Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-08 00:00:00

Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився та надіслав до суду заяву у якій визнав позов повністю. Представник третьої особи - Бабинський сільський голова Григорошенко В.В. у судове засідання не з`явився та надіслав до суду заяву у якій визнав позов повністю. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився та подав до суду заяву у якій просить розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідно до ч. 3 статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Судом встановлено, що [INFO] в селі Бабин Кельменецького району Чернівецької області померла [PERSON] . Позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом [PERSON] від 24 вересня 2008 року. 24 вересня 2008 року [PERSON] склала заповіт у якому зазначено „ Я , [PERSON] , що народилася [INFO] в селі Бабин Кельменецького району Чернівецької області, що проживаю в селі Бабин Кельменецького району Чернівецької області, на випадок своєї смерті роблю таке розпорядження: державні акти на право власності на земельні ділянки серія ЧВ № 018364 та серія ЧВ № 019904 виданим Кельменецькою районною державною адміністрацією 18 серпня 2003 року, земельна ділянка площею - 0,65 га і земельна ділянка площею - 1,44 га, що знаходяться в селі Бабин Кельменецького району Чернівецької області - заповідаю [PERSON] ." Заповіт посвідчений Тополюк В.В., секретарем виконкому Бабинської сільської ради Кельменецького району Чернівецької області 24 вересня 2008 року зареєстрованого у реєстрі за № 497. Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. За змістом статті 317 ЦК України право розпоряджання майном є однією зі складових права власності, поряд із правом володіння і користування майном. Згідно ст. 1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу. Відповідно до частин 1 та 2 статті 213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При цьому, частина 2 статті 213 ЦК України не допускає, щоб при тлумаченні правочину здійснювався пошук волі учасника правочину, який не знайшов відображення у тексті самого правочину. При тлумаченні заповіту не допускається і внесення змін у зміст заповіту, враховуючи також, що заповіт це особисте розпорядження фізичної особи щодо належного їй майна, яким вона відповідно до законодавства має право розпоряджатися на момент укладення заповіту. Отже, суд може розтлумачити заповіт, не змінюючи при цьому його змісту. Як передбачено п. 2.1 глави 3 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, заповіт має бути складений так, щоб розпорядження заповідача не викликало незрозумілостей чи суперечок після відкриття спадщини. Аналогічні правила містяться і в п.1.6 розділі ІІІ Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11.11.2011 № 3306/5. Виходячи із зазначених правових норм, тлумачення заповіту судом здійснюється за наявності таких правових умов: зміст заповіту містить суперечності, неточності, що ускладнюють розуміння останньої волі заповідача та наявність спору між спадкоємцями щодо тлумачення заповіту. Об`єктом тлумачення заповіту судом є виключно сам заповіт, складений із слів та сполучень слів, які утворюють його текст. Як зазначено в рішенні Верховного Суду України від 27 серпня 2008 року, справа № 6-11329св08, ч. 2 ст. 213 ЦК не допускає, щоб при тлумаченні правочину здійснювався пошук волі учасника правочину, який не знайшов відображення у тексті самого правочину. При тлумаченні заповіту не допускається внесення змін у зміст заповіту, оскільки у відповідності до ст. 1233ЦК України заповіт це особисте розпорядження фізичної особи щодо належного їй майна, майнових прав та обов`язків на випадок смерті. Судом встановлено, що заповіт [PERSON] від 24 вересня 2008 року має суперечливий характер, у зв`язку з чим необхідно розтлумачити його зміст. Відповідно до ч.1 ст.1236 ЦК України, заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. 18 серпня 2003 року [PERSON] був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЧВ №019904, згідно до якого [PERSON] є власником земельної ділянки площею 1,44 га, кадастровий номер 7322080400:02:003:1015. 18 серпня 2003 року [PERSON] був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЧВ №018364, згідно до якого [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,65 га, кадастровий номер 7322080400:02:001:0401. Таким чином, суд прийшов до висновку, що спадкодавець [PERSON] складаючи заповіт [INFO] заповіла [PERSON] земельну ділянку площею 1,44 га, кадастровий номер 7322080400:02:003:1015 та земельну ділянку площею 0,65 га, кадастровий номер 7322080400:02:001:0401. Враховуючи наведене, суд вважає, що позов слід задовольнити. На підставі ст.ст. 317, 1233, 1256 ЦК України,

Outcome: approved