Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-17 00:00:00

16.09.2015 року позивач звернувся до суду з позовом, в обгрунтування якого зазначив, що відповідач є матір»ю трьох малолітніх дітей - дочки [PERSON], [INFO], дочки [PERSON] [INFO], дочки [PERSON] [INFO]. У свідоцтвах про народження дітей батьки записані відповідно до ст. 135 СК України. В позові зазначено, що відповідач систематично ухиляється від виконання своїх батьківських обов»язків, веде антисоціальний спосіб життя, соціальну допомогу на дітей використовує на власні потреби. У липні 2015 року покинула дітей на свого співмешканця [PERSON] та поїхала в невідомому напрямку. За заявою співмешканця відповідача діти були вилучені із сім»ї та поміщені в дитячі заклади, де в теперішній час перебувають. Посилаючись на наведені обставини, позивач заявляє вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав відносно трьох малолітніх дітей та стягнення з неї аліментів на утримання трьох малолітніх дітей в розмірі 1/2 частини доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала заявлені вимоги в повному обсязі. Надала суду пояснення, аналогічні викладеним у позові. Додатково пояснила, що родина відповідача перебувала під соціальним супроводом. У серпні 2015 року відповідач покинула трьох своїх дітей на співмешканця та виїхала з місця постійного проживання в невідомому напрямку. Співмешканець відповідача звернувся до Великоплосківської сільської ради із повідомленням про покинутих дітей. При виході соціальних працівників за місцем проживання дітей було встановлено, що відповідачем не створені умови для проживання та виховання дітей. В будинку було брудно, дитячі речі розкидані по підлозі, іграшки відсутні. Представник пояснила, що про це їй відомо із спілкування з працівниками Великоплосківської сільської ради. За наслідками обстеження діти були вилучені із сім»ї та поміщені до лікарні, де їх оглянули. Оскільки діти не потребували медичної допомоги, їх життю та здоров»ю нічого не загрожувало, діти були поміщені в дитячі заклади, де в теперішній час перебувають. До теперішнього часу відповідач до органів опіки не з»являлась, дітей не відвідувала, не вчиняла будь яких заходів для повернення дітей, що на думку представника позивача свідчить про небажання відповідача виконувати свої батьківськи обов»язки та займатись вихованням дітей та є підставою для задоволення позову. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала. Вказала, що вона належним чином виконує свої батьківські обов»язки, піклується про дітей, дбає про них. Діти забезпечені всім необхідним. Пояснила, що протягом шести років перебуває у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON], який є біологічним батьком дочки [PERSON]. Вони всією родиною проживають за адресою: [ADDRESS]. 06.07.2015 року вона посварилась із співмешканцем та поїхала до своєї матері в Роздільнянський район. Оскільки її мати проживає в неналежних умовах, дітей вона залишила зі співмешканцем, якого вважає своїм чоловіком та батьком дітей, і який ставиться до дітей, як батько. Вона часто дзвонила до співмешканця, але помиритись вони не могли. Коли співмешканець їй повідомив, що написав заяву про відібрання дітей, вона йому не повірила, тому до дому не повернулась. У жовтні 2015 року дізналась про наявність справи відносно неї в суді. Вказала, що вона неосвічена, не знає до кого звертатись по допомогу, соціальні служби їй не допомогали, лише контролювали з 2014 року. Документи на старшу дитину оформили лише в 2014 році при сприянні голови сільради; тодіж в 2014 році і вона сама отримала паспорт. До цього часу ніяких документів, що посвідчують її особу, вона не мала. Вказала, що вона не працевлаштована, працює по найму, як і її співмешканець, раніше отримувала соціальну допомогу на дітей. Вказала, що її діти забезпечені всім необхідним, мають належні умови для проживання. Просила не позбавляти її батьківських прав. Третя особа [PERSON] заперечував проти задоволення позову. Суду пояснив, що він перебуває з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах на протязі 6 років, є біологічним батьком [PERSON] [PERSON], до інших дітей ставиться як до рідних, має намір офіційно визнати своє батьківство, але в теперішній час перебуває у скрутному матеріальному становищі. Підтвердив, що до 2013 року відповідач не мала документів, які підтверджують її особу. В 2014 році, після переїзду до с. Великоплоське, за сприяння органів місцевого самоврядування, документи були оформлені. Їх сім»я проживає в належних умовах; у будинку є все, необхідне для життя, чисто. Діти забезпечені одягом, іграшками, їжею. Кожного місяця до них приходив соціальний працівник, яка перевіряла умови проживання дітей, все було задовільно. 06.07.2015 року через сварку, відповідач поїхала з будинку. Він написав заяву до органів опіки, щоб повернути відповідача додому. Про те, що дітей заберуть, він не знав. Вказав, що він тривалий час виховує дітей, ставиться до них, як до рідних, тому бажає повернути дітей до сім»ї та, разом з відповідачем, займатись їх вихованням. Прокурор Михайлищук Н.М., після досліджених в судовому засіданні доказів, не підтримала заявлені позивачем вимоги, оскільки факти систематичного та свідомого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов»язків в судовому засіданні свого підтвердження не знайшли. Представник третьої особи Великоплосківської сільської ради Великомихайлівського району Одеської області в судове засідання не з»явився, про дату розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Надав заяву, в якій підтримав заявлені вимоги та просив розглядати справу за його відсутності. Вислухавши пояснення учасників справи, свідка [PERSON], думку прокурора, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов до наступного. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] є матір»ю [PERSON] [INFO] (а.с.6), [PERSON] [INFO] (а.с.7), [PERSON] [INFO] (а.с.8). Згідно з інформацією відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Великомихайлівському району від 11.09.2015 року № 788/05.1-28, в актових записах про народження зазначених дітей відомості про батьків дітей внесені відовідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного Кодексу України за заявою матері (а.с.9). Згідно з довідкою про склад сім»ї Великоплосківської сільської ради від 10.08.2015 року, [PERSON], разом з трьома дітьми та співмешканцем [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.11). Із пояснень свідка [PERSON], яка працює директором Великоплосківського сільського центру соціальної служби сім»ї, дітей та молоді, відповідач [PERSON] поселилась на території Великоплосківської сідльської ради в 2013 році. Із повідомлень сусідів відповідача до сільської ради було встановлено, що дитина відповідача не відвідує школу. При виході до сім»ї соціальні працівники встановили, що відповідач сама виховувалась в інтернатному закладі, документів, які б посвідчували її особу, не мала, дитина відповідача також документів не мала, школу не відвідувала. Відповідачу була надана консультативна допомога з питання оформлення документів, але самостійно оформити документи відповідач не змогла. За допомогою спеціалістів сільської ради в 2014 році відповідач отримала паспорт, оформила народження дитини, почала отримувати соціальні виплати на дитину. З 28.04.2014 року родина перебувала під соціальним супроводом, як неблагополучна. Свідок вказує, що вона особисто відвідувала сім»ю 2-3 рази на місяць; при відвідуваннях в будинку не завжди було прибрано, але діти їжею та одягом були забезпечені, спальні та ігрові місця для дітей також були обладнані всім необхідним, підстав для вилучення дітей із сім»ї не було. Після оформлення документів, відповідач, під контролем соціальних працівників, провела імунізацію дітей; старша дитина пішла до школи. В лютому 2015 року родина відповідача була знята з соціального супроводу, оскільки на думку свідка, були позитивні зміни у житті та побуті родини. 11.06.2015 року свідок востаннє бачила відповідача, яка була вдома з дітьми, а 03.08.2015 року до сільської ради звернувся співмешканець відповідача [PERSON] із заявою про те, що відповідач покинула дітей. Свідок вказує, що на телефонні дзвінки відповідач не відповідала; інших заходів щодо розшуку відповідача не вчинялось; підстав зникнення відповідача не з»ясовувалось. Було прийнято рішення про вилучення дітей та поміщення їх у спеціалізовані заклади. При цьому діти були у задовільному стані, не потребували медичної допомоги. Свідок характеризує відповідача як особу безвідповідальну, ледащу, грубу, таку, що вживає алкоголь, але залежності не має. Пояснення свідка підтверджуються письмовими матеріалами справи, а саме: характеристикою на [PERSON] від 11.08.2015 року, виданою головою Великоплосківської сільської ради, за якою відповідач за місцем проживання зарекомендувала себе з негативної сторони (а.с.10), довідкою Великоплосківської сільської ради № 2007 від 23.10.2015 року про перебування сім»ї [PERSON] на обліку у зв»язку зі складними життєвими обставинами (а.с.44). 03.08.2015 року [PERSON] звернувся до Великоплосківської сільської ради із заявою, в якій зазначив, що відповідач покинула дітей, тому він просить позбавити її батьківських прав (а.с.85). При цьому в судовому засіданні [PERSON] пояснив, що обставини, викладені в заяві, не відповідають фактичним обставинам, оскільки він хотів покарати [PERSON] позбавленням батьківських прав на дітей та хотів самостійно виховувати дітей. Про те, що дітей можуть забрати до дитячого будинку, він не підозрював. 03.08.2015 року Великоплосківською сільською радою було направлене клопотання до служби у справах дітей Великомихайлівської райдержадміністрації про доцільність ізолювання дітей від матері [PERSON] та припинення соціальних виплат (а.с.41). Розпорядженням в.о. голови Великомихайлівської райдержадміністрації № 281/А-2015 від 20.08.2015 року [PERSON] [INFO] р.н. була направлена до дитячого будинку (а.с.42). Діти [PERSON] [PERSON] [INFO] р.н. та [PERSON] [INFO] р.н. перебувають у притулку для дітей «Теплий дім»; за час перебування дітей в дитячому закладі, мати дітей їх не навідувала. (а.с.47) У відповідності до ст.165 Сімейного кодексу України «право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років». Статтею 164 Сімейного кодексу України « мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини;є хронічними алкоголіками або наркоманами. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року N 3 « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Досліджені в судовому засіданні письмові матеріали справи, а саме: акт обстеження умов проживання [PERSON], характеристику [PERSON], не підтверджують факту ухилення відповідача від батьківських обов»язків. Із пояснень свідка, яка особисто відвідувала родину, вбачається, що діти забезпечувались всім необхідним, виходячи із матеріальних можливостей родини, дітям створені умови проживання, відповідач забезпечила навчання старшої дитини в школі та своєчасне отримання дітьми медичної допомоги. Загрози життю та здоров»ю дітей в родині відповідача не було, підстав для вилучення дітей із сім"ї також не було. Оцінивши встановлені в судовому засіданні обставини, суд вважає, що висновок органу опіки та піклування Великоплосківської сільської ради № 160/02-15 від 12.08.2015 року( а.с.14) та висновок Великомихайлівської районної державної адміністрації як органу опіки та піклування № 04/01-29/1424 від 15.09.2015 року про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно трьох малолітніх дітей не підтверджені документально, прийняті на підставі формальної оцінки зібраних письмових матеріалів, без отримання пояснень відповідача [PERSON], висновки зроблені зі слів співмешканця відповідача, без встановлення фактичних обставин та не відповідають інтересам дітей, оскільки в судовому засіданні не знайшов підтвердження факт невиконання відповідачем батьківських обов»язків по відношенню до малолітніх дітей, достатній для позбавлення відповідача батьківських прав. Також не знайшло підтвердження посилання позивача на зловживання відповідачем алкогольними напоями та її асоціальний спосіб життя. Виявленні в судовому засіданні фактичні обставини свідчать про відсутність у відповідача соціальних навичок співжиття, невміння користуватись своїми законними правами та її потребу в практичній допомозі з боку працівників соціальних служб у її соціалізації. Таким чином, враховуючи роз'яснення до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав, що надані батьками до досягнення дитиною повноліття і грунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, підстав для позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітніх дітей судом не встановлено. Разом з тим встановлений в судовому засіданні факт залишення відповідачем своїх малолітніх дітей на співмешканця свідчить про нерозуміння з боку відповідача своїх обов»язків по вихованню дітей. В суді відповідач поясняла, що вважає [PERSON] своїм чоловіком, він є батьком її середньої дочки, до інших дітей ставиться як батько, виявляє бажання визнати своє батьківство відносно всіх дітей, діти також ставляться до нього, як до батька, але також відповідач розуміє, що вона юридично є матір»ю-одиначкою, тому могла передбачити правові наслідки своїх вчинків. Свідоме самоусунення відповідача від виконання своїх батьківських обов»язків могло створити загрозу для життя та здоров»я її малолітніх дітей, одна з яких є 2014 року народження та потребує особливого материнського догляду. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року N 3 « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. На підставі наведеного, з урахуванням всіх встановлених обставин та особи відповідача, суд дійшов до висновку про можливість не позбавляти відповідача батьківських прав відносно трьох її малолітніх дітей, але вважає необхідним попередити відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, до своїх батьківськиї обов»язків. Також суд вважає необхідним поклати на компетентні соціальні служби обов»язок контролювати виконання відповідачем своїх батьківських обов»язків. Також не підлягають задоволенню вимоги про стягнення з відповідача аліментів, оскільки суд дійшов до висновку про відсутність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав відносно дітей та про доцільність залишення дітей з матір»ю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed