Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-18 00:00:00

27 червня 2012 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], Одеської міської ради, у якому просить визнати за собою право власності на спадкове майно, а саме: 3/20 частки житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]. У свою чергу [PERSON] звернувся до [PERSON] з зустрічним позовом, у якому просить визнати недійсним заповіт [PERSON], який заповів належні йому 3/20 частки житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] [PERSON], [INFO], визнати дійсним заповіт [PERSON] від 11 квітня 2008 року, який заповів усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося [PERSON], [INFO], а якщо вона спадщину не прийме або помре раніше за нього то все вказане майно заповідає [PERSON], [INFO], стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 30000 грн., стягнути з [PERSON] на користь [PERSON]: вартість судового збору за подання зустрічної позовної заяви у розмірі - 3509 грн. 82 коп.; вартість судового збору за подання клопотання про витребування доказів -114 грн. 70 коп.; вартість проведення незалежної експертної оцінки дому - 1 000 грн.; стягнути з [PERSON] витрати: на лікування спадкодавця - 2 000 грн.; догляд спадкодавця - 36 000 грн.; поховання спадкодавця - 6 500 грн. Рішенням Приморського районного суду м Одеси від 24 квітня 2014 року позов [PERSON] був задоволений, та визнано за [PERSON] право власності на спадкове майно, а саме 3/20 частин житлового будинку [ADDRESS]; у задоволенні зустрічного позову [PERSON], було відмовлено. Не погодившись з вказаним рішенням суду [PERSON] подав апеляційну скаргу. При розгляді справи в апеляційної інстанції [PERSON] вказав, що в мотивувальної частині рішення не відображені мотиви відмови щодо стягнення з [PERSON] витрат на лікування спадкодавця - 2 000 грн.; догляд спадкодавця - 36 000 грн.; поховання спадкодавця - 6 500 грн., а також в резолютивній частині рішення не зазначено про ухвалення рішення щодо вказаних позовних вимог. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 06 жовтня 2014 року справи була повернута до суду першої інстанції для ухвалення додаткового рішення. У судовому засіданні заявник [PERSON] просив суд ухвалити додаткове рішення щодо стягнення з [PERSON] витрат на лікування спадкодавця - 2 000 грн.; догляд спадкодавця - 36 000 грн.; поховання спадкодавця - 6 500 грн., а також моральної шкоди у розмірі 30 000 гривень, та стягнути вказані витрати та моральну шкоду з [PERSON]. [PERSON] та його представник в судове засідання не з'явились, представник [PERSON] надала заяву, в якій просила ухвалити додаткове рішення. Інші сторони в судове засідання не з'явились. Вислухавши пояснення [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд вважає, що можливо ухвалити по справі додаткове рішення. Судом встановлено, що 24 квітня 2014 року Приморським районним судом м Одеси, було ухвалено рішення, яким позов [PERSON] був задоволений, та визнано за [PERSON] право власності на спадкове майно, а саме 3/20 частин житлового будинку [ADDRESS]; у задоволенні зустрічного позову [PERSON], було відмовлено. При відмомі у задоволенні зустрічного позову [PERSON], суд виходів з того, що згідно частини першої ст. 50 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень, суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування". Згідно ст. 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до частини першої, другої ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Так, при розгляді справи судом не було встановлено з яких саме розрахунків виходив [PERSON], коли просить стягнути витрати на лікування у розмірі 2 000 гривень, витрати по догляду у розмірі 36 000 гривень, так як в матеріалах справи відсутні будь-які докази (квитанції, договори, платіжні доручення та ін.. ) понесення відповідних витрат [PERSON], то у задоволенні цих позовних вимог суд відмовив. Щодо стягнення витрат на поховання [PERSON] у розмірі 6 500 гривень, то в задоволенні цих вимог суд також відмовив на підставі нижченаведеного. Відповідно до положень статті 1232 ЦК України спадкоємці зобов'язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця. Витрати на утримання, догляд, лікування спадкодавця можуть бути стягнені не більш як за три роки до його смерті. Так, [PERSON] не було обґрунтовано на підставі чого він просить стягнути з [PERSON] саме 6 500 гривень, крім того з квитанцій, поданих [PERSON] в повній мірі не можливо встановити скільки саме ним було потрачено коштів на поховання [PERSON] Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди у розмірі 30 000 гривень, то суд вважає, що ці вимоги задоволенню не підлягали на підставі нижченаведеного. Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст. 60 ЦПК України обов'язки доказування і подання доказів, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін і інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Всупереч вказаної норми Закону позивачем не було подано будь-яких доказів спричинення позовом [PERSON] йому моральної шкоди передбачених ст. 23 ЦК України, а тому суд вважає ці вимоги необґрунтованими та відмовляє у їх задоволенні. Згідно ч.3 ст. 220 ЦПК України, суд ухвалює додаткове рішення після розгляду питання в судовому засіданні з повідомленням сторін, їх присутність не є обов'язковою. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. На підставі ст. ст. 208-210, 220, 294 ЦПК України, суд, -

Outcome: dismissed