Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Автомобільна компанія «Богдан Моторс» про відшкодування моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 02.07.1979 року він був прийнятий на роботу слюсарем інструментальником на Луцький автомобільний завод, правонаступником якого є ПАТ Автомобільна компанія «Богдан Моторс». 31.06.1985 року о 10.00 він, перебуваючи на роботі, у звязку з незабезпеченням підприємством безпечних і нешкідливих умов праці отримав тяжку травму правого ока. За результатами розслідування нещасного випадку, що трапився з ним під час виконання трудових обовязків, відповідачем було складено акт за формою Н-1 про нещасний випадок на виробництві від 31.05.1985 року. Внаслідок нещасного випадку на виробництві він отримав ушкодження здоровя у вигляді проникаючого поранення правого ока. Весь курс лікування віфн проходив в очному відділенні Волинської обласної лікарні. Оскільки у позивача була тяжка травма правого ока він був змушений тривалий час перебувати на лікарняному, проте зір повністю не відновився. 04.09.2009 року висновком Обласної спеціалізованої туберкульозно-офтальмологічної МСЕК йому було встановлено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 40 відсотків та третю групу інвалідності довічно. На даний час він погано баче на праве око, що супроводжується незручностями в повсякденному житті веденні госоподартсва. Оскільки, зір внаслідок отриманої травми не відновився він змушений одкладати додаткових зусиль для відновлення свого звичайного способу життя. Вказує, що отриманим трудовим каліцтвом йому було завдано моральної шкоди, яка полягає у важких фізичних, душевних, психічних стражданнях, які він постійно переживає. Задану моральну шкоду він оцінює у 100000 грн. Просить суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у звязку з отриманим 31.06.1985 року трудовим каліцтвом у розмірі 100000 грн. В судовому засіданні позивач, представник позивача заявлені позовні вимоги підтримали, надали пояснення аналогічні до викладених у позовній заяві, просили позов задовольнити. Представник відповідача позов не визнав. Просить у задоволенні позову відмовити за необгрунтванністю визначення позивачем розміру завданої моральної шкоди. Вислухавши пояснення позивача, представників сторін, допитавши свідка, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 02.07.1979 року [PERSON] був прийнятий на роботу слюсарем інструментальником на Луцький автомобільний завод, правонаступником якого є ПАТ Автомобільна компанія «Богдан Моторс». 31.06.1985 року о 10.00 він, перебуваючи на роботі, у звязку з незабезпеченням підприємством безпечних і нешкідливих умов праці [PERSON] отримав тяжку травму правого ока, про що було складено акт за формою Н-1 про нещасний випадок на виробництві від 31.05.1985 року (а.с. 3, 4). 28.08.2009 року позивача було направлено на МСЕК для визначення відсотка втрати ним працездатності, що підтверджується заключенням обласної офтальмологічної ЛКК (а.с. 11) 04.09.2009 року висновком Обласної спеціалізованої туберкульозно-офтальмологічної МСЕК [PERSON] було встановлено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 40 відсотків та третю групу інвалідності довічно (а.с. 10). Таким чином спірні правовідносини між сторонами виникли з 04.09.2009 року, тобто з дня встановлення позивачу стійкої втрати працездатності. 17.09.2009 року Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України призначено [PERSON] виплату одноразової допомоги в разі стійкої втрати професійної працездатності (а.с. 5). Згідно ч.ч. 1, 2\~ст. 153 КЗпП України\~на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Аналогічне положення містітиться і в ст. 13 Закону України «Про охорону праці», відповідно до якого роботодавець зобовязаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання прав працівників у галузі охорони праці. З акту №11 про нещасний випадок від 31.05.1985 року вбачається, що причинами нещасного випадку, що стався з [PERSON], є відсутність належного контролю зі сторони майстра цеху [PERSON] за використанням робочими ЗІЗ (окулярів захисник). Суд вважає, що\~факт порушення відповідачем\~\~законних прав працівника позивача [PERSON], а саме права останнього на безпечні та нешкідливі умови праці, мав місце. Виходячи з викладеного, доводи відповідача про відсутність обов'язку підприємства відшкодовувати моральну шкоду, завдану позивачу, з тих підстав, що він\~\~особисто\~\~винний\~\~у нещасному випадку, суперечать нормам діючого законодавства.\~\~ Згідно\~ст. 173 КЗпП України\~шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Нещасний випадок з позивачем стався 31.06.1985 року при виконання ним трудових обов"язків, а тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню ст. 237-1 КЗпП України. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно з розясненнями даними в п.13 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоровя умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обовязок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону праці» від 14.10.1992 року, відшкодування моральної шкоди проводиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілим, порушення його нормальних життєвих звязків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно зі\~ст. 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 27.01.2004 р. /п. 4.1/ зазначив, що ушкодження здоров'я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов'язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності заподіює йому моральні та фізичні страждання. Дослідженні судом докази свідчать про те, що ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням позивачем трудових обов'язків, заподіює йому моральні та фізичні страждання, обмежує його можливості вести активний спосіб життя, у зв'язку з чим висновком МСЕК встановлені відповідні обмеження, що призвело до втрати нормальних життєвих звязків і вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, а тому суд вважає доведеним факт заподіяння позивачеві моральної шкоди. При визначенні розміру моральної шкоди суд приймає до уваги, зокрема ступінь вини працівника та підприємства у настанні даного нещасного випадку, ступінь втрати [PERSON] професійної працездатності така втрата становить 40 %, у звязку з чим позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності довічно, отримане ним ушкодження здоровя є незворотнім, що призводить до тяжких моральних, а також до фізичних страждань позивача. Тому, виходячи з принципів розумності й справедливості, \~з врахуванням конституційної значимості здоров'я, як невідчужуваного і нерушимого блага, що належить людині від її народження й охороняється державою, а також характеру і обсягу моральних страждань, яких зазнав позивач, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 30000 грн. Позивач від сплати судового збору звільнений відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі ст.ст. 23, 1167, 1168 ЦК України, ст. 153 КЗпП України, ст. 12 Закону України «Про охорону праці»,

Outcome: partial