Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-29 00:00:00

В липні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» (далі Банк) про розподіл майна, набутого під час шлюбу У заяві позивач зазначив, що з 21.10.2005 року перебував з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано за рішенням суду від 11.10.2011 року. За час перебування у шлюбі ними за кредитні кошти було придбано транспортний засіб «Kia Ceed 2.0» номер кузову [NUMBER] державний реєстраційний номер [NUMBER], право власності на який було зареєстровано за відповідачем. На момент припинення шлюбних відносин, вони з відповідачкою домовилися, що вказаний автомобіль залишається у його користуванні, та він же буде сплачувати заборгованість за кредитним договором, укладеним між Банком та [PERSON]. Однак в подальшому, в порушення вказаної домовленості відповідач стала вимагати у нього 5000 доларів США, за спірний автомобіль, які він їй і передав у червні 2013 року. Однак в подальшому, [PERSON] звернулася до правоохоронних органів, щодо незаконного заволодіння ним транспортним засобом, внаслідок чого працівниками міліції автомобіль було передано відповідачці. Посилаючись на те, що грошові кошти за спірний автомобіль було виплачено особисто ним, просив в порядку поділу спільного майна визнати за ним право власності на спірний автомобіль. Також, посилаючись, що в період сумісного проживання з відповідачем ним було орендовано квартиру, за яку сплачено 96750 грн., в якій зроблено ремонт вартість якого складає 46198,48 грн., та крім того, ним було сплачено [PERSON] 5000 доларів США, що на той момент, за курсом НБУ еквівалентно 4000 грн.; та сплачено за період спільного проживання в рахунок погашення кредитної заборгованості 130674,74 грн., що загалом становить 273622,95 грн., просив в рахунок поділу спільного майна стягнути з відповідачки 111474,24 грн. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, підтвердив фактичні обставини викладені у заяві. В судовому засіданні відповідач та її представник позов не визнали, посилаючись, що вказаний автомобіль належить на праві власності особисто [PERSON], на даний час, нею заборгованість за кредитним договором повністю погашена. Щодо заявленої вимоги про стягнення грошових коштів, просили відмовити за необґрунтованістю, оскільки кошти витрачені на утримання сім'ї не є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. До судового засідання представник третьої особи не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно, належним чином. Судом приймалось рішення за відсутності не з'явившогося представника третьої особи, на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено в судовому засіданні сторони з 21.10.2005 року перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого неповнолітніх дітей не мають. Рішенням суду від 11.10.2011 року шлюб було розірвано. 30 січня 2008 року [PERSON] уклала з ЗАТ «Перший Український Банк» кредитний договір №6086879 на придбання автомобілю «Kia Ceed 2.0» номер кузову [NUMBER] державний реєстраційний номер [NUMBER], вартістю 24226 доларів США. Придбаний автомобіль був зареєстрований на ім"я [PERSON] (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 30.01.2008 року. Відповідно до повідомлення Банку станом на 11.06.2014 року [PERSON] зобов'язання за кредитним договором №6086879 виконано у повному обсязі. За положеннями ст. 61, 70 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як роз'яснено в п. п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (далі Постанова) - вирішуючи між подружжям спір про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст.60,69 СК України, ч.3 ст. 368 ЦК), відповідно до ч.ч.2,3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. Таким чином спільною власністю чоловіка та дружини, яка може ділитися між ними відповідно до ст. 68 СК України, є майно, придбане подружжям у кредит. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що спільним майном подружжя [PERSON] є транспортний засіб «Kia Ceed 2.0» номер кузову [NUMBER] державний реєстраційний номер [NUMBER], який і підлягає поділу Відповідно до вимог ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Пунктом 25 Постанови роз'яснено, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема, неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4,5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного із подружжя про отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. В разі, коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у спільній частковій власності. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в частині поділу спільного транспортного засобу підлягають частковому задоволенню. За позивачем та відповідачем слід визнати право власності на ? частку спірного транспортного засобу за кожним. Що стосується заявлених вимог, щодо стягнення з [PERSON] грошових коштів, витрачених на оренду та ремонт житла, та переданих, у якості компенсації вартості спільного майна, то суд виходить з наступного. Згідно ст..11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст..10 ч.2, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Звертаючись до суду з зазначеним позовом [PERSON] визначив його предметом поділ спільного майна подружжя. При цьому, просив стягнути з відповідачки половину грошових коштів, витрачених на утримання сім'ї в період їх спільного проживання, що не є об'єктом спільного майна та не підлягає розподілу, у розуміннях ст..ст. ст. 61, 70 СК України. З врахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що заявлені в цій частині вимоги [PERSON] є необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню

Outcome: partial