Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 19 грудня 2005 року по укладеному кредитному договору №DNH4KS84450073 [PERSON] отримав кредит в сумі 4634 гривні 09 копійок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам ("Розстрочка")("Стандарт") складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві, а відповідно до умов договору, погашення заборгованості здійснюється щомісяця. При цьому в період сплати відповідач повинен надавати позивачеві грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов про надання споживчого кредиту фізичним особам. Позивач посилається на те, що в порушення умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконував, у зв'язку з чим станом на 09 жовтня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 36 244 гривні 71 копійка, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 1 419 гривень 28 копійок, по процентам за користування кредитом - в сумі 9 653 гривні 70 копійок, по пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - в сумі 22 969 гривень 60 копійок та штрафу у вигляді фіксованої частини в сумі 500 гривень та у вигляді процентної складової в сумі 1 702 гривні 13 копійки, які в добровільному порядку відповідач не сплачує, у зв'язку з чим позивач змушений звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором в примусовому порядку. Представник позивача, який про день та час розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.35), в судове засідання 05 січня 2016 року не з'явився, надавши суду письмову заяву (а.с.19), відповідно до якої прохали розглядати справу у відсутність їх представника, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, прохали їх задовольнити та не заперечували проти заочного розгляду справи в разі неявки відповідача. Відповідач [PERSON], який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи (а.с.36) в судове засідання 05 січня 2016 року не з'явився, причини неявки суду не повідомив, у зв'язку з чим суд ухвалив здійснювати розгляд справи за його відсутності, оскільки його інтереси у справі представляє повноважний представник - [PERSON], який діє на підставі довіреності від 29 грудня 2015 року (а.с.41-42). В судове засідання 05 січня 2016 року представник відповідача не з'явився, надавши суду заяву, в якій зазначив, що відповідач не заперечує факту взяття кредиту №DNH4KS84450073 від 19 грудня 2005 року, який було погашено ним в строки, встановлені договором, тобто до 19 грудня 2006 року. Однак просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі у зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності. Також просив здійснювати розгляд справи без його участі та участі відповідача(а.с.37). Крім того, представник відповідача надав суду заяву про застосування строків позовної давності (а.с.38-40) згідно якої вважає, що між сторонами було укладено спірний кредитний договір 19 грудня 2005 року, а кредит за його умовами надався на 12 місяців, тобто до 19 грудня 2006 року. Відповідно до п.5.5 розділу 5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам зазначено, що між сторонами було досягнуто згоди про встановлення терміну (строку) позовної давності по стягненню кредиту, відсотків за його користування та інших платежів - 5 років, що не суперечить ч. 1 ст. 259 ЦК України. Проте, з урахуванням встановленого за домовленістю сторін строку позовної давності, такий строк закінчився 20 грудня 2011 року, а банк звернувся до суду з позовом лише в листопаді місяці 2015 року, тобто майже через 4 роки після його спливу з пропущенням такого строку. Тому просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі у зв'язку зі спливом строку позовної давності звернення до суду та заявою відповідача про застосування строків позовної давності. У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд у відповідності з ч.2 ст.197 ЦПК України ухвалив здійснювати розгляд справи у відсутність сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази приходить до наступного висновку. Відповідно до вимог ст.10,11,57,60 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін,при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами та іншими учасниками процесу доказів, якими є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення зміну, або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору відповідно до ст. 628 ЦК України становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Однією із різновидностей зобов'язання є кредитний договір, укладений між сторонами, який відповідно до ст. 629 ЦК України є обов'язковим до виконання сторонами. Відповідно до ст.610, ст.611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, а також сплата неустойки. Згідно ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання і право на яку згідно ст. 550 ЦК України виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. За правилами ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки(пені) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, а також за наявності інших обставин, які мають істотне значення, якими в розумінні даної норми права можна вважати ступінь виконання зобов'язань боржником, наприклад, дострокове погашення кредиту та відсотків, доведений матеріалами справи тяжкий майновий стан боржника, інші інтереси сторін, які заслуговують на увагу. Судом встановлено, що 19 грудня 2005 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с.17-18) як позикодавцем та відповідачем [PERSON], як позичальником, був укладений кредитний договір №DNH4KS84450073, за яким останній отримав терміном на 12 місяців кредит в сумі 4 634 гривні 09 копійок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 19 грудня 2006 року (а.