Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

29 серпня 2014 року вказана позовна заява надійшла до Шевченківського районного суду м.Києва. В позовній заяві позивач просить: стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу в розмірі 397 267,90 грн. Свої позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що відповідач взяв в борг за розпискою у позивача суму в розмірі 28 500,00 доларів США та зобов'язався повернути до 23 серпня 2014 року. В зазначений термін відповідач кошти не повернув. Оскільки відповідач не повернув кошти у встановлений строк, позивач на підставі ст.1048 ЦК України просить стягнути зазначену суму боргу в гривні за офіційним курсом НБУ станом на 21.08.2014 року, що становить 376 858,35 грн.; три відсотки річних на підставі ч.2 ст.625 ЦК України за період з 24.08.2011 року по 21.08.2014 року в сумі 20 409,55 грн. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з"явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив. Так як сторони по справі належним чином повідомлені про час та місце слухання справи, суд на місці ухвалив про проведення заочного розгляду справи на підставі ст.224 ЦПК України, оскільки проти цього не заперечував представник позивача. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Вислухавши думку представника позивача, дослідивши та оцінивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 12.06.2008 року [PERSON] позичив у [PERSON] суму в розмірі 143 925,00 грн., що еквівалентно 28 500 (двадцять вісім тисяч п'ятсот) доларів США для ремонту квартири строком до 23.08.2011 року, про що написав розписку. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до статті 1046 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідач в судове засідання не з'явився, доказів на підтвердження повернення коштів не надав, як вбачається в односторонньому порядку відмовився від виконання зобов'язання в частині повернення коштів, а тому суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми в розмірі 28 500,00 доларів США, що за курсом НБУ станом на 21.08.2014 року (100 доларів США = 1 311,2790 грн.) становить 373 714 (триста сімдесят три тисячі сімсот чотирнадцять) гривень 52 копійки. Стаття 625 ЦК України визначає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається з тексту розписки, в ній не визначено проценти за користування коштами, так як зобов'язання відповідача є грошовим, суд приходить до висновку, що сума боргу може бути стягнута з врахуванням трьох процентів річних, починаючи з 24.08.2011 року по 21.08.2014 року, як зазначає позивач в позовних вимогах, що становить 20 409,55 грн. із суми заборгованості в розмірі 28 500,00 доларів США, яка станом на 24.08.2011 року в гривні становила 227 187,75 грн. (за офіційним курсом НБУ 1 долар США = 7,9715 грн.). Отже, всього до стягнення підлягає сума боргу в розмірі 373 714,52 грн. та 20 409,55 грн. річних, а всього підлягає до стягнення 394 124,07 грн. На підставі статті 88 ЦПК України визначено, що стороні на користь якої постановлено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому суд приходить до висновку, що стягненню з відповідача підлягають судові витрати. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial