Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до фізичної особи - підприємця ( надалі по тексту - ФОП ) [PERSON] про стягнення заборгованості за Договором оренди № 4 від 31.12.2010 р. в розмірі 217 890, 00 грн., пені в розмірі 353 466, 00 грн., 3% від простроченої суми в розмірі 6 536, 70 грн. ; зобов»язання повернути орендоване майно, а саме : нежитлове приміщення площею 146, 7 кв.м., розташоване за адресою : [ADDRESS]. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що їй на праві власності належить нежитлове приміщення площею 146,7 кв.м., розташоване за адресою : [ADDRESS]. 31 грудня 2010 р. між сторонами по справі було укладено Договір оренди № 4 ( надалі по тексту - Договір) , за яким [PERSON] ( наймодавець) передала ФОП [PERSON] ( наймачеві) належне їй майно, а саме : нежитлове приміщення площею 146,7 кв.м., розташоване за адресою : [ADDRESS] у користування за плату на певний строк. Пунктом 2.1 Договору передбачений строк оренди - з 31.12.2010 р. по 31.12.2012 р. Пунктом 3.1 Договору передбачена оренда плата та строк її внесення - 8 070, 00 грн. щомісяця до 05 числа поточного місяця. В той же день 31.12.2010 р. між сторонами був укладений Акт приймання - передачі до Договору оренди № 4 від 31.12.2010 р., згідно якому [PERSON] передала, а ФОП [PERSON] прийняв у тимчасове користування територію площею 146, 7 кв.м. ( частку приміщення) , яка розташована за вищевказаною адресою. Станом на квітень 2013 р. відповідач а ні повністю, а ні частково не виконав вимогу, передбачену п.2.1. Договору , у зв»язку з чим на день звернення до суду з цим позовом заборгованість за орендну плату становить 217 890, 00 грн. У зв»язку з порушенням відповідачем зобов»язань за Договором щодо здійснення щомісячної орендної плати, як на думку позивача, з відповідача підлягають стягненню в судовому порядку пеня, яка за розрахунком позивача, становить 353 466, 00 грн. та 3% від простроченої суми, яка за розрахунком позивача, становить 6 536, 70 грн. Крім того, на день звернення з позовом до суду, строк дії Договору сплив, проте відповідач відмовляється повернути позивачу орендоване ним майно, у зв»язку з чим [PERSON] вимушена вирішувати вказане питання у судовому порядку. Не погоджуючись з позовом, відповідач ФОП [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON], із залученням до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ВАТ « Веста-2000» в особі директора [PERSON], про визнання недійсним Договору оренди № 4 від 31.12.2010 р. ( а.с. 65-68) В обґрунтування заявленої вимоги зазначив, що ані Договір оренди № 4 від 31.12.2010 р., ані Акт приймання передачі до Договору оренди № 4 від 31.12.2010 р., з [PERSON] він ніколи не укладав та не підписував. А отже ніяких грошових коштів за начебто орендоване у позивача майно він нікому не винен. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 листопада 2013 року зустрічний позов ФОП [PERSON] до [PERSON], третя особа : ВАТ « Веста-2000» в особі директора [PERSON], про визнання недійсним договору оренди № 4 від 31.12.2010 р. об»єднаний в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до ФОП [PERSON] про стягнення суми заборгованості за договором оренди № 4 від 31.12.2010 р. ( а.с. 86). Ухвалою суду від 18 грудня 2014 р. зустрічний позов ФОП [PERSON] до [PERSON], третя особа : ВАТ « Веста-2000» в особі директора [PERSON], про визнання недійсним договору оренди № 4 від 31.12.2010 р., залишений без розгляду. Ухвалою суду від 18 грудня 2014 р. позов [PERSON] до ФОП [PERSON] в частині вимоги щодо зобов»язання повернути власнику орендоване згідно Договору оренди № 4 від 31.12.2010 р. майно, а саме : нежитлове приміщення площею 146,7 кв.м., розташоване за адресою : [ADDRESS], залишений без розгляду. Продовжено розгляд справи за позовом [PERSON] до фізичної особи - підприємця [PERSON] про стягнення грошових сум за договором оренди № 4 від 31.12.2010 р. В судове засідання сторони та їх представники не з»явилися, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися судом належним чином. Представник позивачки звернувся до суду з письмовою заявою про розгляд справи за його відсутності, при цьому позовні вимоги свого довірителя щодо стягнення грошових сум за договором оренди № 4 від 31.12.2010 р. підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Причина неявки відповідача та його представника суду не відома. Будь-яких заяв- клопотань, які б перешкоджали розгляду справи від них до суду не надходило. Суд, взявши до уваги пояснення представників сторін, відповідача, надані в попередніх судових засіданнях, проаналізувавши та перевіривши їх наданими суду доказами, приходить до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що [PERSON] на праві власності належить об»єкт нерухомого майна літ.