Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-06 00:00:00

15 березня 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON], [INFO]. 07.04.2015 року на підставі ст. 45 ЦПК України прокурор вступив до участі у справі в якості співпозивача. В судовому засіданні позивач і прокурор позов підтримали повністю, просили його задовольнити. Представник третьої особи органу опіки та піклування Краснолиманської міської ради Роменська В.В. в судовому засіданні позов підтримала повністю, просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] позов визнав повністю не заперечував проти його задоволення. Вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи судом встановлено, що позивач та відповідач з 01.05.1999 року по 17.01.2003 року перебували у шлюбі(а.с.9). Від сумісного житня сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO](а.с.10). Практично з моменту розпаду сім»ї і до теперішнього часу малолітній [PERSON] проживає з позивачем та її сім»єю, тому що відповідач неналежним чином виконував свої обов»язки по вихованню дитини - з дитиною не спілкується, участі у вихованні дитини взагалі не приймає, рішення суду щодо зобов»язання спачувати аліменти на утримання дитини не виконує з 01.01.2011 року, у зв»язку з чим виникла заборгованість більше 39000,0 грн.(а.с.15-18), від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 164 КК України був звільнений за клопотанням позивача, жодних стосунків з сином не підтримує(а.с.18). На підставі ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, духовний і фізичний розвиток, забезпечити одержання нею повної загальної середньої освіти, готовити дитину до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину, їм заборонено застосовувати фізичні покарання дітей. У відповідності до ст.155,164 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків, є підставою залучення їх до відповідальності й позбавлення батьківських прав. Преамбула Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачає, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. А ст.ст. 3,4 Декларація про соціальні і правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей... , прийнята резолюцією Генеральної Асамблеї від 3 грудня 1986 року передбачає, що турбота про дитину лежить насамперед на її власних батьках. Якщо батьки не виявляють турботи про свою дитину або вона є неналежною, то варто розглянути питання про турботу про неї з боку родичів батьків дитини, про передачу дитини на виховання в іншу сім'ю, або про усиновлення, або у разі потреби, про поміщення дитини до спеціальної установи. Але відповідач участі у вихованні та забезпеченні сина не приймає, необхідних умов для виховання дитини не створює, умисно відсторонився від виконання своїх батьківських обов»язків - утриманням та вихованням сина не займається, ніде не працює, майже 10 років її долею не цікавиться, з дитиною не спілкується, дитина в даний час забула батька і не бажає з ним зустрічатися(а.с.14). Всі ці обставини в судовому засіданні підтвердили позивач, відповідач та представник третьої особи. Тобто відповідач неналежно виконує свої обов'язки по вихованню дитини, в результаті чого [PERSON], [INFO], позбавлений батьківської опіки, втратив почуття любові та поваги до відповідача, фактично біля 10 років перебуває під опікою позивача, яка опікуються нею з метою усунення загрози її життю та здоров'ю, в зв»язку з чим орган опіки та піклування прийшов до висновку про необхідність позбавлення відповідача батьківських прав відносно [PERSON], [INFO], а відповідно до висновку виконавчого комітету Краснолиманської міської ради Донецької області від 10.02.2015 року № 5 відповідача можливо позбавити батьківських прав відносно його сина [PERSON], 1999 року народження(а.с.19). Тому дослідивши зібрані в справі докази в їхній сукупності, суд дійшов висновку про те, що в судовому засіданні доведено, що відповідач на протязі майже 10 років не виконує обов»язки по вихованню та утриманню власної дитини, спільне проживання дитини з відповідачем не відповідає інтересам неповнолітньої дитини та створює загрозу її життю та здоров»ю, у зв'язку з чим позовні вимоги позивача суд в цій частині знаходить обґрунтованими й такими, що підлягають задоволенню. У зв"язку з задоволенням позовних вимог вимоги позивача про стягнення з відповідача понесених судових витрат в сумі 243,6 грн.(а.с.2) на підставі ст.88 ЦПК України підлягають задоволенню.

Outcome: approved