Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-25 00:00:00

В квітні 2014 року [PERSON] пред'явила позов до Баглаївської сільської ради Старокостянтинівського району про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку площею 2,28 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована [ADDRESS], що належала її матері [PERSON], яка померла [INFO] року, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХМ № 027648, виданого Старокостянтинівською районною державною адміністрацією 15 листопада 2004 року. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона являється єдиним спадкоємцем останньої на підставі заповіту на все майно, інших спадкоємців немає. Однак через невірно записаний в Державному акті кадастровий номер земельної ділянки 6824285600:05:045:0016 замість вірного 6824280400:05:045:0016 не може оформити спадкові права на дану земельну ділянку, про що державним нотаріусом винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Позивачка та її представник - адвокат в судове засідання не з'явились, однак подали заяви, якими підтримали обставини, викладені в позовній заяві в обґрунтування заявлених позовних вимог, які просили задовольнити, розглянувши справу без їхньої участі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоч про час місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, однак також подав до суду заяву, якою просив розглянути справу без його участі та не заперечив проти задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновків про наступне. Згідно положень ст. ст. 1216 - 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно ст. 1233 ЦК України заповіт є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своє смерті. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] року в с. Баглаї Старокостянтинівського району, місце державної реєстрації Баглаївська сільська рада Старокостянтинівського району, про що складено відповідний актовий запис № 17 згідно даних свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого виконавчим комітетом Баглаївської сільської ради Старокостянтинівського району 15 червня 2013 року. [PERSON] все своє майно, де б воно не було і з чого воно б не складалося і, взагалі все те, що буде належатиме їй на день смерті і, на що вона матиме право заповіла дочці (позивачці) [PERSON], про що склала заповіт, посвідчений Баглаївською сільською радою Старокостянтинівського району 08 лютого 2013 року за р. № 5, який відповідно інформаційної довідки із Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 37310731, виданої Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою 07 травня 2014 року є чинним. За змістом інформації Баглаївської сільської ради Старокостянтинівського району від 07 травня 2014 року за № 139 вбачається, що по даним сільської ради даний заповіт не змінювався і не скасовувався. Позивачка в межах строку, передбаченого ч. 1 ст. 1270 ЦК України, юридично прийняла спадщину, шляхом подання 21 листопада 2013 року відповідної заяви до Старокостянтинівської державної нотаріальної контори в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України. На підставі її заяви була заведена спадкова справа № 850/2013 року до майна померлої (інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 37310709, наданий Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою 07 травня 2014 року). За даними довідки виконавчого комітету Баглаївської сільської ради Старокостянтинівського району від 18 грудня 2013 року за № 738 [PERSON] на день смерті була зареєстрована та проживала [ADDRESS]. На день смерті проживала разом з: [PERSON] - сином та [PERSON] - невісткою. Зі змісту копій матеріалів даної спадкової справи, направлених суду Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою 07 травня 2014 року за № 1655/01-16, вбачається, що позивач являється єдиним спадкоємцем до майна померлої. Так, син померлої [PERSON] подав до державного нотаріуса заяву від 19 грудня 2013 року, якою повідомив про те, що знає про наявність заповіту на все майно на ім'я [PERSON], не підпадає під категорію осіб, які мають право на обов'язкову частку, та не претендує на дану спадщину. Інших спадкоємців, а також передбачених законом та ст. 1241 ЦК України, малолітніх, неповнолітніх, недієздатних осіб та осіб, цивільна дієздатність яких обмежена немає. До складу спадкового майна після смерті [PERSON] увійшла земельна ділянка площею 2,28 га. в межах згідно з планом (опис меж: від А до Б землі [PERSON]; від Б до В землі Баглаївської сільської ради Старокостянтинівського району; від В до Г землі [PERSON].; від Г до Д землі приватної власності; від Д до А землі [PERSON].) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована [ADDRESS]. Земельна ділянка на праві власності належала [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХМ № 027648, виданого Старокостянтинівською районною державною адміністрацією 15 листопада 2004 року на підставі розпорядження Старокостянтинівської районної державної адміністрації від 16 серпня 2004 року за № 218/2004-р. Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010474705983. При зазначені даних про земельну ділянку в вищевказаному Державному акті невірно записаний кадастровий номер земельної ділянки 6824285600:05:045:0016 замість вірного 6824280400:05:045:0016, що підтверджується змістом довідки управління Держземагенства у Старокостянтинівського району від 30 січня 2014 року за № 02-03-12/124. Крім того в Державному акті місце розташування даної земельної ділянки помилково зазначено: [ADDRESS] Хмельницької області. Фактичне та юридичне місце розташування спадкової земельної ділянки: Баглаївська сільська рада Старокостянтинівського району Хмельницької області (за межами населеного пункту), що підтверджується даними довідки управління Держземагенства у Старокостянтинівському районі від 30 січня 2014 року за № 02-02-12/123, витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-6800944872014 від 30 січня 2014 року, звіту про оцінку майна, складеного товариством з обмеженою відповідальністю «Ізяслав-оцінка» 08 лютого 2014 року. У відповідності до ст. 126 ЗК України (у редакції, яка була чинною на момент виникнення земельних правовідносин) право власності на земельну ділянку посвідчувалось державним актом. Зі змісту п. п. 4.1, 4.2, 4.4 Інструкції про заповнення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку і на право постійного користування земельною ділянкою, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів за № 325 від 22 червня 2009 року слідує, що виправлення орфографічних або технічних помилок у бланку та державному акті не допускається. У разі виявлення орфографічних або технічних помилок на стадії заповнення, підписання та реєстрації бланка такий комплект бланків вважається зіпсованим і землевласнику (землекористувачу) за його заявою (клопотанням) видається новий державний акт. У зв'язку із набуттям чинності з 01 січня 2013 року Закону України «Про державний земельний кадастр» та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» позивач не може поновити чи отримати дублікат правовстановлюючого документу на земельну ділянки у порядку, який був визначений Інструкцією про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (у тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету по земельних ресурсах України № 43 від 04 травня 1999 року. Постановою державного нотаріуса Старокостянтинівської державної нотаріальної контори Заворотною Т.В. від 25 лютого 2014 року за № 739/02-31 позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на дану земельну ділянку після смерті [PERSON] в зв'язку з розбіжністю в зазначенні кадастрового номеру земельної ділянки в вищевказаному Державному акті та в вищевказаних довідці та витягу управління Держземагенства у Старокостянтинівському районі. Відповідно до роз'ясень в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року „Про судову практику у справах про спадкування" за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Згідно ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. За даними Реєстраційної служби Старокостянтинівського районного управління юстиції згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за № 21333261 від 07 травня 2014 року та інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об'єкта нерухомого майна за № 21333184 від 07 травня 2014 року щодо заявленої позивачем земельної ділянки відсутні відомості про обмеження в її використанні. Аналогічну інформацію про відсутність іпотек, обтяжень та інше у використанні заявленої позивачкою земельної ділянки підтвердило управління Держземагенства у Старокостянтинівському районі (лист від 06 травня 2014 року за № 02-04-12/708). За даними Реєстраційної служби Старокостянтинівського районного управління юстиції згідно інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за № 21334704 від 07 травня 2014 року та інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо суб'єкта за № 21334604 від 07 травня 2014 року щодо спадкодавця також відсутні обмеження. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до п. «г» ч.1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Проаналізувавши зібрані у судовому засіданні докази у їх сукупності, суд приходить до переконання, що спадкодавець [PERSON] за свого життя набула право власності на заявлену земельну ділянку відповідно до закону і зареєструвала своє право власності у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 125 ЗК України право власності чи право постійного користування земельною ділянкою виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою та його державної реєстрації. Приймаючи до уваги те, що позивачка є її спадкоємцем за заповітом та прийняла спадщину, однак не може оформити право власності на вказане спадкове майно у зв'язку з невірним зазначенням кадастрового номеру та місця розташування земельної ділянки при заповненні правовстановлюючого документу, а також не може в адміністративному порядку звернутися для усунення даних помилок, так як не являється ні власником, ні законним користувачем земельної ділянки в розумінні ст. 125 ЗК України, тому права позивачки [PERSON] підлягають захисту, а наявність помилок не може бути підставою відмови у захисті права позивача.

Outcome: approved