Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-10 00:00:00

30.05.2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаним вище позовом до ПАТ «Райфайзен банк Аваль» про відшкодування матеріальної шкоди, зазначаючи те, що вироком Чаплинського районного суду Херсонської області від 12.03.2012 року встановлено, що у період з 20.10.2005 року по 26.01.2007 року [PERSON] та [PERSON] вчинили розкрадання коштів клієнта банку [PERSON], а саме, не будучи на це останньою уповноваженою взяли кошти з каси відділення: 20.10.2005 року в сумі 300.00 грн., 19.12.2005 року в сумі 600,00 грн., 24.02.2006 року в сумі 3000,00 грн., 19.05.2006 року в сумі 300,00 грн., 05.06.2006 року в сумі 100,00 грн., 07.06.2006 року в сумі 100,00 грн., 24.07.2006 року в сумі 200,00 грн., 26.07.2006 року в сумі 100,00 грн., 09.11.2006 року в сумі 1300,00 грн., 07.12.2006 року в сумі 300,00 грн., 26.01.2007 року в сумі 200,00 грн. на загальну суму 6500,00 гривень, які незаконно передали в приміщенні Новотроїцького відділення ХОД ВАТ «Райфайзен банк Аваль» у вищевказані дати, невстановленим слідством клієнтам банку в якості належних їм виплат вкладів, або відсотків. З метою приховування розкрадання грошових коштів, використовуючи комп»ютерну техніку внесла в програмне забезпечення банку недостовірні відомості про зняття нібито вкладником [PERSON] грошових коштів, що призвело до підробки інформації про стан рахунку [NUMBER] клієнта [PERSON] та повторно підробила документи на переказ, які є засобом доступу до вищевказаного банківського рахунку клієнта [PERSON], тобто власноруч склала від його імені завідомо неправдиві документи на переказ готівки на загальну суму 6500,00 гривень. [PERSON] за рахунок раніше привласнених коштів передавала [PERSON] в невстановлений слідством період часу гроші в сумі 4300,00 грн., отже матеріальна шкода спричинена на суму 2200,00гривень. Питання цивільного позову, який вона заявила у кримінальній справі, в якій винесено вирок, судом першої інстнації не вирішено взагалі, а виправлення судової помилки відбулося лише 20 травня 2017 року, (тобто більше ніж через п"ять років після ухвлення вироку.) З метою відшкодування завданої матеріальної шкоди, не дочекавшись розгляду апеляційної скарги на вирок Чаплинського районного суду в частині цивільного позову, в березні 2015 року вона звернулась до Новотроїцького районного суду Херсонської області із позовною заявою про відшкодування матерільної шкоди. 21 грудня 2017 року Новотроїцький районний суд Херсонської області у цивільній справі №662/643/15-ц в порядку перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами ухвалив рішення, яким скасував рішення Новотроїцького районнного суду Херсонської області від 15 березня 2016 року у цивільній справі за її позовом до ПАТ «Райффайзен банк «Аваль» про відшкодування матеріальної шкоди і ухвалив нове, яким її позовні вимоги задовольнив, стягнув із ПАТ «Райффайзен банк «Аваль» на її користь завдану матеріальну шкоду в сумі 12284,00 гривень. 12 квітня 2018 року апеляційний суд Херсонської області вказане судове рішення змінив, зменшив суму відшкодування з 12284,00 гривень до 4422,00 гривень. Судове рішення виконано ПАТ «Райффайзен банк «Аваль» добровільно 25 травня 2018 року шляхом перерахування їй 4422,00 гривень. На даний час завдана шкода відшкодована частково. Просить стягнути з відповідача на відшкодування матеріальної шкоди 9526,00 грн., згідно розрахунку. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, та просив стягнути з ПАТ «Райффайзен банк «Аваль» на користь [PERSON] на відшкодування матеріальної шкоди, згідно розрахунку: сума втраченого вкладу станом на жовтень 2006 року - 2200,00 гривень, інфляція за період з жовтня 2006 року по травень 2018 року = 534 %. Шкода, яка підлягає стягненню від знецінення 2200.00 грн. складає (2200 х 534 ): 100 =11748,00 гривень. Загальний розмір шкоди, яка підлягає відшкодуванню - 11748,00+2200,00=13948,00 гривень. Відшкодовано - 4422,00 гривень. Підлягає відшкодуванню - 13948,00 - 4422,00 = 9526,00 гривень. Представник відповідача Руденко В.І. в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечує, оскільки [PERSON] відповідно до рішення суду виплачено розмір шкоди в сумі 4422,00 грн., крім того при зверненні до суду позивач пропустив загальну позовну давність у три роки, на підставі чого просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У справі Zolotas проти Греції (№ 2) Європейський суд з прав людини зазначив, що на підставі статті 830 Цивільного кодексу, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунку нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід`ємні для банківських операцій і пов`язаним з ними правом. Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави (Nejdet Sahin I Perihan Sahin проти Туреччини, № 13279/05, параграф 56, 20 жовтня 2011 року)». Незаконне привласнення працівником банку коштів, які належать [PERSON] на праві власності, порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статтю 1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка відповідно до статті 5 цього ж Протоколу, є додатковою статтею Конвенції. Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права (стаття 1 Першого Протоколу). Цей же принцип закріплено у статті 41 Конституції України. Згідно зі статтею 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі. Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Згідно з частиною другою статті 1192 ЦПК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до частини другої статті 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). При цьому, частиною третьою вказаної статті передбачено, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Главою 13 «Речі. Майно» ЦК України передбачено, що майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки (стаття 190). Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки (стаття 179 ЦК України). У цій же Главі ЦК України міститься норма статті 192 «Гроші (грошові кошти)», частиною першою якої передбачено, що законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Відповідно до статті 3 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» кошти існують у готівковій формі (формі грошових знаків) або у безготівковій формі (формі записів на рахунках у банках). Таким чином, гроші (грошові кошти) є різновидом майна. Такий правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 5 липня 2017 року № 6 - 1032 цс17 З урахуванням положень статей 22 та 190 ЦК України суд вважає, що у цій справі під шкодою, що завдана майну [PERSON] у вказаній справі необхідно розуміти шкоду, яка полягає у втраті купівельної спроможності грошей в умовах інфляції, оскільки гроші, які [PERSON] внесла як вклад за договором банківського вкладу з моменту їх втрати - жовтня 2006 року і на час вирішення спору судом при рівній номінальній вартості мають різну купівельну спроможність, та була позбавлена протягом тривалого часу права розпорядження належними їй грошовими коштами. Інфляція - це знецінення грошей, зниження їхньої купівельної спроможності, дисбаланс попиту і пропозиції. Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» (далі - Закон) визначено правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України. Згідно статті 1 Закону індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Індекс споживчих цін (індекс інфляції) - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Відповідно до статті 3 Закону індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. При цьому, іншого порядку компенсації грошей (грошових коштів) у зв'язку з їх знеціненням, окрім встановленого індексу інфляції (індексу споживчих цін), чинним законодавством України не передбачено. Враховуючи положення частини третьої статті 22 ЦК України, якою закріплено, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, а також аналізуючи зміст частини другої статті 1192 ЦК України «реальна вартість втраченого майна на момент розгляду справи», необхідно дійти висновку про те, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду (грошові кошти), завдану їхнім працівником з урахуванням установленого індексу інфляції. Купівельна спроможність коштів позивача в розмірі 2200,00 грн. з моменту їх втрати (жовтень 2006 року) у зв'язку з вчиненням працівником банку злочину до моменту звернення до суду із зазначеним позовом значно зменшилась. Таким чином, завдані [PERSON] збитки є її втратами, які за розміром є більшими, ніж сума банківського вкладу, оскільки купівельна вартість коштів зменшилась. З огляду на викладене, обсяг збитку необхідно визначити з урахуванням установленого індексу інфляції. Зважаючи на положення статті 41 Конституції України, статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, статей 22, 1192 ЦК України у позивача є законні вимоги на відшкодування шкоди, яку їй було завдано. Наданий представником позивача [PERSON] суду розрахунок розміру збитків, що підлягають відшкодуванню, на підставі статті 1192 ЦК України, не є очевидно невідповідним розміру збитків, який обчислюється з урахуванням вимог Закону, тому береться судом до уваги. Не беруться до уваги доводи представника відповідача про те, що позивач звернувся до суду поза межами строків позовної давності, оскільки відповідно до п.1 ч.2 ст.268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу вкладника до банку (фінансової установи) про видачу вкладу.

Outcome: approved