Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-01 00:00:00

В березні 2013 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила, уточнивши в ході розгляду справи заявлені вимоги, провести розподіл спільного майна подружжя: визнати за нею право власності на 1/2 частку від нерозподіленої частини нежитлової будівлі площею 297,6 кв. м, що розташована по [ADDRESS], та виділити їй в натурі згідно з варіантом № 1 висновку № С-201 судової будівельно-технічної експертизи коридор 2-1, котельню 2-2, сходи 2-3, сходову клітину 2-4, прихожу 2-5, житлову кімнату 2-6, житлову кімнату 2-7, житлову кімнату 2-8, житлову кімнату 2-9, кухню 2-10, туалет 2-11, котельню 2-12, що становить 9/20 часток нежитлової будівлі; стягнути з [PERSON] на її користь компенсацію за отримання надлишку при розподілі в сумі 111058,5 грн.; визнати за нею право власності на 1/2 частину будівельних матеріалів, що були використані в процесі будівництва житлового будинку [ADDRESS] та стягнути з [PERSON] на її користь половину вартості будівельних матеріалів в розмірі 204125,61 грн.; стягнути з [PERSON] на її користь 1/2 частину отриманого ним доходу від підприємницької діяльності в розмірі 154016,7 грн. Рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 20 лютого 2014 року: визнано спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] вартість будівельних матеріалів, що були використані в процесі будівництва житлового будинку [ADDRESS] на суму 408251,22 грн.; визнано за кожною із сторін право власності на 1/2 частину будівельних матеріалів на суму 204125,61 грн., що були використані в процесі будівництва житлового будинку [ADDRESS]; визнано спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] приміщення [ADDRESS] та визнано за кожною із сторін право власності на 1/2 частину наведених вище приміщення [ADDRESS], вирішено питання судових витрат. В задоволенні решти заявлених вимог відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON], вважаючи рішення таким, що постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права, просить його змінити і задовольнити заявлений нею позов повністю. Вказує, що суд першої інстанції безпідставно не провів реальний розподіл приміщення [ADDRESS] відповідно до наявного експертного висновку і лише визнав за сторонами право власності на 1/2 частину кожного з об'єктів нерухомості. Вважає неправомірною відмову у стягненні на її користь вартості 1/2 частини будівельних матеріалів, що були використані в процесі будівництва житлового будинку [ADDRESS] в сумі 204125,61 грн. Зазначає, що є хибним висновок суду про те, що отриманий [PERSON] доход від підприємницької діяльності був витрачений на родину і складав частину сімейного бюджету. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення суду і закрити провадження у справі, вказуючи на те, що рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 25 серпня 2009 року вже було проведено поділ майна подружжя та встановлено, що земельна ділянка по [ADDRESS] не входить до складу спільного майна подружжя і являється особистою власністю [PERSON], а отже суд безпідставно визнав за кожною із сторін право власності на 1/2 частину цих об'єктів нерухомості. Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга [PERSON] задоволенню не підлягає, апеляційна скарга [PERSON] підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Задовольняючи частково заявлені [PERSON] вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що в ході розгляду справи встановлено, що рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 25 серпня 2009 року було проведено розподіл майна подружжя [PERSON] та визнано, що будівельні матеріали і обладнання, які були використані в процесі будівництва житлового будинку [ADDRESS] є спільним майном подружжя, а отже за кожною із сторін слід визнати право власності на 1/2 їх частину. Суд вказав, що залишилась нерозподіленою також інша частина нерухомості по [ADDRESS], яка є майном подружжя, зокрема: приміщення [ADDRESS], а тому визнав за сторонами право власності на 1/2 їх частину, зазначивши, що реальний розподіл неможливий за приписами ст. 364 Цивільного кодексу України. Відмовляючи в задоволенні вимог [PERSON] про стягнення частини доходу, отриманого від підприємницької діяльності [PERSON], суд послався на те, що цей дохід відповідач отримував в період спільного проживання і використовував як кошти сімейного бюджету. З таким висновком місцевого суду частково погоджується апеляційний суд, виходячи з наступного. По справі встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 11 серпня 1988 року по 6 жовтня 2009 року (а.с. 8, 9). Технічним паспортом на жилий будинок, оформленим на ім'я [PERSON] (а.с. 10-13), засвідчено наявність житлового будинку [ADDRESS], що на час розгляду справи не введений в експлуатацію. 8 липня 2010 року за [PERSON] зареєстровано право власності на нежиле приміщення «магазин» [ADDRESS], (а.с. 37-38). [PERSON] також з 2004 року являється власником земельної ділянки за наведеною вище адресою розміром 214 кв. м з цільовим призначенням для здійснення підприємницької діяльності (а.с. 186-189), яка рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 25 серпня 2009 року визнана його особистою власністю. 8 липня 2010 року за [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] загальною площею 149,5 кв. м (а.с. 63). Ніжинська об'єднана державна податкова інспекція надала інформацію про доходи ПП [PERSON] за період 2001-2009 роки (а.с. 35). Висновком експерта № С-201 від 15 жовтня 2013 року (а.с. 138-170) визначено вартість будівельних матеріалів, які були використані при будівництві житлового будинку [ADDRESS] в сумі 408251,22 грн. та визначено варіанти поділу 297,6 кв. м будівлі [ADDRESS] на 1/2 та 1/2 частини. Рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 25 серпня 2009 року (а.с. 14-29) проведено розподіл майна подружжя [PERSON] і, в тому числі, визнано, що не належить до спільної сумісної власності подружжя і є особистою приватною власністю [PERSON] нежитлова будівля магазину «А» площею 117,8 кв. м, ганок а, ганок а1 і земельна ділянка площею 0,0214 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] відмовлено в частині визнання за ним права особистої власності на частину нежитлової будівлі магазину площею 297,8 кв. м за цією ж адресою, оскільки суду не було надано доказів того, що вказана частина нежитлової будівлі завершена будівництвом та прийнята в експлуатацію, а з вимогою про визнання за ним права власності на будівельні матеріали і обладнання, що використані в процесі будівництва, [PERSON] не звертався. Цим же рішенням встановлено, що незакінчений будівництвом житловий будинок [ADDRESS] є спільним майном подружжя. В задоволенні позову [PERSON] про визнання за нею права власності на цей будинок відмовлено з тих підстав, що останній не прийнятий в експлуатацію, а з вимогою про визнання за нею права власності на будівельні матеріали і обладнання, що використані в процесі будівництва, [PERSON] не зверталась. Положеннями ст. 70 Сімейного кодексу України визначено, що у разі поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Нормами ст. 57 цього кодексу встановлено, що особистою приватною власністю чоловіка, дружини є, в тому числі, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Статтею 60 цього кодексу закріплено, що майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить чоловікові та дружині на праві спільної сумісної власності. Кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної власності подружжя. Положеннями ст. 69, 70, 71 Сімейного кодексу України визначено право на поділ майна, що належить на праві спільної сумісної власності і частки чоловіка та дружини є рівними. Майно подружжя ділиться між ними в натурі. Частина 3 ст. 61 ЦПК України вказує, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 25 серпня 2009 року встановлено, що незакінчений будівництвом житловий будинок [ADDRESS] є спільним майном подружжя, тому суд першої інстанції правильно визнав за [PERSON] право власності на 1/2 частину матеріалів і обладнання, що були використані в процесі його будівництва, оскільки за положеннями ст. 331 Цивільного кодексу України до здачі будинку в експлуатацію особа вважається власником будівельних матеріалів. Не беруться до уваги доводи апеляційної скарги [PERSON] про необхідність стягнення з відповідача на її користь коштів в сумі 204125 грн., як половини вартості цього будинку, оскільки задоволення судом вимоги про визнання права власності, що заявлена [PERSON], виключає можливість отримання нею грошової компенсації за умови, що особа не ставить питання про припинення її права власності. [PERSON] питання про припинення її права на частку у спільному майні подружжя не ставила і не просила залишити його у власності колишнього чоловіка. За таких обставин, суд першої інстанції, розглядаючи справу відповідно до положень ст. 11 ЦПК України в межах заявлених стороною вимог, обґрунтовано дійшов до висновку про відсутність підстав для стягнення з [PERSON] коштів, пославшись на невизначеність вимог позивача щодо подальшого статусу спірного майна. Колегія суддів вважає також правильним висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для стягнення з [PERSON] 1/2 частини доходів, отриманих відповідачем від здійснення підприємницької діяльності за період 2001-2009 роки в сумі 154016,7 грн., оскільки погоджується з висновком суду про те, що вказані кошти відповідачем були отримані під час перебування у шлюбі в період спільного проживання сторін і використовувались, як кошти сімейного бюджету. Положеннями ст. 59 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами. Виходячи з цього, є припущеннями доводи апеляційної скарги про витрачання відповідачем коштів виключно на підприємництво, оскільки доказів щодо приховування або привласнення коштів [PERSON] від родини за період шлюбу, суду не надано. Колегія суддів не вважає викладені апелянтом з посиланням на рішення Ніжинського міськрайонного суду від 25 серпня 2009 року обставини витрачання [PERSON] коштів від підприємницької діяльності преюдиційними, оскільки предметом розгляду даної справи був розподіл майна подружжя, а не джерела формування та витрачання його доходів. З пояснень самої [PERSON], що зафіксовані в наведеному рішенні (абзац 4 п'ятої сторінки рішення), вбачається, що "…всі кошти, отримані від продажу товарів обох підприємців, являлись спільними, по необхідності витрачались на закупівлю товарів, та обов'язкові платежі обох підприємців. Ці ж кошти вони витрачали на свої родинні потреби, такі, як паливо, одяг, продукти харчування та інше…». Таким чином, сама [PERSON], обґрунтовуючи заявлені на той час вимоги, визнавала наявність у родини спільного бюджету, що складався і з отриманого кожним з подружжя доходу від підприємницької діяльності. На думку апеляційного суду, підлягає частковому задоволенню апеляційна скарга [PERSON], оскільки зроблені судом першої інстанції висновки про належність до спільної сумісної власності подружжя частки у нежитловій будівлі площею 297,8 кв. м, яка розташована по [ADDRESS], не відповідають обставинам справи. Визнаючи за кожною із сторін право власності на половину кафе та квартири, суд першої інстанції виходив з того, що розподіл цього майна в ході розгляду справи Ніжинським міськрайонним судом 25 серпня 2009 року не відбувся. Разом з тим, колегія суддів не може погодитись з таким висновком, оскільки в задоволенні позову [PERSON] в частині визнання цього майна його особистою власністю було відмовлено лише з тих підстав, що останній не набув права власності на нього, не здавши в експлуатацію. Розглядаючи справу в 2009 році, суд зробив висновок, що це майно є особистою приватною власністю [PERSON], як приватного підприємця, і зазначив, що [PERSON] не довела належними і допустимими доказами те, що майно придбано, в тому числі і за рахунок її коштів. Отже, ці встановлені судовим рішенням обставини в силу ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягають. Рішення Ніжинського міськрайонного суду від 25 серпня 2009 року набрало законної сили і на момент ухвалення відповідало положенням діючого сімейного законодавства, в тому числі, і щодо визнання майна приватного підприємця, що набуто у шлюбі, особистою власністю одного з подружжя. В даний час [PERSON] просить провести розподіл фактично того ж майна, правовий статус якого вже визначений судом як особиста власність, але після введення нерухомості в експлуатацію. Тому не беруться до уваги посилання позивача на наявність рішення Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року у справі № 1-8/2012, за яким статутний капітал та майно приватного підприємства є об'єктом спільної власності подружжя, оскільки фактично і доводи позову, і доводи апеляційної скарги [PERSON] в цій частині зводяться до того, розподіл необхідно провести тому, що відбулись зміни в судовій практиці відносно статусу майна приватного підприємця. Наведені у рішенні Конституційного Суду України висновки відносно спільного майна подружжя набули чинність від дня прийняття такого рішення і є обов'язковими до подальшого затосування при вирішенні відповідних спорів, але зворотної сили в часі не мають. Отже, на думку колегії суддів, частину нежитлової будівлі магазину площею 297,8 кв. м за адресою: [ADDRESS] слід виключити з розподілу майна подружжя, оскільки наявне судове рішення, яким визначено, що наведена нерухомість є особистою приватною власністю [PERSON] Відтак,

Outcome: partial