Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про оголошення фізичної особи померлою, зазначивши, що 17 жовтня 1986 року вона уклала шлюб із [PERSON] у Палаці Одруження «Дарницький» м. Києва. Від подружного життя народились діти: дочка - [PERSON], яка померла [INFO] року і син - [PERSON]. Разом з чоловіком і дітьми вони проживали за адресою: [ADDRESS]. 25 серпня 2012 року [PERSON] разом із сім`єю перебували на дачному господарстві за адресою: [ADDRESS] 25 червня 2012 року чоловік - [PERSON] вирішив поїхати додому у м. Київ та пішов з дачного господарства і до цього часу додому не повернувся. Проведеними оперативно-розшуковими заходами встановити місце знаходження [PERSON] виявилось не можливим, що підтверджується довідкою Броварського МВ ГУМВС України в Київській області. Посилаючись на викладене, заявник просила суд, оголосити [PERSON], [INFO], уродженця м. Хойнікі Гомельської області, який мешкав [ADDRESS] - померлим. У судовому засіданні заявник заяву підтримувала з підстав та обставин, зазначених в ній. Представник заінтересованої особи - Деснянського районного у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві в судове засідання не з'явився, подав до суду пояснення до заяви, в якому просить справу розглядати за його відсутності. Заінтересована особа [PERSON] - заяву підтримав та просив її задовольнити. У судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що не бачили вже близько 10 років [PERSON] за місце його проживання, їм невідоме місце його знаходження. Також свідок [PERSON] стверджувала, що проведені пошуки не привели до результату. Вислухавши пояснення заявника, заінтересованої особи [PERSON], показання свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об'єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 03 лютого 2014 року, [PERSON], [INFO] року народження, уродженця міста Хойнікі Гомельської області, оголошено безвісно відсутнім з 01.01.2013 року(а.с. 5). Як вбачається із свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданого 17.10.1986 року Палац Одруження «Дарницький» м. Києва, [PERSON] уклав шлюб із [PERSON], яка змінила прізвище на «[PERSON]», у зв`язку з реєстрацією шлюбу ( а.с. 6). Згідно довідки по оперативно-розшуковій справі № 07-0697 відносно безвісно зниклого громадянина [PERSON] місце знаходження його на даний час не відомо. (а.с. 7). Відповідно до корінця ордера на житлове приміщення № 00483 серія Б від 27.03.1995 р. він виданий виконавчим комітетом [PERSON] з сім"єю з 4 осіб на право зайняття жилого приміщення 41,69 кв.м (а.с. 8). Відповідно до паспорту громадянина України [NUMBER] виданого 20.03.2013 року Деснянським РВ ГУДМС України в м. Києві, заявник [PERSON] народилася [INFO] року та проживає на даний час у [ADDRESS] (а.с.12). Надаючи правову оцінку вимогам заявника, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст. 46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку - протягом шести місяців. Оголошення особи померлим має своїм призначенням необхідно для усунення невизначеності, яка склалася щодо правовідносин за участю особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання і місце перебування якої невідоме. Рішення про оголошення фізичної особи померлою приймається судом за наявності таких підстав: 1) відсутність особи в місці її постійного проживання; 2) відсутність відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона зникла безвісті за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку,- протягом шести місяців. Особливості цієї категорії справ, є те що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущені смерті особи. Пункт 13 постанови Пленуму Верховного СУДУ України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» звертає увагу суду на необхідність відрізняти оголошення особи померлою від встановлення факту смерті особи. Оголошення фізичної особи померлою це ствердження судовим рішенням припущення про смерть даної особи, тобто констатація високого ступеня ймовірності смерті. Встановлення факту смерті можливо, якщо суд на підставі незаперечних доказів ствердить, тобто доведе обставини, які вірогідно свідчать про смерть особи у точно визначений час, обставини, за яких настала смерть і факт неможливості реєстрації органом державної РАЦС факту смерті. У цих справах суд визнає днем смерті громадянина, оголошеного померлим, день його гаданої смерті, якщо він пропав безвісті за обставин, які загрожували смертю або давали підстави припускати його загибель від певного нещасного випадку, а в інших випадках днем смерті вважається день набрання законної сили рішення суду про оголошення громадянина померлим. Порядок оголошення фізичної особи померлою встановлюється ЦПК України. При цьому заявник має мати особисту цивільну правову зацікавленість у зміні правового стану особи, яку він просить оголосити померлою. Для підтвердження цього повинні бути наведені обставини, які свідчать про те, що між заявником та особою, яку він просить оголосити померлою існують особисті або майнові правовідносини, матеріально-правовий зв'язок або за відсутності такого зв'язку дані про те, що відсутність фізичної особи є для заявника перешкодою у реалізації суб'єктивних прав або виконання обов'язків. Оголошення [PERSON] померлим необхідне [PERSON] для врегулювання сімейних та майнових відносин, так як вони по даний час перебувають в зареєстрованому шлюбі. Відповідно до ч. 2 ст.47 Цивільного кодексу України правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. Спадкоємці фізичної особи, яка оголошена померлою, не мають права відчужувати протягом п'яти років нерухоме майно, що перейшло до них у зв'язку з відкриттям спадщини. Нотаріус, який видав спадкоємцеві свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, накладає на нього заборону відчуження. Приймаючи до уваги викладене, встановивши, що [PERSON] відсутній в місці його постійного проживання, а також відсутні відомості про місце його перебування більше трьох років, суд дійшов висновку, що заява є обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню. При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити заявнику, що у випадку, якщо фізична особа, яка була оголошена померлою, з`явилася або якщо одержано відомості про місце її перебування, суд за місцем перебування цієї особи або суд, що постановив рішення про оголошення її померлою, за заявою цієї особи або іншої заінтересованої особи скасовує рішення суду про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ст. ст. 46,47 Цивільного кодексу України, пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», ст.ст. 13, 258, 259, 263- 265, 273, 305, 307, 308 ЦПК України, суд -

Outcome: approved