Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м.Запоріжжя з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на утримання сина [PERSON] до 1500 гривень щомісячно та до досягнення дитиною повноліття. В ході судового розгляду позивачка уточнила свої позовні вимоги та просила суд збільшити розмір аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO] до 1000 гривень щомісячно до досягнення ним повноліття. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що вона є матірю неповнолітнього [PERSON], [INFO], батьком якого є відповідач по справі. Рішенням суду від 29 квітня 2014 року, з відповідача на її користь були стягнуті аліменти на утримання сина у розмірі 500 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з квітня 2014 року. Проте, протягом семи місяців відповідач не сплачував аліменти у зв»язку з чим, виникла заборгованість у розмірі 3500 гривень. Після звернення до Ленінського ВДВС ЗМУЮ із заявою про примусове стягнення аліментів, відповідач частково погасив заборгованість, тому залишок боргу складає 2000 гривень. Крім того, позивачка зазначала, що відповідач як батько дитини за два з половиною років жодного разу не бачився з сином, не піклується про його фізичний та моральний розвиток. Сама позивачка. Не зважаючи на зростання цін на комунальні послуги, продукти харчування та інше, намагається утримувати дитину на належному рівні. Вона купує йому необхідні для його віку продукти харчування, одежу та взуття, сплачує самостійно усі шкільні та позашкільні внески. Сама вона офіційно не працює та має на своєму утриманні хвору мати, яка також потребує утримання. На підтвердження викладених обставин, позивачка надала суду письмові докази, а саме: довідку з коледжу, де син навчається на підготовчих курсах, копії квитанцій про сплату комунальних послуг та інше. Позивачка вважає, що відповідач має реальну можливість сплачувати їй аліменти на утримання сина у розмірі 1000 гривень щомісячно, тому просила суд задовольнити її вимоги у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не зявився, але його представник, який діє за дорученням, копія якого є в матеріалах справи проти позову заперечував та просив суд відмовити позивачу у позові у повному обсязі оскільки він є не обґрунтованим. В обґрунтування своїх заперечень представник відповідача доводив, що його довіритель сплачує аліменти на утримання сина у розмірі 500 гривень щомісячно за рішенням суду. Певна заборгованість виникла з приводу хвороби відповідача, але дану заборгованість він обіцяє сплатити найближчим часом. На теперішній час відповідач проживає з жінкою, яка народила йому сина, тому він має на утриманні ще одну дитину. Крім того, відповідач проживає у місті Дніпро, де орендує однокімнатну квартиру та сплачує щомісячно орендну плату. Стан здоровя та матеріальне становище [PERSON] дуже скрутне, оскільки він не має постійного заробітку та потребує медичної допомоги за станом здоровя. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані у судовому засіданні письмові докази , суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав:: Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані у судовому засіданні письмові докази , суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено наступні факти і відповідні їм правовідносини. Спір між сторонами виник з сімейних правовідносин. Нормами ч.3 ст.10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Статтею 60 зазначеного Кодексу передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами, які беруть участь у справі. Конституцією України визначено основні права й обовязки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Зокрема, у ч.2 ст.51 Основного Закону зазначається, що батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч.3ст.51 Конституції України). Відповідно до положень Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989р. (ратифікована Україною 27 лютого 1991р.) дитина, враховуючи її фізичну й розумову незрілість, потребує спеціальної охорони та турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Згідно із ч.1 ст.8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. У відповідності до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. За змістом статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стаття 181 Сімейного кодексу України передбачає, що способи виконання батьками обв'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вказано, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку ( доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі ( ст. 184 СК) і виплачується щомісячно. У відповідності до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, та інші обставини, що мають істотне значення для справи. В ході розгляду справи судом встановлено і таке підтверджується належними доказами, що позивачка [PERSON] є матірю неповнолітнього [PERSON], [INFO], батьком якого є відповідач по справі. Рішенням суду від 29 квітня 2014 року, з відповідача на її користь були стягнуті аліменти на утримання сина у розмірі 500 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з квітня 2014 року. За період з травня по грудень 2015 року відповідач не сплачував аліменти у звязку з чим, виникла заборгованість у розмірі 3500 гривень. Після звернення позивачки до Ленінського ВДВС ЗМУЮ із заявою про примусове стягнення аліментів, відповідач частково погасив заборгованість, тому залишок боргу складає 2000 гривень. Також в ході судового розгляду було доведено, що відповідач як батько дитини за два з половиною років жодного разу не бачився з сином, не піклується про його фізичний та моральний розвиток. Сама позивачка. Не зважаючи на зростання цін на комунальні послуги, продукти харчування та інше, намагається утримувати дитину на належному рівні. Вона купує йому необхідні для його віку продукти харчування, одежу та взуття, сплачує самостійно усі шкільні та позашкільні внески. Сама вона офіційно не працює та має на своєму утриманні хвору мати, яка також потребує утримання. На підтвердження викладених обставин, позивачка надала суду письмові докази, а саме: довідку з коледжу, де син навчається на підготовчих курсах, копії квитанцій про сплату комунальних послуг та інше. Згідно ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Законом України «Про державний бюджет України на 2017 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до шести років з 01 січня 2017пo 30 квітня -1355 грн., з 01 травня пo 30 листопада 1426 грн., з 01грудня -1492 грн., віком з 6 до 18 років з 01 січня 2017 пo 30 квітня -1689 грн., з 01травня пo 30листопада 1777 грн., з 01 грудня -1860 грн. Розмір прожиткового мінімуму на дитину збільшується кожного року з прийняттям бюджету держави. Окрім того діти ростуть і потребують більших витрат на їх утримання. Судом встановлено, що відповідач є фізично здоровою особою працездатного віку, інших дітей або осіб, яких він зобовязаний утримувати не має. Жодних належних та допустимих доказів, як на підставу своїх заперечень щодо неможливості сплачувати аліменти представник відповідач не представив. Суд прийняв до уваги копію свідоцтва про народження другої дитини відповідача, оскільки батьком її записана інша особа. Зі слів позивачки відповідач не відноситься до категорії непрацездатних осіб, не позбавлений можливості працевлаштуватися для одержання постійного доходу з метою утримання неповнолітньої дитини, інших дітей чи осіб, яких зобовязаний утримувати не має. В ході судового розгляду судом не здобуто жодних доказів того, що відповідач не спроможний сплачувати аліменти. Таким чином, виходячи із зазначеного принципу рівності обовязків обох батьків щодо дітей, кожен із них зобов»заний забезпечувати утримання дитини не менше відповідного прожиткового мінімуму, що діє на час вирішення спору, при відсутності домовленості між батьками про розмір сплати аліментів. Виходячи із віку дітей сторін, такий прожитковий мінімум в розрахунку на місяць станом на час винесення рішення повинен бути не меншим встановленого законом прожиткового мінімуму на кожну дитину у відповідності її віку. Відтак, враховуючи обставини визначені ст.182 СК України і розяснення, що містяться у п.17 у Постанові Пленуму Верховного Суду України, від 15.05.2006, № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" встановивши, що доходи відповідача мають мінливий та нерегулярний характер суд прийшов до висновку про наявність підстав для збільшення розміру аліментів до 1000 гривень щомісячно, починаючи з 08.04.2016 року до досягнення дитиною повноліття. Оскільки дане рішення ухвалюється на користь позивачки, яка звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому у відповідності зі ст.88 ЦПК України судовий збір в дохід держави в розмірі 551,20 грн. підлягає стягненню з відповідача. На підставі наведеного, Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991р.), ст.48,51 Конституції України, ст.180-184 Сімейного кодексу України, ст.8 Закону України "Про охорону дитинства",

Outcome: approved