Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-21 00:00:00

05.07.2021 позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. В обгрунтування якого вказує, що він працював на посаді заступника начальника Східного управління капітального будівництва МОУ з 04.01.2021. Наказом №39/7 від 09.06.2021 він був звільнений з посади. Звільнення вважає незаконним. Підставою звільнення стала ст. 7 КЗпП та п. 8 Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій. У наказі про прийняття на роботу жодного згадування про те, що обіймає посаду за сумісництвом не має. Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ та організацій є нормативно- правовим актом що врегульовує питання роботи на умовах сумісництва в установах, організаціях, що фінансуються з бюджетів всіх рівнів. Східне управління капітального будівництва та МОУ є унітарним госпрозрахунковим підприємством та не фінансується з державного бюджету. Окрім того, позивачу не було повідомлено про скорочення посади, яку він обіймав, не отримував пропозиції про наявність вакантних посад. У зв`язку з чим позивач вважає, що відповідачем порушено норми КЗпП та просить поновити його на роботі. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили задовольнити з підстав, викладених у позові, просив суд поновити позивача в займаній посаді, щодо стягнення матеріальних коштів у зв"язку з незаконним взільненням, позовні вимоги не заявлено. Представник відповідача Волков І.С. у судовому засіданні заперечував проти позову, просив відмовити у його задоволені, зазначив, що наказ про звільнення було видано з дотриманням чинного законодавства. [PERSON] було прийнято на роботу на посаду, яка відповідно до штатного розпису, є основною посадою. Підставою для звільнення [PERSON] в наказі зазначено - сумісництво, а тому наказ про звільнення не відповідає наказу про прийняття на роботу. Рішення про звільнення позивача було прийнято керівником управління одноособово, без проведення будь - яких перевірок діяльності позивача та встановлення підстав для звільнення. Зазначена посада на теперішній час є в штатному розписі управління, після звільнення позивача, на вказану посаду було прийнято іншого працівника. Змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання управління, скорочення чисельності або штату працівників. не було. Про намір звільнення позивача не попереджався, вакантні посади позивачу не пропонувались. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Судом встановлено, що 31.12.2020 наказом керівника Східного управління капітального будівництва Міністерства оброни України №39/22-к «Про вступ на посаду заступника керівника» [PERSON] з 04.01.2021 приступив до виконання обов`язків заступника начальника Східного Управління капітального будівництва Міністерства оборони України з посадовим окладом згідно штатного розпису. Підставою для видання наказу стало рішення ТВО директора Східного управління капітального будівництва від 28.12.2020. 09.06.2021 керівником Східного управління капітального будівництва Міністерства оборони України видано наказ №39/7-к «Про звільнення з посади», яким звільнено [PERSON] 09.06.2021 з посади заступника начальника Східного управління капітального будівництва Міністерства оборони України. При видані наказу керівник керувався ст. 7 КЗпП, п. 8 Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій та листом Міністерства соціальної політики України від 28.10.2016 №401/06/186-16. Правилами ст. 40 КЗпП України визначено випадки розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України передбачає, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (частина друга статті 40 КЗпП України). Частинами першою-третьою статті 49-2 КЗпП України визначено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Разом з тим, в судовому засіданні позивачем зазначено, що його не було попереджено не пізніше ніж за два місця про наступне вивільнення. Представник відповідача у судовому засіданні не надав доказів дотримання відповідачем вимог ст. 49-2 КЗпП щодо попередження не пізніше ніж за місяці до наступне вивільнення. Окрім того, відповідачем не надано доказів того, що вивільнення [PERSON] відбулось у випадку змін в організації виробництва і праці. У наказі керівник Східного управління капітального будівництва Міністерства оборони України посилається на ст. 7 КЗпП, пункт 8 Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ та організацій та також лист Міністерства соціальної політики України від 28.10.2016 №401/06/186-16 За правилами ст. 7 КЗпП України передбачено, що особливості регулювання праці осіб, які працюють у районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я, тимчасових і сезонних працівників, а також працівників, які працюють у фізичних осіб за трудовими договорами, додаткові (крім передбачених у статтях 37 і 41 цього Кодексу) підстави для припинення трудового договору деяких категорій працівників за певних умов (порушення встановлених правил прийняття на роботу та ін.) встановлюються законодавством. Звільнення сумісників у зв`язку з прийняттям на роботу іншого працівника, який не є сумісником, провадиться відповідно до статті 7 КЗпП України, яка встановлює, що для деяких категорій працівників за певних умов можуть застосовуватися додаткові, крім передбачених у статтях 37 і 41 цього Кодексу, підстави для припинення трудового договору. Робота за сумісництвом регламентується постановою Кабінету Міністрів України від 03 квітня 1993 року № 245 «Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій» та Положенням про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій, затвердженим спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства фінансів України від 28 червня 1993 року № 43, яким визначені додаткові підстави для звільнення з роботи за сумісництвом. Вказані нормативно-правові акти регулюють питання роботи на умовах сумісництва в установах, організаціях, що фінансуються з бюджетів усіх рівнів Згідно з пунктом 8 Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій, затвердженим наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства фінансів України від 28 червня 1993 року № 43, звільнення з роботи за сумісництвом провадиться з підстав, передбачених законодавством, а також у разі прийняття працівника, який не є сумісником, чи обмеження сумісництва у зв`язку з особливими умовами та режимом праці без виплати вихідної допомоги. Разом з тим, з наказу «Про вступ на посаду заступника начальника» не вбачається, що [PERSON] було прийнято на роботу за сумісництвом. Зазначене заперечується і позивачем, оскільки при виконанні своїх обов`язків як заступника начальника він вважав, що працює за основним місцем роботи, тобто не за сумісництвом. Робота за сумісництвом регламентується постановою Кабінету Міністрів України від 03 квітня 1993 року № 245 «Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій» та Положенням про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій, затвердженим спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства фінансів України від 28 червня 1993 року № 43, яким визначені додаткові підстави для звільнення з роботи за сумісництвом. Вказані нормативно-правові акти регулюють питання роботи на умовах сумісництва в установах, організаціях, що фінансуються з бюджетів усіх рівнів, отже, їх дія поширюється на комунальні заклади, утворені органом місцевого самоврядування, та комунальні установи, організації, що фінансуються з бюджету. Разом з тим, в судовому засіданні зазначено позивачем та не заперечується відповідачем, що Східне управління капітального будівництва Міністерства оборони України є унітарним госпрозрахунковим підприємством та не фінансується з державного бюджету. Отже, у наказі «Про звільнення з посади» керівником Східного управління капітального будівництва Міністерства оборони України не правильно застосовано Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій, затвердженим спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства фінансів України від 28 червня 1993 року № 43, оскільки зазначене положення застосовується у разі фінансування організації з державного бюджету. З огляду на вищевикладене, з урахуванням того, що відповідачем порушено вимоги щодо персонального попередження про звільнення, не враховано, що в наказі «Про вступ на посаду» [PERSON] не зазначено, що останній приймається на роботу за сумісництвом, а також того, що Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій застосовується у разі фінансування організації з державного бюджету, суд приходить до висновку про задоволення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved