Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-27 00:00:00

12.12.2017 року позивач звернулася до суду з позовом до Первомайської міської ради Миколаївської області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом та законом, обґрунтувавши позовні вимоги тим, що 29.11.2016 року в м. Первомайськ, Миколаївської області померла її рідна тітка [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина, яка складається із житлового будинку та земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,0649 га, що розташовані по провулку Грушевському, 27 в м. Первомайськ, Миколаївської області. 25 січня 2001 року тітка склала заповіт, що був посвідчений приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Миколаївської області [PERSON], за реєстровим номером 229, за умовами якого все своє майно, де б воно не було та з чого б не складалося і взагалі все те, на що вона матиме право, вона заповіла позивачці та її сестрі, [PERSON] в рівних частках. Сестра позивачки померла ще до відкриття спадщини після смерті тітки, а тому [PERSON] єдина спадкоємиця усього спадкового майна за законом та за заповітом. У встановленому законодавством порядку, вона прийняла спадщину, після смерті тітки, шляхом подачі відповідної заяви до Першої Первомайської державної нотаріальної контори, проте, постановою від 11.12.2017 року їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на вказане вище майно через відсутність у неї оригіналів правовстановлюючих документів на нього. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про нотаріат», нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості та документи, необхідні для її вчинення. Згідно з п. 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, що підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після надання правовстановлюючого документу щодо належності цього майна спадкодавцеві. Також, нотаріус розяснила, що у разі смерті власника нерухомого майна та відсутності правовстановлюючого документу, питання визначення належності йому (спадкодавцю) цього майна та наступному його власнику (спадкоємцю) повинно вирішуватися у судовому порядку. Спадкодавиця була власницею житлового будинку та земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0649 га, що розташована по пров. Грушевському, 27 в м. Первомайськ, Миколаївської області на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно № 23424710 від 24.06.2014 року, що підтверджується Витягом з ДЗК про земельну ділянку та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Отримати дублікат вказаного вище документу неможливо, оскільки органи, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав, видають дублікати лише власникам або уповноваженим ними особам за довіреністю. Тобто, не можливо отримати дублікат правовстановлюючого документа, стороною якого є фізична особа, правоздатність якої припинилася внаслідок її смерті. Власницею житлового будинку № 27 по пров. Грушевському в м. Первомайськ, Миколаївської області [PERSON] була на підставі дублікатів свідоцтв про право на спадщину за законом та про право власності на частку у спільному майні подружжя від 19.03.2013 року, виданих Державним нотаріальним архівом Миколаївської області про що свідчить інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. . Відповідно до ст. 53 ЗУ "Про нотаріат", у разі втрати або зіпсування документа, посвідченого або виданого нотаріусом чи посадовою особою органу місцевого самоврядування, за письмовою заявою осіб, перелічених у першому реченні частини п'ятої статті 8 цього Закону, видається дублікат втраченого документа." В ч. 5 ст. 8 ЗУ "Про нотаріат" вказано, що довідки про вчинені нотаріальні дії та копії документів, що зберігаються у нотаріуса, видаються нотаріусом виключно фізичним та юридичним особам, за дорученням яких або щодо яких вчинялися нотаріальні дії. Тобто, не можливо отримати дублікат правовстановлюючого документа, стороною якого є фізична особа, правоздатність якої припинилася внаслідок її смерті. Таким чином, на даний час позивач являється єдиною спадкоємицею за заповітом всього спадкового майна, що залишилося після смерті її рідної тітки, [PERSON], і в той же час, за незалежними від неї обставинами, не має змоги оформити спадщину і користуватися спадковим майном, хоча згідно діючого законодавства має на це всі права. В звязку з цим вимушена звернутися до суду за вирішенням цього питання. Позивач в судове засідання надала заяву з проханням слухати справу у її відсутність, підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила їх задовольнити. Представник відповідача надав в судове засідання заяву з проханням слухати справу за його відсутності, позовні вимоги визнала та не заперечувала проти їх задоволення. Дослідивши матеріали справи, надані суду докази, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що позивач є спадкоємцем за законом та за заповітом після смерті її тітки [PERSON], яка померла 29.11.2016 року в м. Первомайськ, Миколаївської області (свідоцтво про смерть від 30.11.2016 року серія І-ФП № 251700). До складу спадщини після смерті [PERSON] входить: житловий будинок та земельна ділянка для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,0649 га, що розташовані по провулку Грушевському, 27 в м. Первомайськ, Миколаївської області. На підставі заповіту, складеного тіткою 25.01.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Миколаївської області [PERSON], за реєстровим номером 229, [PERSON] заповіла все своє майно позивачці та її сестрі [PERSON] в рівних частках, проте та померла ще до відкриття спадщини 06.10.2013 року, актовий запис про смерть № 756 від 10.10.2013 року. Згідно запитів, здійснених до нотаріальних контор, спадщину після [PERSON] та [PERSON] ніхто не прийняв. Позивач подала відповідні заяви до Першої Первомайської державної нотаріальної контори, проте, постановою від 11.12.2017 року їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на вказане вище майно через відсутність у неї оригіналів правовстановлюючих документів на нього. Згідно ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч. 2 ст. 332 ЦК України право власності на нерухоме майно, якщо відповідно до закону таке право підлягає державній реєстрації, виникає з моменту державної реєстрації. Обовязковість державної реєстрації прав на нерухоме майно передбачена Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року. Порядок та умови державної реєстрації передбачені тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації права власності на нерухоме майно, затверджене наказом МЮ України № 7/5 від 7 лютого 2002 року з наступними змінами. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З урахуванням наведеного позовні вимоги позивачки є обґрунтованими та законними і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved