Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-25 00:00:00

20.06.2019 [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначила, що вона є власником будинку [ADDRESS] . За вказаною адресою зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та відповідач [PERSON] , який не є членом сім"ї позивача. Після набуття права власності на спірний будинок, домовленості про те, що відповідач буде проживати у даному помешканні відсутні. На його реєстрацію згоди не давала. В позасудовому порядку вирішити дану ситуації неможливо, так як позивач не підтримує зв`язків з відповідачем. Оскільки відповідач створює перешкоди власнику у здійсненні ним права користування майном, позивач просить задовольнити позов в повному обсязі. Ухвалою Корольовського районного суду міста Житомира від 25.06.2019 позовну заяву [PERSON] залишено без руху та надано строк для усунення недоліків (а.с.12,13). 24.06.2019 позивачем усунуто недоліки позовної заяви (а.с.16). Ухвалою судді від 07.08.2019 справу прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання (а.с.27,28). 29.08.2019 відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, у якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що вказане домоволодіння перебуває у спільній частковій власності трьох осіб, при цьому частки в натурі не виділені та порядок користування фактично не встановлений у відповідності до часток які належать кожному. Співвласники проживають та зареєстровані у спірному будинку, при цьому не заперечують щодо проживання відповідача за вказаною адресою і до суду з аналогічним позовом не звертались (а.с.32,33). 17.09.2019 на електронну пошту суду надійшла заява від відповідача про визнання позову в повному обсязі, яка посвідчена приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Товянським С.Я. та зареєстрована в реєстрі за №3167 (а.с.41). 30.09.2019 на електронну адресу суду надійшла заява від відповідача про визнання позову (а.с.43). 01.10.2019 через канцелярію суду відповідачем повторно подано заяву про визнання позову [PERSON] в повному обсязі (а.с.44). 22.11.2019 позивач подала до суду заяву, у якій позовні вимоги підтримала, просила справу розглядати у її відсутності, судовий збір з відповідача не стягувати (а.с.45). На підставі ч. 3 ст. 211 ЦПК України, якою передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності, якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що позивач є власником 18/100 ідеальних частин житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування частини житлового будинку від 29.08.2017, а також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29.08.2017 (а.с.4,5). Водночас, [PERSON] є власником 18/100 ід. ч. земельної ділянки, загальною площею 0, 1000 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування частки земельної ділянки від 29.08.2017, а також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29.08.2017 (а.с.6,7). Вказані обставини також підтверджуються інформацією з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно №174212407 від 17.07.2019 (а.с.17-23). Згідно довідки КП "ВЖРЕП №13" №296 від 08.11.2017 в будинку [ADDRESS] зареєстровані три особи (а.с.9). Оскільки, відповідач не є членом сім"ї позивача, позивач звернувся до суду. Згідно ч. 1ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтями 47,48 Конституції України гарантоване кожному право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім"ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час (Правова позиція у справі №6-709цс16). Для застосування положення статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити з того, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями (бездіяльністю) відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Оскільки відповідач позов визнав і таке визнання не суперечить вимогам закону, не порушує прав та інтересів інших осіб, тому на підставі ч. 4 ст. 206 ЦПК України, суд дійшов висновку,що позовні вимоги [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням підлягають задоволенню. Оскільки, позивач просила не стягувати з відповідача судовий збір, суд не вбачає підстав для його стягнення.

Outcome: approved