Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-03 00:00:00

15.08.2017 року позивач звернулася до суду з позовом, по якому просить стягнути з [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]) на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі у розмірі 3 000 (трьох тисяч) гри. щомісячно з моменту звернення до суду з цим позовом до досягнення повноліття. Позивач у судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні щодо проти задоволення позовних вимог посилаючись на те, що ніде не працює, тому не в змозі сплачувати таку суму. Суд, ознайомившись з матеріалами справи, вважає позов підлягаючим частковому задоволенню з наступних підстав. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими, такими, що стосуються сімейних правовідносин, урегульовані положеннями ЦК України та СК України. По справі встановлені наступні фактичні обставини. 20.02.2010 року між позивачем та відповідачем, був укладений шлюб, який був зареєстрований Другим Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації актів про одруження вчинено запис за № 77. Від шлюбу позивач та відповідач мають спільного сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] виданий 05 травня 2010 року Другим Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції. Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В силу ст. 51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно вимог ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.1 ст. 181СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і ( або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як зазначено в п. 17 ч. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. Відповідно до ч.1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.10 ЦПК України сторони є рівними учасниками судового розгляду та на підставі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.3 ст.213 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Позивач просить суд стягувати з відповідача суму аліментів в розмірі 3 000 грн., однак належних та допустимих доказів в підтвердження того, що відповідач має змогу їх сплачувати та має стабільний дохід суду надано не було. Таким чином, суд, враховуючи матеріальне становище сторін, вважає, що з відповідача слід стягнути аліменти на утримання дочки до досягнення дитиною повноліття у твердій грошовій сумі у розмірі 1 500, 00 гривень на місяць. Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Суд, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. На підставі викладеного і

Outcome: partial