Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-26 00:00:00

03.07.2015 року позивач, [PERSON], звернулася до суду з вказаним позовом, в якому зазначила, що з 20.04.1991 року вона знаходилась у шлюбі з [PERSON]. Від шлюбу мають дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Під час перебування у шлюбі з відповідачем [PERSON], за спільні кошти вони придбали квартиру за адресою: [ADDRESS], про що свідчить договір купівлі - продажу від 24.04.1998 року. Вказана квартира фактично належить позивачу та відповідачу [PERSON] на підставі права спільної сумісної власності подружжя. Відділом РАЦС по м. Артемівську Артемівського МРУЮ Донецької області в 2007 році шлюб між сторонами був розірваний. За вищезазначеною адресою на даний час зареєстровані: позивач, відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Після розірвання шлюбу в 2007 році відповідачі виїхали з квартири та стали проживати окремо. На даний час позивач проживає одна, у добровольному порядку відповідачі [PERSON] та [PERSON] знятися з реєстрації відмовляються. Тому, посилаючись на все вищевказане, позивач просила винести рішення, яким визнати квартиру за адресою: [ADDRESS], спільною сумісною власністю позивача та відповідача [PERSON], та визнати відповідачів [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечувала, про що надала суду заяву. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про розгляд справи були повідомлені належним чином, шляхом направлення судової повістки за місцем їх реєстрації рекомендованим поштовим повідомленням. Відповідно до ст.74 ЦПК України, відповідач вважається належним чином повідомлений про місце і час розгляду справи. Відповідно до ст.224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, з урахуванням того, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, заслухавши пояснення позивача, покази свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 20.04.1991 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб. Від шлюбу сторони мають дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Під час перебування у шлюбі з відповідачем [PERSON], за спільні кошти вони придбали квартиру за адресою: [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі - продажу квартири НГ 0745013 від 24.04.1998 року (арк. с. 6). 07.03.2007 року Відділом РАЦС по м. Артемівську Артемівського МРУЮ Донецької області шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний, та видано свідоцтво серії [NUMBER] (арк. с. 7). Відповідно до ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Згідно ст.ст. 63, 70 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визнано домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу , є їхньою спільною сумісною власністю , якщо інше не встановлено договором або законом. Ст. 372 ЦК України передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними. Оскільки нерухоме майно, а саме квартира за адресою: [ADDRESS], було придбано в період шлюбу, і суду не спростовано вказане, суд вважає, що воно належить їм на праві спільної сумісної власності. Відповідно до акту про не проживання від 18.05.2015 року, який був складений комісією ТОВ «ТБК «Схід», згідно показів сусідів [PERSON] та [PERSON], було встановлено, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] дійсно не проживають за адресою: [ADDRESS], з 2008 року (арк. с. 8). Свідок, [PERSON] у судовому засіданні 13.08.2015 року пояснила, що постійно проживає в квартирі [NUMBER] вже три роки, а раніше навідувалася частенько до рідних за цією ж адресою. Їй відомо, що діти позивача та її чоловік не живуть в даній квартирі більше трьох років. У чоловіка інша родина, він з собою забрав одного сина - [PERSON], а [PERSON] живе з бабусею. Свідок, [PERSON] у судовому засіданні 13.08.2015 року пояснив, що він проживає в будинку з 1974 року, є хрещеним батьком [PERSON]. Знає сім'ю давно, однак він не спілкується з колишнім чоловіком позивача - [PERSON] з грудня 2009 року. Матір [PERSON] налаштувала його та синів проти матері (позивача), почалися сварки, потім розірвання шлюбу. [PERSON] з сином [PERSON] начебто мешкають в Донецьку, в нього (у [PERSON]) інша дружина. [PERSON] та [PERSON] не приїжджають в Артемівськ, не живуть в цій квартирі з 2009 року. Свідок, [PERSON], у судовому засіданні 27.08.2015 року пояснила, що вона є свекрухою позивача. [PERSON] та [PERSON] живуть окремо. Її син [PERSON] живе у Донецьку з іншою родиною, забрав із собою [PERSON], коли йому було 13 років. Вже майже 10 років вони не живуть в Артемівську. В нього є інша дитина від другого шлюбу - син, йому 8 років. Вона живе разом з іншим сином [PERSON], тобто онуком [PERSON], якому 23 роки (вони двійнята [PERSON] та [PERSON]), в квартирі [NUMBER] в цьому ж будинку. З матір'ю (позивачем) онук не спілкується. Квартиру покупала вона, однак оформила її на сина - [PERSON]. Точної адреси де проживає її син [PERSON] вона не знає, номеру телефона [PERSON] в неї немає, він дзвонить їй сам. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно ст. 391 ЦК України передбачається право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні їм права користування і розпорядження своїм майном. Згідно із ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Таким чином, суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю та визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням доведений у судовому засіданні та підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved