Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-17 00:00:00

Адвокат позивача Новікова Інна Станіславівна, яка діє в інтересах [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про встановлення безособового, платного та безстрокового земельного сервітуту на земельну ділянку з кадастровим номером 2124010100:01:026:0073, що належить [PERSON] та знаходиться за адресою в [ADDRESS] на користь [PERSON] для проходу та проїзду велосипедом, автомобілем чи іншими видами транспорту, визначивши наступні істотні умови сервітуту: площа частини земельної ділянки, що передається під сервітут -0,0184 га; плата за встановлення та користування сервітутом - у розмірі 100% від суми земельного податку за частину земельних ділянок, на яких поширюється дія сервітуту з оплатою до 31.12 щорічно, строк дії сервітуту - безстроковий, межі сервітуту згідно з планом схемою можливого варіанту встановлення земельного сервітуту, розробленого ТзОВ "Зодчий і К". Позовні вимоги вмотивовані тим, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0492 га, що знаходиться за адресою [ADDRESS] на підставі рішення №362 органу місцевого самоврядування дев"ятої сесії V11 скликання виданого Свалявською міською радою Закарпатської області від 11 жовтня 2019 року. Суміжним землекористувачем є відповідач [PERSON] ,як власник земельної ділянки. Доступ до земельної ділянки та до будинку позивача здійснюється через частину земельної ділянки відповідача (спільний двір). Відповідачем [PERSON] неодноразово чинилися перешкоди [PERSON] та попередньому власнику [PERSON] у проході,проїзді до земельної ділянки та будинку. У березні 2020 року позивач [PERSON] зверувся до відповідача [PERSON] з пропозицією встановити земельний сервітут на право проходу,проїзду,шляхом укладення відповідного договору. Однак, [PERSON] у відповіді заперечувала проти встановлення сервітуту, мотивуючи це тим, що існує інший спосіб проходу до належної позивачу земельної ділянки, зокрема через земельну ділянку, що належить [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 серпня 2020 року справу № 306/1046/20 (провадження № 2/306/497/20) передано на розгляд судді Свалявського районного суду Вінер Е.А. (а.с. 16). 20 серпня 2020 року суддею Свалявського районного суду Вінер Е.А. винесено ухвалу про відкриття провадження у справі (а.с. 19). Відповідач надала відзив на позовну заяву, відповідно до якого просила відмовити в задоволенні позову за його безпідставністю та не доведеністю, оскільки існує інший проїзд до земельної ділянки позивача (а.с.22-25). Ухвалою від 07 жовтня 2020 року підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду (а.с.50). В судовому засіданні позивач та адвокат позивача позов підтримали та просили його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач та її адвокат позов не визнали та просили відмовити в його задоволенні, вказуючи, що позивач має можливість проходити та проїжджати до свого помешкання через іншу земельну ділянку. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Між сторонами існують правовідносини, які повинні регулюватися нормами ст.ст.99-101 ЗК України. Відповідно до ст.125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідач набула право власності на земельну ділянку на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10 травня 2017 року виданого державним нотаріусом Свалявської державної нотаріальної контори Гуледза С.М. на підставі заповіту , посвідченого Свалявською державною нотаріальною конторою,02 квітня 2013 року за реєстром № 861 . Спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] є його дочка [PERSON] , [INFO] . Спадщина складається з земельної ділянкти розміром 0,0622 га, кадастровий номер 2124010100:01:026:0073, що розташована в [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та належала померлому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії 111-ЗК №025739, виданого Свалявською міською радою, 29 листопада 1995 року. Номер спадкової справи 201/2015 (а.с. 31). Ч.1 статті 13 ЦПК України передбачено що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до положень статті 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Потреба встановлення сервітуту виникає у тих випадках, коли власник майна не може задовольнити свої потреби будь-яким іншим способом. Згідно зі статтею 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту. Відповідно до ст. 98 Земельного кодексу України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки чи іншої заінтересованої особи на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений. Окрім того, за ст.ст. 99-101 ЗК України власники або землекористувачі земельних ділянок чи інші заінтересовані особи можуть вимагати встановлення різних видів земельних сервітутів, в т.ч. право проходу та проїзду на велосипеді; право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху і інші земельні сервітути. Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі. Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником земельної ділянки. Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно. Дія земельного сервітуту зберігається у разі переходу прав на земельну ділянку, щодо якої встановлений земельний сервітут, до іншої особи. Власник, землекористувач земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, має право вимагати від осіб, в інтересах яких встановлено земельний сервітут, плату за його встановлення, якщо інше не передбачено законом. Власник земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, має право на відшкодування збитків, завданих встановленням земельного сервітуту. У пункті 22-2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснено судам, що види земельних сервітутів, які можуть бути встановлені рішенням суду, визначені статтею 99 ЗК України і цей перелік не є вичерпним. Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном. Згідно із частиною першою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (у справах «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 07 липня 2011 року, «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які необхідно оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо хоча б одного критерію не буде додержано. Частиною першою ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Оцінюючи план-схему можливого варіанту встановлення сервітуту між земельними ділянками [PERSON] та [PERSON] розробленої інженерами-землевпорядниками ТзОВ "Зодчий і К" (а.с.10), суд враховує, що не зазначені всі можливі варіанти встановлення земельного сервітуту. Сторонами в судовому засіданні не було заявлено клопотань щодо призначення судової будівельно-технічної експертизи щодо можливості встановлення земельного сервітуту на земельній ділянці з кадастровим номером 2124010100:01:026:0073, що належить [PERSON] та знаходиться за адресою в [ADDRESS] . В судовому засіданні не доведено стороною позивача, що встановлення земельного сервітуту на земельній ділянці [PERSON] саме у такий спосіб, як зазначено на план-схемі буде найменш обтяжливим для власника зазначеної земельної ділянки, а також неможливість задовольнити потребу проїзду до своєї земельної ділянки в інший спосіб. За таких підстав, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог щодо встановлення [PERSON] безособового, платного та безстрокового земельного сервітуту на земельній ділянці, що належить [PERSON] . На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed