Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-19 00:00:00

15 квітня 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дітей. В позові посилалася на те, що вона з 20 листопада 1999 року перебуває у шлюбі з [PERSON]. Від вказаного шлюбу у сторін є неповнолітні діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які перебувають на утриманні позивачки. Відповідач не приймає участі у вихованні та утриманні синів, хоча працездатний і може надавати таку допомогу, тому просила стягувати з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі по 1/4 частині всіх доходів щомісячно на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви до суду і до повноліття дітей. Також, у зв'язку з тим, що діти часто хворіють і потребують санаторно-курортного та медикаментозного лікування просила стягувати з відповідача додаткові витрати на утримання дітей у розмірі 300 гривень на кожну дитину щомісяця. В судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала повністю, просила їх задовольнити. Пояснила, що в даний час не несе додаткових витрат на лікування дітей, але якщо вони захворіють, то виникнуть витрати на ліки, які можна буде покрити за рахунок коштів, отриманих від відповідача. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, пояснив, що не заперечує проти сплати аліментів у розмірі, визначеному законом, але не має можливості сплачувати додаткові витрати на утримання дітей, тому що не має постійної роботи та відповідних доходів. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд встановив, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 20 листопада 1999 року (а.с. 6). Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 7-8). Відповідач в добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання дітей надає не регулярно і в недостатньому розмірі, що сторони не заперечували у судовому засіданні. Згідно ст.ст. 180, 183 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. За змістом ч.3. ст. 10 та ч.1. ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Під час розгляду справи, відповідачем не було надано суду документів, які б підтверджували його офіційне працевлаштування, наявність на утримання інших неповнолітніх дітей, окрім спільних синів від шлюбу з позивачкою, розміру доходу та інших відомостей, які могли б мати значення для вирішення справи. Разом з тим, відповідач не заперечував проти задоволення позовних вимог про стягнення з нього аліментів на утримання дітей в розмірі по 1\\4 частини усіх видів заробітку, тому позов про стягнення аліментів підлягає задоволенню і вигляді присудження аліментів у частці від доходу батька. За правилами ч.1-2, ст.8 Закону України „Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Як зазначає ч.2. ст. 182 СК України розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим за неоподатковуваний мінімум доходів громадян. Аналізуючи докази, надані сторонами у судовому засіданні, суд вважає необхідним, приймаючи до уваги обов'язок відповідача утримувати своїх неповнолітніх дітей на підставі описаних вище норм права, склад сім'ї, його стан здоров'я, враховуючи вік та стан здоров'я кожного із дітей, частково задовольнити позов і стягнути з відповідача аліменти на користь позивачки в розмірі по 1/4 частини всіх його доходів, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця на утримання кожної дитини з 15.04.2016 року - дня подачі позову до суду до повноліття дитини. Посилання позивача на те, що 30% прожиткового мінімуму при нинішньому рівні цін не вистачить на утримання дітей і тому мінімальний розмір аліментів 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно є більш відповідною до реальності цифрою суд не може прийняти до уваги, оскільки мінімальний розмір аліментів встановлено законом і не передбачено можливості зміни судом цієї норми. Щодо заявлених позивачкою вимог про стягнення з відповідач додаткових витрат слід зазначити наступне. Відповідно до вимог ст. 185 Сімейного Кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до якого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). В обґрунтування додаткових витрат позивач вказує на те, що діти часто хворіють і потребують санаторно-курортного та медикаментозного лікування (а.с. 10, 11). Проте позивачкою не доведено, що діти проходили санаторно-курортне лікування, що завдало позивачці значних витрат, чи вона має понести витрати у визначеній сумі на забезпечення цього лікування найближчим часом, докази що підтверджують розмір витрат на придбання медикаментів для дітей також відсутні, можливі витрати на їх придбання у майбутньому в разі захворювання дітей не можна вважати додатковими витратами у розумінні ст. 185 СК України, оскільки вони не викликані особливими обставинами та не є фактично зазнаними або передбачуваними витратами у визначеному розмірі. Враховуючи наведене, суд вважає що в задоволенні позовних вимог в частині стягнення додаткових витрат на дітей слід відмовити. Згідно ст. 88 ЦПК України, оскільки суд задовольняє позов про стягнення аліментів на утримання дітей, з відповідача на користь держави необхідно стягнути 551 грн. 20 коп. судового збору, від якого була звільнена позивачка при зверненні до суду.

Outcome: partial