Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-28 00:00:00

Адвокат Козар М.М., який діє в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Посилається на те, що позивач є власником будинку за адресою [ADDRESS] , в якому проживає. За вказаною адресою зареєстровані відповідачі [PERSON] та [PERSON] , які фактично в житловому будинку не проживають більше чотирьох років. Реєстрація в будинку відповідачів перешкоджає позивачу вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю, позивач не може оформити субсидію в зв"язку з реєстрацією відповідачів, а тому просить визнати [PERSON] , [PERSON] такими, що втратив право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] ,який належить на праві приватної власності [PERSON] , [INFO] . Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 вересня 2021 року справу № 306/1476/21 (провадження № 2/306/693/21) передано на розгляд судді Свалявського районного суду Вінер Е.А. (а.с. 14). 10 вересня 2021 року суддею Свалявського районного суду Вінер Е.А. винесено ухвалу про відкриття провадження у справі (а.с. 17). В судове засідання адвокат позивача та позивач не з"явилися, подали до канцелярії суду заяву за вх. № 8875 від 29.11.2021 року про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з"явилися в черговий раз, хоча про час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно і належним чином (а.с. 22-25, 30-33, 37, 38), про причини своєї неявки суд не повідомили, заяв про розгляд справи без їхньої участі чи відзиву на позов від них не надходило. Зважаючи на те, що сторони в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до слідуючого висновку. Між сторонами існують правовідносини, які повинні регулюватися нормами статті 391 Цивільного Кодексу України. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що стверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 30 листопада 2012 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 236703218 від 12.12.2020 року (а.с. 7, 8). В будинковій книзі для прописки громадян, що проживають за адресою: [ADDRESS] зазначені зареєстрованими [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.9-11). Згідно відповіді начальника відділу "Центр надання адміністративних послуг" Свалявської міської ради за № 324 від 09 вересня 2021 року громадяни [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою [ADDRESS] (а.с. 16). Відповідно до Акту № 177 про фактичне проживання (не проживання) особи від 09 листопада 2021 року складеного комісією з обстеження матеріально-побутових умов проживання мешканців Свалявської територіальної громади при виконавчому комітеті Свалявської міської ради та за свідченнями сусідів стверджується, що [PERSON] та [PERSON] дійсно не проживають за адресою: [ADDRESS] більше трьох років (а.с. 29). Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна (будинку) має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Відповідно до ч. 4 ст.9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом. Зі змісту статті 16 ЦК України вбачається, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст.71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Відповідно до вимог ст.72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Оскільки відповідачі зареєстровані в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , проте не проживають понад один рік, позивач не може в повній мірі користуватися майном. Право позивача є порушеним, оскільки за відсутності відповідачів в житловому приміщенні, самостійно вимушена здійснювати витрати з утримання майна та оплати за отримані комунальні послуги. Так, пред`явлення позову про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є належним способом захисту цивільних прав, що в подальшому є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання відповідними уповноваженими органами. Така позиція підтверджується висновками Верховного Суду України, викладеними в постанові від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11. Зокрема, у тексті постанови зазначено, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом із тим одну з таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньої; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що оскільки відповідачі зареєстровані в житловому будинку за адресою [ADDRESS] , проте не проживають понад три роки, а тому позов необхідно задовольнити.

Outcome: approved