Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

[PERSON], уточнивши у судовому засіданні позовні вимоги, просить визнати за нею право власності на будинок з надвірними будівлями і земельну ділянку площею 0,1442 га, розташованих в [ADDRESS] стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] моральну шкоду у розмірі 300000 гривень, а також просить визнати недійсними договір дарування житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого в [ADDRESS] укладений 28 січня 2005 року між [PERSON] і [PERSON] та договір купівлі-продажу будинку з надвірними будівлями і земельної ділянки площею 0,1442 га, розташованих в [ADDRESS] укладений 01 квітня 2005 року між [PERSON], [PERSON] і [PERSON] При цьому позивачка посилається на те, що 05 вересня 2003 року між нею та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу вищезазначеної земельної ділянки та розташованого на ній недобудованого житлового будинку з надвірними спорудами, який [PERSON] зобов'язувався нотаріально оформити після отримання правовстановлюючих документів. Рішенням Київського райсуду м.Одеси від 30 березня 2004 року за [PERSON] було визнано право власності на земельну ділянку та розташований на ній недобудований житловий будинок з надвірними спорудами, розташованих в [ADDRESS]. У січні 2005 року [PERSON], користуючись наявними документами в яких були присутні підписи позивачки, шляхом монтажу підробила на завідомо неправдивих договорах купівлі-продажу від 10 жовтня 2004 року та 16 серпня 2004 року підпис від імені [PERSON], звернулась до Приморського райсуду м.Одеси і 08 грудня 2004 року [PERSON] отримала рішення Приморського райсуду м.Одеси, яким визнано за останньою право власності на житловий будинок та земельну ділянку площею, які розташовані в [ADDRESS]. 01 квітня 2005 року [PERSON] разом з [PERSON] у присутності приватного нотаріуса [PERSON] уклали з [PERSON] договір купівлі - продажу зазначених житлового будинку і земельної ділянки. Після смерті [INFO] року [PERSON], його спадкоємці отримали не лише право на спадкування, а і обов'язки по виконанню умов договору купівлі-продажу, а тому [PERSON] вимушена звернутись до суду з даним позовом. Представник позивачки у судове засідання 04 лютого 2014 року не з'явилась, надала заяву з проханням слухати справу у її відсутність. Представник [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього [PERSON] просила у задоволені позову відмовити, надала до суду зустрічний позовом у якому просила визнати за нею та [PERSON] по ? частини права власності на житловий будинок та земельну ділянку площею 0,1442га, які розташовані в [ADDRESS] визнати недійсними договір дарування житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого в [ADDRESS] укладений 28 січня 2005 року між [PERSON] і [PERSON] та договори купівлі-продажу будинку з надвірними будівлями і земельної ділянки площею 0,1442 га, розташованих в [ADDRESS] укладений 01 квітня 2005 року між [PERSON], [PERSON] і [PERSON], скасувати реєстрацію права власності [PERSON] на зазначені об'єкти нерухомості, а також стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 795000 гривень, що еквівалентно 150000 доларів США по курсу НБУ станом на 2003 рік. Представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] і [PERSON] в частині визнання недійсним розпорядження Київської райадмінстрації Одеської міськради №943 від 09.07.2004 року залишила на розсуду суду, проти задоволення інших вимог не заперечувала. Представник [PERSON] і [PERSON] у судовому засіданні просила у задоволені позову [PERSON] відмовити, позовні вимоги [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього [PERSON] в частині визнання права власності визнала, інші вимоги залишила на розсуд суду, а також уточнивши у судовому засіданні позовні вимоги, просить визнати недійсним розпорядження Київської рай адміністрації Одеської міськради №943 від 09 липня 2004 року, визнати недійсним свідоцтво про право власності Представник Київської райадміністрації Одеської міської ради у судовому засіданні просив відмовити у задоволені позовних вимог [PERSON], [PERSON] в частині визнання недійсним розпорядження Київської райадмінстрації Одеської міськради №943 від 09.07.2004 року, інші вимоги залишив на розсуд суду. Позовні вимоги [PERSON] і [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього [PERSON] залишив також на розсуд суду. Представник [PERSON] у судовому засіданні зазначила, що на день смерті [PERSON] право власності на житловий будинок та земельну ділянку площею 0,1442га, які розташовані в [ADDRESS] не було зареєстровано у встановленому законодавством України порядку, а тому до спадкоємців переходить лише майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини, а також зазначила, що при зверненні до суду з віндикаційним позовом повинні бути заявлені відповідні вимоги, а тому просила у задоволенні позову [PERSON], [PERSON], [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього [PERSON] відмовити, також надала до суду заяву про застосування строків позовної давності. У задоволені позовних вимог [PERSON] також просила відмовити. [PERSON], [PERSON] до судового засідання 04 лютого 2014 року не з'явилися, повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не сповістили. Представник Одеської міської ради до судового засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не сповістив. Вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, рішенням Київського райсуду м.Одеси від 03 вересня 2003 року за [PERSON] визнано право власності на земельну ділянку площею 0,1442 га, розташовану під [ADDRESS] та на недобудований житловий 2-х поверховий будинок (96% готовності) по [ADDRESS], який складається із житлового будинку літ. «А», басейну літ. «Б», гаражу літ. «В», навісу літ. «Г», №1,2-огорожі, 1-мостіння. [INFO] року [PERSON] помер (свідоцтво про смерть від 23 квітня 2004 року, актовий запис №3426) та після його смерті спадкоємці першої черги: [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього [PERSON], [PERSON], [PERSON] своєчасно звернулись до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини. Рішенням Київського райсуду м.Одеси від 30 березня 2004 року договір купівлі-продажу укладений 05 вересня 2003 року між [PERSON] і [PERSON] визнаний дійсним та за [PERSON] визнано право власності на житловий будинок та земельну ділянку, площею 0,1442га по [ADDRESS] На підставі розпорядження Київської райадміністрації Одеської міськради №943 від 09 липня 2004 року [PERSON] отримала свідоцтво про право власності на житловий будинок [ADDRESS] Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 08 грудня 2004 року право власності на житловий будинок і земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] визнано за [PERSON], яка за нотаріально посвідченим договором дарування від 21 січня 2005 року подарувала житловий будинок з надвірними спорудами [PERSON], який у подальшому за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 01 квітня 2005 року продав [PERSON], яка також за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 01 квітня 2005 року купила у [PERSON] земельну ділянку площею 0,1442 га. за вищезазначеною адресою та 05 липня 2005 року отримала державний акт на спірну земельну ділянку. Ухвалою Верховного Суду України від 27 вересня 2006 року скасовано рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 грудня 2004 року, яким за [PERSON] визнано право власності на житловий будинок і земельну ділянку за адресою: [ADDRESS], справу направлено на новий розгляд. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 19 травня 2006 року скасовано рішення Київського районного суду м. Одеси від 30 березня 2004 року, яким за [PERSON] визнано право власності на спірні земельну ділянку та житловий будинок. В ході розгляду даної справи судом встановлено, що між [PERSON] і [PERSON] договір купівлі-продажу житлового будинку і земельної ділянки, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] не укладався, копія розписки яка надана позивачкою на підтвердження своїх вимог, не приймається судом до уваги, оскільки розписка за своїм змістом та формою не є правочином (договором купівлі-продажу), крім того у [PERSON] взагалі відсутній оригінал даної розписки. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При таких обставинах, суд вважає вимоги [PERSON] про визнання права власності необґрунтованими, не доведеними та не підлягаючими задоволенню. Позовні вимоги у частині стягнення моральної шкоди також задоволенню не підлягають, так як відповідно до ст.1167 ЦК України та постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" позивач повинен підтвердити факт заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, крім того моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала. [PERSON] не було надано жодного доказу в підтвердження того, що саме [PERSON] та [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] спричинена позивачці моральна шкода. Відповідно до п. 3 ст. 215 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути пред'явлена тільки особами, визначеними у ЦК й інших законодавчих актах, що встановлюють оспорюваність правочинів - а саме, однією зі сторін, або заінтересованою стороною, тобто права яких вже були порушені на момент звернення до суду. Під час судового розгляду встановлено відсутність у позивача права на задоволення позову про визнання оспорюваного правочину недійсним, а тому вимоги [PERSON] про визнання недійсними договору дарування житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого в [ADDRESS] укладеного 28 січня 2005 року між [PERSON] і [PERSON] та договорів купівлі-продажу будинку з надвірними будівлями і земельної ділянки площею 0,1442 га, розташованих в [ADDRESS] укладених 01 квітня 2005 року між [PERSON], [PERSON] і [PERSON] задоволенню не підлягають. [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього [PERSON] та [PERSON] і [PERSON], є спадкоємцями 1 черги після смерті [PERSON] і права володіння та користування спадковим майном у них виникають із часу відкриття спадщини. Вони можуть захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим май ном виникає в нього з моменту державної реєстрації цього майна (ч. 2 ст. 1299 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв у спадщину неру хоме майно, ще до його державної реєстрації має право витребовувати це майно від його добросовісного набувача з підстав, передбачених ст. 388 ЦК України, зокрема у разі, якщо воно вибуло з володіння спадкодавця поза волею останнього. Відповідно до ст. 48 ЦК України (1963 року) недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей. По недійсній угоді кожна з сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом. Згідно із ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно із п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» реституція як спосіб захисту цивільного права (ч. 1 ст. 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Норма частини першої статті ст. 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. При таких обставинах та враховуючи, що ухвалою Верховного Суду України від 27 вересня 2006 року скасовано рішення Приморського районного суду м.Одеси від 08 грудня 2004 року, ухвалою апеляційного суду Одеської області від 19 травня 2006 року скасовано рішення Київського районного суду м. Одеси від 30 березня 2004 року, а також відсутність правовстановлюючого документу на спірне нерухоме майно на ім'я спадкодавця, суд вважає, що обраний позивачкою по зустрічному позову, а також [PERSON] і [PERSON] спосіб захисту свого права, виходячи з формулювань позову, положенням вищевказаної норми Цивільного кодексу України не відповідає, а тому у їх задоволенні варто відмовити та роз'яснити, що оскільки на день смерті [PERSON] право власності на житловий будинок та земельну ділянку площею 0,1442га, які розташовані в [ADDRESS] не було зареєстровано у встановленому законодавством України порядку то до спадкоємців переходить лише майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на зазначене нерухоме майно, тобто [PERSON], [PERSON] та [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього [PERSON] мають право на звернення до суду з відповідними вимогами для захисту порушених прав. Вимоги [PERSON] про стягнення з неї на користь [PERSON] грошових коштів також задоволенню не підлягають, оскільки представник позивача по зустрічному позову не надав будь-яких письмових доказів на підтвердження боргових зобов'язань, крім того відповідно до чинного законодавства стягнення грошової суми на користь третьої особи не передбачено.

Outcome: dismissed