Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що 12 березня 2004 року у Івано-Франківському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області зареєстрував шлюб з відповідачкою. В шлюбі у них народилися діти: - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу стало те, що з відповідачкою не підтримують шлюбні відносини майже 6 років. Вважає, що примирення та збереження їхньої сім"ї є неможливим. А тому просив шлюб розірвати, неповнолітніх залишити на проживання з ним. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив задовольнити позов. Відповідачка в судовому засіданні не заперечила щодо задоволення позовних вимог. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно повторного свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER], виданого 11 квітня 2017 року, сторони 12 березня 2004 року зареєстрували шлюб у Івано-Франківському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції в Івано-Франківській області, про що зроблено відповідний актовий запис за № 258 (а.с. 4). Від даного шлюбу у подружжя народилися діти: [PERSON], [INFO] (а.с. 7) та [PERSON], [INFO] (а.с.8). Позивач стверджує, що сімейних відносин з відповідачкою не підтримує, разом не ведуть спільного господарства. На думку позивача шлюб їх існує формально, миритися він не бажає, збереження шлюбу суперечить його інтересам. Тому такий шлюб зберігати не доцільно. Крім цього, сторони добровільно узгодили питання щодо проживання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], з батьком. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що оскільки сторони не підтримують шлюбні відносини, їхній шлюб існує формально, сторони добровільно узгодили питання щодо проживання неповнолітніх дітей, а тому шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], зареєстрований 12 березня 2004 року у Івано-Франківському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис за № 258, слід розірвати. На підставі наведеного, пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 104, 110, 112 Сімейного кодексу України, ст. 197 Цивільного процесуального кодексу України,

Outcome: approved