Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-25 00:00:00

06.08.2020 позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з Дочірнього підприємства «Чернігівський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» нарахованої, але невиплаченої заробітної плати в сумі 40 000,00 грн та відшкодування моральної шкоди в сумі 7 950,00 грн. В обґрунтування позову зазначив, що відповідач, у порушення вимог трудового законодавства України, в день звільнення не провів повний розрахунок і не сплатив усі належні до виплати суми, чим порушив його трудові права. У зв`язку з цим позивач поніс моральні страждання, втратив нормальні життєві зв`язки, був змушений докладати додаткові зусилля для організації свого життя. Ухвалою судді від 11 серпня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, яку призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін на 26.08.2020. У судове засідання позивач не з`явився, у поданій через канцелярію суду письмовій заяві просив розглядати справу за його відсутності, зазначивши про підтримку свого позову. Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Надав відзив, у якому позов визнав частково, зазначив про визнання позовних вимог в частині стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати в сумі 40 000,00 грн, та просив відмовити у задоволенні вимоги про стягнення моральної шкоди, оскільки вважає, що позивачем не надано жодних доказів заподіяння йому моральних страждань відповідачем. У відповідності до вимог частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази у справі, суд знаходить підстави для часткового задоволення позову з огляду на таке. У відповідності до частини шостої статті 263 ЦПК України якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Згідно з частиною четвертою статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з Дочірнім підприємством «Чернігівський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» та обіймав посаду заступника начальника відділу з ремонтів та експлуатаційного утримання та кошторисно договірної роботи, що підтверджується записами у трудовій книжці (а.с. 10-12). На підставі наказу №07/-ОС від 29 травня 2020 року, позивач звільнений з роботи за угодою сторін, відповідно до пункту першого статті 36 КЗпП України (а.с. 12). Заборгованість по заробітній платі Дочірнього підприємства «Чернігівський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» перед позивачем становить 40 000,00 грн, що визнається відповідачем. Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до статті 94 Кодексу законів про працю України (далі за текстом - КЗпП України) заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно з частиною першою статті 115 КЗпП України та статтею 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Частиною другою статті 233 КЗпП України визначено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. За таких обставин, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі у сумі 40 000,00 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Також, суд знаходить підстави для часткового задоволення позовної вимоги щодо стягнення з відповідача моральної шкоди виходячи з наступного. Згідно зі статтею 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд погоджується з доводами позивача про те, що несвоєчасна виплата заробітної плати відповідачем призвела до моральних страждань і виходячи із засад розумності та виваженості вважає достатньою сатисфакцію порушення прав позивача відшкодування моральної шкоди у сумі 3 000 грн. Заперечення відповідача щодо відсутності доказів моральної шкоди позивача суд відхиляє, оскільки сама по собі невиплата працівникові заробітної плати у встановлений законом строк вочевидь спричиняє йому душевні страждання та призводить до вимушених змін в організації свого повсякденного життя. Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Аналізуючи викладені вище норми права, слід зазначити, що підставою для відшкодування відповідних судових витрат - в даному випадку витрат на професійну правничу допомогу - є детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також відповідні докази на підтвердження таких витрат. При цьому, суд зауважує, що відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на складання позову та подання його до суду, участі в судових засідання, ознайомлення з матеріалами справи та значенням справи для сторони. Правничу допомогу позивачеві надавав адвокат Сікач О.І. на підставі договору про надання правничої допомоги від 18.06.2020. Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру № 47 від 05.08.2020 [PERSON] сплатив адвокату 2 500,00 грн за правничу допомогу. Суд вважає зазначений розмір витрат на правничу допомогу таким, що відповідає критеріям розумності та співмірності зі складністю справи. Відповідно до статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог в сумі 2 996,03 грн (47 950 грн х 89,68%), на користь держави - в сумі 840,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial