Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-01 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Дочірнього підприємства «Автоскладальний завод № 1» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати та відшкодування моральної шкоди. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що 05.01.2012 року на підставі наказу № 11 він був прийнятий учнем різальника металу на ножицях та пресах у механозаготівельний цех у ДП «Автоскладальний завод № 1» ПАТ «АК «Богдан Моторс». 23.02.2012 року йому було присвоєно професію різальника металу на ножицях та пресах третього розряду. 21.01.2014 року його було звільнено з роботи за скороченням штату, проте відповідачем не було проведено з ним розрахунку по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі. 10.02.2014 року йому було видано довідку про доходи, з якої вбачається, що фактично йому було нараховано заробітної плати 5426 грн. 91 коп., проте згідно виписок із банківського рахунку - виплачено лише 3096 грн. 36 коп., тобто відповідачем недоплачено йому 2330 грн. 55 коп., крім того за час вимушеного прогулу із відповідача на його користь також слід стягнути 1640 грн. 13 коп. До того ж у зв'язку із невиплатою нарахованої заробітної плати, вимушеного його прогулу йому було завдано моральної шкоди, так як його було поставлено у важке матеріальне становище. Просить суд стягнути з відповідача на користь [PERSON] невиплачену заробітну плату за виконані ним роботи у розмірі 2 330 грн. 55 коп., середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 1640 грн. 13 коп., а також моральну шкоду у розмірі 4 000 грн. Відповідачем Дочірнім підприємством «Автоскладальний завод № 1» Публічного акціонерного товариства «»Автомобільна компанія Богдан Моторс» було подано заперечення на позовну заяву, згідно якого позов було визнано частково, а саме в частині виплати середньомісячного заробітку за час затримки виплат у розмірі 1458 грн. 41 коп., в іншій частині позовних вимог просять відмовити, посилаючись на наступні обставини. Станом на 07.05.2014 року заробітна плата та вихідна допомога виплачена позивачу в повному обсязі - нараховано 5 426 грн. 91 коп., з яких утримано податків на загальну суму 23330 грн. 55 коп., відповідно позивачу було виплачено 3 096 грн. 36 коп., що не заперечується позивачем та підтверджується виписками з карткового рахунку у банку позивача. У довідці про заробітну плату, наданій позивачем, вказано загальну суму нарахованої заробітної плати та вихідної допомоги, з яких було утримано податки. Крім того, позивачем було неправильно проведено розрахунок компенсації виплат середнього заробітку за час затримки виплат, зокрема відповідно до Листа Міністерства соціальної політики України № 988/0/14-13/13 від 04.06.20013 року «Про розрахунок тривалості робочого часу на 2014 рік», з 20.11.2013 року по 29.01.2014 року (за період звільнення по день виплати розрахункових коштів) кількість робочих днів становила 29 робочі дні, при цьому середньоденна заробітна плата становить 50 грн. 29 коп., тобто компенсація виплати середньомісячного заробітку за час затримки виплат становить 1458 грн. 41 коп. Заперечують щодо задоволення вимоги про відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачем не надано докази факту завдання чи існування моральної шкоди, не вказано з яких міркувань виходив позивач, визначаючи розмір моральної шкоди, а тому в цій частині позовних вимог просять відмовити. Позивач [PERSON] в судове засідання 02.06.2014 року не з'явився, згідно поданої заяви просить поводити розгляд справи у його відсутності, зменшив розмір позовних вимог та просить стягнути на його користь з відповідача 1458 грн. середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати та 1000 грн. моральної шкоди. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду повідомлялись належним чином, причини неявки суду невідомі. Дослідивши представлені письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 10.01.2012 року [PERSON] прийнятий учнем різальника металу на ножицях та пресах у механозаготівельний цех у Дочірнє підприємство «Автоскладальний завод № 1» ПАТ «Автомобільна Компанія «Богдан Моторс». 23.02.2012 року йому було присвоєно професію різальника металу на ножицях та пресах третього розряду, 21.01.2014 року звільнено за скороченням штату на підставі ч. 1 ст. 40 КЗпПУ відповідно до записів у трудовій книжці позивача (а.с.7-8). Довідкою про доходи № 54 від 10.02.2014 року стверджується що [PERSON] в період з серпня 2013 року по січень 2014 року було нараховано 5426 грн. 91 коп. (а.с. 10). Відповідно до виписки по банківському рахунку позивача в зазначений період було виплачено заробітної плати на загальну суму 3096 грн. 36 коп., а згідно довідки № 196 від 07.05.2014 року із нарахованого сукупного доходу було утримано 2 330 грн. 55 коп.(а.с. 22) Станом на 21.01.2014 року (на момент звільнення) [PERSON] належало до виплати 1725 грн. 17 коп., які були виплачені частинами в період з 22.01.2014 року по 27.02.2014 року (а.с. 23). Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25.05.2001 року №5, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, обов'язок відшкодувати моральну (немайнову) шкоду покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності. При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер та обсяг страждань позивача, які він зазнав внаслідок невиплати належних йому сум при звільненні. При цьому, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, а відтак, вважає, що розмір моральної шкоди в сумі 800 гривень відповідатиме ступеню страждань позивача. Таким чином, оцінивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити частково, стягнути з Дочірнього підприємства «Автоскладальний завод № 1» Публічного акціонерного товариства «Автомобільна компанія «Богдан Моторс» на користь [PERSON] компенсацію виплати середнього заробітку за час затримки виплат розмірі 1458 грн. 41 коп., 800 грн. моральної шкоди та стягнути в дохід держави судові витрати по сплаті судового збору в розмірі - 487 грн. 20 коп.

Outcome: partial