Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-21 00:00:00

[PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], яка також діє в інтересах [PERSON] звернулися до Подільського районного суду м. Києва з позовом до Подільської районної у м. Києві державної адміністрації про визнання права користування жилим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] проходив службу в органах внутрішніх справ України, а саме у Подільському РУ ГУ МВС України у м. Києві. З 30.05.2008 року [PERSON] перебуває на пенсії. Зазначають, що за спільною згодою Подільської районної у місті Києві Державної адміністрації та Подільського РУ ГУ МВС України у м. Києві будинок [ADDRESS] протягом довгих років використовувався як гуртожиток для проживання та реєстрації працівників районного управління міліції. Порядок поселення до гуртожитку відбувався на підставі рапортів діючих працівників міліції щодо надання вільної кімнати для проживання у гуртожитку та рішень Житлово-побутової комісії районного управління для поселення, яке підтверджувалося протоколом засідання комісії. Вказують, що частина документів, пов'язаних з проживанням в гуртожитку працівників міліції до 2004 року у Подільському районному управлінні фактично втрачені, рішення та протокол засідання Житлово-побутової комісії районного управління відносно їх поселення до гуртожитку разом з членами родини у 1990 році по [ADDRESS] не зберігся. Крім того, наголошують, що Подільське районне управління не заперечує та припускає факт, того, що ці документи були в наявності і їх поселення з сім'єю відбувалося на законних підставах. Зазначають, що відповідно до розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) від 10.12.2010 року №1112 «Про питання організації управління районами в місті Києві», вищезазначений житловий будинок [ADDRESS] було передано до сфери управління Подільської районної в м.Києві державної адміністрації та згідно з розпорядженням Подільської РДА в м.Києві від 08.02.2012 року № 60 передано та закріплено за комунальним підприємством «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Подільського району» на праві оперативного управління та балансоутримувача і в подальшому передано на баланс КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва» та переданий до сфери управління Подільської районної в м. Києві державній адміністрації. Вказують, що позивачем [PERSON] було надіслано на адресу Подільської РДА заяву щодо видачі ордера на займане приміщення, однак відповідач відмовив у видачі ордеру, посилаючись на своє розпорядження від 27.09.2005 року № 917 про визнання будинку [ADDRESS] непридатним для проживання. Посилаючись на те, що вони вважають рішення відповідача щодо відмови у видачі ордера на житлове приміщення незаконним, позивачі просять визнати за ними право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. У судовому засіданні позивачі позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заперечення, в яких просив розглядати справу без участі представника Подільської РДА в м. Києві, проти задоволення позовних вимог заперечує, посилаючись на їх необґрунтованість (а.с. 67-68). Суд, заслухавши пояснення позивачів, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, прийшов до висновку про задоволення позову виходячи з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] проходив службу в органах внутрішніх справ України, а саме у Подільському РУ ГУ МВС України у м. Києві, що підтверджується витягом з наказу ГУ МВС України у м. Києві № 5090 від 30.05.2008р. (а.с. 22). Судом встановлено, що [PERSON] перебуває на пенсії, що підтверджується пенсійним посвідченням [NUMBER] (а.с.23). Згідно з довідкою КП «Центральний Подільського району м. Києва» від 03.06.2015 року № 1301 позивачі зареєстровані за адресою [ADDRESS], починаючи з 1990 року ( а.с. 24). Відповідно до листа № 55/Г-1645 від 19.06.2015р. Подільського РУ ГУ МВС України у м. Києві за спільною згодою Подільської районної у місті Києві Державної адміністрації та Подільського РУ ГУ МВС України у м. Києві будинок [ADDRESS] протягом довгих років використовувався, як гуртожиток для проживання та місця реєстрації працівників районного управління. Порядок поселення до гуртожитку відбувався на підставі рапортів діючих працівників міліції щодо надання вільної кімнати для проживання у гуртожитку та рішень Житлово-побутової комісії районного управління для поселення, яке підтверджувалося протоколом засідання комісії. Частина документів, пов'язаних з проживанням в гуртожитку працівників міліції до 2004 року у Подільському районному управлінні фактично втрачені, рішення та протокол засідання Житлово-побутової комісії районного управління відносно їх поселення до гуртожитку разом з членами родини у 1990 році по [ADDRESS] не збереглися (а.с. 33). Згідно з розпорядженням Подільської РДА у м. Києві № 60 від 08.02.2012 року передано та закріплено за комунальним підприємством «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Подільського району» на праві оперативного управління та балансоутримувача будинок [ADDRESS] (а.с. 25-27). Як вбачається з розпорядження Подільської РДА у м. Києві № 50 від 29.01.2015 року будинок [ADDRESS] передано та закріплено за комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва» з метою його подальшого обслуговування (а.с. 28-32). Судом також встановлено, що позивач [PERSON] перебуває на квартирному обліку з 30.03.1992 року у складі сім'ї з 5 осіб, що підтверджується довідкою відділу обліку та розподілу житлової площі Подільської РДА №319 від 08.06.2015 року (а.с. 36). 09.06.2015 року [PERSON] звернувся до відповідача із заявою про видачу ордера на вищезазначене житлове приміщення, однак відповідач листом від 23.06.2015 року №106-106/ОП/Г-388-1571 відмовив у видачі ордеру, посилаючись на своє розпорядження від 27.09.2005 року № 917 про визнання будинку [ADDRESS] непридатним для проживання (а.с. 34). З наданих позивачами пояснень вбачається, що їм фактично ордер виданий не був. Причиною спору між сторонами стала відмова відповідача в добровільному порядку визнати за позивачами право на користування займаним житловим приміщенням. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Житлового кодексу України. Відповідно до ст. 52 ЖК України жилі приміщення в будинках відомчого житлового фонду надаються громадянам за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету підприємства, установи, організації, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної у місті, селищної, сільської Ради народних депутатів. Статтями 127-129 ЖК України передбачено, що для проживання робітників у період роботи можуть використовуватися гуртожитки Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної в місті Ради народних депутатів. Жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства та відповідного профспілкового комітету. На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Ордер на жиле приміщення видається громадянинові на вільне жиле приміщення на підставі рішення виконавчого комітету районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду (ст. 58 ЖК України). Ордер на жиле приміщення може бути визнаний недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян і організації на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім'ї наймача належить дружина наймача, їх діти і батьки. Згідно з ч. 2 ст. 65 ЖК України особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 № 9 „Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя " визначено, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст. 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. У судовому засіданні було достовірно встановлено, що позивачі вселилися у квартиру [ADDRESS], користуються спірним жилим приміщенням, несуть витрати по його утриманню ( а.с. 40-44, 46-48)., Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Ч.4 цієї ж статті передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Відповідач у порушення вимог ст. 60 ЦПК України не надав суду доказів, які б свідчили про те, що позивачі не проживають у спірній квартирі, зловживають своїми правами. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими у судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів обґрунтовані та знайшли своє доведення в ході судового розгляду, а тому підлягають задоволенню. На підставі ст. ст.9, 36, 45, 64, 67, 71, 72, 128 ЖК України, та

Outcome: approved