Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, де зазначила, що вона працювала на шахті «Іловайська», яка у якості структурного підрозділу без статусу юридичної особи входить до складу «Шахтарськантрацит» на посаді головного бухгалтера в період з 02.02.2012 року по 30.10.2014 року. На даний час у відповідача мається заборгованість по заробітній платі перед позивачем у розмірір 13 831, 34 грн., яку відповідач відмовився виплатити позивачу у зв»язку з відсутністю грошових коштів. Позивач зазначив, що при її звільненні відповідач не виплатив ій усі суми, належні їй як звільненому працівнику на день її звільнення. Оскільки, з дня звільнення позивача відповідач не сплатив заробітну плату, то підприємство повинно сплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку. Позивач зазначив, що відповідач повинен сплатити середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 30.10.2014 року по день звернення до суду за 290 робочих днів у розмірі 92 365 грн., виходячи із середньоденної заробітної плати за день 318, 50 грн. грн. Позивач також прохає стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 10 000 грн, з урахуванням того, що відповідачем були порушені законні трудові права позивача та їй були спричиненні моральні страждання, оскільки позивач тривалий час не отримувала усі кошти, належні їй, як звільненому працівнику, які були джерелом доходу для неї та членів її сім»ї. Позивач в судове засідання не з'явився, надав судові заяву про розгляд справи у його відсутність та підтримання позовних вимог, і що не заперечує проти заочного розгляду справи у разі неявки відповідача в судове засідання. Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надав. Тому суд у відповідності до ст. 224 ЦПК України, вважає за можливим провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає позов підлягаючим частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач працювала на шахті «Іловайська», яка у якості структурного підрозділу без статусу юридичної особи входить до складу «Шахтарськантрацит» на посаді головного бухгалтера в період з 02.02.2012 року по 30.10.2014 року. Звільнилася з роботи згідно наказу №27/к-а від 30.10.2014 року за власним бажанням, що підтверджується записами в її трудовій книжці. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівнику належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. Статтею116 КЗпП України закріплено, що при звільненні працівника виплата усіх належних йому від підприємства, проводиться у день звільнення. Згідно з ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» судам роз'яснено, що не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належить йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. В судовому засіданні встановлено, що на час розгляду справи відповідачем повністю не зроблений розрахунок, що передбачений ст. 116 КЗпП України при звільненні позивача. Позивачем здійснений розрахунок середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає стягненню з відповідача відповідно до положень ст.117 КЗпП України станом на 04 січня 2016 року, який за 290 робочих днів затримки за період з 30.10.2014 року по 04.01.2016 року складає 92 365 грн., виходячи із середньоденного заробітку 318,50 грн. Суд, перевіривши розрахунок, проведений відповідно до п.2, п.5, п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, вважає його правильним, а позов про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні таким, що підлягає задоволенню. Крім того, відсутні заперечення відповідача, відносно зробленого позивачем розрахунку та відсутні заперечення з приводу пред"явленого до нього позову. Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги невиконання зобов'язань відповідачем , суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути компенсацію за затримку розрахунку у розмірі її середнього заробітку по день фактичного звернення до суду у розмірі 92 365 грн. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв»язку з противоправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім»ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в іншій спосіб одноразову або шляхом здійснення щомісячних платежів. Згідно з п.п. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 « Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди» ( зі змінами та доповненнями) роз»яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Враховуючи положення вищезазначених норм закону, приймаючи до уваги принципи розумності та справедливості, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 2 000 грн. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 943, 65 грн., оскільки позивач звільнений від його сплати при зверненні до суду за вимогами, що випливають з трудових правовідносин. На підставі ст.ст. 116, 117, 233 КЗпП України, ст. 34 Закону України ""Про оплату праці"", п.2, п.5, п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, та

Outcome: approved