Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-02 00:00:00

19 грудня 2016 року [PERSON]\~ звернулась до суду з позовом, яким просить стягнути із [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини, щомісяця, починаючи стягувати від дня пред'явлення позову в суд і до досягнення повноліття донькою, тобто до 08.04.2027 року; допустити негайне виконання рішення суду у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. В судове засідання позивач не зявилась, про день та час розгляду повідомлялась, через канцелярію суду, надала заяву про розгляд справи у її відсутності, вимоги підтримала та не заперечувала щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач до суду не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся, заперечень на позов чи заяв на відкладення з поважних причин не подав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги\~ слід задовольнити частково,\~ з\~ наступних підстав. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до частини другої\~статті 51 Конституції України\~батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3\~ст. 51 Конституції України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від\~\~20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом\~статті 180 СК України\~батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Згідно із ч. 1\~ст. 189 цього Кодексу\~батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 17\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3\~„Про застосування судами окремих норм\~Сімейного кодексу України\~при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину\~той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з частиною третьою\~статті 181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі та виплачуються щомісячно. Статтею 183 Сімейного кодексу України\~передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.\~\~ Згідно із\~ст. 182 СК України\~при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, які мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків передбачених\~статтею 184 СК України. Стаття 191 СК України передбачає, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Судом встановлено, що сторони з листопада 2008 року проживали в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу 08 квітня 2009 року народилась донька [PERSON] ( а.с. 4 ), яка після розірвання шлюбу\~ батьків \~проживає із матір»ю та знаходиться на її утриманні. Як встановлено судом, за станом здоров'я відповідач є працездатним, інших дітей, крім доньки на утриманні не має, а відтак суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення аліментів мають бути задоволені частково в\~ розмірі 1 / 4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, оскільки заявлені позивачем вимоги суперечать положенням ст.183 СК України. Згідно з ч.1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст.ст. 88, 367 ЦПК України, суд стягує з відповідача 551,20 грн. судового збору на користь держави, та рішення суду допускає до негайного виконання.

Outcome: partial