Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-14 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON], третьої особи - відділу ДВС Косівського районного управління юстиції про стягнення заборгованості по аліментах на утримання дітей. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні вимоги позову підтримала, суду пояснила, що 03 червня 2013 року рішенням Косівського районного суду, шлюб між нею та [PERSON] було розірвано. 12.09.2015 року вона одружилася з [PERSON], та змінила своє прізвище з [PERSON] на [PERSON], що підтверджується відміткою в паспорті. За час спільного проживання із відповідачем в справі, в них народилося двоє дітей: донька - [PERSON] [INFO] та син - [PERSON] [INFO] Одночасно з рішенням про розірвання шлюбу по справі № 347/902/13-ц від 03.06.2013 р. було винесено рішення Косівського районного суду по справі № 347/902/13-ц від 03.06.2013 р. про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. На підставі рішення Косівського районного суду по справі № 347/902/13-ц від 03.06.2013 р. з відповідача на її позивачки користь повинні стягуватись аліменти на утримання неповнолітніх дітей: доньки - [PERSON] [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісячно та сина - [PERSON] [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 400 грн. щомісячно, однак, до цього часу вона не отримує взагалі аліментів в зв'язку зі злісним ухиленням відповідача від їх сплати. Станом на 31.05.2016 року заборгованість [PERSON] [INFO] по сплаті аліментів становила 22 000,00 (двадцять дві тисячі ) гри. В зв'язку з заборгованістю відповідача по аліментах її матеріальне становище значно погіршилось, вона не має змоги самостійно утримувати та забезпечувати належний матеріальний стан їх дітей, тому, враховуючи ці обставини, змушена звертатись до Косівського районного суду про стягнення з відповідача заборгованості по аліментах. Окрім того їх неповнолітня донька - [PERSON] [INFO] являється інвалідом з дитинства, та потребує чималих додаткових коштів на придбання ліків та належне харчування. Просить позов задоволити. Відповідач, [PERSON], в судове засідання не з"явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи по суті, у зв"язку з чим суд ухвалює рішення у справі при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Представник третьої особи - відділу державної виконавчої служби Косівського районного управління юстиції Івано-Франківської області в судове засідання не з"явився, причина неявки суду не відома. Суд вислухавши позивачку, вивчивши матеріали справи вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення за наступних підстав: У відповідності до вимог ст.ст.10,11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Як встановлено в судовому засіданні, 03 червня 2013 року рішенням Косівського районного суду, шлюб між сторонами в справі розірвано. За час спільного проживання в сторін народилося двоє дітей: донька - [PERSON] [INFO] та син - [PERSON] [INFO], що стверджується копіями свідоцтв про їх народження (а.с.6, 7 ) На підставі рішення Косівського районного суду по справі № 347/902/13-ц від 03.06.2013 р. з відповідача на користь позивачки повинні стягуватись аліменти на утримання неповнолітніх дітей: доньки - [PERSON] [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісячно та сина - [PERSON] [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 400 грн. щомісячно, однак, до цього часу позивачка не отримує взагалі аліментів в зв'язку зі злісним ухиленням відповідача від їх сплати. Станом на 31.05.2016 року заборгованість [PERSON] [INFO] по сплаті аліментів становила 22 000,00 (двадцять дві тисячі ) гри, що стверджується довідкою відділу ДВС Косівського районного УЮ за № 4933/03-20/05 від 15.06.2016 (а.с.8) Суд має виходити з необхідності забезпечення рівності не тільки прав, але й обов'язків батьків щодо догляду та матеріального забезпечення неповнолітніх дітей. При вирішенні спору суд має врахувати положення ст. 8 Закону України „Про охорону дитинства", за якою кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відомостей про перебування відповідача на роботі чи його стабільний заробіток суду не надано. Батьки дитини мають рівні обов'язки з надання утримання дитині, що передбачено ч. 1 ст. 141 Сімейного кодексу України. У відповідності до вимог ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідач, як батько неповнолітніх дітей, має можливість отримувати доходи у зв'язку з тим, що не визнаний непрацездатним, і має реальну можливість сплачувати щомісячно аліменти, що відповідатиме принципам розумності та справедливості. Відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою звільнення від обов'язку сплати аліментів при наявності умов, передбачених ст. ст. 182, 183 СК України. На підставі наведеного, ст.ст. 141, 180, 182, 183 СК України, Закону України „Про охорону дитинства", Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, та

Outcome: approved