К, загальною площею 258, 3 кв.м., розташований за адресою : [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі- продажу від 28 вересня 2007 р., посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], серія та номер : 537 та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності , індексний номер 31183550 ( а.с.11, 217). Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.1 ст. 761 ЦК України право передання майна у найм має власник речі або особа, яка має майнові права. 31 грудня 2010 р. між [PERSON] та ФОП [PERSON] було укладено Договір оренди № 4 ( надалі по тексту - Договір) ( а.с. 6). Згідно ч.1 ст. 759 ЦК України за договором найму ( оренди) наймодавець передає або зобов»язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Згідно п. 1.1. Договору [PERSON] передає ФОП [PERSON] у користування частку , належного їй на праві власності нежилого приміщення, розташованого за адресою : [ADDRESS], загальною площею 146, 7 кв.м. За своєю характеристикою предмет договору найму відповідає вимогам, встановленим ч.1 ст. 760 ЦК України. Факт передачі в оренду вказаного майна підтверджується Актом приймання - передачі до Договору, складеним в той же день - 31.12.2010 р. ( а.с.7) Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За ст. 10 ЦПК України судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічним чином питання обов»язків доказування і подання доказів регулює ст. 60 ЦПК України, за якою кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Із змісту вказаної норми права вбачається, що відомості про факти, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, повинні бути одержані із зазначених у законі джерел і передбаченими у законі способами. Згідно з ч. 1 ст. 179 цього ж Кодексу предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доводи відповідача про те, що Договір оренди № 4 від 31.12.2010 р. , який нібито укладено між [PERSON] та ФОП [PERSON], він не підписував, при його укладенні присутнім не був, довіреності на іншу особу для укладення цієї угоди не надавав ; Акт приймання - передачі майна до вказаного Договору не підписував ; відбиток печатки, який стоїть на спірному Договорі схожий на його печатку, проте своєю печаткою він вказаний Договір не скріпляв, є неспроможними з наступних підстав. На підтвердження своїх доводів під час розгляду справи в суді відповідачем було заявлено клопотання про призначення по справі судової почеркознавчої експертизи. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19 березня 2014 р. клопотання ФОП [PERSON] задоволено, по справі призначено судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої були поставлені наступні питання : 1) чи виконано підпис ФОП [PERSON] на Договорі оренди № 4 від 31.12.20120 р. нежитлового приміщення площею 146, 7 кв.м., що знаходиться за адресою : [ADDRESS], який укладено між [PERSON] та ФОП [PERSON], та на Акті приймання - передачі до Договору оренди нежитлового приміщення від 31.12.2010 р. самим [PERSON] або іншою особою ? ; 2) чи є оригінальним відбиток печатки « Приватний підприємець Україна м. Запоріжжя [PERSON] [NUMBER]» на Договорі оренди № 4 від 31.12.2010 р. або він виготовлений на договорі іншим способом ? ; 3) який порядок нанесення друкованого тексту, печатки та підпису [PERSON] та [PERSON] на тексті Договору оренди № 4 від 31.12.2010 р., та на Акті приймання - передачі до Договору оренди № 4 від 31.12.2010 р.? ( а.с. 153-155). Згідно висновку експерта Д/№ 228 від 30 липня 2014 р. : 1) підписи від імені [PERSON] в Договорі оренди № 4 від 31.12.2010 р. нежитлового приміщення площею 146, 7 кв.м., що знаходиться за адресою : [ADDRESS], який укладено між [PERSON] та ФОП [PERSON], та на Акті приймання - передачі до Договору оренди нежитлового приміщення від 31.12.2010 р. виконані [PERSON] ; 2) відбиток круглої печатки « Приватний підприємець Україна м. Запоріжжя» [PERSON] [NUMBER]» на Договорі оренди № 4 від 31.12.2010 р. виконаний рельєфним клише ; 3.) в договорі оренди № 4 від 31.12.2010 р. нежитлового приміщення площею 146, 7 кв.м., що знаходиться за адресою : [ADDRESS], який укладено між [PERSON] та ФОП [PERSON] спочатку був надрукований текст, потім нанесений відбиток круглої печатки, а потім підпис. В Акті приймання - передачі до договору оренди нежитлового приміщення від 31.12.2010 р. спочатку був надрукований текст, а потім нанесений підпис ( а.с. 180-186). Таким чином, вищезазначені доводи відповідача спростовуються змістами Договору оренди № 4 від 31.12.20120 р., Акту приймання - передачі до Договору оренди від 31.12.2014 р., висновком експерта Д/№228 від 30.07.2014 р. та іншими матеріалами справи. Інших належних допустимих доказів, які б спростовували, або ставили під сумнів позицію позивача, відповідачем надано суду не було. Згідно ч.1 ст. 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором. Пунктом 2.1 Договору оренди № 4 від 31.12.2010 р. строк оренди встановлений з 31.12.2010 р. по 31.12.2012 р. Згідно ст. 764 ЦК України якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був встановлений раніше. З матеріалів справи вбачається, що , не зважаючи на те, що строк Договору оренди № 4 сплинув 31.12.2012 р. [PERSON] 01 лютого 2013 р. звернулася до ФОП [PERSON] з претензією, в якій вона пропонувала наймачеві протягом 5-ти банківських днів, з моменту отримання даної претензії погасити суму боргу, яка виникла відповідно до умов Договору № 4 від 31.12.2010 р., що складає 193 680, 00 грн. ( а.с.79) В свою чергу, ФОП [PERSON] 11 березня 2013 р. повідомив [PERSON] про те, що її претензія ним отримана 01 березня 2013 р. і він не вбачає підстав для задоволення вимоги, викладеній в претензії ( а.с.80). Результатом не виконання ФОП [PERSON] зобов»язання по оплаті орендної плати стало звернення [PERSON] до суду з цим позовом. Аналізуючи викладені обставини в сенсі ст. 764 ЦК України, суд приходить до висновку про те, що Договір оренди № 4 від 31.12.2010 р. вважається автоматично пролонгованим, з наступних підстав. Строк дії вказаного Договору сплинув 31 грудня 2012 р. Проте, після закінчення строку Договору відповідач продовжував користуватися майном. Виходячи із змісту ст. 764 ЦК України, позивачка мала право протягом січня 2013 р. звернутися до відповідача з відповідною претензією, проте таким правом вона не скористалася. А отже, починаючи з 01 лютого 2013 р. Договір оренди № 4 від 31.12.2010 р. вважається автоматично пролонгованим на строк , зазначений в Договорі, тобто ще на два роки. Згідно ч.1 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата , розмір якої встановлюється договором найму. Пунктом 3.1 Договору оренди № 4 від 31.12.2010 р. передбачена оренда плата та строк її внесення - 8 070, 00 грн. щомісяця до 05 числа поточного місяця. Враховуючи, що договір оренди почав свою дію з 01 січня 2011 року, а позивач звернувся до суду із позовом у квітні 2013 року, суд приходить до висновку, що ФОП [PERSON] повинен був сплачувати позивачеві оренду плату за період з 01 січня 2011 року по 31 березня 2013 року в розмірі 217890,00 грн. (8070,00 грн. х 27 місяців). Проте, як вбачається з матеріалів справи та фактично не заперечувалося у судовому засіданні ФОП [PERSON], останній за вказаним договором на його виконання жодної плати не здійснював, оскільки, як на його думку договір оренди не укладав, а отже за Договором оренди № 4 від 31.12.2010 р., має місце заборгованість за період з 01 січня 2011 року по 31 березня 2013 року в розмірі 217890,00 грн. А отже, аналізуючи перелічені норми права, надані сторонами докази, кожен в окремості, суд приходить до висновку, що вимога позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості по орендній платі за Договором оренди № 4 від 31.12.2010 р., період з 01 січня 2011 року по 31 березня 2013 року в розмірі 217890,00 грн. є законною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Стосовно позовних вимог позивача щодо стягнення з відповідача на його користь матеріальних збитків - 3 % річних за користування грошовими коштами в розмірі 6536,70 грн., слід за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК Ураїни порушенням зобов"язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Як встановлено вище ФОП [PERSON] має невиконані зобов'язання перед [PERSON] за Договором оренди № 4 від 31.12.2010 р. