Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-22 00:00:00

19.10.2015 року позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина [PERSON], який продовжує навчання в Інституті електромеханіки та енергоменеджменту Одеського національного політехнічного університету в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень щомісяця, починаючи з дати подання позову та до закінчення навчання чи до досягнення [PERSON] двадцятитрьохрічного віку - у зв'язку з тим, яка з цих обставин настане першою, стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на оплату проживання сина в гуртожитку, який продовжує навчання в Інституті електромеханіки та енергоменеджменту Одеського національного політехнічного університету у розмірі 2800 (дві тисячі вісімсот) гривень, а також продовжувати стягувати в розмірі ? вартості проживання за навчальний рік, згідно квитанцій про оплату до закінчення навчання чи до досягнення [PERSON] двадцятитрьохрічного віку у зв'язку з тим, яка з цих обставин настане першою, стягнути на її користь з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 400 гривень. Мотивуючи його тим, що у зв'язку з досягненням сином повноліття, з відповідача було припинено стягнення аліментів на його утримання, однак враховуючи те, що він є студентом денної форми навчання Інституту електромеханіки та енергоменеджменту Одеського національного політехнічного університету не має змоги працевлаштуватися, щоб самостійно отримувати заробіток. За місцем навчання син стипендію не отримує. Навчання сина тягне за собою певні матеріальні затрати, які для неї є непосильними, оскільки лише її заробітної плати не вистачає утримувати сина. Також на її утриманні знаходиться молодший син, [PERSON], [INFO], який хворіє та перебуває на обліку в дитячій консультації Ширяївської центральної районної лікарні Одеської області та потребу періодичних медичних обстежень. У зв'язку з вищевикладеним, її матеріальне становище є складним і не дозволяє в повній мірі задовольнити потреби сина [PERSON] в ході його навчання. Добровільно відповідач відмовляється надавати матеріальну допомогу синові. В судове засідання позивач не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Третя особа [PERSON] не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги заявлені позивачем підтримує та просить їх задовольнити. Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі та рішенням Ширяївського районного суду Одеської області від 03 березня 2015 року шлюб між сторонами було розірвано, а також 04.04.2014 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 1200 гривень щомісячно. Відповідно до довідки № 50-0019 від 26.08.2015 року Одеського національного політехнічного університету [PERSON] є студентом 2-го курсу денного відділення бюджет ф.н. інституту електромеханіки та енергоменеджменту вище зазначеного учбового закладу, терміном навчання до 30.06.2018 року (а.с. 11). Відповідно до вимог ст.ст. 198, 199 Сімейного кодексу України батьки зобов,язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть надати таку матеріальну допомогу. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов,язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Таким чином, суд має виходити з необхідності забезпечення рівності не тільки прав, але й обов'язків батьків щодо догляду та матеріального забезпечення повнолітніх дітей. При вирішенні спору суд має врахувати положення ст. 8 Закону України „Про охорону дитинства", за якою кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки дитини мають рівні права та обов'язки щодо дитини та щодо її утримання, що передбачено ч. 1 ст. 141 Сімейного кодексу України. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує, стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. З врахуванням викладених обставин, суд вважає, що позов в частині позовних вимог про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчатися підлягає задоволенню в повному обсязі. Щодо позовних вимог - про стягнення додаткових витрат на оплату проживання сина в гуртожитку, який продовжує навчання в Інституті електромеханіки та енергоменеджменту Одеського національного політехнічного університету у розмірі 2800 (дві тисячі вісімсот) гривень, а також продовжувати стягувати в розмірі ? вартості проживання на навчальний рік, згідно квитанцій про оплату до закінчення навчання чи до досягнення [PERSON] 23-річного віку у зв'язку з тим, яка з цих обставин настане першою - суд виходить з наступного. Відповідно до довідки № 172/93/93-06 від 11.10.2015 року Одеського національного політехнічного університету вбачається, що [PERSON] дійсно проживає в гуртожитку вищезазначеного закладу та вартість за його проживання складає: за 2014-2015 роки - 2800 гривень, за 2015-2016 роки - 2800 гривень. Позивачка вказані витрати віднесла до категорії додаткових витрат, пов'язаних з навчанням дитини. Проте, статтею 185 Сімейного Кодексу України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Навчання дитини та її проживання у гуртожитку не є такими особливими обставинами, такі витрати напряму пов'язані з навчанням повнолітньої дитини й мають бути враховані при визначенні суми матеріальної допомоги у відповідності до положень ст.199 СК України. Тобто, вартість проживання за місцезнаходженням дитини мають бути враховані при визначенні розміру аліментів, що можуть бути стягнуті на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання і у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги, а не являються додатковими витратами, що викликані особливими обставинами, про які зазначено у ст.185 СК України. При цьому суд зазначає, що при визначенні розміру аліментів, що стягуються з відповідача на утримання повнолітнього сина у зв'язку з його навчанням, судом було враховано всі обставини, що впливають на їх розмір. У відповідності до вимог ст.ст.10,11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.І ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати; якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial