Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-24 00:00:00

21.09.2015 року представник публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (далі ПАТ КБ «Приватбанк») звернувся у суд з позовом до відповідача, у якому, просить стягнути з останнього в його користь заборгованість за кредитним договором №CGH0AA00000190 від 21.09.2006 року в розмірі 21941,85 грн. Вимоги обгрунтовані тим, що 21.09.2006 року між є ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № CGH0AA00000190, за умовами якого останній отримав грошові кошти у розмірі 5000 доларів США з кінцевим строком повернення до 21.09.2009 року. Через неналежне виконання позичальником умов вищезазначеного договору станом на 17.08.2015 року утворилася заборгованість у загальному розмірі 21\~941,85 долари США, яка охоплює: заборгованість за кредитом в сумі 4458,48 доларів США; заборгованість за процентами 2043,13 доларів США; заборгованість по комісії за користування кредитом 287,50 доларів США; 15\~152,74 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Тому просить стягнути вказані суми. Ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 22.09.2015 року відкрито провадження по справі. Ухвалою цього ж суду від 20.10.2015 року цивільну справу передано за підсудністю до Червоноградського міського суду Львівської області. 02.08.2016 року Червоноградським міським судом Львівської області ухвалено заочне рішення по справі. 21.09.2017 року Червоноградським міським судом Львівської області задоволено заяву відповідача про перегляд заочного рішення. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, пославшись на обставини, викладені у позовній заяві. Додатково пояснив, що 16.11.2012 року з відповідачем укладено додаткову угоду, згідно умов якої було узгоджено суму заборгованості, яка виникла з дати надання позичальнику кредиту до моменту підписання додаткової угоди, та зменшено таку на 15\~762,32 доларів США, а саме: відсотки в розмірі 7000,35 доларів США, пеню 8791,67 доларів США. Також було досягнуто згоди стосовно нового строку виконання зобовязання за кредитним договором 30.11.2015 року. З огляду на наведене, вважає, що позивач звернувся до суду в межах строку позовної давності. Представник відповідача у судовому засіданні позову не визнала, вказала, що кредитний договір укладався на строк з 21.09.2006 року по 21.09.2009 року. Таким чином банк безпідставно нараховував йому різноманітні штрафні санкції до 17.08.2015 року. Окрім цього, на її думку, сума боргу є завищеною. Також вважає, що строк позовної давності на момент предявлення позову сплив, що є підставою для відмови у позові. Вислухавши пояснення сторін, оцінивши докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Як вбачається із копії кредитного договору № CGH0AA00000190 від 21.09.2006 року, такий було укладено між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON]. Згідно п.1.1. даного договору банк зобовязується надати позичальникові кредитні кошти шляхом: надання готівкою через касу на строк з 21.09.2006 року по 21.09.2009 року включно, у вигляді не поновлювальної кредитної лінії у розмірі 5000 доларів США на наступні цілі: купівля автомобіля, а також у розмірі 756,39 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п.п.2.1.3., 2.2.7. даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,88% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і винагорода за надання фінансового інструменту в розмірі 1 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця у період сплати у розмірі 0,25% від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п.3.11. даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2 даного договору. Пунктом 1.3 цього правочину сторони визначили, що забезпеченням виконання позичальником зобовязань за даним договором виступає застава автомобіля MERCEDES BENZ. У п.4.1. договору сторони обумовили, що при порушенні позичальником будь-якого зобовязання, передбачених п.п.2.2.2., 2.2.3. даного договору, банк має право нарахувати, а позичальник зобовязується сплатити банку пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки. Сплата пені здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати. В той же час, із копії додаткової угоди №1 до кредитного договору № CGH0AA00000190 від 21.09.2006 року, укладеної 16.11.2012 року, встановлено, що сторони дійшли згоди: суму заборгованості, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання цієї додаткової угоди зменшити на 15\~762,32 USD, а саме: відсотки в розмірі 7000,35 USD, комісія у розмірі 0,00 USD, пеня в розмірі 8\~761,97 USD. (п.п.1.1.); дата остаточного погашення заборгованості за договором 30.11.2015 року (п.п.1.2.); позичальник за користування кредитом сплачує відсотки в розмірі 0,12% річних; згідно ст.ст.212, 651 ЦКУ в разі порушення позичальником будь-якого із зобовязань, передбачених у графіку погашення кредиту понад 30днів: термін повернення кредиту, зазначений в п.1.2. договору є 31-ий день з моменту такого порушення (п.п.1.5.1.); вся заборгованість за кредитом, починаючи з наступного дня, який слідує за днем повернення кредиту (32-ий день), рахується простроченою (п.п.1.5.2.); починаючи з наступного дня, який слідує за днем повернення кредиту (32-ий день), позичальник сплачує банку пеню у розмірі 1,23% від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом за кожен день прострочення (п.п.1.5.3.). Із копії розрахунку заборгованості за договором № CGH0AA00000190 від 21.09.2006 року видно, що станом на 17.08.2015 року заборгованість складає 21\~941,85 долари США, з яких: заборгованість за кредитом в сумі 4458,48 доларів США; заборгованість за процентами 2043,13 доларів США; заборгованість по комісії за користування кредитом 287,50 доларів США; 15\~152,74 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з вимогами ст.624 ЦК України, якщо за порушення зобов"язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно до вимог ст.ст.610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Таким чином, враховуючи розрахунок заборгованості за договором № CGH0AA00000190 від 21.09.2006 року, беручи до уваги те, що факту порушення умов договору відповідач не заперечує, суд дійшов висновку, що відповідач як позичальник за згаданим кредитним договором допускав прострочення платежів по кредиту, прострочував сплату процентів, у звязку з чим у банка виникло право на дострокове стягнення кредитної заборгованості. Суд погоджується із проведеним позивачем розрахунком процентів за користування кредитом, вважає, що такий відповідає умовам договору та вимогам законодавства, оскільки нарахування здійснювалось щомісяця на тіло кредиту. Що стосується розрахунку пені, то суд вважає, що порядок нарахування позивачем пені, яка обчислена у доларах США не відповідає чинному законодавству та звертає увагу на положення ч.3 ст.559 ЦК України, відповідно до якої пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках, від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання, тобто відповідальність за прострочення. При цьому у національній валюті пеня повинна обчислюватися за кожен день прострочення і переводиться у гривню на час прострочення, а не на кінцевий строк нарахування пені, що значно впливає на кінцеву суму у звязку із зміною курсу іноземної валюти. До того суд вважає за необхідне зауважити, що у кредитному договорі сторони узгодили, що сплата пені здійснюється лише у гривні. Оскільки позивач не надав належним чином виконаного розрахунку заборгованості за пенею у національній валюті, суд вважає, що вимога про стягнення пені є безпідставною. З приводу вимоги позивача про стягнення комісії, суд вважає за необхідне зазначити наступне. З\~рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~№ 15-рп/2011\~вбачається, що положення пп. 22, 23 ст.\~1, ст.\~11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~з подальшими змінами у взаємозв'язку з положеннями ч. 4\~ст. 42 Конституції України\~треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року № 6-1746цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Умовами договору передбачено плату за обслуговування кредиту, за надання якої можливе встановлення комісії,\~однак позивач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надавалися відповідачу. Відтак, зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про те, що дане вимога є необгрунтованою. Разом із тим, відповідач просить застосувати наслідки спливу строку позовної давності, так як вважає, що строк на звернення до суду з даним позовом закінчився. Проте, суд не погоджується з такими твердженнями відповідача з огляду на наступне. Як зазначалося вище, у кредитному договорі № CGH0AA00000190 від 21.09.2006 року сторони встановили як строк дії договору - до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов'язань (п.5.1), так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню у строк до 21.09.2019 року (п.1.1.). В подальшому, шляхом підписання 16.11.2012 року додаткової угоди №1 до кредитного договору № CGH0AA00000190 від 21.09.2006 року, сторони строк виконання зобовязань і визначили такий 30.11.2015 року. Згідно зі\~статтею 257 ЦК України\~загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта\~статті 267 ЦК України). Відповідно до частини п'ятої\~статті 261 ЦК України\~за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу, а несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному з платежів. Зазначені висновки містяться у постановах Верховного Суду України\~\~від 6 листопада 2013 року у справі №6-116цс13 та від 19 листопада\~\~2014 року у справі № 6-160цс14. Таким чином, врахувавши, що сторони встановили строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів),\~банк звернувся до суду з позовом 21.09.2015 року, а строк сплати останніх щомісячних платежів визначено графіком платежів, починаючи з 28.11.2012 року (Графік погашення кредиту (Додаток 1), суд дійшов висновку щодо заявлення банком вимог в межах строку позовної давності. Зважаючи на викладене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, а саме з відповідача слід стягнути 6501,61 доларів США, з них: 4458,48 доларів США - заборгованість за кредитом; 2043,13 доларів США заборгованість за процентами. В решті позову слід відмовити за необґрунтованістю. Враховуючи часткове задоволення позову,

Outcome: partial