Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-31 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом в інтересах [PERSON] до ТОВ «СОЮЗНАТУРПРОДУКТ» про визнання недійсним договору оренди землі та скасування його державної реєстрації, посилаючись на те, що позивачу належить земельна ділянка площею 4,07 га., кадастровий номер 3521486500:02:000:0948, яка знаходиться на території Розкішненської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області. Позивач дізналась що нею, нібито 23.06.2016 року було укладено договір оренди зазначеної земельної ділянки з відповідачем, який зареєстровано приватним нотаріусом [PERSON]. Представник позивача зазначає, що такий договір оренди землі позивач не підписувала, від орендаря орендну плату не отримувала. Звертає увагу на те, що за недійсним договором оренди відповідач передав земельну ділянку позивача в суборенду ФГ «Бучацький». За таких умов, зважаючи на відсутність волевиявлення позивача, направленого на укладення оспорюваного договору оренди землі та невідповідність його змісту внутрішній волі, представник позивача вважає, що договір має бути визнаний недійсним як такий, що вчинений без дотримання вимог частин 1, 3 ст. 203 ЦК України. У звязку з наведеним, представник позивача просить визнати недійсним договір оренди землі від 23.06.2016 року укладений між позивачем та відповідачем, зареєстрований 23.06.2016 року державним реєстратором приватним нотаріусом [PERSON], номер запису 15165852 та скасувати державну реєстрацію цього договору. 07 червня 2017 року за клопотанням представника позивача судом було постановлено ухвали про витребування доказів, якими у відповідача витребувано примірник оспорюваного договору оренди земельної ділянки, а в Голованівської районної державної адміністрації Кіровоградської області - реєстраційну справу цього договору. На виконання ухвали суду від 07.06.2017 року Голованівська районна державна адміністрація Кіровоградської області 19.06.2017 року надала суду реєстраційну справу спірного договору з примірником такого договору. Разом з тим витребуваний примірник оспорюваного договору на адресу суду відповідачем надано не було, хоча копію ухвали про витребування доказів ним отримано 13.06.2017 року, що підтверджується повідомленням про вручення (а.с. 56). 10.10.2017 року за клопотанням представника позивача ухвалою суду призначено судово-почеркознавчу експертизу та зупинено провадження у справі, яке відновлено ухвалою суду від 21.12.2017 року після отримання висновку експерта №247 від 08.12.2017 року. В судове засідання позивач не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином, відповідно до ст.ст. 128, 130 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), заяви про розгляд справи за її відсутності чи відкладення розгляду справи до суду не надійшло. Представник позивача в судове засідання не зявився. Подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати в його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Заперечень щодо заочного розгляду справи не подавав. Представник відповідача ТОВ «Союзнатурпродукт» в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, відповідно до ст.ст. 128, 130 ЦПК України, що підтверджується повідомленням про отримання судового виклику (а.с. 155), заяви про розгляд справи за його відсутності чи відкладення розгляду справи до суду не надходило, відзив та заперечення не подавав. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, відповідно до ст.ст. 128, 130 ЦПК України, що підтверджується повідомленням про отримання судового виклику (а.с. 154), заяви про розгляд справи за його відсутності чи відкладення розгляду справи до суду не надходило, заперечення не подавав. Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач та представник позивача не заперечують проти такого вирішення справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи норми ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті, оскільки вони належним чином повідомлені про дату, час і місце засідання. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав, передбачених ч. 2 ст. 16 ЦК України, є визнання правочину недійсним. Судом встановлено, що позивачу на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії КР №022570, належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 4,07 га., кадастровий номер 3521486500:02:000:0948, яка знаходиться на території Розкішненської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області (а.с. 8). Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого майна обєкта нерухомого майна за №81984066 від 07.03.2017 року, державним реєстратором приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу [PERSON] 23.06.2016 року зареєстровано договір оренди земельної ділянки за кадастровим номером 3521486500:02:000:0948, укладений 23.06.2016 року між [PERSON] та ТОВ «Союзнатурпродукт» строком на 10 років з орендною платою в розмірі 5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки (номер запису про інше речове право 15165852). 25 листопада 2016 року державним реєстратором Данилово-Балківської сільської ради Благовіщенського району Кіровоградської області [PERSON] було зареєстровано договір суборенди земельної ділянки за кадастровим номером 3521486500:02:000:0948, укладений 27.10.2016 року між ТОВ «Союзнатурпродукт» та ФГ "Бучацький" (а.с. 9-10). Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору та умови, що визначені законом як істотні. Відповідно до частин 1, 3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. За нормою ч. 1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально (ч. 1 ст. 14 Закону України «Про оренду землі»). Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ст. 125 Земельного кодексу України (далі - ЗК України). Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (презумпція правомірності правочину). У п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. За нормами ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Під час розгляду справи за клопотанням представника позивача було призначено судово-почеркознавчу експертизу з метою підтвердження чи спростування доводів представника позивача про те, що спірний договір [PERSON] не підписувався, за наслідками чого до суду надійшов висновок №247 судово-почеркознавчої експертизи від 08.12.2017 року, в якому експерт прийшов до висновку, що підписи на спірному договорі виконані не [PERSON], а іншою особою (а.с. 143-151). У суду немає підстав ставити під сумнів висновок експерта і таких доказів суду не надано. Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заявлених вимог та доведеним той факт, що спірний договір [PERSON] особисто не підписувала, що свідчить про відсутність її волевиявлення на укладення договору і є підставою для визнання правочину недійсним в зв'язку з відсутністю волевиявлення сторони правочину. За нормами частин 1, 3 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Нормами частин 1-3 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, отримавши копію позовної заяви та додані до неї документи, своїх заперечень суду не подав. На ухвалу суду про витребування спірного договору оренди землі не надав такий договір. Конституція України (ст. 41) та статті 316-319, 321 ЦК України передбачають, що власник на свій розсуд володіє, користується та розпоряджається належним йому майном. Всім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право приватної власності є непорушним. Оскільки право власності складається з таких його невідємних складових як право володіння, користування та розпорядження, то позбавлення особи хоча б одного з них ущемить права власника, які охороняються законом. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини, які національні суди, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», повинні застосовувати як джерело права. Так, Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 29.11.1991 року у справі "[PERSON] Девелопментс ЛТД" проти Ірландії" зазначив, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. За змістом ст. 13 Конвенції на національному рівні має бути гарантований правовий захист задля реального забезпечення прав і свобод, передбачених цією Конвенцією, коли держава має певні свободу розсуду щодо форм засобів захисту, але у всякому випадку, забезпечує їх ефективність як на практиці, так і за законом: можливість розглянути вимогу за суттю і надати захист в сенсі запобігання чи припинення подальшого тривання стверджуваного порушення (рішення Європейського Суду з прав людини від 26.10.2000 року у справі «Кудла проти Польщі»). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що спірний зареєстрований договір оренди землі не відповідає чинному законодавству, оскільки укладений без волевиявлення позивача, а тому має бути визнаний недійсним, а його реєстрація - скасована, з метою захисту права власності позивача. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Представником позивача не заявлено вимог щодо стягнення судових витрат з відповідача. Підстави для допущення до негайного виконання судового рішення та для скасування заходів забезпечення позову відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: approved