Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Національного інститут раку про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 184196 гривень, моральної шкоди в розмірі 24000 гривень, а також витрат, понесених на евакуацію автомобіля, 3470 гривень, витрат на проведення оцінки розміру матеріального збитку в сумі 1800 гривень. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24.06.2018 р. о 16 год. 30 хв [PERSON] , керуючи автомобілем «Део Ланос» д.н. [NUMBER] , який належить Національному інституту раку, рухаючись по пл.Севастопольській в м.Києві, не врахувавши дорожню обстановку, не дотримавшись безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням, внаслідок чого здійснив наїзд на припаркований транспортний засіб «Фольцваген» д.н. [NUMBER] , який в свою чергу відкотився та здійснив зіткнення з автомобілем «Фольцваген» д.н. [NUMBER] , що призвело до пошкодження транспортних засобів. Відповідно до постанови Солом`янського районного суду м.Києва від 21.09.2018 р. [PERSON] визнано винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Позивач посилається на те, що йому, як власнику транспортного засобу «Фольцваген» д.н. [NUMBER] , завдано матеріальну шкоду, яка відповідно до Звіту з визначення вартості матеріального збитку становить 284196 гривень. Відповідно до положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України здійснило регламенту виплату в розмірі 100000 гривень, інша частина шкоди залишилась не відшкодованою. Також позивач зазначає, що він поніс витрати на здійснення евакуації автомобіля до місця зберігання, а в подальшому для здійснення оцінки шкоди в загальному розмірі 3470 гривень, та витрати на проведення оцінки з визначення вартості матеріального збитку. Не зважаючи на усні та письмові звернення до Національного інституту раку щодо відшкодування різниці між розміром завданої шкоди та здійсненою МТСБУ виплатою, шкода так і не була відшкодована. Крім того, позивач посилається на те, що внаслідок пошкодження його транспортного засобу йому заподіяна моральна шкода, яка полягає у нервовому напруженні і хвилюванні, у суттєвому пошкодженні майна, що призвело до неможливості його подальшого використання та зміну способу життя. Моральну шкоду позивач оцінив в 24000гривень. 04.01.2019 р. на підставі ухвали Голосіївського районного судум.Києва відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. 04.06.2019 р. відповідачем подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого Національний інститут раку просить відмовити у задоволенні позову, оскільки дорожньо-транспортна пригода сталась у вихідний день, і водій [PERSON] не здійснював виконання трудових обов`язків, не отримував завдання від роботодавця,подорожній лист йому не видавався внаслідок чого не настає матеріальна відповідальність юридичної особи. 27.02.2020 р. провадження у справі було зупинено в зв`язку зі смертю позивача. 27.08.2020 р. провадження у справі було поновлено. 27.01.2021 р. до участі у справі судом залучено правонаступника позивача - [PERSON] . 31.03.2021 р. ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва вирішено питання про закриття підготовчого провадження. В ході судового розгляду представник позивача та третя особа - [PERSON] підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити, посилаючись на те, що внаслідок порушення Правил дорожнього руху з боку [PERSON] сталась дорожньо-транспортна пригода та пошкоджено транспортний засіб, що належав [PERSON] . Відповідач, якому належить транспортним засіб, яким керував [PERSON] на момент ДТП, не надав будь-яких доказів, які підтверджують що останній заволодів автомобілем незаконно, а отже відповідальність в даному випадку покладається на Національний інститут раку. Представник відповідача повторно в судове засідання не з`явився, надіславши клопотання про відкладення судового розгляду в зв`язку з отриманням повістки в день судового розгляду та неможливістю забезпечення явки представника. В зв`язку з повторною неявкою представника відповідача в судове засідання,суд вважає за можливе провести розгляд справи у його відсутність. Третя особа [PERSON] повторно в судове засідання не з`явився, про місце і час розгляду справи повідомлявся за місцем проживання. Вислухавши представника позивача та третю особу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 24.06.2018 р. о 16 год. 30 хв [PERSON] , керуючи автомобілем «Део Ланос» д.н. [NUMBER] , який належить Національному інституту раку, рухаючись по пл.Севастопольській в м.Києві, не врахувавши дорожню обстановку, не дотримавшись безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням, внаслідок чого здійснив наїзд на припаркований транспортний засіб «Фольцваген» д.н. [NUMBER] , який в свою чергу відкотився та здійснив зіткнення з автомобілем «Фольцваген» д.н. [NUMBER] , що призвело до пошкодження транспортних засобів. На момент настання дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «Фольцваген» д.н. [NUMBER] належав [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (т.1 а.с.117) Автомобіль «Део Ланос» д.н. [NUMBER] належав на праві власності Національному інституту раку, що підтверджується інформацією від 27.06.2019 р., наданою Головним сервісним центром МВС. [PERSON] , який на час настання дорожньо-транспортної пригоди керував транспортним засобом «Део Ланос» д.н. [NUMBER] , перебував у трудових відносинах з Національним інститутом раку, що не заперечується відповідачем. Відповідно до постанови Солом`янського районного суду м.Києва від 21.09.2018 р. [PERSON] визнано винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 24.06.2018 р.. В силу положень ч.6 ст.82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Тобто, наявність вини в діях [PERSON] у настанні дорожньо-транспортної пригоди, в даному випадку, встановлена і не підлягає доказуванню. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Згідно з ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об"єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (ст.1188 ЦК України). Згідно з роз`ясненнями, викладеними в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК. В силу положень ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»встановлений обов`язок власників транспортних засобів застрахувати цивільно-правову відповідальність водіїв, які керують застрахованим транспортним засобом. Згідно ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Відповідно до ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. На підставі ст.29 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. На підставі ст.36 Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ),

Outcome: partial