Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-31 00:00:00

[PERSON] звернулась до Кілійського районного суду Одеської області 06.07.2017 року з заявою про встановлення факту належності її матері [PERSON], яка померла 26.09.2013 року правовстановлюючого документу. В обґрунтування своїх вимог в заяві зазначає, що 26 вересня 2013 року померла її мати - [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на належну їй земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розміром 3,39 га, що розташована на території Кілійської міської ради Кілійського району Одеської області. Однак, в Державному акті на право приватної власності на землю, серії І-ОД №047219, який був виданий 27.09.2000 року на підставі рішення виконавчого комітету Кілійської міської ради народних депутатів Кілійського району Одеської області від 28 серпня 2000 року № 195, була допущена орфографічна помилка, а саме прізвище власника записане як «Устіменко» замість вірного «Устименко». Через зазначену помилку заявник не має можливості оформити спадщину. Позивач на розгляд справи не зявилась, але надала заяву, в якій просить справу розглянути за її відсутності, заявлені вимоги підтримує у повному обсязі. Заінтересована\~\~ особа, Відділ\~ Держеокадастру у Кілійському району Одеської області, надав відповідне клопотання про розгляд справи\~ за їх\~ відсутності, заявлені вимоги підтримують у повному обсязі. \~Вивчивши матеріали справи та дослідивши \~наявні \~докази судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини Судом встановлено, що 27 вересня 2000 року [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Кілійської міської ради народних депутатів Одеської області від 28 серпня 2000 року № 195 був виданий Державний акт на право приватної власності на землю серії І-ОД №047219 від 27.09.2000 року, яка розташована на території Кілійської міської ради Одеської області, площею 3,39 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. /а.с. 7/ Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 353618, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кілійського районного управління юстиції в Одеської області 27.09.2013 року, актовий запис № 525, 26 вересня 2013 року в м. Кілія Одеської області померла [PERSON] . /а.с.6/ Згідно копії свідоцтва про народження серії І-ЖД №519513, виданого повторно 23.06.2017 року Кілійським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеської області, [PERSON] народилась 15 травня 1955 року, батьками записані [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 163 від 30.05.1955 року. /а. с. 10/. Відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ЖД №312043, виданого Кілійським районним бюро РАЦС Одеської області 23.02.1974 року, актовий запис №38, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який був зареєстрований 23 лютого 1974 року. Прізвище після реєстрації шлюбу: [PERSON], [PERSON]. (а.с. 11). Згідно довідки Кілійської міської ради Одеської області № 1465 від 23.06.2017 року, зазначено, що за адресою: м. Кілія, вул.. Маяк, будинок 163 на момент смерті [PERSON] 23.09.2013 року, окрім неї були зареєстровані: [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]. (а.с. 13) Згідно листа Відділу Держземагентства у Кілійському районі Одеської області № 319/138-17 від 03.07.2017 року на заяву [PERSON], у звязку з набранням чинності з 01.01.2013 року Законом України «Про державний земельний кадастр», постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 року № 1051 «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру», з 01.01.2013 року органи Держземагенства позбавлені повноважень щодо реєстрації права власності та користування земельною ділянкою. Законодавством України виправлення помилок в державних актах на землю не передбачено. /а.с. 14/ Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що \~особа, яка зазначена в Державному акті на право приватної власності на землю серії І-ОД №047219 від 27.09.2000 року, а саме [PERSON] та [PERSON], яка померла 26.09.2013 року, є однією і тією ж особою. При вирішенні справи судом застосовано відповідні положення діючого законодавства. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 256 ЦПК України та роз'яснень, що містяться в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.95 N 5, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, розглядаються в судовому порядку, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх установлення. У відповідності до п. 12\~ \~Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року\~ \~(із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №15 від 25.05.1998 року) „Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», виникнення права власності на нерухоме майно підтверджується свідоцтвом про право власності і видається, зокрема, фізичним чи юридичним особам у разі безоплатної передачі їм земельної ділянки із земель державної чи комунальної власності за рішеннями органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування. На підставі наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 9 вересня 2013 року № 537 втратила чинність Інструкція про заповнення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку і на право постійного користування земельною ділянкою, затверджена наказом Державного комітету із земельних ресурсів від 22 червня 2009 року № 325, якою було врегульовано, серед іншого, питання видачі нового державного акта взамін зіпсованого. Таким чином заявник позбавлений можливості в позасудовому порядку внести виправлення до відповідного державного акту. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Зважаючи на встановлені з досліджених доказів обставини справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог заявника та, беручи до уваги, що в позасудовому порядку неможливо встановити відповідний юридичний факт, задовольняє заяву. На підставі викладеного, ст.ст.\~15,\~16 ЦК України,

Outcome: approved