Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-20 00:00:00

30.07.2018 [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] з вимогами: позбавити [PERSON] права користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позовної заяви зазначив, що є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. За вказаною адресою значиться зареєстрованим [PERSON], однак фактично на протязі останніх дев"яти років за вказаною адресою не проживає, комунальні послуги не сплачує, участі в утриманні майна не приймає, місце його перебування не відоме. Реєстрація відповідача порушує його права як власника. Крім того, виникли труднощі в оформленні субсидії. Належним чином повідомлені учасники справи в судове засідання не з'явилися. Позивач [PERSON] подав заяву про судовий розгляд справи за його відсутності, підтримав позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, заперечень проти ухвалення по справі заочного рішення не надав. Відповідач [PERSON], який належним чином повідомлявся про розгляд справи, у тому числі через розміщення оголошення на веб-порталі судової влади України, у судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив, відзиву на позов не подавав. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо за положеннями ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (частина друга статті 247 ЦПК України). За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому відповідно до частини четвертої названої статті Кодексу у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на це та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою позивача, наданою ним у письмовій заяві про розгляд справи без його участі, вважає за можливе розглянути справу за відсутності належно повідомленого про судове засідання відповідача у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, виходить з такого. Спірним є право користування житловим приміщенням у виді житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. На підставі договору купівлі - продажу, посвідченого 22.08.2013 приватним нотаріусом Зміївського районного тнотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 1527, 19/24 часток в праві власності на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] (а.с. 8, 9) Крім того, рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 01.11.1996 № 2-193 визнано право власності на вищезазначений житловий будинок по 1/8 часткі за [PERSON] та [PERSON], а саме, 5/24 часток - за [PERSON], 13/24 часток - за [PERSON] (а.с. 8-12, 13) Право власності [PERSON] реєстровано в Зміївському МП технічної інвентаризації, реєстр. №77 (а. с. 8 зв. стор.). З довідки № 02-28/421 від 29.06.2018, виданої виконавчим комітетом Скрипаївської сільської ради Зміївського району Харківської області, [PERSON] значиться зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Крім нього, за вказаною адресою зареєстрований [PERSON] (а. с. 14). Даними акту обстеження, складеного 25.06.2018 депутатом Скрипаївської сільської ради Зміївського району Харківської області Прощин Л.М., у присутності свідків [PERSON], [PERSON] підтверджується, що [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою:[ADDRESS], однак фактично не проживає в домоволодінні з серпня 2013 року. (а. с. 13). Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України у справі № 6-709цс16. Позивачем надані докази того, що відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS], але понад рік у спірному житловому приміщенні не проживає без поважних причин, відсутні будь-які відомості щодо існування домовленості між власником житла та відповідачем щодо збереження за ним права користування цим житловим приміщенням. За таких обставин, позовна заява [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved