Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-19 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Свої вимоги позивачка обґрунтувала тим, що відповідач є її колишнім чоловіком. У 2011 році відповідач після одруження з нею був зареєстрований у житловому будинку в [ADDRESS], який належав її матері [PERSON]. Після смерті матері, на підставі свідоцтва про право власності на спащину за заповітом, що видане 19.12.2012 року приватним нотаріусом Богородчанського нотаріального округу [PERSON], вона стала одноосібним власником цього домоволодіння. У січні 2014 року відповідач виїхав на роботу за межі України і з того часу в Україну більше не повертався. Рішенням суду від 17.08.2016 року шлюб з [PERSON] було розірвано. Відповідач втратив статус члена сім'ї. У вересні 2017 року вона зареєструвала повторний шлюб і в подальшому надавати відповідачу житло наміру немає. Факт реєстрації відповідача у належному їй будинку створює незручності та перешкоди у можливості реалізувати своє право на вільне користування та розпорядження майном. В судовому засіданні позивача заявлені вимоги підтримала з викладених підстав. Пояснила, що факт відсутності відповідача у житлі, яке їй належить засвідчений актом, що складений комісією сільської ради, яка за її заявою обстежувала домоволодіння. Вказала, що відповідач у добровільному порядку не може знятись з реєстрації, оскільки перебуває за межами України і не може прибути для вирішення цих питань. Просила позов задовольнити. Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, на розгляд справи не з'явився без повідомлення причин. У встановлений судом строк відзив не подав. Клопотання про розгляд справи без його участі від відповідача не надходило. В зв'язку з цим, у відповідності до положень ст.ст. 280, 281 ЦПК України, судом ухвалено провести розгляд справи у порядку заочного провадження. Заслухавши пояснення позивачки, свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові докази, подані у розпорядження суду, з'ясувавши фактичні обставини справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди, чи зобов'язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод (наприклад, шляхом виселення громадян із належних йому на праві власності приміщень, тощо). При виникненні спору між власником житла та членами його сім'ї суд враховує, що право члена сім'ї власника на користування житлом є сервітутним правом, у зв'язку з чим припинення цього права повинно відбуватися у відповідності з вимогами статей 405, 406 ЦК України, зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. У відповідності до ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що позивачка є власником домоволодіння в [ADDRESS] що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. (а.с.5) Згідно акту, складеного комісією, утвореною Манявською сільською радою, відповідач [PERSON] у будинку, що належить позивачці фактично не проживає з 2014 року. Допитані як свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтвердили, що відповідач у період спільного проживання з позивачкою жив у її будинку в [ADDRESS]. Однак уже протягом останніх 4 років за вказаною адресою не з'являється. Відповідно до рішення Богородчанського районного суду від 17.08.2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, він втратив статус члена сім"ї. Відповідно до встановлених даних, відповідач не проживає у господарстві позивачки більше року, а позивачка не погоджується забезпечувати його житлом у власному будинку у майбутньому. Таким чином судом встановлено, що відповідач втратив право користування цим житлом. На підставі викладеного, ст.405 ЦК України,

Outcome: approved