Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-06 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач, [PERSON] в судове засідання не з`явився та подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Свої позовні вимоги мотивував тим, що 07.05.1988 року він одружився з [PERSON] відповідачкою по справі, зареєструвавши шлюб у відділі ЗАГСу Косівського райвиконкому Івано-Франківської області, актовий запис №22. Від даного шлюбу у неповнолітніх дітей у них не має. Спочатку сімейне життя у них було добре, але з часом погіршилося. На даний час вони разом не проживають та не ведуть спільного господарства. Все це привело до того, що вони втратили почуття поваги і любові, тому він переконаний, що подальше спільне життя і збереження шлюбу не можливе. Позивач вважає, що надії на збереження сім`ї немає ніякої, шлюб між ними носить формальний характер. Просить позов задовольнити, розірвати шлюб зареєстрований 07.05.1988 року між ним та відповідачкою у відділі ЗАГСу Косівського райвиконкому Івано-Франківської області. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася та подала до суду заяву в якій не заперечила, щодо розірвання шлюбу. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає позов підставним та таким, що підлягає до задоволення із наступних підстав: Як встановлено в судовому засіданні сторони спільно не проживають, подружніх відносин не підтримують та не ведуть спільного господарства, позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідачка не заперечує. Згідно ч.1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ч.2 та ч.3 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Разом з цим, згідно ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до роз`яснень, які містяться у пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя від 21 грудня 2007 року № 11, охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. На підставі наведеного, ст.ст.109-112 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved