Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-16 00:00:00

звернувшись в суд із даним позовом, позивач посилається на те, що виконавчим написом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова від 29 квітня 2019 року № 8673 з нього, на користь відповідача, який отримав право вимоги на підставі договору факторингу, стягнуто грошові кошти за договором страхування життя позичальника укладеним 01 жовтня 2013 з ПАТ «Платинум Банк», у сумі 167 434,13 грн. На підставі вказаного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Говоровим відкрито виконавче провадження, в межах якого винесено постанову від 30 жовтня 2019 року, про звернення стягнення на заробітну плату пенсію, стипендію та інші доходи боржника на користь стягувача у розмірі 20 відсотків до виплати загальної суми боргу з урахуванням основної винагороди приватного виконавця та мінімальних витрат виконавчого провадження, що загалом становить 184 399,54 грн. Зазначає, що договору зі страхування життя позичальника ні з відповідачем ні з ПАТ «Платинум Банк» ніколи не укладав, йому не відомо, що стало підставою для винесення виконавчого напису про стягнення з нього на користь відповідача 167 434,13 грн., оскільки жодних фінансових відносин зі стягувачем за виконавчим написом не мав, не отримував письмової вимоги (повідомлення) від відповідача. У вересні 2013 року у нього викрали паспорт громадянина України, про що він повідомив поліцію, а після цього дізнався про три кредити оформлені на його ім`я, яких він особисто не укладав. Розмір заборгованості, нарахований стягувачем, не визнає, оскільки будь-яка інформація зі сторони фінансової установи щодо кредитних зобов`язань у нього відсутня, жодного листа з вимогою повернення боргу від фінансової установи не отримував. При цьому, нотаріусом не перевірено надіслання такої вимоги та отримання її позивачем, що унеможливило подання позивачем нотаріусу обґрунтованих заперечень щодо вчинення виконавчого напису або письмової згоди чи про пропущення відповідачем строку позовної давності. Вказує, що нотаріус при вчиненні напису не переконався у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом, та дотримання стягувачем вимог закону щодо трирічного строку подання про вчинення виконавчого напису з часу настання у нього права на звернення з вимогами по кожному окремому щомісячному платежу, чим не виконав норми ст. 88 Закону України «Про нотаріат», тому просить визнати вказаний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню та стягнути з відповідача 10 775,65 грн., що були стягнуті з його заробітної плати в рахунок погашення заборгованості за вказаним виконавчим написом, як безпідставно набуті. Позивач в судове засідання не з`явився. Його представник адвокат Романенчук подав до суду заяву, до якої долучив копію наказу про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю виданого на ім`я Гуревічова, у зв`язку із неодноразовими грубими порушеннями законодавства при вчиненні нотаріальних дій. Зазначає, що вказані обставини свідчать про недобросовісну практику вказаного приватного нотаріуса, неодноразові відступлення від норм закону, що на його думку підтверджує обгрунтованість позовних вимог. Просить розгляд справи проводити в його та позивача відсутності позовні вимоги підтримує. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, з невідомих суду причин, відзиву на позовну заяву не подав. Третя особа, приватний нотаріус Гуревічов в судове засідання також не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Приватний виконавець виконавчого округу Київської області Говоров Павло Володимирович, будучи належно повідомлений про розгляд справи в судове засідання також не з`явився. За таких обставин, з урахуванням положень ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача і третіх осіб. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, та, оцінивши докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За загальним правилом ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що 29 серпня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 8673 про стягнення з [PERSON] на користь ТзОВ «Фінансова компанія управління активами» 167 434, 13 грн. заборгованості за кредитним договором зі страхування життя позичальника (готівка) від 01 жовтня 2013 року, укладеного між ПАТ "Платинум Банк" та [PERSON] , право вимоги за яким отримало ТзОВ "Фінансова компанія управління активами" відповідно до Договору факторингу № 20140730-Г від 30 липня 2014 року (а.с. 12). На підставі вказаного виконавчого напису та заяви представника відповідача приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Говоровим відкрито виконавче провадження ВП № 60126072 та 30 жовтня 2019 року винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, яку супровідним листом направлено позивачу (а.с. 14, 25). Крім того, в межах даного виконавчого провадження приватним виконавцем винесено ряд інших постанов з примусового стягнення коштів за оскаржуваним виконавчим написом, зокрема про стягнення витрат виконавчого провадження, арешт коштів боржника. Постановою приватного виконавця від 16 червня 2020 року виконавчий документ повернуто стягувачу, за заявою останнього, розмір стягнутого боргу в ході примусового виконання становить 10 775,65 грн. (а.с. 29). Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат», нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» (далі - Закон) та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерстваюстиції України 22.02.2012 року № 296/5 та зареєстрований за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Відповідно до ст. 50 Закону України «Про нотаріат», нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису, що визначено ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів ст.ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Як зазначено в постанові Верховного Суду від 01.04.2020 року в справі № 201/15282/16-ц провадження № 61-40796св18, вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Таким чином, оскільки позивачем заперечується факт існування фінансових відносин зі стягувачем за виконавчим написом та відсутність інформації про отримання ним письмової вимоги (повідомлення) стягувача, а також невизнання позивачем розміру заборгованості, нарахованої стягувачем, що не може свідчити про безспірність суми, пред`явленої до стягнення, а нотаріус при вчиненні напису не переконався у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом, яка є обов`язковою умовою вчинення нотаріусом виконавчого напису, та дотримання стягувачем вимог закону щодо трирічного строку подання про вчинення виконавчого напису з часу настання у нього права на звернення з вимогами по кожному окремому щомісячному платежу, а відповідачем вказані обставини не спростостовані, суд приходить до висновку, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом з недотриманням вимог чинного законодавства, у зв`язку із чим його слід визнати таким, що не підлягає виконанню. Щодо стягнення із відповідача безпідставно набутих коштів на суму 10 775,65 гривень, суд враховує, що згідно із ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно) зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов`язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали. Позивач звернулася до суду з позовом про повернення безпідставно стягнутих з неї сум заборгованості за виконавчим написом, який визнається судом таким, що не підлягає виконанню. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією із сторін у зобов`язанні підлягає поверненню інший стороні на підстави статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Як свідчить аналіз матеріалів справи, в рахунок погашення боргу по виконавчому напису із доходу позивача, який він отримував в Управлінні освіти Коломийської міської ради утримано 10 775, 65 грн., суми боргу за виконавчим написом нотаріуса, який визнається судом таким, що не підлягає до виконання. Тому, враховуючи вказане, суд вважає, що порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом стягнення з відповідача на користь позивача. На підставі наведеного та ст.ст. 15, 16, 18, 1212 ЦК України, ст.ст. 8, 44, 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат",

Outcome: approved