Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-17 00:00:00

21.09.2017 позивач звернулася до суду з позовом та просить суд: - позбавити [PERSON] батьківських прав щодо [PERSON], [INFO]; - збільшити розмір аліментів, які сплачує [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] з 200,00 грн. до 500,00 грн. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 14.03.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції м. Києва було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що в книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено актовий запис № 237 та видано відповідне свідоцтво серії [NUMBER]. За час шлюбу у сторін народилася дитина - [PERSON], [INFO], свідоцтво серії [NUMBER] видане відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції м. Києва. Позивач зазначає, що відповідач залишив дитину та не цікавиться її життям. Крім того, вказує що з червня 2016 по березень 2017 року відповідач проходив реабілітацію в Церкві Євангельських Християн Бабтистів Благодать, оскільки постійно вживає наркотичні засоби. Окрім того зазначає, що син [PERSON], проживає та перебуває на повному утриманні у позивача. Посилається, що за відповідачем рахується заборгованість по аліментам,яка станом на 31.08.2010 становить 10599,00 грн. Позивач вважає, що відповідач ухилається від виконання своїх батьківських обов'язків, а тому просить позбавити останнього батьківських прав. Разом з цим, посилається, що на підставі рішення Святошинського районного суду м. Києва від 24.02.2006 з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 200,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, однак розмір аліментів призначений у 2006 році є занадно малий та не відповідає дійсним потребам дитини. А тому позивач вважає, що розмір аліментів має бути збільшено до 500,00 грн., щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Враховуючи вищевикладене, позивач просила позов задовольнити в повному обсязі. 21.09.2017 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу було передано до провадження головуючому судді Кізюн Л.І. Ухвалою суду від 26.09.2017 позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків. Ухвалою суду від 22.03.2018 в справі відкрито провадження та справу призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні на 07.05.2018 о 10 год. 30 хв. Розпорядженням керівника апарату суду № 1823 від 30.08.2018 щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справ між суддями цивільну справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. Ухвалою суду від 12.12.2018 судом закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 26.12.2018 о 12 год. 30 хв. Ухвалою суду від 26.12.2018 судом перенесено слухання справи на 18.03.2019 о 11 год. 00 хв. у зв'язку з неявкою сторін. 11.12.2018 на адресу суду надійшов висновок органу опіки та піклування Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації. Відзив на позовну заяву відповідачем не подано. Позивач в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, в якій просить розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Проти винесення судом заочного рішення не заперечує. Представник Служби у справах дітей Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з"явився, проте на адресу суду надійшов лист про слухання справи у їх відсутності та просять при ухваленні рішенні виходити з інтересів дитини. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином у порядку, визначеному ч. 1 ст. 130 ЦПК України., що підтверджується зворотнім повідомленням. Про причину неявки суд до відома не поставив. Судова повістка, що направлялась на його адресу за зареєстрованим місцем проживання, не була отримана останнім. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, враховуючи думку позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився, проте останнім було подано заяву до суду про розгляд без участі представника служби та при винесенні рішення просив виходити з інтересів дитини. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 14.03.2006 відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції м. Києва було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що в книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено актовий запис № 237 та видано відповідне свідоцтво серії [NUMBER] (а.с.12) За час шлюбу у сторін народилася дитина - [PERSON], [INFO], свідоцтво серії [NUMBER] видане відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції м. Києва (а.с.10) В силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати до самостійного життя та праці. Відповідно до положень принципу № 6, принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина заради повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та порозуміння. Вона має, коли це є можливим, зростати під опікою і відповідальністю її батьків і в будь-якому випадку в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її навчання, ця відповідальність покладена переш за все на батьків. Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою держаного контролю, що встановлена законом. Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. З матеріалів справи вбачається, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], оскільки не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не приймає участі в його вихованні. Також встановлено, що утриманням та вихованням дитини займається позивач, тобто без участі відповідача [PERSON], оскільки останній ухиляється від виконання обов'язку по утриманню дитини, внаслідок чого станом на 31.08.2010 за відповідачем рахується заборгованість по аліментам у розмірі 10599,00 грн.( а.с. 18). Як вбачається з матеріалів справи, дитина зареєстрована та проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] та згідно акту обстеження умов проживання від 12.07.2018, для дитини [PERSON] створені умови для проживання (а.с.89). Відповідно до Висновку органу опіки та піклування Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації №108-19135 від 10.12.2018, орган опіки та піклування Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно сина [PERSON], [INFO] (а.с.69-70) Суд вважає Висновок №108-19135 від 10.12.2018 обґрунтованим та таким, що відповідає інтересам [PERSON], [INFO] і узгоджується з дослідженими в суді матеріалами справи. Оцінюючи матеріали справи в їх сукупності, враховуючи вимоги чинного законодавства, суд приходить до висновку про позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO] відносно сина [PERSON], [INFO], оскільки відповідач, як батько, ухиляється від виконання батьківських обов'язків, долею дитини не цікавиться та про неї не піклується. Що стосується позовної вимоги позивача про збільшення розміру аліментів, то суд приходить до наступного. Відповідно до ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 24.02.2006 з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 200,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття (а.с.14). Обґрунтовуючи позов в частині збільшення розміру аліментів, позивач посилалася на те, що розмір аліментів призначений у 2006 році не відповідає дійсним потребам дитини та вимогам чинного законодавства, оскільки на сьогоднішній день збільшився розмір прожиткового мінімуму, значно зросли витрати на утримання сина, тому вважає, що розмір аліментів має бути збільшено до 500,00 грн., щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Оцінюючи матеріали справи , суд погоджується з доводами позивача, що сума присуджених до стягнення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 200,00 грн. не є достатньою для утримання дитини. Суд вважає, що розмір аліментів, призначений рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 24.02.2006, на сьогоднішній день є недостатнім. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що зазначені позивачем обставини є підставою для збільшення розміру аліментів в розумінні ст. 192 СК України. Так, згідно з ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім'ї. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання. Договори про припинення права на аліменти, у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно та/ або про сплату аліментів між сторонами не укладалися. Суд враховує, що відповідно до вимог закону сторони нарівні зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття і створювати для них необхідні передумови для їх розвитку і забезпечення організації їх життя. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Отже, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими і є законні підстави для їх задоволення з урахуванням потреб дитини. Враховуючи вищевикладене, з урахуванням матеріального становища сторін, виходячи з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання, суд вважає за необхідне збільшити розмір аліментів до 500,00 грн., починаючи з дня набрання чинності рішення суду і до досягнення дитиною повноліття. З огляду на викладене, вимоги позивача підлягають задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, з [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача сума судового збору 640,00 грн.

Outcome: approved