Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-02 00:00:00

В вересні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з заявою про встановлення факту належності їй правовстановлюючого документа, а саме: - державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 29.03.2002 року Вознесенською райдержадміністрацією Миколаївської області, та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 316. В обґрунтування даної заяви зазначено, що заявник є власником земельної ділянки, загальною площею 6,03 га, що розташована на території Прибужанівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, та надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Проте, обумовлений правовстановлюючий документ містить помилку в написанні прізвища заявника, що створює останній перешкоди в розпорядженні належним їй майном. Разом з тим, отримати нові документи для заявника в адміністративному порядку є неможливим з об'єктивних причин. Посилаючись на наведені обставини, а також на те, що встановлення зазначеного факту має для заявника юридичне значення, остання просила заяву задовольнити. В судовому засіданні представник заявника заяву [PERSON] про встановлення факту належності правовстановлюючого документа підтримав, надав пояснення аналогічні викладеним у заяві. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явився. Згідно заяви, що наявна в матеріалах справи, просив розглянути справу за його відсутності. Не заперечував проти встановлення обумовленого факту. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Так, відповідно до ст.3, ч.1 ст.234 ЦПК України, п.п.4,12 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №5 від 31.03.1995 року „Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення " (з наступними змінами), окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав за відсутності іншого порядку встановлення цих фактів. За правилами п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або паспорті. Так, як вбачається з матеріалів справи, на підставі розпорядження Вознесенської райдержадміністрації Миколаївської області від 15.03.2002 року за № 63-р, Вознесенською райдержадміністрацією Миколаївської області 29.03.2002 року [PERSON] був виданий державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії [NUMBER], який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 316 (недійсним у передбаченому законом порядку державний акт не визнано). Проте, обумовлений правовстановлюючий документ містить помилку в написанні прізвища власника даної земельної ділянки. Разом з тим, відповідно до «Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі», затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04.05.1999 року №43 (зі змінами), що була чинною до 03.07.2013 року (п.2.9), здійснення будь-яких виправлень в державний акт не допускалося. З прийняттям та введенням в дію Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» докорінно змінився порядок оформлення права власності на земельні ділянки, зокрема таких повноважень позбавлені органи, що здійснювали підготовку, видачу оспорюваних державних актів та їх реєстрацію. Вказане свідчить про відсутність об'єктивної можливості приведення оспорюваних документів у відповідність до вимог закону. В той же час факт належності [PERSON] правовстановлюючого документа - державного акта на право приватної власності на земельну ділянку, знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, відповідно до наявних у справі письмових доказів (а.с. 4-6, 9-10, 11-12). Доказів, які б спростовували вищевикладене суду не надано. Таким чином, враховуючи, що встановлення факту належності правовстановлюючого документа має для заявника юридичне значення, оскільки необхідно для реалізації повноважень власника майна, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] про встановлення факту належності правовстановлюючого документа є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Outcome: approved