Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-05 00:00:00

27.06. 2014 року позивачка звернулася у суд з даним позовом і просить ухвалити рішення, яким визнати відповідача таким, що втратив право користування 2/5 частинами жилого будинку [ADDRESS]. Свій позов позивачка мотивує тим, що вона є власником вказаної частини будинку на підставі договору дарування від 06.07.1984 року, серії ВТТ № 983572. У вказаній частині будинку вона зареєструвала відповідача, який є їй сином, як члена сім'ї. Але відповідач у будинку не жив з 1991 року, так як відбував покарання у виправній установі. У 1999 року відповідач повернувся з місць позбавлення волі і був зареєстрований за попереднім місцем реєстрації відповідно до вимог закону,тобто у вказаній частині будинку. В період з 2002 по даний час відповідач проживає та працює в м. Києві. Періодично проживає у м. Корсуні-Шевченківському, але не у даному будинку. Тобто понад дванадцять років відповідач залишається бути зареєстрованим в даному будинку без будь - яких підстав. Оскільки відповідач не має ніяких прав до даного житла, ні як власник, ні як квартиронаймач, бо ніякі договори з ним не укладалися та відсутні будь-які домовленості, а тому позивачка, як власник належного їй майна, яким вона має право вільно володіти, користуватися і розпоряджатися і пред'явила до суду даний позов. В судовому засіданні представник позивачки позов підтримала та надала суду пояснення, аналогічні тим, які викладені в позовній заяві. Відповідач у судове засідання двічі не з'явився, хоча був двічі належно та вчасно повідомленим про день, час та місце розгляду справи, а тому суд, по згоді представника позивачки, ухвалює заочне рішення. Представник Управління державної міграційної служби України в Черкаській області у судове засідання не з'явився, за підписом керівника направлено лист з проханням слухати справу у відсутність представника вказаної служби. Заперечення відсутні. Суд, вислухавши представника позивачки, вивчивши письмові докази, вважає що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, оскільки цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, а тому на запитання суду про надання інших доказів, крім наданих, чи неможливості їх витребування і необхідність цієї дії судом, позивачка пояснила, що всі докази надані, тому суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, до дійсно позивачка є власником 2/5 частин житлового будинку [ADDRESS], на підставі договору дарування (а.с. 5), у якому,згідно даних будинкової книги був прописаний і відповідач ( а.с.9-12). Відповідач з 1991 року не проживав в вищевказаному будинку, так як відбував покарання у виправній установі. В 1999 році відповідач повернувся з місць позбавлення волі і був зареєстрований за попереднім місцем реєстрації,тобто у вказаній частині будинку. В період з 2002 по даний час відповідач не проживає в вищевказаному будинку, що підтверджується довідкою депутата міської ради Степанової Т.М. (а.с.8). Зі слів позивачки з 2002 року її син, тобто відповідач по справі, працює в м. Києві тобто понад дванадцять років, залишається бути зареєстрованим в даному будинку без будь - яких підстав. Відповідач не є власником вказаного будинку або її частини, з ним не укладалися договори найму, піднайму, оренди будинку. Крім того, будь - які домовленості між сторонами щодо збереження за відповідачем права на користування належними позивачці 2/5 частинами будинку, також не укладалися. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла , або законом. У суді не добуто доказів, що сторони мали якусь домовленість щодо відсутності відповідача більше року у даному будинку.А відповідно до ст. 6 Закону України „ Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні " відповідач протягом 10 днів з часу вибуття повинен був виписатися зі спірного будинку. Ст. 7 зазначеного Закону передбачає, що однією із підстав для зняття реєстрації особи з місця проживання є рішення суду про позбавлення його права користування житловим приміщенням. Відповідач не надав суду жодних доказів поважності не проживання його у спірному будинку з часу прописки, тобто з 1999 р., а тому суд визнає його відсутність у даному будинку без поважної причини більше 1 року. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що відповідач втратив право користування вказаними 2/5 частинами будинку, що належать позивачці на підставі права власності, а своєю припискою перешкоджає їй у повному володінні та розпорядженні даним будинком, а тому позов задовольняється і суд визнає відповідача втратившим право на користування належними позивачці 2/5 частинами будинку [ADDRESS],внаслідок відсутності без поважної причини більше року. Суд стягує з відповідача понесені позивачкою судові витрати в сум 243.60 грн.,відповідно до вимог ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved