Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-20 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідача про розірвання шлюбу, який зареєстрований 28.07.2011 року у виконкомі Кліводинської сільської ради Кіцманського району Чернівецької області, актовий запис № 05. Зазначає, що у них цей шлюб перший, від якого мають двох дочок - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які проживають біля неї. Зазначає, що припинення подружніх стосунків між ними відбулося через різні характери та погляди на життя, а тому просила позовні вимоги задовольнити. Позивач в судове засідання не з'явилася, однак подала заяву про підтримання позову та просила розглянути справу без її участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча завчасно та належним чином був повідомлений про час і місце слухання справи, про що свідчить розписка про отримання повістки. Клопотань та заяв про відкладення розгляду справи від нього не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача слід задовольнити. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 28.07.2011 року у виконкомі Кліводинської сільської ради Кіцманського району Чернівецької області, актовий запис № 05, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER]. На даний час сторони не підтримують подружні стосунки. Відповідно до п.9 ст. 7 Сімейного кодексу, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов"язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07.11.2013 року (Заяви №№29381/09 та 32684/09) передбачено: «Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів… Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім'ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов'язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя». Відповідно до вимог ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб гарантується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою «чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.». За змістом ч.2 ст. 104 та ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. З'ясувавши фактичні взаємостосунки між сторонами і дійсні причини позову про розірвання шлюбу, судом також враховуються ст. 51 Конституції України та ст. 24 Сімейного Кодексу України, у якій вказано, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, а документальне існування шлюбу між сторонами по справі не відповідає поняттю « сім'ї», як соціального інституту сучасного суспільства. На підставі викладеного, суд вважає, що в подальшому спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, як вбачається із наполягання позивача про неможливість проживання однією сім'єю, та те, що сторонам надавався строк на примирення, однак заходи для примирення не дали позитивних результатів, тому суд вважає, що за таких умов шлюб може бути розірвано. На підставі ст. ст. 105, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved