Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

25.11.2013 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом, мотивуючи тим, що вона є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. В даному будинку зареєстрований бувшим власником будинку відповідач, який з серпня 2013 року не проживає в будинку. Маючи зареєстрованим місце проживання відповідача у своєму житловому будинку, вона суттєво обмежена у своїх правах та можливостях власника розпорядитися належним їй майном. Добровільно знятися з реєстрації відповідач не бажає, в будинку не проживає більше 10 років, тому вважає, що вона як власник житла має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та своїм майном шляхом визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, просила задовольнити з підстав зазначених в позовній заяві. Додала, що відповідач був зареєстрований у спірному будинку бувшим власником будинку, [PERSON], але не проживав за місцем реєстрації з серпня 2003 року, тобто більше 10 років. Після того, як вона купила будинок у [PERSON] у жовтні 2013 року, намагалася зняти відповідача з реєстрації за адресою по [ADDRESS], однак відповідач добровільно зніматися з реєстрації о не бажав, тому вона змушена була звернутися в суд. Відповідач в судове засідання не з'явився, був належним чином повідомлений про день, час та місце слухання справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, у відповідності до норм статті 224 ЦПК України. Дослідивши та оголосивши матеріали справи, заслухавши позивача, свідків, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи позивачка, [PERSON] є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 29.10.2013 року. Право власності за позивачкою зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 29.10.2013 року. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено матеріалами справи з 25.06.2003 року у даному будинку зареєстрований відповідач [PERSON] Згідно довідки Круглоозерської сільської ради Голопристанського району Херсонської області №669 від 04.11.2013 року [PERSON] не проживає за адресою реєстрації з 23.08.2003 року. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] показали, що регулярно бувають в позивачки вдома та їм знайомий відповідач. Підтвердили, що [PERSON] дійсно не проживає за адресою [ADDRESS] близько 10 років. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також передбачено ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок. Права власника житлового будинку визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. За змістом наведених правових норм, право члена сім'ї власника будинку користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно, тому виникнення права членів сім'ї власника будинку (квартири) на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок. Отже, відповідач був зареєстрований за адресою [ADDRESS] та проживав там як член сім'ї власника будинку [PERSON], з серпня 2003 року не проживає за зазначеною адресою. Припинення права власності на будинок [PERSON] в наслідок продажу будинку, припиняє право членів її сім'ї, відповідача по справі, на користування цим будинком, оскільки права членів сім'ї власника будинку на об'єкт власності є похідними від права самого власника. Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Наявність реєстрації відповідачів в будинку за адресою [ADDRESS] Голопристанського району Херсонської області, який не є членом сім'ї позивача як нового власника будинку, порушує його право приватної власності і перешкоджає вільно розпоряджатися, володіти та користуватися своєю власністю. Оскільки позивач як власник будинку, відповідно до ст. 391 ЦК України може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, його вимога про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житлом, як члена сім'ї колишнього власника будинку, підлягає задоволенню.

Outcome: approved