Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до приватного сільськогосподарського підприємства «Канюківське» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 16.06.2016 року для ведення товарного сільськогосподарського виробництва Ѕ частки земельної ділянки площею 2,5092 га, кадастровий номер 7120981200:02:001:1256, що розташована в адміністративних межах Бузівської сільської ради, Жашківського району, Черкаської області. Також просить зобов`язати реєстраційну службу Жашківського районного управління юстиції Черкаської області внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про припинення договору оренди земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,5092 га кадастровий номер 7120981200:02:001:1256, що розташована в адміністративних межах Бузівської сільської ради, Жашківського району, Черкаської області, який укладено між ним та ПСП «Канюківське». В обгрунтування позовних вимог вказує на те, що приблизно в травні 2018 року передав всі необхідні правоустановчі документи на вищевказану частку земельної ділянки керівнику ПСП Канюківське» [PERSON] для оформлення договору оренди земельної ділянки як новим власником та орендодавцем. При передачі документів орендарю ним були оговорені умови, що договір повинен бути заключний на термін до 01.01.2020 року. В березні 2019 року йому стало відомо, що орендар ПСП «Канюківське» заключив з ним договір оренди земельної ділянки терміном до 01.01.2025 який він не підписував. За його вимогою орендар надав один із примірників договору оренди землі без номера від 16.06.2016 року, який ним не підписаний і в якому вказано, що договір укладено до 01 січня 2025 року. Крім того йому повідомили, що вказаний договір зареєстрований в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 08.04.2016 року. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі та за бажання сторін може бути посвідчений нотаріально. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Тобто обов`язковою ознакою письмової форми є те, що сторони власноручно вчиняють підпис на відповідному документі при укладанні правочину. Договір оренди землі без номера від 16.06.2016 року та акт приймання- передачі об`єкта оренди по договору оренди від 16.06.2016 року, примірник якого переданий орендодавцю [PERSON] орендарем, не має підпису орендодавця [PERSON] , але має підпис орендаря [PERSON] та кріплений печаткою ПСП «Канюківське». В примірнику договору оренди землі без номера від 16.06.2016 року та акті приймання-передачі об`єкта оренди по договору оренди від 16.06.2016 року переданого орендарем для державної реєстрації речових прав на нерухоме майно і який знаходиться у державного реєстратора Лозіцької Ю.В. в графі підпис «орендодавця» [PERSON] стоїть підпис, але він вчинений не [PERSON] , а іншою особою. Крім цього, в ст. 8 договору оренди землі від 16.06.2016 року і в інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 172501814 вказано, що договір діє до 01.01.2025 року. Вказані факти свідчать що те, що орендар при заключенні договору оренди землі вчинив дії які не відповідали його внутрішній волі (намірам), скільки термін дії договору до 01.01.2025 року з ним не обговорювався, а стояла умова, що внесення змін в договір оренди землі від 15.08.2014 року в частині зміни власника земельної ділянки. Представник відповідача у підготовчому судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що позивачу відомо було про умови укладеного договору і він особисто щорічно отримував орендну плату. Відзиву на позов відповідач не надав. Представник відповідача у судове засідання 25 травня 2020 року не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення судової повістки № 19201 0179773 8, згідно якого судова повістка отримана упоноваженою особою ПСП "Канюківське» - Приймак, 19 травня 2020 року. Позивач та його представник у судове засідання 25 травня 2020 року теж не з`явились, про час і місце судового розгляду повідомлені належним чином. Від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, наполягає на задоволенні позовних вимог. Розглянувши матеріали справи, встановивши обставини справи та відповідні до них правовідносини суд виходить з наступного. Згідно свідоцтв про право на спадщину за законом від 08 квітня 2016 року [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями майна померлого [PERSON] в розмірі Ѕ частки кожний, що складається з земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,5092 га, кадастровий номер 7120981200:02:001:1256, що розташована в адміністративних межах Бузівської сільської ради, Жашківського району, Черкаської області. Згідно договору оренди землі від 16 червня 2016 року укладеного орендодавцем - [PERSON] з однієї сторони та орендарем - ПСП «Канюківське» з іншої сторони, орендодавець надає, а орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться в с. Бузівка, Жашківського району, Черкаської області площею 1,2546 га, кадастровий номер 7120981200:02:001:1256, який укладено на строк дії до 01 січня 2025 року. Вказаний договір зареєстровано 08 квітня 2016 року, номер запису 14082213, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, де зазначено строк дії договору оренди до 01 січня 2025 року. Відповідно до ст.13 Закону України ''Про оренду землі'' договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно ч.1 ст.14 Закону України ''Про оренду землі'' договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Із змісту висновку експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи №100,129,130/20-23 від 10 березня 2020 року, вбачається, що підпис у графі «орендодавець» оригіналу договору оренди земельної ділянки кадастровий номер 7120981200:02:001:1256 в межах Бузівської сільської ради, Жашківського району, Черкаської області, який укладено між [PERSON] та ПСП «Канюківське» виконаний не [PERSON] . Підписи в акті приймання-передачі об`єкта оренди та додатковій угоді щодо виплати орендної плати до договору оренди землі від 16 червня 2016 року теж виконані не [PERSON] . Вказана почеркознавча експертиза виконана згідно з вимогами закону, предметом дослідження безпосередньо був оригінал спірного договору оренди землі. Тому, у відповідності до ч.1 ст.77 ЦПК України даний висновок експерта є належним доказом по справі. Суд не вбачає будь-яких підстав для відхилення вказаного висновку експерта. Згідно ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Як вбачається із вказаного вище висновку судово-почеркознавчої експертизи позивач не підписував спірний договір оренди землі, що спростовує правомірність укладеного між сторонами правочину. Відповідно до ч.ч.1,3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Згідно ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що спірний договір оренди землі позивач не підписував, тобто правочин був укладений без волевиявлення останнього, а тому наявні підстави для визнання договору оренди землі недійсним. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню. (Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 18.03.2020р. по справі № 145/172/17 провадження № 61-40680св18). Разом з тим, є передчасною вимога зобов`язати реєстраційну службу Жашківського районного управління юстиції Черкаської області внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про припинення договору оренди земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,5092 га кадастровий номер 7120981200:02:001:1256, що розташована в адміністративних межах Бузівської сільської ради, Жашківського району, Черкаської області, який укладено між [PERSON] та ПСП «Канюківське». Саме рішення суду, що набрало законної сили про визнання договору недійсним, є підставою для внесення відповідних записів до реєстру речових прав. Позивач реєстраційну службу як відповідача у справі не зазначав, отже не може вимагати від реєстратора вчинення певних дій. Крім цього, від реєстратора відсутня відмова у вчинені відповідних дій, отже на даний час право позивача не є порушеним, тому в цій частині позовних вимог необхідно відмовити. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати по справі підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволених позовних вимог. Виходячи з викладеного та

Outcome: partial