Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою в якій просить, збільшити розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] на її користь на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , на підставі рішення Красноградського районного суду Харьківської області від 03.04.2012 року в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів, щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та встановити 1/3 частину від усіх видів його заробітку (доходів), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, так як на даний час мінімальний розмір аліментів у зв`язку зі змінами у законодавстві не може бути меншим за 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку. Також просить стягнути з [PERSON] на її користь додаткові витрати на утримання сина [PERSON] , щомісяця по 3000 грн. Крім того просить стягнути з відповідача на користь позивача витрати на надання правової допомоги в сумі 4000 грн. В обґрунтування позову позивач зазначила, що їх син [PERSON] дуже хворіє, знаходиться на обліку в лікаря невролога та гастроентеролога. Витрати на його лікування значно збільшилися з часу винесення рішення суду про стягнення аліментів. Позивач не може в повній мірі забезпечити потреби дитини, так як отримує дохід на рівні мінімальної заробітної плати. Відповідач свої доходи приховує. Життям та здоров`ям дитини взагалі не цікавиться. Прохання позивача розподілити витрати, пов`язані із здоров`ям дитини ігнорує. На придбання ліків для дитини позивач витрачає щомісяця близько 3000 грн. Згідно даних медичної картки хворого дитині потрібно приймати наступні препарати: баклофен 3 упак. вартістю по 270 грн., нотта - 220 грн., меморія - 220 грн., афлубін - 220 грн., апізон - 0,75 грн., траумель - 270 грн., нурофен свічки - 0, 70 грн., аналдін свічки - 0,30 грн., вітаміни - 200 грн., суставін 0, 62 грн., вальгустин - 320 грн., гліцеринові свічки 97 грн. х 4=388 грн. Також дитина потребує дієтичного харчування на яке витрачаються також значні кошти, в місяць близько 3000 грн. Відповідач має змогу сплачувати аліменти в більшому розмірі та нести разом з позивачем додаткові витрати в зв`язку з хворобою сина. Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого він визнає позовні вимоги частково лише щодо стягнення з нього аліментів в розмірі ј частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. В іншій частині він позовні вимоги не визнає. Позивач не наводить жодних доказів зміни матеріального стану відповідача у бік покращення. [PERSON] зазначив, що працює на тій же роботі, що і у 2012 році, водієм Красноградського коледжу КЗ «ХГПА» і отримує мінімальну заробітну плату. Навпаки у відповідача народилась ще одна дитина, [PERSON] , [INFO] , яка разом з його цивільною дружиною, яка не працює, так як доглядає за дитиною, перебувають на утриманні відповідача. Згідно довідки з місця роботи за останні 6 місяців йому нарахована заробітна плата у розмірі 24409,75 грн., з яких утримано податок на доходи фізичних осіб - 4393,75 грн., стягнуто аліментів на користь позивача у розмірі 4912,47 грн. Його чистий дохід за 6 місяців складає 15103,53 грн. на утримання 3 осіб і на сплату комунальних платежів. Щодо посилання позивача на те, що витрачає на лікування сина близько 3000 грн., відповідач зазначив, що вона не долучила до позовної заяви жодної квитанції, жодного аптечного чеку на придбання ліків чи медпрепаратів, а на підтвердження своїх вимог долучила ксерокопії медичної документації кількарічної давності, зокрема за 2012-2013 2016 роки. Також зазначив, батьки повинні нести рівну участь у додаткових витратах на дитину. Крім того зазначив, що позивач отримує державну допомогу на дитину, так як син є інвалідом з дитинства. Від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої вона зазначила, що не працює, так як доглядає за сином, дохід їх сім`ї складається з пенсії 3075 грн., іншого заробітку вона не має. Позивач та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явились, від них надійшли письмові заява, відповідно до яких вони просить справу розглянути за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному об`ємі. Відповідач та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явились, від представника відповідача надійшла письмова заява, відповідно до якої він просить розгляд справи проводити за його відсутності та позов визнає частково, в частині стягнення аліментів в розмірі ј частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Також зазначив, що долучені позивачем до позову квитанції на придбання ліків не можуть бути належними та допустимими доказами, так як виготовлені всі однією ручкою та незважаючи на начеб то різні дати видачі навіть не розкріплені між собою. Враховуючи те, що учасники справи про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому порядку, від них надійшли письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі за наявними у справі доказами на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснюючи фіксування судового процесу. Суд дослідивши матеріли справи, вважає, що позов підлягає частковому задовольню за наступних обставин. Матеріалами справи встановлено, що з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , на підставі рішення Красноградського районного суду Харьківської області від 03.04.2012 року стягуються аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів, щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Позивач просить збільшити розмір стягуваних аліментів з відповідача з 1/4 частини всіх видів його доходів, щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до 1/3 частки усіх видів його заробітку (доходів), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно. Згідно з ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» було внесено зміни до ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 статті 192 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Позивачем не доведено та не надано доказів про зміну матеріального або сімейного стану, поліпшення здоров`я відповідача, що може бути підставою для збільшення розміру аліментів. Навпаки як зазначив відповідач після винесення рішення про стягнення з нього аліментів на утримання сина [PERSON] , в нього народилась донька [PERSON] , [INFO] . Крім того у відповідності до ст. 161 ЦПК України стягнення аліментів у розмірі на одну дитину повинно становити одну чверть заробітку (доходу) платника аліментів. Тому суд вважає, недоведеним факт покращення матеріального становища відповідача, що перешкоджає збільшенню стягуваних з відповідача аліментів з ј частки усіх видів його заробітку (доходів) до 1/3 частки усіх видів його заробітку (доходів). Але суд при розгляді вимог позивача про збільшення розміру аліментів враховує те, що після ухвалення попереднього рішення суду про стягнення аліментів змінився визначений положеннями Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів, відтак розмір аліментів, присуджений згідно рішення Красноградського районного суду Харьківської області від 03.04.2012 року підлягає збільшенню з 30 на 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", у випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Тобто аліменти у новому розмірі сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Крім того позивач просить стягнути з відповідача на її користь кошти на додаткові витрати на утримання сина [PERSON] , щомісяця по 3000 грн. Відповідач заперечує проти стягнення з нього додаткових витрат на утримання дитини так як позивач не довела, що вона кожного місяця несе додаткові витрати на дитину в сумі 3000 грн. Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) Згідно п.18. постанови Пленуму Верховного суду «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вказує, що до участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані трати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Таким чином, законодавець пов`язує факт виникнення додаткових витрат з особливими обставинами, викликаними хворобою дитини, розвитком її здібностей тощо. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Тобто, факт понесення додаткових витрат на дитину має бути документально підтверджений. Так, в матеріалах справи наявні корінець медичного висновку № 578 від 05.10.2011 року, консультативний висновок спеціаліста від 12.11.2012 року про те, що дитина [PERSON] має хронічні захворювання. Виписками з лікарень за 2012, 2013, 2018 рік, якими підтверджується, що дитина у 2012 році перебувала на стаціонарному лікуванні з 11.10.2012 року по 26.10.2012 року, у 2013 році - з 19.03.2013 року по 28.03.2019 року, у 2018 році - з 28.04.2018 року по 03.05.2018 року, з 13.12.2018 року по 20.12.2018 року. Також в матеріалах справи є товарні чеки за придбання ліків, але дані товарні чеки, виготовлені всі однією ручкою та одним почерком за період часу з 27.05.2018 року по 29.03.2019 року, та незважаючи на начеб то різні дати видачі навіть не розкріплені між собою. Інших доказів, які б свідчили, що позивач у майбутньому буде нести витрати пов`язані з особливими обставинами, в розмірі 3000 грн. щомісячно, суду не подавались. Наявність довідок з яких вбачається наявність у дитини хронічних захворювань, не є доказом того, що вказані захворювання потребують щомісячного лікування на суму не менше 3000 грн. Суду не надано медичні висновки з цього приводу, перелік ліків, які постійно необхідні дитині та їх вартість. Враховуючи, вищевикладене, судом встановлено, що позивач не довела, що вона кожного місяця має нести додаткові витрати, пов`язані з особливими обставинами на утримання дитини в сумі 3000 грн. В задоволенні вимог про стягнення додаткових витрат щомісячно в сумі 3000 грн. необхідно відмовити, через їх недоведеність. При цьому суд роз`яснює, що позивач не позбавлена права повторно звернутись до суду з аналогічними вимогами з приводу лікування хронічних захворювань дитини, попередньо зібравши відповідні докази, які б доводили необхідність в майбутньому нести такі витрати в зазначеному розмірі. Згідно ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про збільшення розміру аліментів, оплату додаткових витрат на дитину. Тому позивачем не сплачувався судовий збір за подання даного позову до суду. Відповідно до пп. 3 п. 2 ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог В зв`язку з тим, що позовні вимоги позивача задоволені частково, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави, пропорційно до розміру задоволених вимог позивача, що становить приблизно третю частину від загальних вимог позивача. Тому стягненню з відповідача підлягає судовий збір в сумі 256, 13 грн. Крім того позивач просила стягнути з відповідача на її користь витрати на надання правової допомоги в сумі 4000 грн. Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно із ч.1 ст.134 ЦПК України, разом із першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Відповідно до ст..137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1)Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що була сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2)Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2)часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3)обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4)ціною позову та (або) зазначенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. В силу вимог ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих доказів (договорів, рахунків, тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. В матеріалах справи є: акт виконаних робіт щодо надання юридичних послуг між [PERSON] та адвокатом Дейною С.А., сума витрат за отримання консультації адвоката становить 200 грн., за складання позовної заяви - 700 грн., за представництво інтересів позивача у суді 3000 грн., що разом становить 3900 грн., а не 4000 грн., витяг з договору № 50 про надання правової допомоги [PERSON] та ордер. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При цьому, в матеріалах справи відсутній договір про надання правової допомоги [PERSON] , адвокатом Дейною С.А., а лише витяг з нього, відсутні документи, які свідчать про оплату гонорару (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Крім того, з наявних у справі документів взагалі неможливо встановити, що акт виконаних робіт від 11.06.2019 року та витяг з договору №50 від 12.06.2019 року, стосуються саме цієї конкретної справи - про зміну розміру аліментів та стягнення додаткових витрат, а не будь якої іншої, оскільки в наявних у справі документах будь-які посилання на це відсутні. Таким чином, суд вважає, що позивачем не доведені судові витрати на правову допомогу по цій справі. Враховуючи викладене, вимога про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу не підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: partial