Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту смерті, в обґрунтування якої вказав, що 11 березня 2018 року в місті Макіївка Донецької області померла його матір [PERSON]. Даний населений пункт відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року за № 1085 віднесений до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Проте, отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України. З метою оформлення спадкових прав після смерті матері він звернувся до відділу РАЦС про реєстрацію смерті [PERSON], яка померла 11.03.2018 року однак йому відмовлено. Доказами факту смерті [PERSON] є довідка про причину смерті, свідоцтво про смерть матері, видане не повноважним органом. Просить встановити факт смерті матері. В судовому засіданні заявник вимоги заяви підтримав та просить їх задовольнити. Представник заінтересованої особи в судове засідання не зявився, повідомлений про час і місце розгляду справи у передбаченому законом порядку. Суд, заслухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Так, судом встановлено, що місто Макіївка Донецької області знаходиться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України відповідно до п. 1 ч.1 ст. 3 Закону України від 15.04.2014 № 1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». Хмельницький міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області 03.04.2018 року за № 799/15.19.4-36 відмовив заявнику [PERSON] у проведенні державної реєстрації смерті матері [PERSON], [INFO], яка померла 11 березня 2018 року у м. Макіївка Донецької області, оскільки заявником для підтвердження факту матері предявлено медичний документ, який виданий 14.03.2018 року республіканським бюро судово-медичної експертизи М0З ДНР за № 511. Згідно ч.2,3 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Разом із цим, вирішуючи питання щодо оцінки доказів у справі в частині встановлення факту смерті матері заявника на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до вимог українського законодавства є джерело права. Згідно рішень ЄСПЛ у справах проти Туреччини ( "Loizidou v Turkey», «Cyprus v. Turkey»), Молдови та Росії («Mozer v. the Republic of Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case) суд наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти у відповідності до сформульованого Консультативного висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватись недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованих територіях, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цих територій при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать. При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. Факт родинних стосунків заявника та [PERSON], яка померла 11.03.2018 року підтверджується свідоцтвом про народження заявника. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту смерті матері заявника, [PERSON], яка померла 11 березня 2018 року для реалізації майнових та особистих немайнових прав для заявника з метою оформлення спадкових прав заява підлягає задоволенню. На підставі наведеного та

Outcome: approved