Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-29 00:00:00

25 серпня 2020 року [PERSON] звернувся до Миргородського міськрайонного суду з вищевказаною позовною заявою. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що по [ADDRESS] на земельній ділянці загальною площею 0,0021 га з кадастровим номером 5310900000:50:055:0372 знаходиться автомобільний гараж, котрий ним був самочинно збудований у 1987 році. На підставі рішення № 122 від 09.06.2020 року 56 позачергової сесії 7-го скликання Миргородської міської ради йому було передано безоплатно у власність земельну ділянку з кадастровим номером 5310900000:50:055:0372 площею 0,0021 з цільовим призначенням «для будівництва індивідуальних гаражів», що розташована в [ADDRESS] . Право власності на дану ділянку було зареєстроване 03.07.2020 року. Також ним було отримано технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна і проведено технічне обстеження гаража, згідно якого\~вказаний гараж\~не суперечить\~будівельним нормам.\~24\~липня 202\~року він\~звернувся до\~Управління архітектури\~та державного\~архітектурно-будівельного\~контролю Виконавчого\~комітету Миргородської\~міської ради\~Полтавської області\~з заявою\~щодо введення\~в експлуатацію\~закінченого будівництва\~об`єкта \~вищезазначеного гаража,\~але отримав\~відмову,\~оскільки відповідно\~до ст.\~376\~ЦК України\~гараж по\~ [ADDRESS] \~є об`єктом\~самочинного будівництва\~та відповідно\~до п.10\~«Порядку прийняття\~в експлуатацію\~закінчених будівництвом\~об`єктів»,\~затвердженого Постановою\~КМУ від\~13.04.2011\~року №\~461\~передбачено прийняття\~в експлуатацію\~самочинно збудованих\~об`єктів у\~випадку визнання\~права власності\~на самочинно\~збудований об`єкт\~за рішенням\~суду.\~Рішенням державного\~реєстратора прав\~на нерухоме\~майно Виконавчого\~комітету Миргородської\~міської ради\~від 21.08.2020\~року зупинено\~розгляд заяви\~про державну\~реєстрацію прав\~та їх\~обтяжень для\~проведення державну\~реєстрацію прав\~та їх\~обтяжень для\~проведення державної\~реєстрації права\~власності,\~форма власності:\~приватна на\~гараж на\~підставі відсутності\~повного переліку\~документів,\~для вчинення\~реєстраційної дії,\~а саме\~заявником не\~подано документ,\~що посвідчує\~право власності\~на об`єкт\~нерухомого майна\~(гараж).\~На даний\~час встановлено,\~що даний\~об`єкт\~будівництва збудований\~самочинно,\~тому звернувся\~до суду. Ухвалою судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області 28 серпня 2020 року відкрито провадження у даній справи з призначенням першого судового засідання (а.с. 26). В судовому засіданні позивач [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити з підстав вказаних у позовній заяві. Представник відповідача Миргородської міської ради Полтавської області, що діє на підставі відповідної довіреності (а.с.30) в судове засідання не з`явився, до суду подав заяву, в якій не заперечувала проти задоволення позовних вимог [PERSON] , справу просила розглянути у їх відсутності (а.с.29). Представник третьої особи яка не заявляє самостійних вимог Управління архітектури та державного архітектурно-будівельного контролю свого представника в судове засідання не направило, до суду надало листа в якому повідомило, що управління не є юридичною особою і підконтрольне і підзвітне Миргородській міській раді, виконавчому комітету, міському голові, а з питань здійснення делегованих повноважень відповідним органам виконавчої влади. Їх інтереси буде представляти відповідальна особа з належним чином оформленою довіреністю (а.с.28). Заслухавши пояснення позивача, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка з кадастровим номером 5310900000:50:055:0372 площею 0,0021, з цільовим призначенням для будівництва індивідуальних гаражів (а.с.21,22). З технічного паспорта виготовленого 18 червня 2019 року вбачається, що гараж загальною площею 18,3 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] , та складається з: гаража Літ. «А-1», побудований у 1987 році (а.с.8-10). Пунктом 2 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року за № 6 „Про практику застосування судами\~ст. 376 ЦК України ( про правовий режим самочинного будівництва )" визначено, що відповідно до\~ст. 376 ЦК України суди розглядають справи щодо самочинного будівництва, зокрема, про визнання права власності на самочинно збудоване майно власником земельної ділянки ; про визнання права власності на самочинно збудоване майно на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснила самочинно будівництво" . Правові наслідки самочинного будівництва, здійсненого власником на його земельній ділянці, встановлюються\~статтею 376 ЦК України". Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно; ч.5 „на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб". П. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду кримінальних і цивільних справ від 30.03.2012 року № 6 зазначає, що при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що відповідно до ст. 26\~Закону № 2780-ІІ спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями ДБАК у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. У зв`язку з цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Якщо позивач не звертався до компетентного органу із заявою про прийняття об`єкта до експлуатації, суд вирішує спір по суті з урахуванням наведених обставин та вимог закону; п. 12 „у справах, пов`язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (ч. 2\~ст. 376 ЦК ) Разом з тим, власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (ч. 2 ст. 375), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб ( ч.5\~ст. 376 ЦК\~). Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки, чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті ; чи є порушені будівельні норми та правила істотними; п. 14 на підставі ч. 3\~ст. 376 ЦК України суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на земельній ділянці, що не надавалась у власність чи користування особі, яка збудувала його, якщо їй у встановленому законом порядку було передано земельну ділянку у власність або надано у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення, та за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною, проектною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу (ч. 3\~ст. 375 ЦК)". Як встановлено в судовому засіданні позивач по справі отримав від відповідача рішення від 09 серпня 2019 року №167 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0030 га для будівництва індивідуальних гаражів за адресою: [ADDRESS] з метою формування земельної ділянки для оформлення права власності на земельну ділянку (а.с.19). Згідно витягу з рішення від 09.06.2020 року № 122 було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] і передано у безоплатно у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,0021 з кадастровим номером 5310900000:50:055:0372 за адресою: [ADDRESS] . Цільове призначення земельної ділянки для будівництва індивідуальних гаражів (а.с.20). Звітом про проведення технічного обстеження гаража в [ADDRESS] , встановлено, можливість його надійної та безпечної експлуатації (а.с. 12-14). Державним реєстратором прав на нерухоме майно було відмовлено [PERSON] у державній реєстрації прав на нерухоме майно, а саме гараж що розташований в [ADDRESS] кадастровий номер земельної ділянки 5310900000:50:055:0372 (а.с.38). Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача та визнання за останнім права власності на гараж, розташований за адресою: [ADDRESS] . В зв`язку з тим, що позивач не заявляє вимоги про стягнення з відповідача на його користь судових витрат, суд,

Outcome: approved