Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-06 00:00:00

17 листопада 2015 року до Любешівського районного суду Волинської області надійшов позов [PERSON] до управління Пенсійного фонду України в Любешівському районі Волинської області про стягнення належної спадкодавцеві суми пенсії. Позивач свої вимоги мотивує тим, що є спадкоємцем по смерті [PERSON], яка померла 14 листопада 2012 року. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом до складу спадщини включені присуджені судом та не виплачені відповідачем 19628,44 гривень пенсійних виплат, які належали спадкодавцеві та не були ним одержані за життя. На його звернення управління Пенсійного фонду України в Любешівському районі Волинської області відмовило у виплаті зазначеної суми, покликаючись на Закон України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень та постанову Кабінету Міністрів України № 440 від 03 вересня 2014 року Про затвердження порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою. За таких обставин вважає, що відповідач порушує його право власності. У письмових запереченнях управління Пенсійного фонду України в Любешівському районі вказує на положення статті 63 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі Закон № 796-ХІІ) щодо фінансування витрат з Державного бюджету України, пов'язаних з реалізацією цього Закону; статей 72, 73 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування про те, що кошти Пенсійного фонду України не включаються до Державного бюджету України і використовуються на виплату пенсій, передбачених тільки цим Законом. Згідно з Положенням про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах, затвердженого Постановою Правління фонду України від 30 квітня 2002 року № 8-2, відповідач не є розпорядником коштів Державного бюджету. Разом з тим, відповідач не заперечує права позивача на отримання вказаних у позові коштів.\~ Позивач та представник відповідача в судове засідання не зявилися, подавши відповідні клопотання про розгляд справи без їх участі. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Проаналізувавши письмові докази, суд дійшов до наступних висновків. Постановами Любешівського районного суду Волинської області від 07.09.2011 року та 24.11.2011 року в адміністративних справах № 2-а-4238/11 та 2-а-7485/11 відповідно за позовом [PERSON] до \~Управління Пенсійного фонду України в Любешівському районі Волинської області про визнання неправомірними дій Управління Пенсійного фонду України в Любешівському районі відносно виплати пенсії в розмірах відповідно до Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи зобовязано відповідача призначити та здійснювати виплату, перерахувати та виплатити [PERSON] підвищення до пенсії та додаткову пенсію відповідно до ст.ст. 39, 51 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Згідно свідоцтва про смерть серії І-ЕГ № 135202 [PERSON] померла 14 листопада 2012 року в с. Зарудчі Любешівського району Волинської області. З свідоцтва про право на спадщину за законом, яке видане 18 листопада 2014 року державним нотаріусом Любешівського нотаріального округу [PERSON], слідує, що позивач прийняв спадщину після смерті [PERSON], у тому числі на\~ невиплачену заборгованість по недоотриманій спадкодавцем пенсії на підставі рішень суду на загальну суму 19628,44 гривень, що належали спадкодавцеві. Повідомленням та запереченням відповідача за № 803/Б-01 від 16.11.2015 року та № 9789/09 від 26.11.2015 року відповідно стверджено наявність боргу перед [PERSON] відповідно до рішень суду на загальну суму 19628,44 гривень та не заперечується факт, що згадана сума на момент вирішенні цієї справи не виплачена. З повідомлення відповідача за № 803/Б-01 від 16.11.2015 року вбачається, що [PERSON] звертався до управління Пенсійного фонду України в Любешівському районі Волинської області щодо виплати недоотриманої пенсії [PERSON], однак в цьому йому було відмовлено. Згідно з статтями 1216, 1218 Цивільного кодексу України (далі ЦК) спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частин 1, 3, 5 статті 1268 ЦК спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з частиною 1 статті 1296 ЦК спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1227 ЦК визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім'ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Статті 39, 51 Закону № 796-ХІІ передбачають право громадян, які постраждали від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, на отримання державної та додаткової пенсії, за шкоду, заподіяну здоров'ю.\~ Таким чином, у цих нормах йдеться про різновиди соціальних пенсійних виплат. Отже, судження відповідача, що заявлені позивачем суми не є належною на день смерті спадкодавця недоотриманою пенсією слід визнати хибними. Відповідно до пунктів 1, 3 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України № 141/2013 від 18 березня 2013 року, Пенсійний фонд України входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики з питань пенсійного забезпечення та ведення персоніфікованого обліку надходжень від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок). Одним з його основних завдань є реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення; забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання, інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством тощо. Відповідно до чинного у даний час Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах, яке затверджене постановою правління Пенсійного Фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2, управління Пенсійного фонду України в районах є територіальними органами Пенсійного фонду України. Управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань серед іншого: планує доходи та видатки коштів Фонду в районі (місті), у межах своєї компетенції забезпечує виконання бюджету Фонду; призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства; забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій тощо. Аналіз наведеного вище, інших положень Законів України Про пенсійне забезпечення, Про загальнообовязкове пенсійне страхування вказує на те, що відповідач є субєктом здійснення пенсійних виплат, передбачених статтями 39, 51 Закону № 796-ХІІ. Отже, покликання відповідача щодо неможливості виплатити вказаних у позові коштів через відсутність відповідного фінансування з Державного бюджету України юридичного значення не має. Відповідач як орган виконавчої влади не позбавлений права в межах реалізації своїх повноважень в адміністративному порядку вимагати належного фінансування заборгованості, яка виникла у звязку з реалізацією державою Закону № 796-ХІІ. Помилковими є посилання відповідача на положення постанови Кабінету Міністрів України № 440 від 03 вересня 2014 року, Закону України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень, оскільки в контексті предмету судового розгляду вказані норми не поширюються на спірні правовідносини сторін.\~ Враховуючи наведене у сукупності, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позову [PERSON] Питання про розподіл судових витрат між сторонами слід вирішити відповідно до вимог статті 88 ЦПК України.

Outcome: approved