с.6 на звороті). Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам ("Розстрочка")("Стандарт") (а.с.6-11) складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов зазначеного договору позивач передав відповідачу грошові кошти, а останній зобов'язався в строки, обумовлені кредитним договором повернути отримані кредитні кошти, своєчасно сплачувати кредит і відсотки за користування кредитом, комісій та інших передбачених договором платежів, сплачуючи щомісячний платіж в визначений договором строк в період з 21 по 28 число кожного місяця в розмірі 441 гривня 41 копійка, а у випадку невиконання або неналежного виконання ним взятих на себе зобов'язань щодо сплати кредиту, відсотків та комісій, сплачувати передбачені договором пеню, на вимогу позивача достроково сплатити кредит, відсотки, пеню та інші платежі відповідно до договору. При цьому сторони відповідно до п.5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка")("Стандарт") досягли взаємної домовленості щодо встановлення за даним договором строку позовної давності по всім видам платежів тривалістю у 5 років (а.с.11), що не суперечить вимогам ст.257 ЦК України, відповідно до якої загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а згідно положень п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю, в тому числі позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), при цьому відповідно до ст.259 ЦК України встановлена законом позовна давність може бути збільшена за домовленістю сторін. Судом встановлено, що представником відповідача підтверджено факт укладання кредитного договору та отримання грошових коштів. Також судом встановлено, що відповідач [PERSON] в порушення умов договору не виконав в повному обсязі взяті на себе грошові зобов'язання та не виплатив кредит до 19 грудня 2006 року, тобто у визначений договором строк погашення кредиту, у зв'язку з чим згідно розрахунків позивача (а.с.5, а.с.5 на звороті) виникла заборгованість за укладеним між сторонами кредитним договором в загальній сумі 36 244 гривні 71 копійка, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 1 419 гривень 28 копійок, заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 9 653 гривні 70 копійок, заборгованості по пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в сумі 22 969 гривень 60 копійок та штрафу у вигляді фіксованої частини в сумі 500 гривень та у вигляді процентної складової в сумі 1 702 гривні 13 копійки. Таким чином, аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення заборгованості у відповідності до ст.ст. 611, 615 ЦК України є обґрунтованими дослідженими в судовому засіданні доказами (а.с.5-13,17-18). В той же час, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні доводи представника відповідача щодо повного виконання відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором №DNH4KS84450073, оскільки доказів на підтвердження виконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором, суду не надано, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 267 ЦК України - загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, при цьому відповідно до ч.5 ст.267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Відповідно до ст. 259 ЦК України - позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Згідно Умов надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка")("Стандарт") пункту 5.5 сторони домовились, що терміни позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним Договором встановлюється тривалістю 5 років (а.с. 6-11). Судом встановлено, що спірний кредитний договір був укладений сторонами 19 грудня 2005 року на 12 місяців, тобто до 19 грудня 2006 року (а.с.6 зворот), а сторони дійшли згоди про збільшення строку позовної давності до п'яти років, що не суперечить вимогам ст.257 ЦК України. Таким чином, строк позовної давності за кредитним договором №DNH4KS84450073 від 19 грудня 2005 року закінчився 19 грудня 2011 року, проте позивач, згідно позовної заяви, звернувся до суду з позовом лише 10 листопада 2015 року (а.с.3-4), тобто через 3 роки та 11 місяців після спливу кінцевого строку повернення кредиту - 19 грудня 2006 року (а.с.6 на звороті). При цьому будь-яких доказів поважності причин пропуску строку позовної давності для звернення з даним позовом до суду позивачем суду не надано. Статтею 267 ЦК України встановлено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, не зважаючи на встановлення порушення виконання з боку відповідача умов кредитного договору №DNH4KS84450073 від 19 грудня 2006 року, суд вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду за захистом свого порушеного права, у зв'язку з чим в задоволенні позову слід відмовити з цих підстав, оскільки представником відповідача подано письмову заяву про застосування строку позовної давності відповідно до вимог ч.4 ст.267 ЦК України (а.с.38-40). У зв'язку з відмовою в задоволенні позову судові витрати у справі по сплаті судового збору покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed