Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-19 00:00:00

[PERSON] у позові проти Держземагенства та ДРС просить визнати недійсним державний акт на земельну ділянку площею 0,0923 га, виданого [PERSON], зобов'язати відповідачів припинити право власності третьої особи на цю ділянку та визнати за позивачем та [PERSON] право спільної сумісної власності на ділянку площею 0,1847 га, зобов'язавши ДРС зареєструвати їх право власності. Позов мотивовано тим, що [PERSON], як співвласник земельної ділянки, подарувала свою частину ділянки [PERSON] В подальшому договір купівлі-продажу було визнано недійсним, а тому слід визнати недійсним державний акт і повернути земельну ділянку законним власникам. Позивач у письмовій заяві до суду просила справу розглядати без її участі. [PERSON] позов визнала, звернулася до суду з аналогічною заявою. Предаствник ДРС у своєму письмовому клопотання просить відмовити у задоволенні вимоги до ДРС, оскільки у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості про спірну ділянку відсутні. ДРС не порушила права сторін у справі. Представник держземагенства, належним чином повідомлений про розгляд справи до суду не з"явився, не повідомивши про причини. Встановлені обставини справи відповідають цивільним правовідносинам. Суд розглядає справу у межах заявлених вимог на підставі змагальності та диспозитивності. Земельна ділянка площею 0,1847 га по [ADDRESS] згідно з державним актом серії ЖТ №146201 належала позивачу та [PERSON] на праві спільної сумісної власності (а.с. 5). За договором дарування від 15.12.2006 [PERSON] подарувала [PERSON] ? частину даної ділянки, що становить 0,0923 га (а.с. 7). Рішенням цього суд від 27.05.2014 за позовом [PERSON], залишеним без зміни в цій частині ухвалою апеляційного суду Житомирської області вказаний договір дарування частини земельної ділянки було визнано недійсним (а.с. 8-11). Відповідно до змісту ст.ст.3, 11,15 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом , звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Цивільні права і обовязки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав це передбаченні законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів наведено в 16 ЦК України. Згідно з ч.1 ст. 392 ЦК України, ззокрема, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На порушення наведених вимог процесуального права позивач не надала належних та допустимих доказів, що відповідачами порушено її право та воно підлягає захисту. Окрім цього [PERSON] просить визнати право сумісної власності в рівних частках за нею та третьою особою [PERSON] на земельну ділянку площею 0,1847 га. Однак, остання, як 3-тя особа самостійних вимог щодо предмету позову та захисту свого права до суду не заявляла та не є позивачем у справі(ст.34 ЦПК України). До справи, як 3-тя особа залучений і [PERSON], якому виданий акт на право власності на спірну частину земельної ділянки та право власності якого позивач просить припинити. Таким чином позов стосується прав власності [PERSON] Сторони просили проводити розгляд справи за їх відсутністю, а отже суд, відповідно до ст. 33 ЦПК України, позбавлений можливості за власною ініціативою замінювати сторони або залучати до справи відповідачів.

Outcome: dismissed