Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-05 00:00:00

В квітні 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до держави Україна в особі Державної казначейської служби України та УМВС України в Миколаївській області, просила стягнути на свою користь відшкодування 6000 грн. 00 коп. немайнової шкоди, заподіяної незаконним зволіканням у внесенні до ЄРДР заяви позивача про вчинення злочину. В обгрунтування позову позивач послалась на ті обставини, що 24 жовтня 2013 року вона звернулась до Центрального РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області з заявою в інтересах [PERSON] з приводу внесення працівниками КП ММБТІ неправдивих відомостей в технічний паспорт на садибу № 139 по вул. Скороходова, 139 в м. Миколаєві. Проте, слідчим Центрального РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області [PERSON] заява про вчинення злочину була внесена до ЄРДР лише після покладення такого обов'язку на підставі постанови слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва. Позивач в судове засідання не з'явилась, подала суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Представники відповідачів, а також прокурор, проти позову заперечували, пославшись на відсутність у позивача правових підстав для відшкодування на її користь моральної (немайнової) шкоди. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 24 жовтня 2013 року [PERSON], діючи на підставі довіреності від імені співвласника садиби № 139 по вул. Скороходова, 139 в м. Миколаєві [PERSON], звернулась до Центрального РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області з заявою про кримінальне правопорушення, що полягає у внесенні працівниками КП ММБТІ неправдивих відомостей в технічний паспорт на садибу № 139 по вул. Скороходова, 139 в м. Миколаєві. Як слідує з ухвали слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 квітня 2014 року заяву [PERSON] було передано слідчому СВ Центрального РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області [PERSON], яка долучила її до матеріалів кримінального провадження № 12013160020000049, проте не внесла відомості, що містила заява до ЄРДР. Цією ж ухвалою слідчого Шаповал Т.М. зобов'язано внести до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення, які містяться в заяві [PERSON] від 24 жовтня 2013 року про злочин, який, на її думку, вчинено працівниками КП ММБТІ. Оцінивши установлені факти суд вирішує спірні правовідносини виходячи з наступного. Відповідно до положень ст. 3 ЦПК України та ст. 12, 15 ЦК України кожна особа, звертаючись за захистом цивільного права самостійно обирає способи його захисту, відповідно до переліку, наведеного у диспозиції ст. 16 ЦК України. Обравши способом захисту відшкодування моральної шкоди, позивач в силу ст. 10 ЦПК України зобов'язаний довести саме ті обставини, на які він посилається. Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шклоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної власди, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. За правилами ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року за № 4 роз'яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Статтею 1176 ЦК України передбачений спеціальний перелік підстав виникнення права на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Зокрема, частинами 6 та 7 наведеної статті передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовуються на загальних підставах. Порядок відшкодування такої шкоди встановлюється законом. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" від 01 грудня 1994 року (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність" "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства. Статтею 2 зазначеного Закону передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у тому числі: у випадках постановлення виправдувального вироку суду, закриття кримінального провадження за відсутності події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; Відповідно до положень ст. 4 Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Як слідує з матеріалів справи, судових рішень про визнання неправомірною бездіяльності слідчого Центрального РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області [PERSON] під час розслідування кримінального провадження не ухвалювалось, заходів дисциплінарного впливу стосовно нього не вживалось. В той же час будь-яких позовних вимог до Центрального РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області [PERSON] не заявляла. Позивач також не представила у встановленому цивільним процесуальним законом порядку належних та допустимих доказів на підтвердження неправомірності діяння відповідача - УМВС України в Миколаївській області, як заподіювача моральної (немайнової) шкоди. Не надано позивачем також доказів на підтвердження факту заподіяння шкоди та її розміру, не доведена наявність причинного зв'язку між діянням та заподіяною шкодою, а також правові підстави, що надають право вимоги на відшкодування маральної (немайнової) шкоди у спосіб та порядку, визначеному Законом. Крім цього, діюче законодавство передбачає можливість відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду лише особі, якій завдано шкоди такими діями та не передбачає відшкодування особі, яка є представником потерпілого від злочину. Таким чином, позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed