Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-01 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про стягнення коштів, мотивуючи його тим, що 13.01.2014 р. відповідачка позичила у неї 12000,00 грн. строком на два місяці, про що написала відповідну розписку. У визначений строк відповідачка кошти не повернула, але їх позивачка терміново не потребувала, а тому зважаючи й на те, що вони були подругами, а також те, що відповідачка пообіцяла з часом повернути борг, позивачка позичила відповідачці ще суму коштів, а саме 13.07.2014 р. 5000,00 грн., а 30.07.2014 р. - 10000,00 грн., про що також написала розписки. Вказані кошти [PERSON] взяла у борг для ведення бізнесу. Позивачка з відповідачкою знайомі з 2006 року, є колегами по роботі, були подругами, а тому у позивачки не було підстав сумніватися у тому, що відповідачка не поверне позичені кошти. Однак відповідачка сама кошти не повертає, на неодноразові прохання повернути кошти не реагує, а з листопада 2014 р., взагалі, ігнорує телефонні дзвінки та зустрічі з нею. Враховуючи викладене, збільшивши позовні вимоги (а.с. 41-51) вважає, що відповідачка зобов'язана повернути їй суму боргу в розмірі 27000,00 грн., з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення в розмірі 5107,90 грн. та три проценти річних від простроченої суми в розмірі 546,99 грн., що в загальній сумі становить 32654,89 грн. Ухвалою суду від 02.03.2015 року (а.с.54) позов [PERSON] в частині стягнення моральної шкоди із [PERSON] залишено без розгляду. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала за викладених обставин, просить стягнути з відповідачки суму позики, інфляційні, три проценти річних від простроченої суми, а також судовий збір відповідно до збільшених позовних вимог. Заперечила, що позичала гроші відповідачці за відсотки. Вказала, що завчасно повідомляла [PERSON] про те, що їй потрібні будуть кошти, однак остання перестала відповідати на телефонні дзвінки. Відповідачка [PERSON] збільшені позовні вимоги визнала. Суду пояснила, що дійсно позичила в [PERSON] в борг загальну суму 27000 грн. відповідно до розписок, що містяться в матеріалах цивільної справи та у строк, що в них вказаний. Дані розписки написані нею, їх зміст та умови нею не оспорюються. Однак відповідачка сплачувала позивачці 4% від суми позики до тих пір, поки сама отримувала дохід від неофіційного підробітку, а саме вона купувала товар та здавала його оптом в м.Києві до тих пір, поки її не обманули. Із будь-якими заявами до правоохоронних органів з даного приводу відповідачка не зверталась. Із більшеними позовними вимогами позивачки погодилась, оскільки вони загалом відповідають умовам позики, а саме врахування сплати 4% від позиченої суми. Відповідачка просила врахувати, що одразу повернути борг не зможе, оскільки такої суми у неї немає. Вона працює, проживає із матір»ю пенсіонеркою, живе у цивільному шлюбі, здорова, дітей не має. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 13.01.2014 р. позивачка [PERSON] передала відповідачці [PERSON] в якості позики 12000,00 грн., кошти позичальник зобов'язалась повернути до 13.03.2014 р., про що позичальник [PERSON] 13.01.2014 р. надала позикодавцю [PERSON] письмову розписку. (а.с. 30) Також, позивачкою було передано відповідачці в якості позики 13.07.2014 р. 5000,00 грн. та 30.07.2014 р. - 10000,00 грн., які відповідачка зобов'язалась повернути відповідно до 13.09.2014 р. та до 30.09.2014 р., про що нею були написані розписки. (ас. 31, 32) За таких обставин, суд вважає, що правовідносини, що виникли між [PERSON] та [PERSON] є договірними та регулюються Цивільним кодексом України. Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов"язків є, зокрема, договори та інші правочини. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбаченого, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо: 1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п'ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов'язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; 2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками (ст. 1048 ЦК України). Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (п. 1.ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Ч.1 ст. 530 ЦК України визначає, що якщо у зобов»язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) Відповідно до ст.509 ЦК України між сторонами виникло зобов'язання - правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання цього обов'язку. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначеним змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов»язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачка просить стягнути з відповідачки окрім сум боргу також і інфляційні за весь час прострочення виконання зобов'язання, а також три проценти річних від простроченої суми та надає їх розрахунки, згідно яких: - по боргу в сумі 12000,00 грн. втрати від інфляції за період з 13.03.2014 р. по 31.01.2015 р. становлять 3326,07 грн., які обраховано за формулою: втрати від інфляції (3326,07 грн.) = сума боргу (12000,00 грн.) х (індекс інфляції (за період з березня 2014 р. по січень 2015 р. - 127,717%)/ 100% - сума боргу (12000,00 грн.); три проценти річних простроченої суми за період з 13.03.2014 р. по 02.03.2015 р. становлять 350,14 грн., які обраховано за формулою: проценти (350,14 грн.) = сума боргу (12000,00 грн.) х процентна ставка (3%) / 100% / 365 днів х кількість днів (355 днів) (а.с. 43-45); - по боргу в сумі 5000,00 грн. втрати від інфляції за період з 13.09.2014 р. по 31.01.2015 р. становлять 701.06 грн., які обраховано за формулою: втрати від інфляції (701,06 грн.) = сума боргу (5000,00 грн.) х (індекс інфляції (за період з вересня 2014 р. по січень 2015 р. - 114,021%)/ 100% - сума боргу (5000,00 грн.); три проценти річних простроченої суми за період з 13.09.2014 р. по 02.03.2015 р. становлять 70.27 грн., які обраховано за формулою: проценти (70.27 грн.) = сума боргу (5000,00 грн.) х процентна ставка (3%) / 100% / 365 днів х кількість днів (171 днів) (а.с. 49-51); - по боргу в сумі 10000,00 грн. втрати від інфляції за період з 01.10.2014 р. по 31.01.2015 р. становлять 1080,77 грн., які обраховано за формулою: втрати від інфляції (1080.77 грн.) = сума боргу (10000,00 грн.) х (індекс інфляції (за період з жовтня 2014 р. по січень 2015 р. - 110,808%)/ 100% - сума боргу (10000,00 грн.); три проценти річних простроченої суми за період з 30.09.2014 р. по 02.03.2015 р. становлять 126,58 грн., які обраховано за формулою: проценти (126,58 грн.) = сума боргу (10000,00 грн.) х процентна ставка (3%) / 100% / 365 днів х кількість днів (154 днів) (а.с. 46-48). Судом перевірено розрахунки позивача в цій частині, розміри обрахованого встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та обрахованої суми трьох процентів річних від прострочених сум відповідає розміру, визначеному законом, відповідає строкам дії договору, а тому суд із ними погоджується. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, викладених у ст.ст.10 і 11 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, що визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Частиною 2 ст. 60 ЦПК України визначено, що докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Як вбачається з матеріалів справи, позичальником [PERSON] 13.01.2014, 13.07.2014 та 30.07.2014 були видані розписки про отримання нею позики в загальній сумі 27000 гривень України, строком до 13.03.2014, 13.09.2014 та 30.09.2014 відповідно, та підтверджено факт отримання вказаних коштів, що свідчить про факт укладення строкових договорів позики із визначеним терміном їх повернення. Станом на час подачі позову та на час розгляду справи відповідачка повністю позики не повернула, позов визнала, пояснила, що причиною неповернення коштів є невдалий підробіток. Фактів важкого матеріального становища суду не навела. Доказів сплати будь-яких відсотків за користування позикою суду не довела. Таким чином, сторони [PERSON] та [PERSON] в належній формі досягли згоди з істотних умов договору щодо його предмету і строку виконання і даний договір відповідає вимогам ст. 1046 ЦК України. Суду не надано доказів, які б звільняли відповідачку від виконання зобов'язання за даним договором позики, тобто, повернення суми позики, сплати інфляційних за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми. Крім того, з відповідачки, відповідно до ст. 88 ЦПК України, слід стягнути на користь позивачки понесені нею та документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved