Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-25 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що 14.02.2008 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, зареєструвала шлюб з відповідачем. В шлюбі у них народився син [PERSON], [INFO] Причиною розірвання шлюбу є те, що подружжя втратило повагу та взаєморозуміння одне до одного через несумісність характерів та поглядів на життя. Відповідач разом з сином не проживає, участі у його вихованні та утриманні не бере. Вважає, що шлюб існує лише формально, шлюбні відносини вони не підтримують, кожен живе своїм особистим життям, а тому, примирення та збереження їхньої сім"ї є не можливим. Згода щодо проживання дитини з позивачкою між сторонами досягнута. Просла шлюб розірвати, дитину залишити на виховання та проживання з нею, піля розірвання шлюбу мінити прізвище відповідача на Демчик та стягнути з нього понесені нею судові витрати. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позові, просила задоволити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечив проти розірвання шлюбу та залишення сина на виховання та проживання з позивачкою, однак, просив не змінювати його прізвище при реєстрації розірвання шлюбу. Дослідивши матеріали справи, беручи до уваги пояснення учасників процесу судом встановлено наступне. Як вбачається із свідоцтва про шлюб Серія 1-НМ № 048209 від 14.02.2008 року сторони 14.02.2008 року зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис за № 157 (а.с. 4). Від даного шлюбу у подружжя народився син [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Позивачка стверджує, що вона перебуває у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем, вони не підтримують сімейних відносин, не ведуть спільного господарства. На думку позивачки шлюб їх існує формально, миритися вона не бажає, збереження шлюбу суперечить її інтересам. Тому такий шлюб зберігати не доцільно. Крім цього, позивачка з відповідачем добровільно узгодили питання щодо проживання їхнього малолітнього сина після розірвання шлюбу з матірю. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що оскільки, сторони не підтримують шлюбні відносини, їхній шлюб існує формально, сторони добровільно узгодили питання щодо проживання малолітнього [PERSON], [INFO] з матірю [PERSON], [INFO], а тому шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], зареєстрований 14.02.2008 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис за № 157 слід розірвати. Що стосується вимоги позивачки про зміну прізвища відповідача після розірвання шлюбу на дошлюбне, то у відповідності до ч.1 ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Беручи до уваги вищенаведене, оскільки, відповідач при реєстрації шлюбу взяв прізвище своєї дружини з власного волевиявлення, то суд приходить до висновку що дана позовна вимога не підлягає до задоволення, так як після розірвання шлюбу він і надалі має право іменуватися цим прізвищем. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. А тому з відповідача слід стягнути на користь позивачки понесені нею судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 487,20 грн. На підставі наведеного, пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 104, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved