Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-24 00:00:00

02 серпня 2019 року позивач [PERSON] звернувся до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON] про розподіл майна подружжя, в якому просив постановити рішення, яким майно, що є їхньою з відповідачкою [PERSON] спільною сумісною власність, поділити наступним чином: визнати за ним та відповідачкою право спільної часткової власності на 1\\2 частину будинку [ADDRESS] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що він з відповідачкою перебував в зареєстрованому шлюбі з 12 серпня 2000 року. 07 грудня 2018 року рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області шлюб було розірвано. Від шлюбу вони мають двох дітей: повнолітнього сина [PERSON] , 2001 року народження, та неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] . За час шлюбу ними було придбаний 4 вересня 2001 року будинок [ADDRESS] . Вартість будинку на час звернення до суду з позовом становить 300939 грн. Зазначений будинок позивач просить розподілити, визнати за ним та відповідачкою право спільної часткової власності на 1\\2 частину будинку [ADDRESS] . 02 серпня 2019 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Філь О.Є. (а.с. 24) 05 серпня 2019 року ухвалою судді відкрито провадження у справі, надано відповідачу 15-денний строк на подання відзиву на позов з дня вручення ухвали про відкриття провадження та призначено по справі підготовче засідання. 04 вересня 2019 року підготовче засідання було відкладено за клопотанням представника відповідача. 17 вересня 2019 року до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності, в якому вона просила визнати за нею право власності на 3\\4 частини будинку [ADDRESS] , за відповідачем визнати право власності на 1/4 частину зазначеного будинку, в рахунок погашення аліментів з урахуванням зменшення суми заборгованості на 87009,94 грн. При цьому відповідачка [PERSON] посилалась на те, що за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Після розірвання шлюбу діти проживають з нею, відповідач не приймає жодної участі в їх житті, не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дітей, приховував дохід, виносив з дому спільне придбане майно та забрав мопед, що належав її батькові. Відповідач вважає, що право власності [PERSON] на належну йому частку необхідно припинити без сплати компенсації, так як він заборгував станом на серпень 2019 року 87009,94 грн по сплаті аліментів. Вказана обставина спростовує необхідність внесення нею на депозитний рахунок суду, як позивачем, вартості частки відповідача, що передбачена ст. 71 СК України, оскільки наявна непогашена заборгованість відповідача. Ухвалою суду від 18 вересня 2019 року було прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл майна подружжя зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності. Ухвалою суду від 18 жовтня 2019 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, зустрічні позовні вимоги визнала частково, а саме в частині визнання за відповідачкою права власності на Ѕ частину будинку, в іншій частині зустрічних позовних вимог просила відмовити. Відповідач [PERSON] , представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили задовольнити зустрічні позовні вимоги, при цьому просили врахувати інтереси дітей та наявність у позивача заборгованості по аліментам. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 12 серпня 2000 року (а.с. 7). 07 грудня 2018 року рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області шлюб було розірвано. В рішенні суду зазначено про те, що фактично шлюбні відносини між подружжям припинено з травня 2018 року (а.с. 10) Від шлюбу сторони мають двох дітей: повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 50), та неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] (а.с. 49). За час шлюбу ними було придбаний 4 вересня 2001 року будинок [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу та витягом з державного ре6єстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 11-12). Оціночна вартість будинку станом на 25 липня 2019 року становить 300939 грн, що підтверджується звітом про оцінку майна (а.с. 20-22). Сторони погоджуються з зазначеною вартістю спірного будинку. В зазначеному будинку значаться заресєтрованими: позивач [PERSON] , відповідач [PERSON] , їх поновлітній син [PERSON] , [INFO] , та неповнолітня дочка [PERSON] , [INFO] (а.с. 18). Проживають фактично в зазначеному будинку відповідач [PERSON] , та діти, а позивач [PERSON] з грудня 2018 року фактично проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 19). На виконанні у Покровському міськрайонному відділі державної виконавчої служби перебувають наступні виконавчі документи: -2/0529/1970/2012, виданий Красноармійським міськрайонним судом, про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини всіх видів його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення повноліття дітьми. Заборгованість станом на 01.08.2019 року становить 52947,20грн. - 2/235/635/19, виданий2 20.08.2019 року Красноармійським міськрайонним судом Донецької області, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів в сумі 26404,34 грн. - 2/235/578/19, виданий 09.04.2019 року Красноармійським міськрайонним судом Донецької області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , 2005 року народження, аліментів в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу. Заборгованість станом на 01.08.2019 складає 7658,40 грн (а.с. 60). Доказів про стан здоров`я дітей та про те, що на лікування дочки [PERSON] відповідач витрачає кошти, нею суду не надано. Надане відповідачкою направлення дитини на консультацію з метою визначення лікувальної тактики та лікування від 09.08.2011 року за № 01/521, не є доказом того, що дитина за станом здоров`я потребує дороговартісного лікування та ці кошти витрачаються саме відповідачкою. Відповідно до ст.12 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч. 1 ст. 61 СК України). Здійснення права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбуватися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжям. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у ст. 69 СК України. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Згідно роз`яснень п.п. 23,24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року „ Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи між подружжям спір про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є : 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених ЗК України. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні кошти або спільна праця подружжя. Тобто, критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття) 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя (постанова ВСУ від 25.11.2015 року № 6-2333цс15). При цьому, докази у підтвердження придбання майна за особисті кошти повинен надати той з подружжя, який посилається на дану обставину. При розірванні шлюбу право спільної сумісної власності на житло, набуте під час шлюбу, не припиняється. Розпорядження цим житлом здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ст. 369 ЦК України. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 07 грудня 2018 року встановлено, що шлюбні відносини між сторонами припинені у травні 2018 року, з того часу спільне господарство не велось ( а. с. 10). Як вбачається з матеріалів справи житловий будинок [ADDRESS] , був придбаний позивачем [PERSON] т 04 вересня 2001 року в період шлюбу та зареєстрований на його ім`я (а.с. 11-12). Матеріали справи не містять та сторонами не надано доказів на спростування доводів позивача про те, що спірний будинок є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідачем зазначена обставина не оспарювалась. Згідно звіту про оцінку майна оціночна вартість будинку [ADDRESS] станом на 25 липня 2019 року складає 300939 грн, з якою сторони погодилисьб в судовому засіданні. За правилом, встановленим ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 22 Постанови № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. В п. 25 цієї Постанови зазначено, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч. ч. 4,5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Враховуючи, що спірний житловий будинок є сумісно нажитим майном подружжя, частки чоловіка та дружини в якому є рівними, суд, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання часток подружжя в цьому майні без його реального поділу із залишенням майна - житлового будинку у їх спільній частковій власності. Відповідно до ч. 2 ст. 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Відповідно до ч. 3 ст. 70 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Доводи [PERSON] про те, що з нею проживиають діти, [PERSON] ухиляється від участі в утриманні дітей, станом на серпень 2019 року має заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 87009,94 грн, а тому її частка при поділі майна повинна бути збільшена, не заслуговують на увагу, оскільки не доведені в судовому засіданні, спростовуються матеріалами справи. Так, згідно довідці № 165 від 17.10.2019 року, яка видана Структурним підрозділом «Покровське локомотивне депо» вбачається, що з заробітної плати [PERSON] в період з червня 2018 року по вересень 2019 року було утримано аліментів на загальну суму 58704,43 грн (а.с. 75). З цієї ж довідки вбачається, що з заробітної плати [PERSON] здійснюються відрахування аліментів в розмірі 50%, що свідчить про те, що запборгованість зі сплати аліментів, розмір якої станом на 01.08.2019 року становив 87009,94 грн [PERSON] погашає, доказів про розмір заборгованості на час розгляду справи судом [PERSON] не надала. Оскільки доказів, які б були підставою для збільшення частки майна дружини, [PERSON] не надано, зустрічні позовні вимоги про визнання за нею, [PERSON] , права особистої власності на 3/4 частини житлового будинку, а за [PERSON] - на ј частину будинку, підлягають частковому задоволенню - в частині визнання права власності в розмірі по Ѕ частині будинку за кожним. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] є житловий будинок, [ADDRESS] , та він підлягає розподілу наступним чином: визнати за кожним з подружжя право спільної часткової власності по 1\\2 частині зазначеного будинку. На підставі викладеного,

Outcome: partial