Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-04 00:00:00

[PERSON] звернувся в Придніпровський районний суд м. Черкаси з позовом до Державної казначейської служби України, прокуратури Черкаської області, УМВС України в Черкаській області (Головне Управління національної поліції в Черкаській області) про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органами досудового слідства і прокуратури. Свій позов обґрунтовує тим, що його було незаконно притягнуто до кримінальної відповідальності, більше 6 років він перебував під слідством і судом. Відносно нього незаконно були обрані запобіжні заходи у вигляді арешту, підписки про невиїзд. Перебування його під слідством та судом вкрай негативно вплинули на стан його здоровя, розвиток його карєри, на його дохід, який суттєво зменшився, спосіб життя, який корінним образом змінився. Він неодноразово звертався до прокуратури, РВ міліції Маньківського району із питанням про результати розслідування кримінальної справи, але відповіді не отримував. Лише після того, як він уклав договір з адвокатом про надання правової допомоги, дізнався, що кримінальна справа №1710500054 за ст356 КК України відносно нього закрита 30.08.23011р. на підставі ст..6 п.2 та ч.2 ст.213 КПК України. Копії супровідних листів про надсилання йому копій постанов про закриття кримінальної справи та повідомлення про прийняті рішення по справі в матеріалах справи відсутні. Вважає, що моральні страждання, які він був вимушений перенести за ці довгі роки не повинні обмежуватись мінімальним розміром відшкодування 89523 грн., адже ця сума не покриє і частки тих витрат, які він поніс, як морально так матеріально. 6 років він прожив під контролем правоохоронних органів, тому моральну шкоду, завдану йому незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду він оцінює у 2500000 грн., яку і просить стягнути та 5000 грн. в рахунок відшкодування судових витрат, сплачених ним за послуги адвоката в даній справі. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав наведених у позові, просив позов задовольнити. Представник відповідача - Державної казначейської служби України позов не визнав, та пояснив, що позивачем не надано розрахунку суми моральної шкоди та не доведено ніякими доказами, чим саме він керувався та з яких міркувань виходив, визначаючи розмір шкоди. Також, зазначив, що позивачем не надано належних доказів заподіяння йому моральної шкоди та нічим не доведений і не підтверджений розмір суми. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник відповідача - прокуратури Черкаської області в судовому засіданні позов визнала частково та пояснила, що крім процесуальних документів, які підтверджують факт реабілітації, позивач не надав до суду будь-яких доказів, які б були підставою для визначення розміру моральної шкоди у вказаній ним сумі. Вважає, що мінімальний розмір моральної шкоди за час перебування [PERSON] під слідством в розмірі 89401, 20 грн. відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості. Факт того, що [PERSON] стало відомо про закриття відносно нього кримінальної справи лише через 4 роки після прийняття рішення, свідчить про його легковажне ставлення до самого факту притягнення його до кримінальної відповідальності. Крім того, субєктом відповідальності в даній справі є держава, а не конкретний судово-слідчий орган, що заподіяв шкоду. Представник відповідача [PERSON] Управління національної поліції в Черкаській області судовому засіданні позов не визнала. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.3 Конституції України людина, її життя і здоровя, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають і спрямованість держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Положення ст. 55 Конституції України з урахуванням рішення Конституційного суду України від 25 листопада 1997 року за №6-зп, з роз» ясень, які містяться у п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №9 від 01.11.1996р. «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" вбачається, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами, юрисдикція яких поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (ст..124 Конституції), судам підвідомчі всі спори про захист прав і свобод громадян. Відповідно до ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, заданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Відповідно до ч.2 ст.2 вказаного Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпання можливостей їх отримати. Статтею 13 вказаного Закону передбачено, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством. Згідно з ч.ч.5,6 ст.4 вказаного Закону, п.17 Положення про застосування даного Закону відшкодування моральної шкоди провадиться в разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих звязків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Пунктами 11, 12 Положення про застосування вказаного Закону, затвердженого наказом Мінюсту України від 4 березня 1996 року № 6/5, Генеральної прокуратури України від 4 березня 1996 року № 3 та Мінфіну України від 4 березня 1996 року № 41, у разі закриття кримінальної справи за відсутністю у діянні складу злочину слідчий зобовязаний розяснити громадянинові порядок поновлення його порушених прав і відшкодування іншої шкоди. Відповідно до п.6 вказаного Положення, громадянинові, відповідний орган, зазначений у п.11 цього Положення, одночасно з повідомленням про закриття справи в стадії дізнання і попереднього слідства або з копією виправдувального вироку, що набрав законної сили, або постановою (ухвалою) суду (судді) направляє повідомлення, в якому розяснює, куди і протягом якого терміну можна звернутися за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав. Повідомлення складається за формою, що встановлена в додатку до цього положення. В судовому засіданні встановлено, що 18.07.2005 року старшим слідчим прокуратури м. Умані Черкаської області [PERSON] відносно [PERSON] було порушено кримінальну справу №1710500054 за ч.2 ст.368 КК України (в редакції 2001 р. зі змінами) - одержання хабара. Цього числа його було затримано в порядку ст.115 КПК України (в редакції 1960р.) за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 368 КК України. 20.07.2005 р. постановою слідчого прокуратури м. Умані Черкаської області позивача [PERSON] було притягнуто як обвинуваченого за ч.2 ст. 368 КК України. 21.07.2005р. за поданням слідчого позивачу було обрану міру запобіжного заходу утримання під вартою. 29.07.2005р. ухвалою апеляційного суду Черкаської області [PERSON] був звільнений із-під варти. 01.08.2005р. постановою слідчого прокуратури м. Умані йому було обрано запобіжний захід підписка про невиїзд. 11.08.2005р. старшим слідчим прокуратури м. Умані [PERSON] було порушено кримінальну справу №171050061 за ознаками злочину, передбаченого ч.5 ст.191 КК України за фактом привласнення майна службовими особами ПСП «Зеленьківське» і цього ж числа вона була обєднана в одне кримінальне провадження з кримінальною справою №1710500054 та присвоєно №1710500054. 26.08.2005р. [PERSON] був знову затриманий старшим слідчим прокуратури м.Умані [PERSON] з формулюванням підстави та мотиву затримання вчинення особливо важкого злочину. 29.08.2005р. за поданням слідчого, погодженого з прокурором м.Умані [PERSON] Уманським міськрайонним судом йому було обрано міру запобіжного заходу утримання під вартою строком на 2 місяці. 30.08.2005р. постановою прокурора м. Умані [PERSON] було звільнено з-під варти і обрано запобіжний захід підписка про невиїзд з постійного місця проживання. 31.08.2005р. кримінальна справа щодо нього в частині обвинувачення за ч.2 ст. 368 та ч.2 ст.364 КК України закрита за п.2 ст.6 КПК України за відсутністю в його діях складу злочину. В подальшому слідчим прокуратури Маньківського району Черкаської області йому було предявлено обвинувачення за ч.5 ст.191 КК України і повідомлено про закінчення досудового слідства, а 16.03.2006р. кримінальна справа разом з обвинувальним висновком була направлена до Тальнівського районного суду Черкаської області - для розгляду по суті. У ході судового розгляду даної справи 13.04.2006р. постановою судді Тальнівського районного суду Черкаської області кримінальна справа за його обвинуваченням за ч.5 ст.191 КК України направлена прокурору Маньківського району - для додаткового розслідування. Прийнявши справу до провадження 28.04.2006р., прокурор Маньківського району Черкаської області направив дану кримінальну справу до СВ Маньківського РВ УМВС України в Черкаській області - для організації і проведення досудового слідства. 29.04.2006р. слідчий Маньківського РВ УМВС прийняв справу до свого провадження і зупинив провадження на підставі п.2 ст.206 КПК України (ред. 1960р.), а в подальшому 23.07.2007р. слідство відновив і в цей же день провадження по справі зупинив з тих же підстав. 24.09.2007р. заступником прокурора області скасовано постанову прокурора Маньківського району від 28.04.2006р. про зупинення досудового слідства та визначення підслідності і слідство по справі доручено прокуратурі Маньківського району Черкаської області. В цей же день дана кримінальна справа прийнята до провадження слідчим прокуратури Маньківського району Черкаської області. 28.09.2007р. прокурором Маньківського району затверджено обвинувальний висновок складений слідчим прокуратури Маньківського району і кримінальна справа про обвинувачення його за ч.5 ст.191 КК України була направлена до Тальнівського районного суду для розгляду по суті. 26.10.2007р. відповідно до запиту прокурора Маньківського району Черкаської області справа, в порядку ст..232 КПК України, повернута прокурору - для дооформлення. 27.12.2007р. прийнята до провадження слідчим прокуратури Маньківського району Черкаської області і в цей же день знову незаконно зупинена на підставі п.2 ст.206 КПК України. 12.05.2008р. вказана постанова скасована прокурором Маньківського району Черкаської області і справа направлена в Маньківський РВ Черкаської області для проведення досудового слідства в порядку ст.. 112 КПК України за підслідністю. Кримінальна справа відносно [PERSON] 12.05.2008р. прийнята до провадження слідчим СВ Маньківського РВ УМВС України в Черкаської області і 14.05.2008р. знову зупинена на підставі п.2 ст.206 КПК України. 15.09.2008р. слідство у справі поновлено і в цей же день відносно нього прокурором порушено кримінальну справу за ст356 КК України самоправство, яка обєднана з кримінальною справою по обвинуваченню його за ст..191 ч.5 і слідство було доручено СВ Маньківському РВ УМВС України в Черкаській області. 16.09.2008р. позивачу було предявлено обвинувачення за ст.356 КК України самоуправство. 19.09.2008р. прокурором Маньківського району Черкаської області затверджено обвинувальний висновок і справа по обвинуваченню [PERSON] за ст. 356 КК України направлена до Тальнівського районного суду Черкаської області в порядку ст. 232 КПК України. 25.02.2009р. справа була повернута в прокуратуру майже через рік направлена прокурором Маньківського району Черкаської області для проведення розслідування та в цей же день слідчим була зупинена на підставі п.3 ст.206 КПК України не встановлення особи, яка вчинила злочин. 30.08.2011р. досудове слідство біло відновлено і в цей же день кримінальна справа провадженням закрита на підставі п.2 ст.6 і ч.2 ст.213 КПК України. Відповідно до листа прокурора Маньківського району Черкаської області від 22.11.2011р. вих.№95-86-11 вказана постанова 21.10.2011р. скасована прокуратурою Черкаської області і кримінальна справа щодо [PERSON] направлена до СВ Маньківського РВ УМВС України в Черкаської області для організації подальшого досудового слідства. Постановою слідчого СВ Маньківського РВ УМВС України в Черкаській області від 30.08.23011р. кримінальна справа №1710500054 за ст356 КК України відносно [PERSON] закрита на підставі ст.6 п.2 та ч.2 ст.213 КПК України. Проте, в порушення вимог КПК України (в редакції 1960р.) повідомлення та постанова про закриття кримінальної справи відносно [PERSON], йому навіть не направлялось, копії супровідних листів про направлення даної постанови в матеріалах кримінальної справи, які були дослідженні в судовому засіданні, відсутні. Оскільки протягом 2013-2015 років позивач не отримував ні з прокуратури, ні з РВ УМВС жодної інформації про результати розслідування даної кримінальної справи, він звернувся до Управління інформаційно-аналітичного забезпечення УМВС України в Черкаській області, та отримав довідку від 30.08.2013 р., в якій було зазначено, що рішення про наслідки розгляду вищевказаної кримінальної справи відсутні. Як пояснив позивач, щодо руху справи він ні в органи МВС, ні до прокуратури не звертався, так як знаючи негативну поведінку вказаних органів щодо нього, психологічно боявся звертатись, вважаючи, що відносно нього будуть застосовані репресивні методи (незаконне затримання, проведення слідчих дій, необґрунтовані виклики до вказаних органів), так як це неодноразово застосовувалось відносно нього на протязі тривалого часу. Про закриття кримінальної справи він дізнався лише після того, як уклав договір з адвокатом про надання правової допомоги 04.03.2015року. Як тільки дізнався про закриття справи, то одразу звернувся до суду. За таких обставин, позивач був позбавлений права на поновлення його порушених прав і відшкодування шкодиі не мав можливості звернутись, як зазначено в ст.11 Положення про застосування вказаного Закону, затвердженого наказом Мінюсту України від 4 березня 1996 року № 6/5, Генеральної прокуратури України від 4 березня 1996 року № 3 та Мінфіну України від 4 березня 1996 року № 41, протягом шести місяців до органів досудового розслідування чи прокуратурипро відшкодування йому шкоди, завданої незаконними діями вищезазначених органів, так як ні орган досудового розслідування, ні прокуратура йому взагалі не направляли повідомлення про закриття кримінальної справи, ніяких повідомлень щодо закриття справи він взагалі не отримував. Тому, відповідно до ст. 55 Конституції України, звернувся до суду з даним позовом. Ні представник прокуратури, ні представник [PERSON]Управління національної поліції в Черкаській області також не надали доказів про направлення позивачу відповідного повідомлення про закриття відносно нього кримінальної справи. Представник прокуратури в своїх клопотаннях заявляв про закриття провадження по справі, оскільки позивач повинен був звернутись про відшкодування шкоди до відповідних органів на підставі ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», в якому передбачені підстави відшкодування шкоди. Як було встановлено в судовому засіданні, позивач ставить вимоги не тільки про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органів досудового слідства закриття кримінального провадження за відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення, незаконне взяття і тримання під вартою, незаконне проведення оперативно-розшукових заходів, які передбачені в вищевказаному Законі, але і про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок іншої незаконної діяльності органів досудового слідства, а саме незаконне кримінальне переслідування в досить тривалий час, поза межами всіх строків досудового розслідування, неповідомлення його про закриття відносно нього кримінальної справи, не направлення йому жодного повідомлення щодо цього, умисне приховання факту закриття даної кримінальної справи.Він весь цей час вважав, що досі перебуває під слідством, що спричиняло йому великі моральні страждання. Позивачем заявлені вимоги про відшкодування шкоди, які регулюються нормами, визначеними вищевказаним Законом, а також заявлені і вимоги про відшкодування шкоди, завданої внаслідок іншої незаконної діяльності органів досудового слідства, яка відшкодовується на загальних підставах ( ст.ст. 1167, 1176 ЦК України). Статтею 1176 ЦК України передбачено, що шкода, в тому числі моральна шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу підписки про невиїзд відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Правова позиція Верховного Суду України про відшкодування моральної шкоди завданої незаконними рішеннями і діями органами досудового слідства і прокуратури, викладена в справі № 6-2089цс/15 від 24.02.2016 року, в якій зазначено, що шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Але враховуючи обставини саме даної справи - незаконне кримінальне переслідування позивача в досить тривалий час, неодноразове застосування до нього запобіжного заходу у вигляді арешту, а також підписки про невиїзд, проведення розслідування по справі з грубим порушенням будь-яких розумних строків, неповідомлення позивача про закриття відносно нього кримінальної справи з реабілітуючих обставин, нероз'яснення йому права на відшкодування спричинених збитків, суд, розцінює як намагання органа досудового слідства та прокуратури позбавити можливості позивача права на відшкодування спричиненої йому шкоди. Вказані порушення органом розслідування та прокуратури привели до того, що позивач більше шести років перебував під незаконним переслідуванням зі сторони слідства, а з урахуванням того, що він не був своєчасно повідомлений про рух справи, на думку суду, то таке переслідування тривало фактично більше девяти років. За таких обставин суд вважає, що обставини даної справи суттєво відрізняються від обставин, які викладені у вище зазначеній Постанові ВСУ, та,відповідно до ч.1 ст. 360-7 ЦПК України, відступають від вказаної правової позиції ВСУ, і на думку суду, в даному випадку, слід застосовувати вимоги ст. 1176 ЦК України. Оскільки позивач фактично незаконно перебував під слідством більше 9 років, тому на думку суду йому спричинена значна моральна шкода. Як неодноразово зазначав Європейський Суд з прав людини, моральна шкода виникає внаслідок правопорушення (в тому числі порушення прав людини і основних свобод), а тому ухвалюючи рішення щодо порушення цих прав і свобод, суд одразу визначає можливість відшкодування моральної шкоди та її розміри, якщо про це просить заявник. Так, по справі «Мельниченко проти України 19.10.2004 року», суд повторює, «що моральна шкода має визначатися за автономними критеріями, що випливають з Конвенції, а не на підставі принципів, визначених у національному законодавстві чи практиці відповідної держави». Крім того, по справі «Ельсгольц проти Німеччини» суд дійшов висновку, «що моральна шкода, якої зазнав заявник, недостатньо компенсується самим лише визнанням порушення Конвенції, і присудив заявнику 35000 німецьких марок». При цьому, Європейський Суд з прав людини зазначає, що у випадку задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд не зазначає мотивів призначення відшкодування та визначення розміру моральної шкоди. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвели до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків, відповідно до ст.23 ЦК України. Згідно пояснень позивача, він за весь час кримінального переслідування, переніс великі моральні страждання, почував себе пригніченим, оскільки важко було пережити обвинувачення у скоєнні злочинів, яких він не вчиняв. Йому довелося прикладати чимало зусиль, щоб нормалізувати своє життя. Завдані, незаконними діями правоохоронних органів, моральні страждання призвели до порушення сну, звичайного життєвого укладу. Після незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності він був позбавлений конституційного права на свободу, що призвело до позбавлення його нормального та достойного способу життя, вкрай негативно вплинуло на його карєру, дохід, погіршення відносин з багатьма партнерами по бізнесу та знайомими йому людьми, погіршення стану здоровя. Він став більш дратівливим і неспокійним, тому почастішали конфлікти в сімї. Крім його пояснень, вказані факти повністю підтверджуються матеріалами кримінальної справи та іншими доказами, які викладені вище. Про те, що в результаті незаконного кримінального переслідування у нього суттєво впав дохід, свідчать показники про стан розрахунків за оренду земельних часток (паїв), в яких зазначено, що кількість укладених договір з керівником господарства [PERSON] станом на 01.09.2008р. (до порушення кримінальної справи) становило 685 договорів, а станом на 11.09.2009р. становить лише 420 договорів. Крім того, в місцевій газеті «Рідна Земля» за 19.02.2015р. була надрукована стаття «Афера «По-Зеленські» від [PERSON]», яка порочить його честь і гідність. В результаті чого у позивача були порушені звичні стосунки і спілкування з колегами, друзями та рідними. За час перебування на підписці про невиїзд позивач був позбавлений конституційного права громадянина України вільно та безперешкодно за своїм бажанням пересуватися по території України у будь-якому напрямку, у будь-який спосіб, у будь-який час, а також позбавляло його можливості подорожувати, в тому числі і за кордоном. Згідно висновку експерта, за результатами проведення судово-психологічної експертизи №1213/15-23 від 25.02.2016р., ситуація незаконного притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності зі звинуваченням у вчиненні тяжкого злочину, незаконного затримання, обрання запобіжних заходів у вигляді арешту, підписки про невиїзд тривалого, більше 6 років незаконного перебування під слідством і судом є психотравмуючою для нього. [PERSON] має зміни в емоційному стані, індивідуально-психологічних проявах та погіршення стану здоровя, що перешкоджає його активному соціальному функціонуванню як особистості. Йому спричинені страждання (моральна шкода) за умов ситуації, що досліджується за справою. Можливий розмір (грошовий еквівалент) компенсації за завдання страждання [PERSON] становить 675 мінімальних заробітних плат, розмір якої приймається рівному розміру мінімальної заробітної плати на Україні прийнятому на момент винесення рішення. У п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 року №4 розяснено, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. При прийнятті рішення щодо відшкодування моральної шкоди, суд враховує тривалість, характер, глибину та обсяг страждань позивача. Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. При цьому суд критично оцінює доводи представників відповідачів про те, що розмір відшкодування шкоди, визначений експертом, на їх думку не відповідає фактичним спричиненим стражданням. Дані посилання є надуманими і носять декларований характер, оскільки, на відміну від доводів, викладених у висновку експерта, ніякими обєктивними доказами не підтверджені. Отже, враховуючи, глибину моральних і душевних страждань позивача, період його перебування під слідством більше девяти років, а також беручи до уваги конкретні обставини справи, характер моральних страждань, їх наслідки й інші негативні впливи, внаслідок притягнення позивача до кримінальної відповідальності, суд вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди необхідно розраховувати з розрахунку 675 мінімальних заробітних плат. Оскільки Законом України «Про державний бюджет України на 2016 рік» з 01.01.2016 року встановлено мінімальну заробітну плату в розмірі 1378 грн., тому розмір моральної шкоди, яку слід стягнути на користь позивача (виходячи з розрахунку 675 х 1378 грн.), буде складати 930 150 грн. Заявлений [PERSON] розмір моральної шкоди в сумі 2\~500 000 грн., з урахуванням обставин справи, суд вважає необґрунтованим, а тому позов підлягає до часткового задоволення. Статтею 25 Бюджетного кодексу України установлено, що Державна казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Що стосується строків звернення до суду, то суд виходить із наступного. Відповідно до ст. 73 ЦПК України суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин. Суд вважає, що позивачем наведено достатньо фактів про поважність пропуску строку звернення до суду і як було зазначено вище, саме через неправомірні дії відповідачів. Суд вважає, що послуги адвоката, який приймав участь в даній справі, в сумі 5000 грн. є обґрунтованими, оскільки ним виконаний значний обєм роботи, як при складанні позовної заяви, так і під час судового розгляду справи, а тому підлягають до стягнення за рахунок державного бюджету. Оскільки позов задоволено, та враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору, то суд, відповідно до ст.. 88 ЦПК України, вважає необхідним віднести судові витрати за рахунок держави. Ні підставі викладеного та

Outcome: approved