Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-22 00:00:00

04.12.2019 року до суду звернувся позивач [PERSON] , з позовом про визнання права на земельну ділянку (пай) до відповідача Пушкарівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області третя особа. що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: відділ у Верхньодніпровському районі Головного управління держгеокадастру у Дніпропетровської області . Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2019 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального провадження в підготовче судове засідання на 10.02.2020 року. 10.02.2020 року в підготовчому судовому засіданні оголошена перерва до 23.03.2020 року в зв`язку з неявкою відповідача. 19.02.2020 року позивачем надана уточнена позовна заява. Третьою особою у справі визначено Головне управління держгеокадастру у Дніпропетровської області. 16.03.2020 року від третьої особи надійшли письмові пояснення. 23.03.2020 року закінчене підготовче судове засідання, проведено заміну відповідача його правонаступником. Справа призначена до розгляду на 23.03.2020 року Згідно заявлених позовних вимог позивач просить визнати за ним право на середню земельну ділянку (пай) площею 7.79 умовних кадастрових гектарів, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Пушкарівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: в період з 1990 року по 1995 рік він був членом колективного сільськогосподарського підприємства «Дніпро», яке знаходилось на території Пушкарівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. Згідно норм законодавства, яке діяло на той момент, особи, які були членами сільськогосподарського підприємства мали право на середню земельну частку (пай), яку надавали працівникам включеним до списків. Він, як член КСП , був включений до списків осіб, які мали право на середню земельну частку (пай). Згідно протоколу зборів уповноважених колгоспу «Дніпро» від 20.07.1992 року він був прийнятий в члени колгоспу. Із записів трудової книжки вбачається, що він дійсно працював у колгоспі «Дніпро». він був внесений в списки членів КСП, які мали право на середню земельну частку (пай). Із архівної довідки вбачається, що списки членів колективного сільськогосподарського підприємства «Дніпро» відсутні, тому підтвердити той факт, що він внесений до списків в нього немає можливості, але й спростувати даний факт неможливо. Також в архівній довідці зазначається, що він писав заяву на надання йому права на середню земельну частку (пай). Вважає, що він має право на середню земельну частку (пай) із земель КСП «Дніпро», що й стало підставою звернення до суду. В судове засідання позивач не з`явився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутність, згідно якої на задоволенні позовних вимог наполягає. Представник відповідача Верхньодніпровської міської ради Дніпропетровської області подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Головного управління держгеокадастру у Дніпропетровської області подав заяву про розгляд справи у його відсутність та письмові пояснення, згідно яких щодо вирішення спору покладається на розсуд суду також посилається на те, що Головне управління держгеокадастру у Дніпропетровської області законодавчо не наділене повноваженнями щодо розпорядженням або виділенням земельних часток (паїв). А повноваження щодо виділення земельних часток (паїв) власника сертифікатів з 01.01.2019 року належить сільським, селищним, міським радам. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог,заслухавши учасників розгляду справи, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно записів в трудовій книжці позивача [PERSON] , судом встановлено, що позивач 19.04.1990 року був прийнятий на роботу в члени колгоспу «Дніпро» Верхньодніпровського району (протокол № 4 від 19.04.1990 року). 16.05.1990 року позивач звільнений в зв`язку з призивом в лави Радянської Армії (протокол № 5 від 16.05.1990 року). 20.07.1992 року позивач прийнятий в члени колгоспу «Дніпро» (Протокол № 6 від 20.07.12992 року). 29.12.1994 року позивач звільнений з членів колгоспу «Дніпро" за власним бажанням (Протокол. № 12 від 25.12.1994 року). В подальшому з 07.02.1995 року позивач був прийнятий сторожем у відділення державної служби охорони при Верхньодніпровському РВ, а з 07.03.1995 року проходив службу в органах внутрішніх справ. Згідно даних архівної довідки встановлено, що позивач звільнений з посади агронома-овочевода КСП «Дніпро» протокол № 8 від 30.08.1994 року, а згідно протоколу № 1 від 05.01.1995 року позивач виключений з членів КСП «Дніпро». Паювання земель колективного сільськогосподарського підприємства «Дніпро» проводилось у грудні 1995 році. Державний акт серії ДП № 000039 на право колективної власності на землю колективного сільськогосподарського підприємства «Дніпро» виданий 01 грудня 1995 року, що підтверджується копією Державного акту на право колективної власності на землю і відповіддю відділу у Верхньодніпровському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області № 31-4-0.20-139/103-19 від 19.08.2019року. З даної відповіді також встановлено, що [PERSON] , не значиться, у додатку до Державного Акту\~ про\~право \~колективної власності \~ на\~землю серії\~ДП №\~000039\~ від\~01.12\~1995\~ року\~та \~сертифікат на\~земельну \~частку (пай)\~на \~ім`я\~ [PERSON] ,.\~не \~виготовлявся.\~ Відповідно до п. 2 Указу Президента України «Про паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року N 720/95 - Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. \~\~\~Відповідно до ст.3 Закону України ,,Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв), особи, власники сертифікатів на право на земельну частку /пай/, які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Підставами для виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації. \~\~\~\~Відповідно до ч.1 ст. 2 вищевказаного Закону України основним документом, що посвідчує право на земельну частку /пай/ є сертифікат на право на земельну частку /пай/виданий районною /міською/ державною адміністрацією. \~\~\~\~Відповідно до ч.2 ст.2 вищевказаного Закону України, документами, що посвідчують право на земельну частку /пай/, також є рішення суду про визнання права на земельну частку /пай/. З наданих суду доказів встановлено, що позивач на час розпаювання земель КСП «Дніпро», а саме на грудень місяць 1995 року не працював на не був членом КСП «Дніпро», оскільки був звільнений з КСП за власним бажанням ще 1994 році та виключений із членів КСП «Дніпро» на початку січня 1995 року. Станом на 01.12.1995 року позивач проходив службу в органах внутрішніх справ. Таким чином судом встановлено, що на час видачі КСП «Дніпро» Верхньодніпровського району Дніпропетровської області Державного акту про право колективної власності на землю, позивач не працював та не був членом КСП «Дніпро» . Будь-яких інших доказів про те, що позивач продовжував бути членом КСП «Дніпро» станом на 01 грудня 1995 року суду не надано. Таким чином судом встановлено, що на час видачі КСП «Дніпро» Верхньодніпровського району Дніпропетровської області Державного акту про право колективної власності на землю (тобто на час розпаювання земель господарства) позивач не працював та не був членом КСП «Дніпро» і не був включений до списку працівників даного господарства, які мали право на отримання земельної частки (паю). Оцінюючи наведені вище докази судом встановлено, що у позивача не виникло право на отримання земельної ділянки (паю), так як останній на час паювання земель КСП «Дніпро» не працював та не був членом даного господарства . \~\~\~Враховуючи, що судом встановлено відсутність права у позивача на земельну частку /пай/ без визначення меж цієї частки в натурі / на місцевості/ із земель, які перебували у колективній власності реформованого КСП «Дніпро», суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Так як судом ухвалюється рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 768.40 грн., покладаються на позивача та не відшкодовуються за рахунок відповідача \~\~\~\~

Outcome: dismissed