Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] з вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що в 2017 році відповідач по справі уклала в усній формі з позивачем договір найму належного позивачу житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до домовленості відповідач зобов`язувалася сплатити за спожиті нею комунальні послуги в повному обсязі. В травні 2018 року відповідач переїхала проживати в інше місце, не сплативши позивачу витрат на комунальні послуги. Відповідач пообіцяла вказану заборгованість сплатити пізніше, про що написала власноручно розписку від 29.04.2018 року про сплату нею 14450 грн. за спожиті комунальні послуги. Просила суд постановити рішення, яким стягнути з відповідача на її користь заборгованість за спожиті комунальні послуги в сумі 14450 грн. за період з жовтня 2017 року по травень 2018 року за час проживання в будинку [ADDRESS] та витрати по сплаті судового збору в сумі 704.80 грн. В поданій суду заяві позивач просить суд справу розглядати за її відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце та час судового засідання повідомлявся належним чином завчасно судовою повісткою за зареєстрованим місцем проживання. За нормою ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 280 ЦПК України судом постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-VІІІ «Про судоустрій та статус суддів», районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами цивільного законодавства. Як вбачається з розписки відповідача [PERSON] , остання заборгувала позивачу [PERSON] кошти в розмірі 13 тис. грн.. станом на 15.04.2018 року та 1450 грн. станом на 01.05.2018 року, всього 14450 грн., зобов`язується дану суму сплатити. Заборгованість виникла в результаті несплати комунальних послуг протягом всього опалювального сезону з жовтня 2017 року по 01 травня 2018 року. Станом на день звернення з позовом відповідач не повернув позивачу грошові кошти в сумі 1450 грн. в рахунок відшкодування витрат за спожиті комунальні послуги. Відповідно дост.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У відповідності до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Суд виходить з того, що досліджуючи договори позики чи боргові розписки, необхідно виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Така ж правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, 11 листопада 2015 року в справі № 6-1967цс15. З наявної в матеріалах справи розписки від 29.04.2018р. вбачається, що відповідач зобов"язалася повернути борг позивачу. Судом враховується, що вищезазначена розписка скріплена підписом відповідача. Отже, вказана розписка містить в собі інформацію щодо отримання позичальником коштів в борг та зобовязання щодо повернення боргу. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Позикодавець має право вимоги до позичальника на повернення йому суми боргу за розпискою за наявності у нього оригіналу розписки підписаної позичальником. Судом встановлено, що факт особистого написання та підписання наданої позивачем розписки відповідач не заперечила,отже відповідачка,будучи не обмеженоюу працездатності розуміла зміст взятихна себезобов`язань. Відповідач не виконала взятих на себе у розписці зобов`язань щодо повернення боргу, про що свідчить наявний у позивача оригінал розписки про отримання позичальником коштів. За таких обставин суд вважає, що позов є обгрунтованим та підлягає до задоволення, оскільки відповідачка не виконала взяті на себе зобовязання щодо своєчасного повернення позики, чим порушені права та законні інтереси позивача. Також у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати 704,80 грн.

Outcome: approved