Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-22 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Територіальний сервісний центр 0542 регіонального сервісного центру МВС у Вінницькій області про визнання договору купівлі-продажу недійсним, в якому просить визнати недійним договір купівлі-продажу від 14.02.2017 року за № 0542/2017/331599 укладений між [PERSON] та [PERSON] транспортного засобу - автомобіля [NUMBER] , номер шасі [NUMBER], що за свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 14.02.2017 року серії [NUMBER] належить [PERSON], вартістю 194522,30 гривень. Позов обгрунтовує тим, що 25.06.2002 року між нею та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований в Бершадському відділі реєстрації актів громадянського стану Вінницької області, актовий запис № 58. Під час спільного проживання у шлюбі вони придбали у власність автомобіль VOLKSWAGEN POLO державний номер [NUMBER], 2008 року випуску. Державна реєстрація вказаного автомобіля, за взаємною згодою подружжя, була здійснена за чоловіком [PERSON] 05.03.2009 року. Подружнє життя не склалося і рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 14.02.2017 року шлюб між ними було розірвано. Також вона звернулася до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя. Однак з метою уникнення розподілу спільного майна, зокрема автомобіля VOLKSWAGEN POLO державний номер [NUMBER], відповідач [PERSON] 03.02.2017 року без її відома зняв вказаний автомобіль з обліку для реалізації та 14.02.2017 року знову поклав на облік. Під час державної реєстрації було змінено державний номерний знак автомобіля [NUMBER] на [NUMBER] та [PERSON] видано нове свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Та цього ж дня [PERSON] було укладено зі своїм батьком [PERSON] договір купівлі-продажу 0542/2017/331599 транспортного засобу VOLKSWAGEN POLO державний номер [NUMBER] та проведено державну реєстрацію за новим власником. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Однак уточнила, що шлюб між нею та відповідачем [PERSON] було розірвано 13.02.2017 року рішенням Бершадського районного суду Вінницької області. Зазначила, що на наступний день після проголошення рішення суду про розірвання шлюбу відповідач [PERSON] самостійно, без її згоди, розпорядився автомобілем VOLKSWAGEN POLO, який був придбаний у шлюбі та належав їм на праві спільної сумісної власності. Крім того, відповідач [PERSON] під час укладення договору купівлі-продажу достовірно знав, що вказаний автомобіль є спільною власністю подружжя та наявний спір щодо його поділу, а тому вважає, що даний договір купівлі -продажу був укладений з метою уникнення поділу спільного майна. Половину коштів, визначену у договорі купівлі-продажу, від продажу спірного автомобіля не отримувала. Просила позов задовольнити в повному обсязі. Представник позивача -адвокат [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав повністю, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Стверджує, що договір купівлі-продажу 0542/2017/331599 транспортного засобу VOLKSWAGEN POLO державний номер [NUMBER] є недійсним, оскільки укладений з порушенням вимог Цивільного кодексу України та Сімейного кодексу України, укладення договору не спрямовано на правові наслідки, які витікають з купівлі-продажу, а направлено лише на неправомірне виведення майна із спільної сумісної власності. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Пояснив, що самостійно, без згоди позивачки [PERSON], продав автомобіль VOLKSWAGEN POLO, який вони придбали у шлюбі, оскільки мав борги. Просив у задоволенні позову відмовити. Відповідачі [PERSON], [PERSON], в судове засідання повторно не з"явилися, хоча належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи у суді, про причини неявки не повідомили. Представник третьої особи [PERSON] надала до суду письмові пояснення, в яких зазначила, що пунктом 6 Порядку державної реєстрації (перереєстрації ), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів передбачено, що транспортні засоби, які належать декільком фізичним або юридичним особам ( співвласникам) , за їх письмовою заявою реєструються за однією з таких осіб. В разі відсутності одного із співвласників , державна реєстрація проводиться на підставі його письмової заяви. Відповідно, запис щодо співвласника може бути внесений до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. З матеріалів, що стали підставою перереєстрації відповідного транспортного засобу вбачається, що у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу відомості про співвласника відсутні. У зв"язку з наведеним вимагати будь-які інші документи, ніж передбачені Порядком, на момент укладення в ТСЦ № 0542 договору купівлі-продажу транспортного засобу № 0542/2017/331599 від 14.02.2017 між [PERSON] та [PERSON] у працівників ТСЦ не було правових підстав. Водночас, на момент укладення правочину також були відсутні підстави для відмови в перереєстрації транспортного засобу за новим власником. Вважає, що підстави визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу № 0542/2017/331599 від 14.02.2017 між [PERSON] та [PERSON], з вини працівників ТСУ № 0542 відсутні. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ст. 4 ЦПК України). Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ч.1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 82 ЦПК України ообставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом встановлено, що 25.06.2002 позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрували у Бершадському відділі реєстрації актів громадянського стану Вінницької області, актовий запис № 58. Під час спільного проживання у шлюбі сторони придбали автомобіль VOLKSWAGEN POLO державний номер [NUMBER], 2008 року випуску. Державна реєстрація вказаного автомобіля, за взаємною згодою подружжя, була здійснена за [PERSON] 05.03.2009 року, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу АВС 115080 та не заперечується відповідачем [PERSON]. Сімейне життя сторін не склалося і рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 13.02.2017 року шлюб між ними було розірвано. 03.02.2017 року, до розірвання шлюбу, відповідач [PERSON] зняв автомобіль VOLKSWAGEN POLO державний номер [NUMBER], 2008 року випуску з обліку для реалізації, що підтверджується ксерокопією облікової картки № 112303441 від 03.02.2017. 14.02.2017 року відповідач [PERSON] знову ж звернувся до сервісного центру 0542 з заявою про повторну реєстрацію транспортного засобу у зв"язку з не продажем, при цьому під час державної реєстрації було змінено державний номерний знак автомобіля [NUMBER] на [NUMBER] та [PERSON] видано нове свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], вказані обставини підтверджуються ксерокопією заяви № 112885647 від 14.02.2017 року, ксерокопією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] та визнаються відповідачем [PERSON]. В судовому засіданні встановлено, що 14.02.2017 року між відповідачем [PERSON] та його батьком -відповідачем [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу 0542/2017/331599 транспортного засобу автомобіля [NUMBER], номер шасі [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію [NUMBER], за домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 194522,3 грн. Цього ж дня проведено реєстрацію транспортного засобу за новим власником [PERSON] та видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], дані обставини підтверджуються ксерокопією договору купівлі-продажу транспортного засобу 0542/2017/331599, ксерокопією заяви № 112905909 від 14.02.2017 року, ксерокопією свідоцтва про реєстрацією транспортного засобу [NUMBER] та не оспорюються відповідачем [PERSON]. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до вимог ч.1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об"єктом спільною сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Відповідно до вимог ч.3 ст.65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Враховуючи те, що договір купівлі-продажу транспортного засобу укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, згода другого із подружжя має бути подана письмово та має бути нотаріально засвідчена (ст. 657 ЦПК України). Відповідачем [PERSON] порушене право позивача, оскільки спірний автомобіль є цінним майном, вищевказаний правочин виходить за межі дрібного побутового і згідно чинного законодавства позивач повинна була надати свою письмову згоду на відчуження даного майна, а тому спірний договір купівлі-продажу між відповідачами укладений з порушенням вищевказаних обмежень, так як для його укладення не було отримано згоду [PERSON], як співвласника даного майна. Крім того, судом встановлено, що на час вчинення правочину сторони тривалий час разом не проживали, не вели спільного господарства, а тому [PERSON] відчужив спірний автомобіль не в інтересах сім"ї. Разом з тим, відсутність такої згоди сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним із подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним. Так, пунктом 6 статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність. Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України та частини другої статті 65 СК України при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. З аналізу зазначених норм закону у їх взаємозв'язку можна дійти висновку, що укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд установить, що той з подружжя, хто уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя. Відповідний висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-1587цс16. Так, судом встановлено та не заперечується [PERSON], що відповідач [PERSON] є батьком відповідача [PERSON], а тому знав, і не міг не знати, що спірний автомобіль є спільною сумісною власністю його сина і позивачки [PERSON] та наявність у них спору щодо розподілу спільного майна. Відповідачі не зверталися до позивачки [PERSON] з метою отримання згоди на продаж вказаного автомобіля. Зважаючи на викладене суд прийшов до висновку, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] діяли недобросовісно. Відповідно до вимог ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачі порушили права позивачки, як власника на спільне майно подружжя, а тому договір купівлі-продажу транспортного засобу №0542/2017/331599 від 14.02.2017 року підлягає визнанню недійсним. На підставі ч.1,2 ст. 141 ЦПК України , судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позовні вимоги позивачки були задоволенні в повному обсязі, позивачка на час звернення до суду з даним позовом згідно п.9 ч.1 ст. 5 Закону України « Про судовий збір» була звільнена від сплати судового збору, тому з відповідачів на користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 1945,22 грн., а також стягнути з відповідачів на користь позивачки витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн.

Outcome: approved