Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння. Позивач та\~його адвокат\~в судовому\~засіданні позовні\~вимоги підтримали\~повністю,\~суду пояснили\~та позивач\~у позовній\~заяві зазначив,\~що у грудні\~2018\~року він\~звернувся до\~відповідача,\~ [PERSON] ,\~мешканця [ADDRESS] ,\~з проханням\~допомогти в\~отриманні туристичної\~путівки в\~Єгипет.\~Так,\~як наскільки\~йому було\~відомо,\~ [PERSON] \~сприяє в\~отриманні туристичних\~путівок за\~кордон для\~відпочинку,\~ймовірно шляхом\~посередництва чи\~офіційного працевлаштування.\~На час\~звернення до\~суду,\~позивачу невідомо\~чи відповідач\~офіційно працевлаштований\~та на\~яких засадах\~займається такою\~діяльністю.І чи є він представником туристичного агентства чи туристичного оператора, позивачу також не відомо. Проте, [PERSON] погодився допомогти в отриманні туристичної путівки в Єгипет. Тур позивач попросив підшукати орієнтовно на Новорічну ніч в межах вартості близько 500 доларів США. 21.12.2018 року відповідач повідомив, що один з турів до Єгипту вже є з відправкою із м. Києва 25.12.2018 року та поверненням 04.01.2019 року. Також він зазначив, що підшукає інші варіанти туристичних путівок та попросив залишити йому 500 доларів США. Зазначені гроші не були позичені відповідачу і не призначалися для оплати конкретно визначеної туристичної поїздки з певними умовами туристичних послуг, не були авансовим платежем за конкретний тур. При остаточному визначенні місця поїздки, умов поїздки та досягненні інших умов туристичних послуг, ми домовилися про можливе укладення відповідних письмових документів щодо договору туристичного обслуговування. 21.12.2018 в денний час в м. Косові по вул. Незалежності, в приміщенні під вивіскою «Море турів», позивач надав [PERSON] грошові кошти в сумі 500 доларів США. Відповідач забрав ці гроші. Натомість написав йому на аркуші паперу текст про вартість одного з турів в сумі 13170 гривень, після чого, між ними мало би бути укладено угоду про надання тих, чи інших послуг. Також він написав па ньому номер своєї банківської картки для перерахування грошей в гривнях, а позивач дописав на цьому аркуші дату початку і звершення одного з турів. Однак, станом на 21.12.2018 року, вони з [PERSON] , чи представниками туристичного оператора (туристичного агента), які б надавали туристичні послуги жодного письмового документу чи договору не укладали, і в усному порядку з відповідачем не дійшли згоди щодо необхідних умов поїздки та об`єму туристичних послуг. Через особисті обставини та стан здоров`я, позивач не побажав їхати на відпочинок та звернувся до [PERSON] наступного дня вранці, тобто 22.12.2018 з проханням повернути йому гроші в сумі 500 доларів США. Проте відповідач відмовився це зробити, мотивуючи тим, що він уже домовився із туристичним оператором про цю поїздку і вартість такої поїздки та відпочинку співрозмірна отриманими ним коштами, і дані кошти будуть як штраф за відмову від туру. Жодних підтверджуючих документів про замовлення туристичних послуг [PERSON] не надав, а згоди на замовлення таких послуг позивач не надавав. Будь-яких документів, тим більше туристичних послуг від відповідача чи юридичних осіб, яких він може представляти, після 21.12.2018 позивач не отримував. Вважає, що у володінні [PERSON] незаконно перебуває його майно визначене родовими ознаками, а саме, грошові кошти в сумі 500 доларів США. При вимозі позивача повернути йому 500 доларів США, факт отримання вказаних коштів відповідач не заперечував. Просять позов задоволити. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, суду пояснив, що він не є матеріально-відповідальною особою і кошти, які він отримував, він отримував не в особистих цілях, а в межах повноважень наданих йому роботодавцем, тобто кошти він приймає для оплати туристичних послуг, які віддає своєму роботодавцю. 