Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-27 00:00:00

25.03.2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просить застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину до договору № 222567 від 30.10.2013 року укладеного між позивачем відповідачем - ПП «ГРАНДФІНРЕСУРС», стягнути з ПП «ГРАНДФІНРЕСУРС» на користь позивача грошові кошти, які були сплачені за договором № 222567 від 30.10.2013 року в сумі 7885,00 грн. та стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в сумі 3532, 20 грн. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та наполягали на його задоволенні. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи сповіщався в установленому законом порядку, до справи надіслав письмові заперечення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 30 жовтня 2013 року [PERSON] уклав з Приватним підприємством «ГРАНДФІНРЕСУРС» договір № 222567 з додатками № 1 та № 2. Договір був укладений з метою отримання грошових коштів у розмірі 150 000,00 грн. Відповідно до п. 1.1. ст.1 Договору № 222567 від 30.10.2013 року Адміністратор за згодою Учасника зобов'язується вчинити від імені та за рахунок Учасника певні юридичні дії, спрямовані на отримання Учасником грошової суми, зазначеної у Додатку № 1 до даного Договору, на умовах програми «Альянс Україна», в тому числі: а) сформувати Реєстр учасників, забезпечити його адміністрування; б) організувати і проводити Захід по розподілу грошового фонду, надати Учаснику відповідну суму, заявлену для отримання на умовах діяльності Програми; в) надавати інші послуги і здійснювати інші правочини, погоджені Сторонами, у порядку та в строки, передбачені цим Договором та Додатками до нього. За вказане вище на Позивача по договору покладено наступні обов'язки: на підставі ст. 2 Договору: підп. 2.1.1. сплатити Одноразовий комісійний внесок у день підписання Сторонами даного Договору та Адміністративний платіж, який сплачується не пізніше 15 (п'ятнадцяти) календарних днів з моменту отримання Дозволу; 2.1.2. своєчасно, не пізніше 15 числа кожного місяця сплачувати Загальний платіж, який включає Чистий внесок та Адміністративні витрати. У Додатку № 2 від 30 жовтня 2013 року до Договору визначено умови діяльності програми «Альянс Україна», яка базується на створенні реєстрів Учасників, метою яких є отримання грошових сум, у порядку та на умовах, передбачених Договором та Додатками до нього. Отже, предметом договору є послуги, а не реальне надання кредиту. Відповідно до статей 3, 4, 5 додатку № 2 до Договору 222567 від 30.10.2013 року, умов програми «Альянс Україна», учасником якої став позивач, для отримання грошових коштів передбачений захід по розподілу грошового фонду, за результатами якого надається Дозвіл на отримання відповідної грошової суми. Згідно Додатку № 1 даного Договору позивач повинен здійснити 120 платежів, які складаються з одноразового комісійного внеску, адміністративного платежу, адміністративних витрат, чистого внеску, загального платежу, мінімального платежу, та, згідно п. 3.1 Додатку № 2 він зобов'язаний сплачувати щомісяця загальний або мінімальний платіж в розмірі 1255,00 грн., який складається з суми половини чистого внеску та повних адміністративних витрат, розмір яких зазначений у Додатку № 1. На виконання умов Договору Позивачем на рахунок Відповідача сплачені грошові кошти: 30.10.2013 року одноразовий комісійний платіж: 6000,00 грн. 03.12.2013 року щомісячний чистий внесок за Договором: 1255,00 грн. 03.12.2013 року адміністративні витрати за Договором: 630,00 грн. Приватне підприємство «Грандфінресурс» формує групу клієнтів системи за рахунок сплати щомісячних загальних внесків, сплачених учасниками програми, тобто за кошти клієнтів самої програми формується фонд даної групи. Цей факт підтверджується статтею 8 Додатку № 2 до Договору, в якій зазначено, що «...сплачені кожним Учасником» Відповідно до п. 2 ч. 1, п. 7 ч. З, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» забороняється нечесна підприємницька практика, яка включає будь-яку діяльність, що вводить споживача в оману або є агресивною, а також забороняється, як таке, що вводить в оману утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Статті 18, 19 Закону України від 12 травня 1991 р. № 1023-ХІІ «Про захист прав споживачів» передбачають різні взаємовиключні підстави ви знання угод недійсними. Аналізуючи норму ст. 18 цього Закону, можна дійти висновку, що для кваліфікації умов догово ру несправедливими необхідна наявність одно часно таких ознак: по-перше, умови договору по рушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. З, ч. З ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови дого вору завдають шкоди споживачеві. За змістом частин 5, 6 ст. 18 Закону України від 12 травня 1991 р. № 1023-ХІІ «Про захист прав споживачів» у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі по ложення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому. Законом закріплена можливість визнання не дійсними правочинів, здійснених із використан ням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів із метою реаліза ції діяльності пірамідальної схеми. Аналіз п. 7 ч. З ст. 19 зазначеного Закону дає підстави для висновку, що поняття «піра мідальна схема» у розумінні цієї норми має такі обов'язкові ознаки: а) здійснення сплати за можливість одержання учасником компенсації; б) компенсація надається за рахунок залучення учасником інших споживачів схеми; в) відсут ність продажу або споживання товару. Для ква ліфікації пірамідальної схеми необхідна наяв ність усіх зазначених ознак. Законодавець розрізняє ознаки, що застосовуються до понять «пірамідальна схема» та «придбання товарів у групах». Якщо перше є порушенням законодавства, то друге, за умови отримання відповідного дозволу та дотримання всіх установлених вимог, є легітимною підприємницькою діяльністю. Такий висновок "ґрунтується на головній ознаці відсутності пірамідальної схеми згідно з п. 7 ч. З ст. 19 Закону України від 12 травня 1991 р. № 1023-ХІІ «Про захист прав споживачів» — це товарність схеми, тобто передбачення надання споживачу товару в обмін на внесені ним кошти (постано ва Судової палати у цивільних справах Верхов ного Суду України від 11 вересня 2013 р. у справі № 6-40цс13). Вказані договори від імені ПП «Грандфінресурс» укладалися вповноваженою особою [PERSON], яка діяла на підставі довіреності від 1 травня 2011 року, виданої директором ПП «Грандфінресурс» [PERSON] Дана довіреність містить паспортні дані уповноваженої особи. її ідентифікаційний номер, перелік її повноважень, строк дії довіреності, прізвище директора ПП «Грандфінресурс» та посвідчена печаткою. Відповідно до додатку № 2 до договорів, а саме: Умов Програми «Альянс Україна», програма «Альянс Україна» - це програма, що базується на створенні І груп учасників, метою яких є придбання бажаних товарів з розстроченням платежу на досить тривалий час, у порядку та на умовах, передбачених договором та І додатками до нього. Пунктами 1.1, 1.3 ст. 1 зазначених договорів передбачено цими договорами адміністратор, яким є ПП «Грандфінресурс» за згодою учасників, тобто позивачів, зобов'язується вчинити від імені та за рахунок останніх певні юридичні дії, спрямовані на придбання товару, зазначеного у додатку №1 до даного договору, а саме: нерухомість, на умовах діяльності програми Альянс України, визначених договором, у тому числі: сформувати реєстр учасників забезпечити його адміністрування: організовувати та проводити заходи по розподілу грошового фонду, здійснити оплату товару на користь учасника або надати учаснику відповідну суму у позику. Учасники доручили адміністратору використовувати суми чистих внесків для формування фонду реєстру та його розподілу, а також здійснювати оплату товару на користь учасників реєстр чи надавати відповідні суми у позику. Згідно ч.І ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст.203 цього Кодексу. Пунктом 1ч.1ст.230 ЦК України передбачено, що суд визнає угоду недійсною у випадку, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.І ст.229 цього Кодексу). Відповідно до ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до Узагальнення Верховного суду України від 24.11.2008 р. «Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними»: Правочин може бути визнаний вчиненим під впливом обману у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману щодо фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману, на відміну від помилки, є умисел: особа знає про наявність чи відсутність певних обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї. Обман також має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Правочин, здійснений під впливом обману, на підставі ст.230 ЦК може бути визнаний судом недійсним. Вбачається, що саме позивач як сторона, яка діяла під впливом обману, повинен довести наявність умислу з боку відповідача, істотність значення обставин, щодо яких її введено в оману, і сам факт обману. Якщо все інше, крім умислу, доведено, вважається, що мала місце помилка. Варто враховувати, що обман стосовно мотиву, тобто внутрішнього спонукання особи до здійснення правочину, не має істотного значення. Зокрема, обман щодо фінансового становища контрагента як мотиву правочину не може бути підставою для визнання правочину недійсним. Таким чином, суд вважає, що укладена між сторонами угода є видом цивільного договору; сторони врегулювали свої відносини на свій розсуд; змістом договору є, власне ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати взяті на себе зобов'язання, що має наслідком виконання зобов'язань для кола осіб, що його підписали. Як передбачено ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно вела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо замовчує їх існування. При встановленні в суді конкретних обставин, судом не встановлено у діяльності відповідача ознак нечесної підприємницької діяльності та практики здійсненої шляхом введення споживача в оману, дані твердження позивача є безпідставними та на підтвердження жодним із засобів доказування не надано. З врахуванням вищевикладеного, суд виходить із того, що підстави для визнання укладеного між сторонами договору недійсним та застосування наслідків недійсності правочину до договору № 222567 від 30.10.2013 року позивачем не доведені та відсутні підстави для стягнення коштів сплачених за договором. Враховуючи вище викладене, позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed