Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-02 00:00:00

Адвокат позивача [PERSON] звернулася до Суворовського районного суду м. Одеси з заявою про ухвалення додаткового рішення суду, яким просить вирішити питання щодо розподілу судових витрат. В обґрунтування заяви адвокат позивача посилається на те, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 14 січня 2020 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Суворовська районна адміністрація в особі органу опіки та піклування, про визначення місця проживання дітей з матір`ю, здійснення реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей без згоди батька були задоволені, визначено місце проживання [PERSON] та [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] , надано дозвіл на здійснення реєстрації проживання неповнолітніх: [PERSON] та [PERSON] без згоди батька [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Адвокат позивача, зазначає, що судом при ухваленні зазначеного рішення не було вирішено питання щодо розподілу судових витрат та витрат на правничу допомогу, а саме: суд не вирішив питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі: 12 500 гривень та судового збору у розмірі: 768, 40 коп. На підставі викладеного, просить суд вирішити питання щодо розподілу судових витрат. В судовому засіданні адвокат позивача заяву про ухвалення додаткового рішення підтримала в повному обсязі та просила суд ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу АО «КФ Домінанта» у розмірі: 12 500 грн., та судовий збір у розмірі 768, 40 коп. Адвокат позивача додатково пояснила, що дані витрати є обґрунтованими та такими, що підтверджені, актом виконаних робіт і квитанціями до прибуткового касового ордеру № 39 від 07.10.2019 року та № 45 від 21.11.2019 року. Відповідач [PERSON] заяву про стягнення витрат вважав необґрунтованою та такою, що не відповідає дійсності, зазначив, що суми вказані в акті є завищеними та, що він позов визнав, а відтак не має сплачувати витрати на правничу допомогу, з підстав їх недоведеності, також пояснив, що йому взагалі невідомо з яких причин позивач звернулось до суду, оскільки він особисто не мав жодних заперечень з приводу визначення місця проживання дітей та відповідно визнав позовні вимоги. Представник третьої особи Орган опіки та піклування до суд не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся, не явка третьої особи не перешкоджає розгляду заяви щодо вирішення питання про розподіл судових витрат. Заслухавши доводи адвоката позивача, яка просили задовольнити заяву, відповідача, який заяву про стягнення витрат не визнав та просив відмовити у стягненні витрат, як таких, що необґрунтовані та не доведені, дослідивши матеріали справи, докази щодо надання правничої допомоги, суд дійшов наступних висновків. Додаткове судове рішення увалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (ч.3 ст. 270 ЦПК України). Відповідно до п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до ч.2 ст.270 ЦПК України заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Так, відповідно до рішення Суворовського районного суду м. Одеси у даній справі, судом при ухвалені рішення не було надано оцінку вимогам про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу та судового збору, що були заявлені та відповідно мали бути оцінені судом при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч.2, 3 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. На підтвердження розрахунку вартості правничої допомоги, позивач [PERSON] надала суду акт виконання робіт за договором № 07-10 про надання правової допомоги від 07.10.2019 року згідно якого, по справі № 523/15193/19 в період з 07.10.2019 року по 22.11.2019 року виконані наступні роботи: 1. аналіз та оцінка матеріалів справи - 1 500 грн., 1. підготовка заяви про зміну предмету позову - 3 000 грн., 2. підготовка адвокатських запитів - 2 000 грн., 3. аналіз та оцінка доказів - 3 000 грн., 4. Надання консультацій клієнту - 3000 грн., 5. участь в судовому засіданні - 2 500 грн. Всього по даному акту виконано робіт на загальну суму № 15 000 гривень (а.с.58). На підтвердження сплачених послуг, до акту виконаних робіт, надано квитанції прибуткового касового ордеру № 39 від 07.10.2019 року та № 45 від 21.11.2019 року про сплату 12500 грн. та 2500 грн. (а.с. 59). Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша - друга статті 133 ЦПК України). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року N 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон N 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону N 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону N 5076-VI). Відповідно до статті 19 Закону N 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону N 5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Аналізуючи вказані норми, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Отже, суд приймає до уваги положення частини третьої статті 141 ЦПК України, згідно з якою при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи та вважає, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають частковому задоволенню. З приводу стягнення витрат на правову допомогу Верховний Суд неодноразово висловив правові позиції, а саме в постанові Великої Палати Верховного Суду 19.02.2020 № 755/9215/15-ц, від 27 червня 2018 року у справі N 826/1216/16 (провадження N 11-562ас18), постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі N 753/15687/15-ц, від 26 вересня 2018 року у справі N 753/15683/15, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 червня 2019 року у справі N 910/3929/18 та інших. Судом враховується що, відповідно частини першої статті 142 ЦПК України, передбачено наступне - у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Разом з цим, суд враховує заяву відповідача про визнання останнім позовних вимог заявлених [PERSON] , а тому, суд вважає, що в даному випадку заява позивача про повернення судового збору в розмірі: 768 гривень 40 копійок підлягає частковому задоволенню, а саме щодо повернення позивачу з Державного бюджету України через Управління Державної казначейської служби України у м. Одесі і в Одеській області 50 % суми збору сплаченого під час звернення до суду, що складає 384 гривні 20 копійок. Враховуючи предмет спору, наявність заяви про визнання відповідачем позовних вимог, строків розгляду справи, що представник участі у судових засіданнях не приймав, суд дійшов висновку, що дана цивільна справа не відноситься до категорії складних справ, тому витрачання часу на аналіз судової практики, підготовки уточненого позову, аналіз та оцінка доказів та консультації клієнту підлягають частковому задоволенню, а саме: в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 5 000 тисяч гривень. Таким чином, враховуючи заперечення відповідача, наявність заяви про визнання позову, виходячи з розумності та співмірності заявлених вимог, категорії складності цивільної справи, вимоги представника позивача та позивача щодо розподілу судових витрат підлягають частковому задоволенню, оскільки розумним буде розмір витрат на правничу допомогу адвоката - 5 000 грн., які складаються з 1500 грн. - аналіз та оцінка матеріалів справи та оцінка доказів, 2 000 грн.- підготовка запитів та заяв, 1 500 гривень - консультування клієнта та інші дії. Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, а також те, що при винесенні рішення судом не було вирішено питання щодо стягнення судових витрат за надану правову допомогу, та витрат по сплаті судового збору, заява підлягає частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial