Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до Рівненського міського суду з позовом до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на утримання дитини . Позивач в обгрунтування позовних вимог вказала на те, що у них від шлюбу є дитина. Станом на сьогоднішній день місячний розмір вказаних аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] , становить ј частки всіх видів платника аліментів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму дитини відповідного віку, щомісячно.Позивачка вказує, що їхня спільна донька проживає з нею та перебуває на її утриманні, в даний час вона є ученицею відділення баскетболу КЗ «Обласна спеціалізована дитячо-юнацька спортивна школа олімпійського резерву» Рівненської обласної Ради. Крім відвідування навчально-тренувальних занять, вона постійно бере участь у спортивних змаганнях, в тому числі за межами області та України, у зв`язку з чим у неї значно зросли витрати, оскільки такі поїздки потребують додаткових і до того ж немаленьких витрат з сімейного бюджету. Крім того, у доньки періодично виникають проблеми зі здоров`ям, що також потребує певних витрат на її лікування. Таким чином, нею станом на 05 травня 2021 року загалом витрачено 9 315,37 грн. Відповідно до викладеного, відповідач зобов`язаний платити на користь позивача Ѕ частину зазначених витрат. Ухвалою суду від 26 липня 2021 року було ухвалено розгляд вказаної справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження та запропоновано відповідачу подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення вказаної ухвали. В судовому засіданні позтвач підтримала позовні вимоги, з підстав викладених у позові та просила їх задовольнити. 06 жовтня 2021 року відповідач подав відзив на позов, в якому заначає, що вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими. Після розірвання шлюбу в 2016 році, з нього було стягнуто аліменти на утримання доньки. [PERSON] у розмірі ј частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Рішенням суду від 20.11.2019 року збільшено розмір аліментів на ј частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Проти позову про збільшення аліментів він не заперечував, адже розумів, що ціни на продукти постійно зростають, дочка потребує нормального піклування про стан здоров`я нашої дитини, її фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створення належних умов для розвитку її природних здібностей. Станом на сьогодні в нього відсутня заборгованість щодо сплати аліментів. У позовній заяві позивачка надає копію медичної карти, виписки лікаря та копії чеків на придбання ліків. Однак, з поданих доказів слідує, що вони мають консультаційний характер та не являються діагнозом, оскільки відсутні медичні призначення, що вказаних медикаментів потребувала дитина, та саме на лікування дитини вони використовувались. Щодо призначення ліків там зазначено - рекомендовано. Крім того, не доведено мотивів обрання приватної лабораторії для проведення аналізу дитині, адже відповідно до статті 49 Конституції України у державних і комунальних закладах охорони здоров`я медична допомога надається безоплатно, тому можна було звернутися до дільничного лікаря для безкоштовного направлення на обстеження. Позивачем не надано жодних доказів того, що в дочки є певні здібності в тій чи іншій галузі (музикальній, художній, танцювальній, мовній тощо) і що саме відвідування дитиною "Обласної спеціалізованої дитячо-юнацької спортивної школи олімпійського резерву" Рівненської обласної Ради, придбання однакових спортивних форм, поїздок в інші області за власний кошт, буде сприяти покращенню і розвитку цих здібностей. Додатково зазначає, що матеріали справи не містять відомості, що у дитини проявляється інтерес до спорту, та характеристики викладачів чи тренера, щодо здібностей дитини. Тому позивачем не доведено, чи є відвідування дитячої школи крайньою необхідністю чи особливими обставинами в розумінні положень статті 185 СК України. Заслухавши вступне слово учасників процесу та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи з таких підстав. Судом встановлено, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 21 квітня 2016 року шлюб між сторонами було розірвано. Рішенням Рівненського міського суду від 20 листопада 2019 року (справа № 569/18923/19) збільшено розмір аліментів, які стягувались з [PERSON] на утримання доньки [PERSON] згідно рішення Рівненського міського суду від 20 січня 2017 року по цивільній справі № 569/10956/16-ц з в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму дитини відповідного віку щомісячно до 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення донькою повноліття. Статтями 8,11 ЗК "Про охорону дитинства" визначено, що батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. При цьому за змістом ст. 141 СК України, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини. Відповідно до ст. ст. 180-181 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у разі недосягнення згоди між батьками щодо їх участі у витратах на утримання дитини, суд своїм рішенням визначає розмір аліментів на утримання дитини. Згідно із частиною першою статті 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України, додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Зазначений висновок ґрунтується також на правовій позиції Верхового Суду України, висловленій 24 лютого 2016 р. у справі № 6-1296цс15, відповідно якої виходячи з аналізу ст.185СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів,у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Пункт 1 ст. 3 ч. 1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР№ 789-ХIIвід 27.02.1991року передбачає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно п. 2 - дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно з ч.2 ст. 3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч.2 ст.6 цієї Конвенції). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод1950року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні. Відповідно до ст. 5 «Рівноправність подружжя» Протоколу №7Конвенції прозахист правлюдини іосновоположних свобод1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВРвід 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ним аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору. Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Тобто суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного положення сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і при стягнення аліментів відповідно до ст. ст.181,182 СК України. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат (на лікування, на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З довідки № 63 від 13.05.2021 року, що видана КЗ «Обласна спеціалізована дитячо-юнацька спортивна школа олімпійського резерву» Рівненської обласної Радивбачається, що [PERSON] , [INFO] , є ученицею відділення баскетболу КЗ «Обласна спеціалізована дитячо-юнацька спортивна школа олімпійського резерву» Рівненської обласної Ради. Позивачем було придбано для дочки спортивний костюм для тренувань в сумі 499,00 грн., що підтверджується фіскальним чеком (а.с. 23), кросівки баскетбольні вартістю 1499,00 грн., що стверджується видатковою роздрібною від 13.09.2020 року та оплатою через термінал «ПриватБанку» (чек на а.с. 19, окрім пакета), спортивний зимовий костюм (однакові для всієї баскетбольної команди) вартістю 2000,00 грн., що стверджується накладною від 30 жовтня 2020 року (а.с. 23). Суд не погоджується з аргументами відповідача про те, що відвідування спортивних секцій дитини не є додатковими витратами у розумінні ч.1 ст. 185 СК України, оскільки відвідування дитиною спортивної школи є додатковими витратами, оскільки викликані особливими обставинами, а саме розвитком здібностей дитини. В судовому засіданні встановлено, що у дитини, наявні здібності до спорту, відтак вказані вище витрати в розмірі 3993,00 грн., суд пов`язує з необхідністю в розвитку дитини та вважає їх додатковими в розумінні ст. 185 СК України. Між тим витрати по оплаті квитків на змагання до Києва та проживання в готелі (а.с.13, 14) на суму 880,00 грн. та квитки в Запоріжжя на кубок України (а.с. 20, 21) на суму 349,01 грн. та квитки до Одеси, проживання в готелі (а.с. 25-27) на суму 905,02 грн. позивачкою не доведені належними та допустимими доказами, а саме що такі поїздки дійсно були пов"язані із змаганнями в цей період, тоді як судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях, а відтак не можуть бути віднесені до складу додаткових витрат та цілком охоплюються тим утриманням дитини, яке було надано батьком за рахунок добровільно сплачених аліментів. Крім того, надання самих квитків не може беззаперечно свідчити про те, що ці витрати понесені саме позивачем. Також позивачкою ставиться питання про відшкодування їй витрат, понесених у зв`язку з лікуванням дитини на придбання ліків за призначенням, на підтвердження чого надано відповідні товарні чеки (а.с. 18, 23, 28) на замовлення проведення аналізів на суму 425,00 грн., декал табл.. - 179,50 грн., фастум гель - 115,00 грн., тгофаст табл. - 72,50 грн., аевіт капс. (2 уп.) -(46,67Х2) =93,34 грн., що становить разом 885,34 грн. З огляду на викладене, суд вважає віднести до додаткових витрат на лікування доньки, в сумі 885,34 грн. Не підлягають задоволенню вимоги позивача в частині стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину, [PERSON] , [INFO] , пов`язаних з придбанням спортивних штанів в розмірі 399,00 грн. та кросівок в сумі 1439,00 грн., оскільки ці витрати не є додатковими в розумінні ст. 185 СК України, а входять до складу аліментних платежів, які відповідач сплачує щомісячно та своєчасно. Поряд з цим, позивач до додаткових витрат віднесла страхові платежі, вказала, що уклала електронний договір добровільного страхування (акцепт) від 04.09.2020 року, яким застрахувала доньку, [PERSON] , сплачуючи страхові внески у розмірі 50 грн., щомісячно та за період з 05.09.2020 року по 05.05.2021 року сплатила 450 грн. (а.с. 30,31). Медичне страхування дитини було бажанням позивача, договір укладався за її ініціативою і бажанням, і понесені нею витрати на сплату страхових платежів не можуть вважатися додатковими витратами в розумінні вимог ст.185 СК України, які є обов`язком батьків. Таким чином, суд приходить до висновку, що загальна сума понесених позивачем та підтверджених додаткових витрат на дитину, [PERSON] , [INFO] , складає 4878,34 грн. При визначенні розміру додаткових витрат, суд враховує, що батьки мають рівні права та обов`язки щодо дітей та зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, та зважає на те, що позивач особисто понесла додаткові витрати на дитину: у розмірі 4878,34 грн., а відповідач не брав участі у вказаних додаткових витратах на дитину, що знайшло своє підтвердження у судовому засіданні, відтак, стягненню з відповідача підлягає 50% від вартості понесених витрат на дитину, що складає 2439,17 грн. Оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору за вимогою про стягнення додаткових витрат на дитину, на підставі нормстатті 5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 908,00 грн. На підставі наведеного ст.ст.180,185 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved