Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я внаслідок вчиненого злочину. В обґрунтування позовних вимог зазначив наступне. Постановою Запорізького районного суду Запорізької області від 11 червня 2013 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності внаслідок застосування акту амністії, при цьому судом йому було роз'яснено, що застосування Закону України «Про амністію» не звільняє його від обов'язку відшкодувати потерпілому заподіяну злочином матеріальну та моральну шкоду. Згідно обставин справи, 22.08.2010 року [PERSON] відносно [PERSON] скоїв злочин, передбачений ст. 128 КК України, за ознаками заподіяння необережного тяжкого тілесного ушкодження. Неправомірними діями [PERSON], які перебували у прямому причинному зв'язку з наступними суспільно-небезпечними наслідками, [PERSON] було заподіяне тілесне ушкодження у вигляді відкритої непроникаючої черепно-мозгової травми з забоєм головного мозку середнього ступеня тяжкості з формуванням вогнища контузії базальних відділів лівої лобної ділянки, перелом потиличної кістки з переходом на основу черепа в середній і задній черепній ямці праворуч, гемотімпанеумом праворуч і наявність забитої рани нижньої губи зліва і садна на підборідді зліва. Перелом основи черепа супроводжувався крововиливом в барабанну порожнину, що надалі призвело до глухоти на праве вухо. За ступенем тяжкості зазначена черепно-мозкова травма відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечна для життя. Отримання вищевказаної травми призвело до того, що [PERSON] став інвалідом третьої групи по ураженню ЦНС. Позивач зазначає, що в результаті злочинних дій відповідача йому заподіяно тривалий розлад здоров'я, у зв'язку з чим він неодноразово, в результаті заподіяння йому тілесного ушкодження у вигляді черепно-мозгової травми, звертався за медичною допомогою до лікаря невропатолога та проходив стаціонарне лікування. Проте його до теперішнього часу турбує головна біль, а глухота на праве вухо - є незворотним наслідком. Порушився повноцінний режим його життя, він став нервувати, погано спати, був позбавлений можливості реалізувати свої плани і поставленні завдання, став замкнутою людиною. Позивач вказує, що злочинними діями відповідача йому спричинена матеріальна (майнова) шкода, яка складається з витрат на придбання ліків на суму 1452,61 грн. Крім того, позивач посилається на те, що злочинними діями відповідача йому була спричинена моральна шкода, яка полягає у тривалих больових стражданнях від тілесних ушкоджень під час лікування, душевних стражданнях, пов'язаних у спричиненні йому тяжкого тілесного ушкодження у вигляді черепно-мозгової травми з переломом основи черепа та крововиливом в барабанну порожнину, що надалі призвело до глухоти на праве вухо, яку він оцінює в 100000 грн. З огляду на вищевикладене, оскільки відповідач ухиляється від сплати йому моральної та матеріальної шкоди, він змушений звернутись до суду та просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 1452,61грнивень та моральну шкоду у розмірі 100000 гривень. Позивач [PERSON] про дату, час та місце слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином, жодних заяв та клопотань на адресу суду не надходило. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 100000 грн. підтримала у повному обсязі на підставах, викладених в позові, та надала суду клопотання про залишення без розгляду позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоду у розмірі 1452,61 грн. у зв'язку з повним погашенням відповідачем зазначеної суми за час судового розгляду справи. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09.12.2014 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, позовна заява в частині стягнення матеріальної шкоди в розмірі 1452,61 гривень з [PERSON] на користь [PERSON] залишена без розгляду. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, в частині стягнення коштів у рахунок відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 1452,61 гривень за придбання ліків визнали повністю, а в частині стягнення коштів в рахунок відшкодування моральної шкоди у розмірі 100000 гривень не визнали. Кожен окремо надали суду пояснення, в яких зазначають, що моральна шкода зовсім ніяким чином не підтверджена, а інвалідність третьої групи установлена позивачу не безстроково, а до чергового переогляду 14.11.2015 року. Звертають увагу суду на те, що умислу на заподіяння позивачу тяжкого тілесного ушкодження у відповідача не було. Відповідач скоїв необережний злочин, на теперішній час офіційно ніде не працює, перебивається випадковими заробітками, на його утриманні знаходиться неповнолітня дитина. Тому 100000 гривень, в якості компенсації моральної шкоди, для нього є неосяжною. Вивчивши надані письмові докази у сукупності, заслухавши представника позивача, відповідача та його представника, суд дійшов висновку, що заявлений позов є законним, обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно постанови Запорізького районного суду Запорізької області від 11 червня 2013 року встановлені обставини злочину, скоєного [PERSON], які мали місце 22.08.2010 року о 18 годині 30 хвилин, поблизу прибережної зони річки «Конка», розташованої в кінці вулиці Горького в смт. Кушугум Запорізького району Запорізької області, не маючи наміру на заподіяння тяжкого тілесного ушкодження [PERSON], наніс останньому рукою удар в область обличчя спереду, в результаті додання тілу прискорення від удару [PERSON] впав на спину і вдарився потиличною областю голови о тверду поверхню, внаслідок чого отримав тілесне ушкодження у вигляді відкритої непроникаючої черепно-мозгової травми з забоєм головного мозку середнього ступеня тяжкості з формуванням вогнища контузії базальних відділів лівої лобної ділянки, перелом потиличної кістки з переходом на основу черепа в середній і задній черепній ямці праворуч, гемотімпанеумом праворуч і наявність забитої рани нижньої губи зліва і садна на підборідді зліва. Перелом основи черепа супроводжувався крововиливом в барабанну порожнину, що надалі призвело до глухоти на праве вухо. За ступенем тяжкості зазначена черепно-мозкова травма відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечна для життя. Даною постановою [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ст.128 КК України на підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2011 році» від 08 липня 2011 року, провадження у справі закрито. Згідно зі ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно - правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно медичним документам, а саме: трьом виписним епікризам з історій хвороб, [PERSON] неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні у медичних закладах у зв'язку з наслідками тяжкої черепно-мозгової травми, з цього ж приводу звертався за допомогою до лікаря невролога. Згідно довідки до акту огляду МСЕК серії 10 ААБ № 504657 від 19.11.2013 року [PERSON] встановлена третя група інвалідності у зв'язку з ураженням ЦНС. Дата чергового переогляду - 14.11.2015 року. Згідно диплому про освіту, [PERSON] 30.06.2010 року здобув повну вищу освіту за спеціальністю «Психолог». [PERSON] має сина - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління, виданий 14.12.2010 року, серія [NUMBER] На цей час [PERSON] не працює, що підтверджується копією трудової книжки. Аналізуючи вищенаведені докази по справі, суд вважає, що в судовому засіданні позивачем доведено, що внаслідок злочинних дій [PERSON], позивачу було спричинено моральну шкоду, яка полягає у яка полягає у тривалих больових стражданнях від тілесних ушкоджень під час лікування, душевних стражданнях, пов'язаних у спричиненні йому тяжкого тілесного ушкодження у вигляді черепно-мозгової травми з переломом основи черепа та крововиливом в барабанну порожнину, що надалі призвело до глухоти на праве вухо. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 ст. 1167 ЦК України. Моральні страждання, як правило, виявляються у відчуттях страху, сорому, приниження, переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, а також в інших, несприятливих для людини випадках психологічного дискомфорту. Отже, під поняттям «моральна шкода» охоплюється негативні наслідки немайнового характеру, які заподіяні фізичній особі внаслідок завданих їй фізичних, психічних та моральних страждань, що пов'язані із порушенням її прав чи охоронюваних законом інтересів. Фізичні страждання - це фізичний біль, функціональний розлад організму, зміни в емоційно-вольовій сфері, інші відхилення від звичайного стану здоров'я, які є наслідком дій (бездіяльності), що посягають на немайнові блага або майнові права громадянина. Суд наголошує, що моральна і фізична шкода після нанесення, по суті, є непоправними і не завжди можуть бути відшкодовані. Неможливо відшкодувати (визначити еквівалент) втрати здоров'я, неможливо відшкодувати почуття страху, відчуття болю. При встановленні можливої суми відшкодування в грошовому еквіваленті суд зіставляє глибину моральних страждань і суму заявлених компенсацій. При цьому враховуються: загальні страждання, психологічний і фізичний стан потерпілого, погіршення функціонування його певних органів. Глибина переживань, викликаних ушкодженням здоров'я, ставиться в залежність від самої особи, тому призначення компенсації моральної шкоди полягає і в тому, аби певною мірою відновити втрату щастя особи і можливості насолоджуватися життям на цей час і в майбутньому. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] внаслідок злочину, скоєного відносно нього відповідачем [PERSON] отримав тяжку черепно-мозгову травму, яка за ступенем тяжкості відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечна для життя. Отримання вищевказаної травми призвело до того, що [PERSON] став інвалідом третьої групи по ураженню ЦНС, переніс значні фізичні та душевні страждання, які мають стійкий характер. Моральні страждання, пов'язані зі скоєнням злочину та його наслідками, тому вказані обставини свідчать про заподіяння позивачу значної моральної шкоди. Відповідно до роз'яснення, які містяться у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» вказано, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших змін. Зокрема, враховується стан здоров"я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості. Суд вважає що розмір моральної шкоди у розмірі 40000 гривень, що спричинена [PERSON], виходячи із сукупності її складових - ступеню тяжкості спричинених тілесних ушкоджень внаслідок злочину, фізичного болю та страждань, тривалості часу, потрібного на відновлення здоров'я, життєвих зв'язків, наслідків травми, розумності, виваженості та справедливості є достатнім розміром для компенсації моральної шкоди і саме такий розмір суд вважає таким, що відповідає ступеню моральних страждань потерпілого. Як встановлено судом, [PERSON] вчинив злочинні дії, окреслені у ст. 128 КК України. Отже, заявлена вимога позивача пов'язується з фактом заподіяння злочином моральної шкоди. Суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину (ст. 1193 ЦК України). За наведеною правовою нормою, фінансовий стан та інші подібні труднощі фізичної особи не є підставою для зменшення розміру відшкодовуваної шкоди, у разі якщо відшкодування пов'язані зі злочином. Суд вважає, що моральні страждання, спричинені злочином особі, є найбільш глибокими, тож при скоєнні злочину еквівалент завданої шкоди значно більший ніж за шкоду, завдану під час цивільно-правових відносинах. У справах про відшкодування шкоди завданої злочином, у першу чергу мають задовольнятися інтереси потерпілого. Не погоджуючись з вимогами щодо розміру компенсації моральної шкоди, відповідач та його представник звертали увагу на те, що відповідач не має можливості виплатити потерпілому таку суму, оскільки він не працює та перебивається випадковими заробітками, на утриманні має неповнолітню дитину, а тому за матеріальним станом не в змозі відшкодувати заявлений розмір моральної шкоди. Як підсумок, аргументи відповідача та його представника з цього питання не є виправданими. Суд вважає, що проголошення судового рішення про стягнення значної суми психологічно позитивно вплине на потерпілого, зменшить моральну травму, вселить віру у справедливість та буде однією з форм нагадуванням винній особі про факт вчинення протиправної дії. Приймаючи до уваги, що постановою Запорізького районного суду Запорізької області від 11 червня 2013 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ст.128 КК України не по реабілітуючим підставам, а на підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2011 році» від 08 липня 2011 року, суд вважає, що маються підстави для відшкодування моральної шкоди відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України. Крім того, в силу ст. 88 ЦПК України, у разі задоволення позову позивача, який звільнений від сплати судового збору в розмірі 243 гривні 60 копійок при подачі позову, цей судовий збір підлягає стягненню у дохід держави з відповідача.

Outcome: partial