Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу недійсним, вказуючи, що 13.07.1999 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] просить визнати цей договір недійсним, тому що вона не отримала від відповідача [PERSON] грошові кошти за продаж вищевказаного житлового будинку, цей договір не був посвідчений нотаріально, та вона не мала на меті здійснювати продаж цього будинку. Позивач по зустрічному позову [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області в особі Реєстраційної служби відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно про припинення права власності, зобов'язання скасувати рішення про реєстрацію, зобов'язання скасувати запис про реєстрацію, зобов'язання поновлення запису, визнання майна об'єктом права спільної сумісної власності, визнання права власності, вказуючи, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбу з [PERSON] з 14.11.1987 року по 15.10.2009 року. За період шлюбу її колишнім чоловіком був придбаний житловий будинок [ADDRESS] тобто це нерухоме майно є об'єктом права спільної сумісної власності. Однак, цей будинок був проданий [PERSON] на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області, яке було у подальшому скасовано рішенням Апеляційного суду Одеської області. На підставі цього просить визнати цей будинок об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, скасувати право власності на цей будинок за [PERSON], та визнати за нею право власності на ? частину вищевказаного будинку. [PERSON] у судовому засіданні повністю підтримала доводи своєї позовної заяви, просила її задовольнити, у задоволенні зустрічного позову просила відмовити у повному обсязі. [PERSON] у судовому засіданні вимоги первісного позову визнав та просив їх задовольнити у повному обсязі, у задоволенні зустрічного позову просив відмовити. Представник [PERSON] у судовому засіданні вимоги первісного позову не визнала, просила відмовити у його задоволенні з мотивів, викладених у запереченнях, вимоги зустрічного позову підтримала у повному обсязі, просила його задовольнити. [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання був сповіщений належним чином, що підтверджується розпискою про отримання судової повістки, причину своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надавав. Представник Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області в особі Реєстраційної служби відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно у судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання був сповіщений належним чином, що підтверджується розпискою про отримання судової повістки, причину своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надавав. Допитаний в якості свідка [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він знає [PERSON] багато років. З 2000 року вона працює у них вдома, доглядала його тещу. Йому відомо, що раніше [PERSON] проживала у Миколаївській області, потім вона придбала будинок у с. Випасне, та оформила договір дарування на цей будинок на свого сина, і після цього в родині її сина почались скандали. Як йому відомо, грошей у її сина не було, придбати будинок за свої кошти він не міг. Допитана в якості свідка [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона знає [PERSON] і сім'ю її сина дуже давно. Приблизно у 1987 році оженився син [PERSON], а у 1999 році [PERSON] для того, щоб зберегти родину передала своєму синові [PERSON] будинок, однак, і це не врятувало їх родину, оскільки у 2006 році [PERSON] розлучився із своєю дружиною. [PERSON] та [PERSON] не могли заробити такі кошти, щоб сплатити суму грошей за будинок, оскільки вони не працювали, їм допомагали [PERSON] [PERSON] займався виловом риби, потім продавав цю рибу. Допитаний в якості свідка [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він знає [PERSON] з 1961 року, оскільки його дружина та [PERSON] були подругами. Йому відомо, що [PERSON] став інвалідом, також відомо, що [PERSON] переоформила через біржу на свого сина будинок у с. Випасне, оформили як договір купівлі-продажу, а не як договір дарування. Оскільки у разі оформлення договору купівлі-продажу вони мали сплачувати меншій податок по оформленню цього договору. Також пояснив, що йому відомо, що у [PERSON] грошей на придбання будинку не було, це [PERSON] оформила на свого сина будинок, щоб врятувати його родину. Допитана в якості свідка [PERSON] у судовому засіданні пояснила,що [PERSON] є подругою її матері. У 2000 році вона зустрілась з нею на Дні Народження, і [PERSON] їй розповіла, що вона переписала свій будинок на сина для того, щоб врятувати його родину. Мати [PERSON] дуже хворіла, і вона взяла [PERSON] на роботу - доглядати її матір, яка була лежачим хворим. [PERSON] працювала в неї приблизно 5 років. Також їй відомо, що грошей у [PERSON] на придбання будинку не було, оскільки вони не працювали. Вивчивши матеріали справи, заслухавши [PERSON], [PERSON], представника [PERSON], свідків, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що 13 липня 1999 року в Білгород-Дністровському представництві Одеської товарної біржі між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] Як вказує позивач [PERSON], цей договір не був нотаріально засвідчений, та вона не отримала кошти за продаж цього будинку, тому просить суд визнати цей договір недійсним, з підстав, передбачених нормами статті 48 ЦК УРСР в редакції 1963 року. Спірні правовідносини виникли у 1999 році, тобто до набрання чинності Цивільним Кодексом України в редакції 2004 року, тому при вирішенні спору суд керується нормами ЦК УРСР в редакції 1963 року та Законом України «Про товарну біржу». Згідно статті 48 ЦК України (в редакції 1963 року), недійсним є правочин, який не відповідає вимогам закону, у тому числі той, якій погіршує особисті та майнові права неповнолітніх дітей. За недійсним правочином кожна зі сторін зобов'язана повернути іншій стороні усе отримане за правочином, а у разі неможливості повернути отримане в натурі - відшкодувати вартість у грошових коштах, якщо інші наслідки недійсності правочину не передбачені законом. Згідно ст. 15 Закону України від 10.12.1991 року «Про товарну біржу», договір купівлі-продажу на час укладення не підлягав нотаріальному посвідченню. Цей договір був належним чином зареєстрований в Білгород-Дністровському МБТІ, та, у відповідності до ст. 15 Закону України „Про товарну біржу", був зареєстрований в журналі реєстрації біржових угод з нерухомості за № 2335/Б від 13.07.1999 року Білгород-Дністровським представництвом Одеської товарної біржі. Згідно ч.2 ст.11 Закону України «Про власність» (який діяв на час укладення спірного договору), громадянин набуває права власності на майно, одержане внаслідок укладення договору, не забороненого законом. На час укладення Договору діючим законодавством не була встановлена заборона укладати договори купівлі-продажу квартир на біржі. Це також підтверджується положеннями Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09.06.1998р. № 121, де у переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться державна реєстрація права власності на об'єкти нерухомого майна, зазначені договори купівлі-продажу, міни, зареєстровані біржею. Згідно ст. 224 ЦК УРСР, за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму, істотними умовами договору купі продажу є предмет та ціна. Згідно п. 5 оспорюваного Договору, жилий будинок проданий за 10 794,00 грн., які отримані Продавцем до підписання Договору, і належить новому власнику: [PERSON] на підставі ст. 9 ЖК України и Законів України «Про товарну біржу», «Про власність». Вищевказаний жилий будинок (відповідно до ст. 227 ЦК УРСР), зареєстрований [PERSON] в Білгород-Дністровському МБТІ інвентарний № 6-1518, реєстр»: №2646. від 23.07.1999р. Таким чином згідно Договору продавець та покупець домовились відносно істотних умов договору купівлі-продажу (про предмет договору і ціну) та відбулося повне його виконання як з боку позивача, який здійснив оплату, так і з боку відповідача, який прийняв оплату та передав у володіння і користування відповідача відчужений жилий будинок. Згідно ст. 75 ЦК УРСР, позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін (імперативність позовної давності). Згідно статті 80 ЦК УРСР, закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Таким чином, суд не може застосовувати підставу нотаріального не оформлення договору купівлі-продажу нерухомого майна для визнання його недійсним, оскільки, відповідно до діючого на той час законодавства це не було обов'язковою умовою для визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна. Також суд приймає до уваги факт того, що позивачем пропущений строк позовної давності пред'явлення цього позову. Таким чином, суд вважає, що вимоги первісного позову [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу недійсним є необґрунтованими, недоведеними, та такими, що не підлягають задоволенню. Стосовно позовних вимог зустрічної позовної заяви судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про шлюб від 02.09.2008 року (повторного), [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 14 листопада 1987 року, актовий запис № 516. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу від 15 жовтня 2009 року, сторони розірвали шлюб, актовий запис №197. 13 липня 1999 року в Білгород-Дністровському представництві Одеської товарної біржі між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] Цей жилий будинок відповідно до ст. 227 ЦК УРСР, зареєстрований [PERSON] в Білгород-Дністровському МБТІ інвентарний № 6-1518, реєстровий № 2646 від 23.07.1999 року. Таким чином, перебуваючи в шлюбі з [PERSON] [PERSON] придбав житловий будинок, який є спільною сумісною власністю подружжя. Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27.03.2006 року у справі № 2-2294/2006 року, визнано недійсним договір купівлі-продажу жилого будинку, укладений між [PERSON] та [PERSON], повернуто [PERSON] первісний статус власника жилого будинку та визнано її власником жилого будинку. Право власності на житловий будинок, розташований по [ADDRESS], було зареєстровано за [PERSON] на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайсуду Одеської області від 27.03.2006 року, справа № 2-2294, КП «Білгород-Дністровське БТІ» від 27.09.2006 року, реєстраційний номер 16193601, номер запису 1518 в книзі 6. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 05.10.2012 року, вищевказане рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27.03.2006 року було скасовано, у позові [PERSON] до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу недійсним - відмовлено. Як вказано у описовій частині рішення, придбання цього жилого будинку відбулось під час перебування [PERSON] та [PERSON] у шлюбі, а тому зазначене майно є спільною сумісною власністю подружжя. Ухвалою вищого спеціалізованого суду України від 15.01.2013р. рішення апеляційного суду Одеської області від 05.10.2012р. залишено без змін. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Режим спільності майна, набутого за час шлюбу, зберігається і після його розірвання (ч. 1 ст. 68 CK). Відповідно до ч. 1 ст. 70 CK, в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Порядок розпорядження таким майном колишній чоловік та дружина здійснюють відповідно до Цивільного, а не Сімейного кодексу України (ч. 2 ст. 68 CK). Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12.12.2011 року було задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на житловий будинок розташований по [ADDRESS]. На підставі цього договору право власності на спірний будинок було зареєстровано за [PERSON] Рішенням апеляційного суду Одеської області від 27.05.2013 року рішення Білгород-Дністровського міськрайсуду Одеської області від 12.12.2011 року скасовано та відмовлено в задоволені позову [PERSON] до [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на житловий будинок розташований по [ADDRESS] Згідно зі ст. 19 Закону України «Про державну реєстрації прав та їх обтяжень» державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили. Пунктом 2 статті 26 Закону України «Про держану реєстрації прав та їх обтяжень» визначено, що записи скасовуються, якщо підстави, за яких вони були внесені, визнані судом недійсними. Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Відповідно до ч. 1 ст. 26 цього Закону, у разі скасування на підставі рішення суду рішення про реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Згідно статті 16 ЦК України, Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Згідно ч.ч. 1,2,3 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, приймаючи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги зустрічного позову [PERSON] є доведеними, обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved