Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Бахмацької райдержадміністрації, Батуринської міської ради, Бахмацького району, Чернігівської області, третя особа- відділ Держгеокадастру у Бахмацькому районі, Чернігівської області про визнання недійсним Державного акта на право власності на земельну ділянку та визнання права власності на земельну ділянку, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 22.07.2002 року їй Бахмацькою райдержадміністрацією на підставі розпорядження Бахмацької райдержадміністрації від 14.03.2002 року №81 виданий Державний акт серії [NUMBER] на право приватної власності на землю загальною площею 1.77 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Матіївської сільської ради. Проте, як з"ясувалось в ході оформлення договору оренди, в державному акті маються певні неточності щодо визначення місця розташування земельної ділянки, оскільки, у вказаному правовстановлюючому документі вказано як територія Матіївської сільської ради, а фактично земля знаходиться на території Батуринської міської ради. Така неузгодженість в зазначенні місця розташування земельної ділянки, перешкоджає позивачу в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися своїми правами щодо належної їй власності, тому вона просить суд визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданий 22.07.2002 року Бахмацькою райдержадміністрацією та визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 1.77 га, розташовану на території Батуринської міської ради. Позивач в судове засіданні не з»явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі. Інші учасники провадження в судове засідання не з'явилися, надали заяви про розгляд справи у відсутність їх представників, заперечень проти позову не надійшло. Судом на підставі ч.2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Повно та всебічно дослідивши усі докази по справі, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд приходить до слідуючого висновку. Як було встановлено в судовому засіданні, позивачу 22.07.2002 року Бахмацькою райдержадміністрацією на підставі розпорядження Бахмацької райдержадміністрації від 14.03.2002 року №81 виданий державний акт серії [NUMBER] на право приватної власності на землю загальною площею 1.77 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Матіївської сільської ради, що підтверджується копією вищевказаного документа (а.с.5). Проте, вказана земельна ділянка фактично розташована на території Батуринської міської ради, тобто в даному державному акті маються певні неточності щодо визначення місця розташування земельної ділянки, що підтверджується довідками виданими виконавчим комітетом Батуринської міської ради Бахмацького району, Чернігівської області та виконавчим комітетом Матіївської сільської ради Бахмацького району, Чернігівської області (а.с. 6,9). Неточності місця розташування належної позивачу земельної ділянки, допущені в державному акті позбавляють [PERSON] можливості в повній мірі реалізувати своє право, як власника. Згідно із ч.3 ст. 152, ст. 155 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 6 лютого 2013 р. у справі № 6-169цс12. Державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, що пов'язані з правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватись як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Відповідно до ч. 2 ст. 152 Земельного Кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved