Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

14 липня 2014 року позивач звернувся до суду з даним позовом в якому зазначає, що 12 серпня 2008 року відповідача було зараховано на навчання до Донецького юридичного інституту Луганського державного університету внутрішніх справ. Вказаному навчальному закладу Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 11 вересня 2007 року № 729-р присвоєно ім'я Едуарда Олексійовича Дідоренка, а Розпорядженням від 27 липня 2011 року № 727-р Донецький державний інститут виділено зі складу Луганського державного університету внутрішніх справ імені Е.О. Дідоренка та віднесено до сфери управління Міністерства внутрішніх справ України. 12 серпня 2008 року між Донецьким юридичним інститутом Луганського державного університету внутрішніх справ УМВС України у Волинській області та відповідачем було укладено договір про підготовку фахівця у вказаному навчальному закладі. Пунктом 2.3.6 названого договору передбачено, що в разі відрахування з інституту чи звільнення з органів внутрішніх справ до закінчення навчання і встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими п. 3 договору [PERSON] зобов'язувався відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з його утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком. Однією з підстав такого відшкодування є відмова від подальшої служби в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання. Відшкодування витрат проводиться за договором про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі, який укладається між навчальним закладом, Головним управлінням або Управлянням МВС та особою. 20 липня 2012 року наказом №212 о/с Донецького юридичного інституту відповідач був відряджений для подальшого проходження служби у розпорядження УМВС України в Волинській області у зв'язку із закінченням Донецького юридичного інституту. За час навчання [PERSON] витрачено коштів у сумі 39226,01 грн. Оскільки відповідач не проходив строкової військової служби до вступу до Донецького юридичного інституту МВС України, то витрати, які підлягають відшкодуванню, згідно розрахунку становлять 28315,35 грн., що включає витрати на грошове, продовольче, медичне, речове забезпечення і витрати на оплату комунальних послуг в Донецькому юридичному інституті МВС України. 21 січня 2013 року відповідач був звільнений з органів внутрішніх справ України за п. 64 «Ж» (за власним бажанням) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом ОВС України. Після звільнення з органів внутрішніх справ [PERSON] добровільно вартість свого навчання не відшкодував, що відповідно до п. 6 Постановив Кабінету Міністрів України від 01.03.2007 року № 1313 та п. 4.4 Договору є підставою стягнення такої вартості в судовому порядку. Просить стягнути із відповідача до державного бюджету на користь Донецького юридичного інституту вартість його утримання у цьому навчальному закладі в сумі 28315,35 грн. та 243,60 грн. судових витрат за сплату судового збору. Представник позивача на розгляд справи не з'явилася, подавши заяву, де просить справу розглянути без його присутності, не заперечує проти заочного рішення, та пояснення, де вказав, що подати докази про отримання відповідачем речового забезпечення, його харчування та проживання на території факультету безпеки дорожнього руху неможливо, оскільки 07 липня 2014 року територію ДЮІ МВС України було захоплено озброєними особами, з приводу чого інформацію внесено до ЄРДР. Також зазначив, що курсанти дійсно докупали деякий формений одяг за власні кошти, однак вказані у позові витрати стосуються лише форменого одягу, який відповідач отримував під час навчання. Харчуватися [PERSON] міг лише у їдальні факультету, оскільки майже постійно мешкав на його території. Крім того вказав, що витрати на утримання курсантів щорічно оголошуються у наказі під час переведення курсантів на наступний курс та доводяться до їх відома. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, будучи належним чином повідомлена про час і місце слухання, у судове засідання не з'явилася, причини неявки суду не повідомила, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляла. Відповідач позов визнав частково та пояснив, що він, навчаючись у вищевказаному закладі на 2, 3 та 4 курсах, не харчувався за його рахунок, формений одяг купляв за власні кошти, у зв'язку з чим кошти витрачені на це згідно розрахунку витрат на утримання курсанта, зокрема за 2009/2010, 2010/2011 навчальні роки на харчування, речове забезпечення, проживання нараховані безпідставно. Суд, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові докази, прийшов до висновку, що позов підлягає до повного задоволення. Згідно ст. 60 ч. 1 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом установлено, що наказом Донецького юридичного інституту Луганського державного університету внутрішніх справ імені Е.О. Дідоренка (далі ДЮІЛДУВС ім. Е.О. Дідоренка) від 08 серпня 2008 року № 123 о/с [PERSON] було зараховано курсантом 1-го курсу вказаного навчального закладу (а.с. 9). Між ДЮІЛДУВС ім. Е.О. Дідоренка та відповідачем було укладено договір про підготовку фахівця у цьому навчальному закладі від 12 серпня 2008 року (а.с. а.с. 10-11) (далі Договір). У разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ до закінчення навчання і встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими п. 3 цього договору, відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком. Наказом ДЮІЛДУВС ім. Е.О. Дідоренка № 212 о/с від 20 липня 2012 року (а.с. 14) лейтенант міліції [PERSON] у зв'язку із закінченням цього навчального закладу з 20 липня 2012 року був відряджений у розпорядження УМВС України у Волинській області для подальшого проходження служби. Наказом УМВС України у Волинській області № 17 о/с від 17 січня 2013 року (а.с. 16) лейтенанта міліції [PERSON] було звільнено з органів МВС України за пунктом 64 „Ж" (за власним бажанням) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ затвердженого Постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 р. N 114. За умовами укладеного Договору було визначено обов'язки сторін, згідно яких Виконавець зобов'язався забезпечити теоретичну та практичну підготовку, видати документ про освіту тощо. Замовник зобов'язувався забезпечити проходження практики та стажування, призначити випускника на посаду, інформувати ДЮІЛДУВС ім. Е.О. Дідоренка про звільнення особи протягом трьох років після закінчення навчання тощо, а Особа зобов'язувалася виконувати в повному обсязі навчальну програму, сумлінно ставитися до навчання, після закінчення навчання прибути до місця призначення, приступити до виконання службових обов'язків, відпрацювати не менше трьох років тощо. Також згідно п.2.3.6 Договору [PERSON] зобов'язувався у разі звільнення з органів внутрішніх справ до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими п.3 договору, відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком. Із наведеного вбачається, що в силу ст. 509 ЦК України між сторонами виникли зобов'язальні правовідносини. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Оскільки відповідач був звільнений на підставі п. 3 вищевказаного договору, є підстави для відшкодування ним фактичних витрат пов'язаних з утриманням у навчальному закладі. Наведене передбачено і ст. 18 п. 7 Закону України «Про міліцію». Згідно п. 2 Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ затвердженого Постановою Кабінету Міністрів від 01.03.2007, № 313 «Про затвердження Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ» відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов'язаних з: грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної і канікулярної відпустки та у зворотному напрямку, за направленням до місця служби після закінчення навчального закладу; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Як убачається із розрахунку фактичних витрат на навчання курсантів 4-го курсу факультету безпеки дорожнього руху Донецького юридичного інституту згідно з вимогами наказу МВС України від 16.07.2007 року № 419/831/240/605/537/219/534 «Про затвердження Порядку розрахунку витрат, пов'язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах» (а.с. 13), сума витрат на навчання 2011/2012 н.р. становить 7568,29 грн., загальна суму витрат на навчання - 39226,01 грн. Сума, що підлягає відшкодування, згідно розрахунку витрат на утримання курсанта [PERSON] за період його навчання (а.с. 12), складає 28315,35 грн., оскільки відповідач не проходив строкової військової служби до вступу до ДЮІЛДУВС ім. Е.О. Дідоренка. Враховуючи, що своїм розпорядженням від 27 липня 2011 року № 727-р «Про реорганізацію мережі вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ» Кабінет Міністрів України погодився з пропозицією Міністерства внутрішніх справ щодо реорганізації Луганського державного університету внутрішніх справ імені Е. О. Дідоренка шляхом виділення з його складу Донецького юридичного інституту та віднесення зазначеного інституту до сфери управління Міністерства внутрішніх справ, витрати із [PERSON] за його навчання слід стягнути в користь Донецького юридичного інституту МВС України. Твердження відповідача, що він, навчаючись у вищевказаному закладі на 2, 3 та 4 курсах, не харчувався за його рахунок, формений одяг купляв за власні кошти, у зв'язку з чим кошти витрачені на це згідно розрахунку витрат на утримання курсанта, зокрема за 2009/2010, 2010/2011 навчальні роки на харчування, речове забезпечення, проживання стягнуті безпідставно, не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджені доказами. Покликання [PERSON] на те, що його твердження можуть підтвердити свідки, які навчалися із ним, не може бути взято судом до уваги, оскільки при звільненні з органів внутрішніх справ в рапорті він вказав, що знає про відшкодування затрат за навчання (а.с. 15). Крім цього, всі суми витрат йому були відомі із наказів по інституту за кожний навчальний рік, однак цих наказів, які є прямим доказом понесених витрат інститутом, він не оскаржив. Задовольняючи позов, суд стягує з відповідача в користь позивача понесені останнім судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 243,60 грн. (а.с. 1) та, відповідно до ст. 2 п. 1 п.п. 1 Закону України «Про судовий збір», враховуючи розмір ціни позову - 28315,35 грн., 1 відсоток від якої становить 283,15 грн., стягує різницю недоплаченого судового збору в користь держави, яка становить 39,55 грн. (283,15 грн. - 243,60 грн.).

Outcome: approved