на увагу доводи відповідача стосовно того, що кредитор є таким, що прострочив та те, що несплата коштів відбувалася з вини кредитора, так як відповідач сплачував в рахунок сплати боргу за договором позики представнику [PERSON] [PERSON] з 01.10.2012 року по 30.06.2014 року грошові кошти на часткове погашення пені та відсотків, про що отримував розписки, та кошти зараховувались в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 12.08.2010 року, 22.09.2015 року було погашено 64828,78 грн пені. З цього часу жодних письмових претензій на адресу позикодавця чи його представника відповідач не висловлював, коштів, спрямованих на погашення позики, відсотків та пені на депозитний рахунок нотаріуса, в порядку, передбаченому ст. 537 ЦК України, не зараховував за період з 01 жовтня 2012 року по 30 серпня 2018 року. Крім того, в матеріалах справи є заява відповідача, адресована на адресу приватного нотаріуса [PERSON], в якій він просить повідомити реквізити депозитного рахунку нотаріуса, однак жодним чином не зазначає, яку саме суму грошових коштів він має намір внести та коли саме, що перешкоджало йому звернутись особисто до нотаріуса та внести в день письмового звернення кошти, крім того, суд враховує, що таке звернення мало місце після прострочення виконання зобовязання та мало на меті перешкодити звернення стягнення на майно відповідача. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За частинами першою, пятою статті 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до статті 266 та частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Згідно із ч. 1 та 3 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Отже, суд вважає, що вчиняючи дії щодо часткового погашення відсотків та пені, які були нараховані на всю заборгованість, відповідач вчиняв дії, що свідчать про визнання всієї суми боргу. Останній платіж був вчинений відповідачем 22.09.2015 року, отже позовні вимоги щодо стягнення позики та відсотків заявлені позивачем в межах строків позовної давності. Однак відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), отож позивач пропустив строк позовної давності щодо вимог про стягнення пені за період з 30.05.2016 по 31.01.2018 року становить: за несвоєчасно сплачені відсотки 187056,56 грн; за несвоєчасно сплачене тіло кредиту 232878,64 грн. Крім того, поза строками позовної давності нараховані позивачем інфляційні втрати за прострочення сплати заборгованості по відсоткам, отож на користь позивача із відповідача належить стягнути 152846,37 грн. інфляційних втрат за прострочення сплати заборгованості за тілом кредиту та 181095,98 грн. - інфляційних втрат за прострочення сплати відсотків по кредиту ( в межах строків позовної давності). На підставі вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню - з фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути 496254,46 грн. - заборгованості за тілом кредиту; 505808,03 заборгованості за відсотками; 187056,56 грн. пені за прострочення сплати відсотків по кредиту; 232878,64 грн. пені за прострочення сплати тіла кредиту; 152846,37 грн. інфляційних втрат за прострочення сплати заборгованості за тілом кредиту та 181095,98 грн. - інфляційних втрат за прострочення сплати відсотків по кредиту, а всього 1756140 (один мільйон сімсот пятдесят шість тисяч сто сорок) грн. 04 коп. Відповідно до ст.. 141 ЦПК України, на користь позивача з відповідача належить стягнути судовий збір в сумі 7695,54 грн.

Outcome: partial