Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому вказує, що їй на праві приватної власності, в порядку спадкування від матері [PERSON], належить земельна ділянка розташована на території Щасливської сільської ради Оріхівського району Запорізької області площею 7,6794 га. Ще за життя матір позивачки [PERSON] зазначену земельну ділянку передала ТОВ "Запорізькі лани". У 2013 році позивачу стало відомо, що зазначена земельна ділянка начебто передана від її імені ТОВ «Запорізькі лани» за договором від 01.10.2006року зареєстрованого 16.12.2010 року за № 041027500231 в Оріхівському відділі ЗРФ ДП «Центр ДЗК» строком на 7 років. Позивач вказує, що зазначений договір вона ніколи не підписувала та про його існування їй нічого відомо не було. Хоч і візуально підпис схожий на її, але вважаю, що він був перенесений за допомогою сучасної комп'ютерної техніки з копії її паспорту, старого договору, який вона підписувала або іншим шляхом. Крім того в акті визначення меж земельної ділянки, який є невід'ємним додатком до договору відповідно до його пункту №43 та розумінні статті 15 Закону України «Про оренду землі» взагалі стоїть підпис не схожий на її. Позивач вважає, що оскільки вона не підписувала договір оренди від 01.06.2010 року та акт визначення меж земельної ділянки, то зазначений договір є недійсним. Його недійсність також встановлена статтею 17 Закону України «Про оренду землі», оскільки в пункту 20 договору зазначено, що передача земельної ділянки здійснюється не пізніше 3-х календарних днів після державної реєстрації, але земельну ділянку передано 01.10.2006року, а договір зареєстровано 16.12.2010року, що є грубим порушенням. Просить суд визнати недійним договір оренди земельної ділянки розміром 7,6794 га, розташованої на території Щасливської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, від 01.10.2006 року, укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Запорізькі лани», та зареєстрований 16.12.2010 року за № 041027500231 в Оріхівському районному відділі ЗРФ ДП «Центр ДЗК». В судове засідання представник позивача не з"явився, надавши суду заяву, що позовні вимоги підтримує, просить задовольнити іх в повному обсязі, а також доповнив позовні вимоги та просить стягнути з відповідача на користь [PERSON] судові витрати у вигляді судового збору та витрати, пов'язані із проведенням експертною установою почеркознавчої експертизи. Представник відповідача в судове засідання не з'явилась по невідомим суду причинам, про день слухання справи була повідомлена своєчасно, у встановлений законодавством спосіб, судовою повісткою з повідомленням, заяву про розгляд справи за її відсутності не надавала, 01 жовтня 2014 року до суду надавала письмові заперечення на позовну заяву, прохав в задоволенні позову позивача відмовити. Звертаючи увагу, що представник відповідача не з'явився в судове засідання, у відповідності до вимог ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів (постановляє заочне рішення). На підставі чого судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Вивчивши матеріали справи, оцінивши докази надані сторонами, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст.59 ЦПК України). Оцінка доказів проводиться судом відповідно до вимог ст.212 ЦПК України. Судом встановлено, що [PERSON] являється власником земельної ділянки площею 7,6794 га на території Щасливської сільської ради Оріхівського району, відповідно до державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 494295 (а.с.13). Відповідно до копії договору оренди землі від 01.10.2006 року, орендодавець [PERSON], та орендар, Товариство з обмеженою відповідальністю «Запорізькі лани» в особі директора Новікової К.С., підписали договір оренди земельної ділянки строком на 7 років (а.с. 6-8). 01.10.2006 року відповідно між позивачем та відповідачем підписано акт приймання передачі об'єкта оренди ( земельної ділянки) ( а.с.9-10). Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України Цивільним кодексом України, Законом України Про оренду землі (далі Закон), а також договором оренди землі. Пунктом 3 частини 1 статті 3 ЦК України передбачено, що серед загальних засад цивільного законодавства є свобода договору, яка означає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору тощо ( статті 6,627 ЦК України ). У відповідності до статті 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. За ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір оренди землі, відповідно до ст.13 Закону України „Про оренду землі", є угодою сторін про взаємні зобов'язання, відповідно до яких орендодавець за плату передає орендареві у володіння і користування земельну ділянку для господарського використання на обумовлений договором строк. На підставі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно з п. ч. 1 ст. 208 ЦК України правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених ч. 1 ст. 206 ЦК України належить вчиняти у письмовій формі. Крім того, обов'язкова письмова форма такого договору встановлена ст. 14 Закону України від 6 жовтня 1998 року №161-XIV «Про оренду землі». Правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Якщо фізична особа у зв'язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, щодо якого не вимагається нотаріального посвідчення, може бути засвідчений відповідною посадовою особою за місцем роботи, навчання, проживання або лікування особи, яка його вчиняє ( ч. 4 ст. 207 ЦК України). Однак, [PERSON] та її представник заперечують факт підписання [PERSON] як Орендодавцем договору оренди земельної ділянки та акту про передачу та прийом земельної ділянки в оренду, стверджують, що іншим особам позивач не доручав підписувати вказані документи. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими та іншими доказами (ч.1 ст.218 ЦК України). Так, за клопотанням позивача [PERSON], 19.11.2014 року ухвалою Оріхівського районного суду в цивільній справі у відповідності до ч.1 ст.143 ЦПК України призначено почеркознавчу експертизу з метою з'ясування питання про відповідність підпису [PERSON] в договорі оренди землі від 01.10.2006 року, укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Запорізькі лани», та зареєстрований 16.12.2010 року за № 041027500231 в Оріхівському районному відділі ЗРФ ДП «Центр ДЗК».(а.с.55). Проведення почеркознавчої експертизи було доручено експерту НДЕКЦ при ГУМВС України в Запорізькій області. Як вбачається з висновку експерта Д/№37 від 05 лютого 2015 року почеркознавчої експертизи підписи від імені [PERSON] у договорі оренди землі від 01.10.2006 року на останній сторінці договору оренди землі та в акті приймання передачі об"єкта оренди земельної ділянки виконані не [PERSON], а іншою особою (а.с. 68-70). Частиною 3 статті 203 ЦК України встановлено, що однією із загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, є волевиявлення учасника правочину, яке має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Недодержання в момент вчинення правочину стороною /сторонами/ вимог ч.3 ст.203 ЦК України є підставою недійсності правочину (ч.1 ст.215 ЦК України). Однак, висновок судово-почеркознавчої експертизи Д/№37 від 05 лютого 2015 року свідчить про відсутність волевиявлення [PERSON] як учасника правочину, на укладення договору. Вищевикладене дає суду законні підстави вважати спірний договір оренди від 01.10.2006 року неукладеним та відповідно до ст. 218, 236 ЦК України недійсним з моменту його вчинення. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з ТОВ «Запорізькі лани» на користь [PERSON] необхідно стягнути суми сплаченого судового збору в розмірі 243,60 грн., що підтверджено документально (а.с.1) та витрати пов'язані з оплатою за проведення судово-почеркознавчої експертизи в розмірі 900,48 грн.

Outcome: approved