21.12.2018 року позивач зателефонував з проханням підібрати тур на двох осіб. Підібравши позивачу декілька турів, він про це повідомив позивача, який через годину часу підійшов у офіс. При цьому повідомив, що інші особа з ним їхати не буде, і попросив підібрати йому тур на одну особу. Він підібрав йому тур на одну особу із хорошою ціною, на який позивач погодився і дав свій закордонний паспорт для бронювання вказаного туру. При цьому, залишив 500 доларів США, сказавши, що наступного дня принесе готівку і укладе відповідний договір, бо тепер немає часу. [PERSON] забронював, але кошти не перерахував. А наступного дня, 22.12.2018 року в суботу, позивач прийшов і відмінив свою поїздку, але штрафні санкції за вказаний тур становили 100 % вартості туру. Кошти в розмірі 500 доларів у понеділок 24.12.2018 року забрав його роботодавець, який мав і перерахувати кошти за вартість туру. Вислухавши сторони, та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задоволити з наступних підстав. У відповідності до вимог ст.ст. 12, 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно вимог ст.ст.15-16 ЦК України, кожна особа\~має право\~на захист\~свого цивільного\~права у\~разі його\~порушення,\~невизнання або\~оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до положень ст. 5 ЗУ «Про туризм», учасниками відносин, що виникають при здійсненні туристичної діяльності, є юридичні та фізичні особи, які створюють туристичний продукт, надають туристичні послуги (перевезення, тимчасового розміщення, харчування, екскурсійного, курортного, спортивного, розважального та іншого обслуговування) чи здійснюють посередницьку діяльність із надання характерних та супутніх послуг, а також громадяни України, іноземці та особи без громадянства (туристи, екскурсанти, відвідувачі та інші), в інтересах яких здійснюється туристична діяльність. Частиною 2\~ст.\~5\~вищеназваного Закону\~надано перелік\~суб`єктів,\~що здійснюють\~та/або\~забезпечують туристичну\~діяльність.\~Серед яких,\~зокрема,\~є: туристичні агенти (далі - турагенти) - юридичні особи, створені згідно із законодавством України, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, які здійснюють посередницьку діяльність з реалізації туристичного продукту туроператорів та туристичних послуг інших суб`єктів туристичної діяльності, а також посередницьку діяльність щодо реалізації характерних та супутніх послуг. В судовому засіданні було встановлено, що позивач [PERSON] звернувся до відповідача [PERSON] із проханням про підбір йому туристичного туру за кордон для відпочинку. Підібравши на вибір декілька таких туристичних турів, відповідач повідомив позивача, який того ж дня, до години часу, приблизно о 15.00 год., прибув у офіс, де при огляді вказаних туристичних пропозицій, на прохання [PERSON] , як ствердив відповідач, ним було заброньовано одне місце у туристичному турі на відпочинок за кордоном, вартість якого становила 13170 грн. Будь-яких договорів із [PERSON] того дня укладено не було, в зв"язку із тим, що позивач поспішав, і не мав часу чекати на належне оформлення відповідних документів. При цьому, позивач залишив [PERSON] 500 доларів США, сказавши, що наступного дня він прийде до нього у офіс, де вони укладуть відповідний договір і він оплатить вартість такої путівки або готівкою, або в безготівковій формі на відповідний банківський рахунок. Відповідач погодився на це, і власноручно написав позивачу на аркуші паперу вартість туру у розмірі 13170 грн. та номер банківського рахунку для оплати вказаного туру, що не заперечили в судовому засіданні сторони і даний факт підтверджується копією такого напису здійсненого відповідачем особисто на чистому аркуші паперу (а.с.8). Тобто, відповідач в судовому засіданні не заперечив ні факту отримання ним від позивача 21.12.2018 року готівкових коштів в розмірі 500 доларів США, ні факту того, що позивач не укладав із вказаним туристичним агентом ані 21.12.2018 року, ані в подальшому, жодного договору, необхідного для поїздки на відпочинок за кордон. При цьому, на заперечення позовних вимог, відповідачем [PERSON] було надано суду копію трудового договору від 06.04.2018 року із фізичною особою-підприємцем [PERSON] , відповідно до якого він працює у останнього на посаді менеджера і зобов`язаний виконувати обов`язки менеджера (а.