Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою відповідно до якої просила суд винести рішення, яким надати дозвіл на виїзд за межі України малолітньому громадянину України [PERSON], [INFO], у супроводі його матері [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу його батька [PERSON], до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги мотивувала тим, що в період з 07 серпня 2010 року по 10 серпня 2012 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Від цього шлюбу вони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO]. За рішенням суду про розірвання шлюбу від 30.07.2012 року місце проживання їх сина [PERSON] визначено із нею. З моменту припинення з відповідачем сімейних стосунків їх син, [PERSON], проживає із нею та перебуває на її повному утриманні. З часу розірвання шлюбу відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, розвитком дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання та розвиток дитини не надає. На даний час про фізичний та розумовий розвиток дитини дбаю лише вона. Крім того, вона має фізичну та матеріальну можливість здійснювати періодичні виїзди з сином [PERSON] за кордон на відпочинок та оздоровлення, що, в свою чергу, сприятиме всебічному розвитку [PERSON], який зможе ознайомитись з відомими памятками історії та культури. З огляду на наведене, вона звернулася до відповідача з проханням надати нотаріально посвідчену згоду на виїзд дитини за кордон. Однак, [PERSON] безпідставно відмовляє у наданні такої згоди, тому вона змушена звернутися до суду з вказаним позовом. В подальшому позивачка уточнила та доповнила позовні вимоги та просила суд ухвалити рішення, яким надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України та оформлення проїзних документів до Російської Федерації, Єгипту, Турецької Республіки, Об»єднаних Арабських Еміратів, Греції, Федеративної республіки Німеччина, Італії, Іспанії малолітньому [PERSON], у супроводі його матері [PERSON], без згоди та супроводу його батька [PERSON] терміном на чотири роки з поверненням дитини до постійного місця проживання. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги позов підтримала у повному обсязі з підстав, що зазначені у ньому та пояснила, що після розірвання шлюбу відповідач узагалі участі у вихованні дитини не бере, не цікавиться його долею, матеріально не забезпечує. Вона має можливість періодично виїжджати за кордом з сином для його оздоровлення, відвідування визначних історичних місць. Відповідач [PERSON] до судового засідання повторно не зявився з невідомих суду причин, про день та час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Представник третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Автозаводської районної ради м.Кременчука Полтавської області до судового засідання не з»явився, однак завчасно направив до суду заяву, відповідно до якого проти задоволення позову не заперечує та просить розглядати справу у його відсутність. Суд, вислухавши думку позивачки та її представника позивача, які не заперечували проти ухвалення заочного рішення, дослідивши матеріали справи, вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у справі доказів у відсутність відповідача. Суд, вислухавши пояснення позивачки по справі та її представника, вивчивши представлені докази по справі , встановив наступне. Сторони з 07.08.2010 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірванорішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 30 липня 2012 року, яке набрало законної сили 10.08.2012 року. Від вищезазначеного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-КЕ № 138544, яке видане 09.07.2011 року Автозаводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області. Відповідно до рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 30 липня 2012 року місце проживання малолітнього [PERSON] визначено із матір»ю [PERSON] та після розірвання шлюбу малолітній син сторін [PERSON] проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні, що підтверджується довідкою про склад сім»ї виданою ОСББ «Гвардійський» 12.03.2015 року за вих.№7. Як достовірно встановлено в судовому засіданні, відповідач [PERSON] з часу припинення шлюбних відносин участі у вихованні сина не бере, не підтримує матеріально, що підтверджується розрахунком боргу по аліментам, який наданий Автозаводським відділом державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції 04.03.2015 року за вих.№15697 . Згідно ст..141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст..150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч.2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обовязків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно ст.. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобовязаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно принципу 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, дитині законом та іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальних захист та надані можливості та сприятливі умови, що дозволяли б їй розвиватися фізично, розумово, духовно та у соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом та в умовах свободи та гідності. За змістом ч.7\~ст.7 СК України, положень Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року при вирішенні будь-яких спорів, що стосуються дитини, державні органи, у тому числі суди, мають забезпечити пріоритет прав дитини, тобто спір має бути вирішений таким чином, щоб максимально гарантувати фізичний, розумовий, духовний розвиток\~\~дитині у соціально здоровому середовищі. При цьому особисті амбіції батьків або одного з них відносно дитини чи будь-які конфлікти між самим батьками стосовно питання утримання і виховання дитини не можуть прийматися до уваги. Відповідно до ч.1 ст.. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом. Відповідно до ст.. 1 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в'їхати в Україну. Будь-яке обмеження їх громадянських, політичних, соціальних, економічних та інших прав не допускається. Згідно ч.2 ст.. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Проїзний документ дитини видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства. Відповідно до п.2,3,4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, що затверджені Постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27.01.1995 року перетинання громадянами України державного кордону здійснюється за одним з таких документів, що дають право на виїзд з України і в'їзд в Україну, зокрема за проїзним документом дитини. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до Порядку\~оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, його тимчасового затримання та вилучення, що затверджений Постановою Кабінету міністрів України №152 від 7 травня 2014 року кожен громадянин України має право на отримання паспорта для виїзду за кордон. Паспорт для виїзду за кордон оформляється особам, які не досягли шістнадцятирічного віку, на чотири роки, а особам, які досягли шістнадцятирічного віку, - на 10 років. Оформлення, видача та обмін паспорта для виїзду за кордон здійснюється особі, яка не досягла шістнадцятирічного віку, - на підставі заяви-анкети одного з батьків (якщо батьки не перебувають у шлюбі - на підставі заяви-анкети того з батьків, з ким проживає особа), усиновлювачів, опікунів, піклувальників або інших представників. Аналіз наведених спеціальних нормативних актів не дає підстав для висновку про те, що за рішенням суду може бути наданий дозвіл лише для виїзду в одну конкретну країну з визначенням однієї конкретної країни перебування та певного короткого проміжку часу. Позивачем у позові ставляться позовні вимоги про надання дозволу на виїзд за кордон дитини на певний термін та\~\~визначено перелік країн для тимчасового виїзду, враховуючи, при цьому вік дитини, її\~\~фізичний, духовний та моральний розвиток, матеріальні можливості матері дитини, її вподобання та вподобання малолітньої дитини. При цьому, визначаючи терміни тимчасового виїзду за кордон, позивач пов»язує їх із терміном, на який виготовляється проїзний документ для виїду за кордон України малолітньої дитини. Позивач, звертаючись до суду,\~\~ діє в інтересах малолітнього сина і вказаний виїзд дитини, незважаючи на визначений нею термін у\~4 роки, носить тимчасовий характер з обов"язковим поверненням дитини на територію України і не пов'язаний з визначенням місця проживання дитини, її еміграцією і має на меті оздоровлення та розвиток дитини. Відповідач до судового засідання повторно не з»явився, будь яких доказів на обґрунтування своєї відмови у наданні вказаного дозволу не надав, та не надав доказів, щоб свідчили про те, що внаслідок тимчасового виїзду малолітнього сина сторін за межі України без його супроводу будуть порушені його права чи інтереси та права чи інтереси малолітнього сина, або існують обставини, які унеможливлюють надання такого дозволу. Враховуючи викладене, встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що позов є законним та обґрунтованим і підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved