Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-02 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] з наступними вимогами: розірвати шлюб, укладений між сторонами та зареєстрованого у відділі реєстрації актів цивільного стану Кузнецовського міського управління юстиції Рівненської області 09 жовтня 2009 року (актовий запис №241 від 09 жовтня 2009 року), та стягнути з відповідача в користь позивачки аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1/2 (одної лругої) частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 (тридцяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня предявлення позову до досягнення дитиною повноліття. Згідно з доводами позивачки сімейне життя з відповідачем виявилось невдалим. [PERSON] зазначила, що причиною розірвання шлюбу є сварки подружжя через несумісність характерів, відсутність взаєморозуміння, узгодженості та одностайності в прийнятті сімейних рішень, протилежність поглядів на сімейні обов'язки, що зумовилио втрату поваги один до одного. Ведення спільного господарства та сумісне проживання сторін, як вказано в позовній заяві, припинено. Позивачка вважає, що збереження шлюбу є неможливим та суперечить її правам та інтересам. Крім того, позивачка зазначила, що на даний час вона не працює, оскільки займається покращенням здоровя малолітнього сина - [PERSON], [INFO], який є дитиною-інвалідом, інвалідність якого повязана з наслідками Чорнобильської катастрофи. [PERSON] стверджує, що [PERSON] належним чином не надає матеріальної допомоги на утримання малолітньої дитини, хоча є працездатним і фінансовоспроможним. Згідно з доводами позивачки відповідач працює у відокремленому підрозділі "Рівненська АЕС" державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча колмпанія "Енергоатом" і його середньомісячна заробітна плата становить 7000 (сім тисяч) грн. 00 коп. В судове засідання сторони не з'явилися, хоча у встановленому законом порядку були повідомлені судом про час, дату і місце розгляду даної справи. 29 липня 2016 року від [PERSON] і [PERSON] в суд надійшли письмові заяви про розгляд справи без їх участі. Окрім цього, зі змісту вказаної письмової заяви позивачки від 29 липня 2016 року слідує, що подружжя не примирилося, [PERSON] повністю підтримує вказані позовні вимоги про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, оскільки між сторонами виникають постійні непорозуміння і сварки. Відповідач [PERSON] повністю визнав позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/2 (одної другої) частини усіх видів свого заробітку (доходу), про що зазначив у письмовій заяві від 29 липня 2016 року. Вказаних письмових заяв від 29 липня 2016 року сторони не відкликали, своїх позицій не змінили. Визнання відповідачем [PERSON] позову [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини в даному випадку не суперечить закону, не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, тому відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України підлягає прийняттю. Враховуючи зазначені письмові заяви сторін від 29 липня 2016 року, суд дослідив і оцінив у сукупності письмові докази, наявні в матеріалах справи, та прийшов до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини підлягає задоволенню. Такий висновок суду грунтується на наступних встановлених фактичних обставинах. 22 липня 2006 року у сторін народився син [PERSON], який на момент вирішення спору є малолітньою дитиною. Батьками [PERSON] є [PERSON] і [PERSON] Наведені обставини підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ГЮ №035157, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції 04 жовтня 2006 року, відповідний актовий запис за №2177 від 04 жовтня 2006 року. 09 жовтня 2009 року [PERSON] і [PERSON] уклали між собою шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Кузнецовського міського управління юстиції Рівненської області, про що в книзі реєстрації шлюбів 09 жовтня 2009 року зроблено відповідний актовий запис за №241. Наведений факт підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ГЮ №052421, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Кузнецовського міського управління юстиції Рівненської області 09 жовтня 2009 року. Зі змісту позовної заяви [PERSON] та доводів сторін, викладених у письмових заявах від 29 липня 2016 року, судом встановлено, що між подружжям [PERSON] і [PERSON] відсутнє взаєморозуміння, що зумовлює постійні сварки в сім'ї, сторони втратили почуття поваги один до одного, не підтримують сімейно-шлюбних відносин між собою та не ведуть спільного господарства. Дані обставини призвели до того, що їх сімя фактично розпалася. Наданий судом час для примирення не дав позитивних результатів. Примирення [PERSON] і [PERSON] не відбулося. Проживати однією сімєю та зберегти шлюб сторони обопільно не бажають. Наведені обставини свідчать, що сімя [PERSON] і [PERSON] фактично не існує, подальше їх шлюбне життя та збереження шлюбу є неможливим, так як це суперечить інтересам обох сторін. Відновити сімейно-шлюбні стосунки і спільно проживати однією сімєю сторони не бажають, тому за таких обставин шлюб не може бути збереженим. Отже, зазначені фактичні обставини свідчать про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. При вирішенні цієї частини спору суд застосував наступні правові норми. Згідно з вимогами, передбаченими ч.1 ст.24 СК України, шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 1, 4 ст.55 СК України передбачено, що дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, а також зобовязані спільно дбати про матеріальне забезпечення сімї. Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого звязку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ст.112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Отже, з наведених підстав, суд вирішив розірвати шлюб, укладений між [PERSON] і [PERSON], оскільки вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, так як суперечить інтересам обох сторін. Судом встановлено, що малолітня дитина сторін [PERSON] є інвалідом, що доводиться посвідченням серії ААБ №034718, виданим управлінням праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Кузнецовської міської ради Рівненською області 12 жовтня 2009 року. З довідки ЖЕД №2 Кузнецовського міського комунального підприємства №1668 від 01 серпня 2016 року слідує, що малолітня дитина - [PERSON], [INFO], проживає разом зі своїми батьками - сторонами по справі. Позивачка не працює, оскільки здійснює догляд за малолітньою дитиною - сином [PERSON], [INFO]. Довідка управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Кузнецовської міської ради Рівненської області №1142 від 29 липня 2016 року свідчить, що сукупний розмір доходу [PERSON] у виді державної соціальної допомоги дітям-інвалідам за період часу з січня 2016 року до червня 2016 року включно становить 11324 (одинадцять тисяч триста двадцять чотири) грн. 80 коп. Зазначений розмір доходу позивачки є недостатнім для забезпечення повноцінного фізичного та духовного розвитку малолітньої дитини-інваліда без участі в цьому відповідача - батька дитини. Позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини аргументовані неналежним виконанням батьківського обовязку [PERSON] щодо утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], а також працездатністю і спроможністю відповідача щомісячно надавати матеріальну допомогу своїй малолітній дитині. Зазначені обставини [PERSON] в даному випадку визнані. Доказів, які б спростовували доводи позивачки, не здобуто. Таких даних відповідачем суду не надано. За таких обставин, розмір аліментів на утримання малолітньої дитини слід визначити в частці у розмірі 1/2 (одної другої) частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 (тридцяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня предявлення позову до досягнення дитиною повноліття, яка визнана обома сторонами. Згідно з ч.1 ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог, передбачених в ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Статтею 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. З наведених підстав, суд вирішив стягнути з відповідача в користь позивачки аліменти на утримання малолітньої дитини сина: [PERSON], [INFO], в розмірі 1/2 (одної другої) частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 (тридцяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня предявлення позову до досягнення дитиною повноліття. З врахуванням наведеного, на підставі ч.1 ст.24, ч.ч.1, 4 ст.55, ч.ч.3, 4 ст.56, ч.2 ст.104, ч.3 ст.105, ч.1 ст.110, ст.112, ч.1 ст.180, ч.3 ст.181, ст.182, ч.1 ст.183, ч.1 ст.191 СК України,

Outcome: approved