с.27). Вказаний договір є безстроковим і укладений на невизначений строк. Як видно із копії даного договору, відповідач не є матеріально-відповідальною особою, а значить в його обов`язки не входить отримання від клієнтів будь-яких коштів взагалі. Тобто, в його обов`язки може входити ряд обов`язків по наданню таких послуг як: отримання дзвінків та консультація потенційних клієнтів, надання клієнтам інформації щодо видів туристичних послуг, вивчення пропозицій на ринку туристичних послуг, підбирання турів на замовлення клієнтів чи оформлення певних договорів із клієнтами. В свою чергу «оформлення договорів» і «укладання договорів» є різними поняттями, оскільки оформлення договору полягає лише у заповненні відповідних шаблонів формулярів, а укладання договорів можливе лише з матеріально-відповідальною особою, яка своїм підписом підтверджує забезпечення надання вказаних у договорі послуг та вказує на отримання за це відповідної плати. В свою чергу, статтею 16 ЗУ «Про туризм» передбачено, що страхування туристів (медичне та від нещасного випадку) є обов`язковим і забезпечується суб`єктами туристичної діяльності на основі угод із страховиками. Туристи вправі самостійно укладати договори на таке страхування. У цьому випадку вони зобов`язані завчасно підтвердити туроператору чи турагенту наявність належним чином укладеного договору страхування. Інформація про умови обов`язкового страхування має бути доведена до відома туриста до укладення договору на туристичне обслуговування. За вимогою туриста туроператор чи турагент забезпечують страхування інших ризиків, пов`язаних із здійсненням подорожі. За бажанням туриста з ним може бути укладено угоду про страхування для покриття витрат, пов`язаних з анулюванням договору на туристичне обслуговування з ініціативи туриста, або угоду про страхування для покриття витрат, пов`язаних з передчасним поверненням до місця проживання при настанні нещасного випадку або хвороби. А як сторони не заперечили у судовому засіданні, із клієнтом [PERSON] не було укладено договору обов`язкового страхування, інформація про укладення якого мала бути доведена до позивача в день укладення та до укладення договору на туристичне обслуговування. Згідно вимог ст. 20 Закону України «Про туризм», за договором на туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, який укладає договір безпосередньо або через турагента) зобов`язується надати за замовленням іншої сторони (туриста) комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), а турист зобов`язується оплатити його. До договору на туристичне обслуговування застосовуються загальні положення договору про надання послуг, якщо інше не передбачено законом. Договір на туристичне обслуговування укладається в письмовій чи електронній формі відповідно до закону. Кожна із сторін договору на туристичне обслуговування до початку туристичної подорожі може вимагати внесення змін до цього договору або його розірвання у зв`язку із зміною істотних умов договору та обставин, якими вони керувалися під час укладення договору, зокрема у разі: 1) погіршення умов туристичної подорожі, зміни її строків; 2) непередбаченого підвищення тарифів на транспортні послуги; 3) запровадження нових або підвищення діючих ставок податків і зборів, інших обов`язкових платежів; 4) істотної зміни курсу гривні до іноземної валюти, в якій виражена ціна туристичного продукту; 5) домовленості сторін. Туроператор (турагент) зобов`язаний не пізніш як через один день з дня, коли йому стало відомо про зміну обставин, якими сторони керувалися під час укладення договору на туристичне обслуговування, та не пізніш як за три дні до початку туристичної подорожі повідомити туриста про таку зміну обставин з метою надання йому можливості відмовитися від виконання договору без відшкодування шкоди туроператору (турагенту) або внести зміни до договору, змінивши ціну туристичного обслуговування. Турист вправі відмовитися від виконання договору на туристичне обслуговування до початку туристичної подорожі за умови відшкодування туроператору (турагенту) фактично здійснених ним документально підтверджених витрат, пов`язаних із відмовою. Позивач, [PERSON] , ще навіть не став «клієнтом» вказаного турагента, оскільки із ним так і не було укладено жодного договору, але, навіть якби і став клієнтом і уклав відповідний договір, то згідно вищенаведеної статті вправі був відмовитися від виконання договору на туристичне обслуговування до початку туристичної подорожі та відшкодувати турагенту фактично здійснені ним та документально підтверджені витрати, пов`язані із такою відмовою. Однак, на підтвердження того, що отримані від позивача кошти в розмірі 500 доларів США, які зі слів відповідача його роботодавець [PERSON] забрав у нього у понеділок 24.12.2018 року і використав, як оплату штрафних санкцій за відмову позивача від вказаного туру, відповідач суду не надав. Тобто, на момент відмови позивача [PERSON] від поїздки на відпочинок, про що він повідомив відповідача наступного дня 22.12.2018 року, вказані кошти ще були у володінні відповідача, і він відмовився їх повертати пославшись на те, що вони будуть використані на оплату штрафних санкцій за відмову від туру. Проте суду не зрозуміло від якого саме туру, оскільки вказані кошти для оплати цього ж туру були отримані турагентом [PERSON] , як матеріально-відповідальною особою, аж 24.12.2018 року, в той час як початок туру припадав на 25.12.2018 року, що викликає у суду сумнів у тому чи взагалі вказаний тур був замовлений вказаним турагентом, оскільки суду не було доведено протилежне. При цьому, відповідач не представив суду жодного доказу на підтвердження того, що ним дійсно було заброньовано одне місце на відпочинок за кордоном [PERSON] , і підприємцем [PERSON] , у якого він працює, було сплачено штраф за відмову від вказаного туру. А оскільки оплата б такого штрафу мала здійснюватись через відповідну фінансову установу із зазначенням розміру та типу платежу, то відповідач на підтвердження безпідставності поданого до нього позову, при наявності такого вагомого доказу, надав би його суду, чи інший відповідний документ (чек чи квитанцію). Відсутність же будь-якого підтверджуючого документу сплати вказаного штрафу, дає суду підстави вважати, що твердження [PERSON] з цього приводу є голослівними і отримані ним від [PERSON] кошти в розмірі 500 доларів США були використані ним на власний розсуд. Окрім того, на підтвердження передачі отриманих коштів своєму роботодавцю, відповідач навіть не заявляв клопотання про допит [PERSON] в судовому засіданні, що викликає у суду сумнів щодо факту передачі вказаних коштів роботодавцю і вказує на те, що отримані кошти відповідачем так і не були передані роботодавцю, а були використані особисто. При цьому, вартість туристичної путівки була значно меншою, ніж сума у гривневому еквіваленті вартості 500 доларів США, яка згідно копії витягу із сайту Національного банку України станом на день подання позову становив 2815,3842 за 100 доларів США (а.с.15). А навіть станом на 21.12.2018 року курс долара становив 2757,6874 за 100 доларів США, що також перевищує вартість туристичної путівки. Таким чином, в судовому засіданні було доведено як факт отримання [PERSON] від [PERSON] коштів в розмірі 500 доларів США, так і факт їх неповернення йому, що підтвердив в судовому засіданні сам відповідач. В свою чергу, відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Також, згідно до вимог ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. А у відповідності до положень ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. А тому, суд вважає, що майно, а саме грошові кошти в розмірі 500 доларів США слід витребувати із незаконного володіння [PERSON] та повернути власнику [PERSON] . Крім того, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати у розмірі 768,40 грн. сплаченого судового збору. Враховуючи наведене на підставі ст.ст. 15-16, 321, 387 ЦК України, та

Outcome: approved