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Пунктом 18 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 року роз'яснено, що за змістом статті 552, частини другої статті 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. За змістом статей 524 та 533 ЦК України грошовим зобов'язанням є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті). Така правова позиція підтверджується й практикою Верховного Суду України (постанова від 06.06.2012р. у справі № 6-49цс12). Коментарем зазначених норм права встановлено, що зобов'язальні правовідносини, що можуть бути віднесені до грошових, досить різноманітні. Вони можуть бути частиною інших оплатних зобов'язань (наприклад: обов'язок покупця сплатити гроші за придбаний товар, обов'язок наймача оплатити користування майном, тощо), а можуть мати самостійний характер (відносини позики, кредиту, банківського вкладу та подібне). Умовами Договору оренди № 4 від 31.12.2010 р., не визначений порядок відшкодування матеріальних збитків за неправомірне користування утримуваними орендарем грошовими коштами. Згідно наданого суду позивачем розрахунку 3 % річних за весь час прострочення виконання зобов'язання, ФОП [PERSON] повинен сплатити позивачу 3% річних від суми своєчасно не повернутого боргу в розмірі 6536,70 грн. (а.с. 3) Проте, при перевірці судом зазначеного розрахунку встановлено, що останній складений невірно, оскільки у відповідності ч. 2 ст. 625 ЦК України з ФОП [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути 3% річних від суми своєчасно не повернутого заборгованості по оренді приміщення за період з 01 квітня 2012 року по 31 березня 2013 року в розмірі 5173,03 грн. (217890,00 грн. (сума заборгованості) х 3%) : 100 : 366 х 365 (кількість днів прострочення виконання зобов'язання). Стосовно позовних вимог позивача щодо стягнення з відповідача на його користь суми пені за не своєчасну сплату орендної плати в розмірі 353466,00 грн., слід за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Правові наслідки порушення зобов'язання визначені у ст. 611 ЦК України та є способами захисту судом цивільних прав та інтересів сторін у зобов'язанні відповідно до ст. 16 ЦК України. Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Відповідно до п.3.2 Договору оренди № 4 від 31.12.2010 р., за кожен день прострочки перерахування орендної плати нараховується пеня в розмірі 1% від суми заборгованості. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно наданого суду позивачем розрахунку пені із розрахунку 1 % від суми заборгованості за кожен день прострочки перерахування орендної плати ФОП [PERSON] повинен сплатити позивачу пеню за період з 01 квітня 2012 року по 01 квітня 2013 року в розмірі 353466,00 грн., тобто за один рік до звернення із позовом до суду. У відповідності до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За змістом ч. 3 ст. 551 ЦК України суд має право, оцінивши розмір заборгованості та розмір штрафних санкцій (неустойки), зменшити її розмір у тому випадку, якщо він значно перевищує розмір штрафних санкцій (неустойки) через її не співмірність із розміром основного зобов'язання. Виходячи з загальних положень цивільного законодавства про відповідальність та про забезпечення виконання зобов'язання, санкція у вигляді пені спрямована на забезпечення виконання боржником своїх зобов'язань по поверненню позики чи заборгованості. Розмір санкції в грошовому виразі має бути більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її забезпечення. Пунктом 27 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 року роз'яснено, що положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Положення статті 616 ЦК передбачають право суду за певних умов зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Зазначене стосується цивільно-правової відповідальності боржника, а не сплати ним основного грошового боргу за кредитним договором, що суд на підставі вказаної норми закону змінити не може. Враховуючи зазначені обставини, вочевидь є не співмірність між нарахованою пенею і порушенням зобов'язання, а тому

Outcome: partial