Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-28 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третьої особи - [PERSON] про виселення з квартири [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення. В подальшому позивач уточнила свої вимоги, пред'явила позов до [PERSON], [PERSON] та просила суд про виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення та усунути перешкоди в користуванні житлом, шляхом її вселення в квартиру [ADDRESS]. В позові позивач зазначила, що з моменту народження з 1991 року вона разом з батьками [PERSON] і [PERSON] проживала в [ADDRESS]. У 2003 році, після розлучення батьків, вона була вимушена переїхати та мешкати разом зі своєю бабусею, оскільки батько зловживав спиртними напоями, а мати виїхала на заробітки до Італії, фактично батько вигнав її та мати з квартири. У 2008 році, після досягнення 16-ти річного віку та отримання паспорта України, вона була зареєстрована у спірній квартирі. Став самостійною вона намагалась вселитися у квартиру, але батько перешкоджав їй в цьому. В подальшому рішенням суду від 08.02.2013 року за позовом [PERSON], вона та мати були визнані такими, що втратили право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS]. Після чого батько зняв з реєстрації її та її мати, а в подальшому одноособово дозволив своєму рідному брату [PERSON] вселитися в спірну квартиру, як тимчасовий жилець, не будучи членом сім'ї наймача, який 02.04.2013 року був також в квартирі і зареєстрований. Проте, в порушення вимог ст. 65 ЖК України вона згоди та дозволу на вселення [PERSON] не надавала. Рішенням апеляційного суду Миколаївської області 29.09.2014 року, рішення суду від 08.02.2013 року було частково скасовано та батьку відмовлено в частині позовних вимог щодо визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням у спірній квартирі. На її вимоги щодо виселення в добровільному порядку [PERSON] відповідає відмовою. Тому, відповідно до ч. 3 ст. 98 ЖК України, вважає, що [PERSON] в судовому порядку підлягає виселенню без надання іншого жилого приміщення. Крім того, після відновлення її права на користування житлом у спірній квартирі, вона неодноразово намагалася вселитися в квартиру, але їй ніхто не відчиняв двері, в телефонних розмовах [PERSON] відмовляє їй в доступі в квартиру, а [PERSON] вже тривалий час в квартирі не проживає та рекомендує усі питання щодо вселення вирішувати з [PERSON] В судовому засіданні позивач та її представник уточнені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, підтвердили викладені обставини, просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON], який є також представником за довіреністю [PERSON], та його представник в судовому засіданні уточнені позовні вимоги не визнали, просили в їх задоволенні відмовити у зв'язку з безпідставністю та необґрунтованістю посилаючись на те, що квартира [ADDRESS] була отримана його та [PERSON] батьками від "ЧСЗ" та з січня 1969 року їхня родина постійно проживає в вказані квартирі, яка до теперішнього часу не приватизована, іншого житла у нього немає. В 1995 році [PERSON] зареєстрував в спірній квартирі свою дружину та доньку - позивача, які в 2002 році добровільно виїхали з квартири зібравши усі свої речі на іншу адресу - [ADDRESS], яка належить на праві власності бабки позивача, в вказаній квартирі до теперішнього часу і проживає позивач. В спірній квартирі позивач не проживає з 2002 року, жодного разу не сплачували витрати по квартирі та витрати несе саме він. Крім того, безпідставні є посилання позивача на те, що [PERSON] без згоди позивача зареєстрував його в спірній квартирі як тимчасового мешканця, не будучи членом сім'ї наймача. Оскільки, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, [PERSON] зняв з реєстрації колишню дружину та дочку та на законних підставах зареєстрував його в квартирі постійно, як члена сім'ї, рідного брата, а ні як тимчасового мешканця, тому він набув з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, при цьому позивач, також як член сім'ї наймача, на момент його реєстрації в спірній квартирі зареєстрована не була, відтак і згоди від неї не потребувалось. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений, причини неявки суду не повідомив. Заслухавши пояснення сторін, свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного: Як встановлено судом, квартира [ADDRESS] неприватизована та є власністю Миколаївської територіальної громади, наймачем вказаної квартири є [PERSON] По досягненню 16-річного віку, з 17.06.2008 року, в вищевказаній квартирі була зареєстрована донька наймача [PERSON] - позивач [PERSON] Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 23.07.2014 року визнано [PERSON] (мати позивача за даним позовом) та [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] Рішенням апеляційного суду м. Миколаєва 29.09.2014 року вищевказане рішення від 23.07.2014 року в частині визнання [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] - скасовано та в задоволенні позовних вимог відмовлено. При цьому, судом апеляційної інстанції було встановлено, що позивач [PERSON] до повноліття вимушена була тимчасово проживати за іншою адресою у бабусі, в даний час не проживає у вказаній квартирі, оскільки не має до неї доступу, її батько [PERSON] не допускає її до спірного житлового приміщення, що свідчить про наявність перешкод з боку [PERSON] щодо проживання доньки у спірній квартирі та є поважною причиною не проживання. Відповідно до положень ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно довідки ЖКП ММР "Бриз ЖЕК№3 №5787 від 30.12.2014 року, в квартирі [ADDRESS] на теперішній час зареєстровані наймач [PERSON] з червня 1987 року, його донька [PERSON] та брат наймача [PERSON] з 02.04.2013 року. Проте, на даний час [PERSON] та [PERSON] продовжують перешкоджати позивачу в проживанні у вказаній квартирі, не допускає її до спірного житлового приміщення, що свідчить про наявність перешкод з боку відповідачів щодо проживання позивач у спірній квартирі. Вказані обставини щодо наявність перешкод з боку відповідачів щодо проживання позивача у спірній квартирі та не допускає її до спірного житлового приміщення, підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON] і [PERSON], які разом з [PERSON] намагалися потрапити до спірній квартирі, але двері ніхто не відчинив, від спілкування відповідачі ухиляються. Вказане також підтверджується постановою про закриття кримінального провадження від 07.02.2015 року за заявою [PERSON] щодо вжиття заходів до [PERSON], який не виконує рішення суду. Таким чином, судом встановлено, що для позивача [PERSON] відповідачами створені перешкоди у праві користування жилим приміщенням квартири [ADDRESS] та порушене право позивача на користування жилим приміщенням підлягає відновленню шляхом вселення її в вказану вище квартиру, у зв'язку з чим позовні вимоги в цей частині суд вважає обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Що стосується вимоги про виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення, то суд вважає, що в її задоволенні слід відмовити, виходячи з наступного: Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. За змістом ст. 65 ЖК УРСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. У такому випадку особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Згідно з роз'ясненням п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року № 2 вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. На підставі ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, встановлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. У відповідності до ч. 3 ст. 98 ЖК України тимчасові жильці на вимогу наймача або членів сім'ї, які проживають разом з ним, зобов'язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Так, квартира [ADDRESS] не приватизована та має статус житла державного житлового фонду. Встановлено, що на підставі рішення №107 від 21.01.1969 року батькові відповідачів [PERSON] на склад сім'ї з п'яти чоловік, сам [PERSON], його дружина [PERSON], його мати - [PERSON], діти [PERSON] і [PERSON] була надана спірна квартира [ADDRESS]. З 1969 року вказані особи, в тому числі і відповідачі, проживали у спірній квартирі та [PERSON] був прописаний (зареєстрований) за вказаною адресою 14.12.1977 року, але в подальшому [PERSON] виписався зі спірної квартири. Після смерті батьків наймачем спірної квартири став [PERSON] Згодом [PERSON] повернувся в спірну квартиру зі згоди наймача [PERSON], вселився як член сім'ї останнього та з цього часу це житло є єдиним постійним місцем його проживання, а з 03.04.2014 року, зі згоди наймача [PERSON], зареєструвався у спірній квартирі. В ході розгляду справи зібрано достатньо доказів тому, що [PERSON] вселилися в спірну квартиру як члени сім'ї наймача [PERSON], оскільки [PERSON] є рідним братом наймача житла [PERSON], що підтверджується свідоцтвами про їх народження, що свідчить про наявність кровного (родинного) зв'язку між ними, є сином основного наймача [PERSON], який в 1969 р. отримував спірну квартиру, в тому числі на свого сина [PERSON] Отже, [PERSON], вселившись в спірну квартиру, набув рівного з іншими членами сім'ї права користування жили приміщенням, при цьому, відповідачі ведуть спільне господарство, про що свідчить оплата [PERSON] квартплати та комунальних послуг, укладання ним з ОКП "Миколаївоблтеплоенерго" договору про реструктуризацію заборгованості за надані послуги та відсутність угод про певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, суд вважає, що вселенні [PERSON] у спірну квартиру письмова згода позивача [PERSON] не була потрібна, оскільки як встановлено судом, було встановлено у рішення апеляційного суду Миколаївської області від 29.09.2014 року, а також не заперечували і сторони по справі, позивач у спірній квартирі не проживає з 2002 року, тому при вселенні було дотримано встановленого порядку, оскільки письмова згода на вселення потрібна від членів сім'ї наймача, які проживають разом з ним. Таким чином, суд приходить до переконання, що при вселенні відповідача [PERSON] до наймача було додержано встановлений порядок при його вселенні, тому наявність підстав для виселення, визначені положеннями ЖК України, позивачем перед судом не доведені та в частині позовних вимог про виселення [PERSON] слід відмовити. Одночасно, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, пропорційно до задоволених вимог, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі 243,60 грн., а також з позивача на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved