Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

25.03.2015 року до Слов'янського міськрайонного суду із позовом до [PERSON], третя особа орган опіки та піклування Слов'янської міської ради, про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька, звернулася [PERSON], обґрунтовуючи своїх вимоги наступним: вона та відповідач перебували у шлюбі з 25.09.1999р. по 24.12.2014 року, є батьками двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], який за згодою її та відповідача проживає з відповідачем, та [PERSON], [INFO], який за згодою її та відповідача проживає з нею. Відповідач безпідставно чинить перешкоди їй у здійсненні заходів, спрямованих на покращення здоров'я дитини, її фізичного, духовного та морального розвитку, зокрема 25.03.2015 року безпідставно відмовився надати їй дозвіл на виїзд малолітньої дитини [PERSON] за кордон для відпочинку та оздоровлення в літній час, так, як вона збирається навесні та в літній час тимчасово виїхати для відпочинку в АРК, Абхазію, Грузію, Російську Федерацію. Вважає, що така позиція її колишнього чоловіка і батька дитини шкодить її інтересам та не сприяє її всебічному та гармонічному розвитку, порушує право дитини на повний та гармонійний розвиток її особистості та вказує на зловживання відповідачем своїми батьківськими правами. Тому, посилаючись на ст. 313 ЦК України, ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», п.п. 2 п. 4 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», Декларації «Про загальні засади державної політики України стосовно сім'ї та жінок», принципу 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959р., статтю 3 «Конвенції про права дитини» просить суд надати їй дозвіл на виїзд дитини [PERSON] за кордон в АРК, Абхазію, Грузію, Російську Федерацію без дозволу (згоди) та супроводу батька [PERSON] на період із 01.05.2015р. по 31.08.2015р. Позивач [PERSON] навіть після винесення ухвали про визнання її явки до суду обов'язковою, до суду не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, за участі її представника [PERSON] Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, дав пояснення, які співпадають із викладеним у позові, на їх задоволені наполягав. Додатково пояснив, що відповідач відмовив [PERSON] у наданні дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України у телефонній розмові 23.05.2015 року, що [PERSON] наприкінці березня 2015 року виїхала за межі України до своїх друзів в АРК, де знаходиться по теперішній час, у зв'язку із браком білетів не змогла приїхати на судове засідання. [PERSON] є приватним підприємцем, у неї є батьки та рідний брат, які можуть їй дати гроші на проїзд. У АРК [PERSON] планує мешкати у своїй подруги [PERSON], в м. Сухумі - у іншої подруги [PERSON], які і будуть нести витрати по утриманню [PERSON] та її сина [PERSON]. Адреси, номерів телефонів [PERSON] та [PERSON] він не знає. Документальне підтвердження усього цього у нього відсутнє. Дозвіл на виїзд до Російської федерації позивачу потрібен для того, щоб можливо транзитом доїхати до Грузії та Абхазії прямуючи в м. Сухумі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 24.04.2015 року та його представник [PERSON] позовні вимоги не визнали, пояснили, що по даній справі взагалі відсутній предмет спору, так, як позивач [PERSON] взагалі не зверталася до [PERSON] із проханням надати дозвіл на вивіз неповнолітнього сина [PERSON] до РФ, АРК, Грузії, Абхазії, що відповідач сам бажає влітку відпочити з обома синами в АРК, що йому також потрібен дозвіл [PERSON] на це, що він надіслав [PERSON] листа з проханням надати йому такий дозвіл. Що в Слов'янському міськрайонному суді вже перебувала на розгляді справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України і у задоволені позову було відмовлено. Також повідомили про те, що в квітні 2015 року Слов'янським міськрайонним судом розглядалася справа між сторонами про визначення місця мешкання сина [PERSON], судом була затверджена мирова угода між сторонами, згідно до якої неповнолітній [PERSON] буде мешкати по черзі з батьками - тиждень з матір'ю, наступний тиждень - з батьком. Зазначена мирова угода позивачем [PERSON] взагалі не виконується, неповнолітній [PERSON] з лютого 2015 року постійно мешкає з батьком, а мати [PERSON] виїхала за межі м. Слов'янська, відсутня, про виїзд за межі міста відповідача не повідомила. За час відсутності у м. Слов'янську [PERSON] ніяким чином не спілкувалася з дітьми. Також зазначали, що [PERSON] значний час не працює, у неї відсутні доходи, суду не надано доказів того, що [PERSON] може оплатити проїзд та належне утримання неповнолітнього сина [PERSON] за межами України, що також впливає на невизнання позову відповідачем. Також вони не розуміють чому позивач просить надати дозвіл на виїзд за межі України тільки одного сина, так, як брати [PERSON] і [PERSON] мають одних батьків, люблять один одного, окремий відпочинок не піде на користь кожному з них. Просили у задоволені позовних вимог відмовити, в тому числі і за відсутністю спору між сторонами. Представник третьої особи органу опіки та піклування Ковальчук І.Ю. в судовому засіданні пояснила наступне: як [PERSON], так і [PERSON] не позбавлені батьківських прав стосовно своїх неповнолітніх дітей, мати бажає оздоровити дітей в АРК та Абхазії, як в АРК, так і в Абхазії відсутня небезпека для життя та здоров'я дитини, тому просить суд задовольнити позов. В судових дебатах представник третьої особи попросила суд винести рішення на власний розсуд. Суд, заслухавши пояснення відповідача та представників сторін, третьої особи, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступного: [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO] (а.с.5). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано заочним рішенням Слов'янського міськрайонного суду 24.12.2014 року за позовом [PERSON] (а.с. 4). Ухвалою Слов'янського міськрайонного суду від 07.04.2015 року по цій справі було визнано явку позивача [PERSON] до суду обов'язковою (а.с. 22). Рішенням Слов'янського міськрайонного суду від 02.04.2015 року по справі № 2/243/1178/2015 за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа орган опіки та піклування Слов'янської міської ради, про визначення місця проживання дитини було визнано мирову угоду між сторонами, згідно до якої було визначено місце проживання неповнолітнього [PERSON], [INFO], наступним чином: сім днів з батьком, сім днів з матір'ю (а.с. 26-27). З акту, складеного квартальним комітету мікрорайону «Словважмаш» м. Слов'янська від 21.04.2015 року та слідує, що [PERSON] мешкає разом із синами [PERSON] та [PERSON], мати дітей [PERSON] з ними не проживає (а.с. 28). З 30.03.2015 року о час розгляду справи в суді [PERSON] відвідує дитячий садок № 55 «Лелека», до садка дитину приводить та забирає батько (а.с. 29, 38). Рішенням Слов'янського міськрайонного суду від 18.03.2015 року по справі № 2/243/1044/2015 за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа орган опіки та піклування Слов'янської міської ради, про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька у задоволені позову було відмовлено. Зі змісту рішення суду слідує, що [PERSON] просила надати дозвіл на виїзд сина [PERSON] за кордон України без згоди батька у зв'язку з тим, що дитина часто хворіє, потребує у відпочинку та оздоровленні, бажає відпочити з сином у Єгипті та відвідати родичів у РФ. У задоволені позову було відмовлено у зв'язку з тим, що позивачем не було надано жодного доказу того, що дитина за станом здоров'я потребує лікування та оздоровлення (з довідки лікаря про стан здоров'я дитини слідує, що дитина [PERSON]., 2010 р.н., на Д - обліку не знаходиться, є здоровим, рекомендації лікаря на лікування та оздоровлення дитини відсутні, також відсутні рекомендації лікаря щодо лікування дитини за межами України). Також у рішенні суду було зазначено, що [PERSON] не зазначає конкретний час перебування дитини за кордоном у родичів, також не зазначає місцезнаходження цих родичів, доказів того, що придбала квітки та оформила путівки до Єгипту не надала; що надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини за кордон до досягнення 16-ти річного віку та без згоди одного з батьків суперечить нормам матеріального права і порушує рівність прав і обов'язків іншого з батьків стосовно виховання дитини. 05.05.2015 року [PERSON] надіслав [PERSON] за її фактичним (і останнім відомим йому) містом мешкання листа з пропозицією надати йому дозвіл на виїзд з обома синами: [PERSON] та [PERSON] в літній час 2015 року до АРК для відпочинку дітей (а.с. 39). Розглядаючи справу суд виходив з наступного чинного законодавства України: Згідно ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини; батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Згідно до ст. 153 СК України ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності; батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до статті 10 «Конвенції про права дитини», прийнятої резолюцією 44/25 Генеральної асамблеї від 20 листопада 1989 року, держави-сторони поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Згідно до ст. 13 «Загальної декларації прав людини», прийнятої і проголошеної резолюцією 217А (ІІІ) Генеральної асамблеї від 10 грудня 1948 року кожна людина має право свободи пересування і обрання собі місця проживання в межах кордонів кожної держави; кожна людина має право залишити будь-яку країну, включаючи також і власну, і повертатися до своєї країни. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України „Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Проїзний документ дитини видається органами внутрішніх справ за місцем проживання. Проїзний документ на дитину оформляється терміном на три роки або до досягнення нею 18-річного віку. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 р. № 3857-ХІІ, Постановою КМУ від 27.01.1995р. № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених Постановою КМУ від 31.03.1995р. № 231 (із змінами). Правила перетинання державного кордону громадянами України затверджені Постановою КМУ від 21.01.1995 р. № 57 із змінами та доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16 річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18 річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правила оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995р. № 231 (із змінами) визначено, зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта /проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку, у супроводі одного з батьків або в супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: коли другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджує запис про батька у свідоцтві про народження дитини, і він відсутній у пункті пропуску; коли у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким прямує громадянин, який не досяг 16 річного віку, або проїзному документі є відповідний запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на консульський облік в дипломатичному представництві України за кордоном; у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків, рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків, рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім, рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним, рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої ВДВС із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини 1 ст. 135 СК України (під час виїзду за кордон у супроводі одинокої матері). Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Так, позивачем суду не надано жодних обставин, які б унеможливлювали оформити виїзд дитини за кордон через встановлену законом процедуру, що свідчить про те, що підстави для надання судом дозволу на виїзд дитини за кордон відсутні. Позивачкою не надано жодного доказу, який би підтверджував необхідність виїзду дитини за кордон, вказана мета такого виїзду: оздоровлення та відпочинок, не зазначено чому саме відсутня можливість такого оздоровлення та відпочинку в Україні, яка має свої місця для відпочинку на березі як Чорного, так і Азовського морів. [PERSON] та її представник [PERSON] не зазначає конкретний час перебування дитини за кордоном у друзів (зазначивши тільки період з 01.05.2015р. по 31.08.2015р.), також не зазначає місцезнаходження цих друзів, представник позивача [PERSON] в судовому засіданні повідомив тільки назву міст можливого перебування позивача та прізвища та ім'я її друзів, не зазначивши точну їх адресу, період майбутнього перебування у кожного з цих місць, повідомивши про те, що адреса друзів позивача йому не відома; доказів того, що позивач придбала квитки на проїзд та місце мешкання дитини за кордоном буде відповідати нормам для проживання дитину суду на надали. Суд також констатує недоведеність позовних вимог в частині відмови батька дитини [PERSON] в наданні дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за межі України, так, як суду не надано доказів не тільки такої відмови батька дитини, а й факту звернення позивача - матері дитини - [PERSON] до відповідача - батька дитини - [PERSON] за наданням цього дозволу, більш того, [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він не проти надати такий дозвіл за зверненням позивача, сам письмово звернувся до позивача з наданням йому дозволу на виїзд з двома неповнолітніми дітьми на той самий період за межі України. Той факт, що позивач [PERSON] за весь час розгляду справи в суді: з 25.03.2015 року по 06.05.2015 року жодного разу не з'явилася до суду, навіть після визнання її явки до суду обов'язковою, також свідчить як про відсутність значний час позивача [PERSON] за місцем мешкання своїх неповнолітніх синів, в тому числі і сина [PERSON], про тимчасову її самоусуненість від обов'язків з виховання обох синів, також розцінюється судом як підтвердження відсутності звернення [PERSON] до батька дитини з прохання надати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за межі України. Також суду позивачем та її представником не надано доказів документування неповнолітнього [PERSON], 2010 року народження, належним чином оформленим документом для виїзду неповнолітнього за межі України (закордонного паспорту тощо), що унеможливлює виконання рішення суду у разі його задоволення. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі …, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Слов'янського міськрайонного суду від 18.03.2015 року (яке набуло чинності 31.03.2015 року) по справі № 2/243/1044/2015, предметом позову по якій було вимоги [PERSON] до [PERSON], третя особа орган опіки та піклування Слов'янської міської ради, про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька, було встановлено, що [PERSON] не довела необхідність виїзду неповнолітнього [PERSON] за кордон України, мети такого виїзду та конкретний час. Зазначені встановлені рішенням суду від 18.03.2015 року обставини залишаються дійсними і під час розгляду цієї справи за позовом [PERSON] від 25.03.2015 року. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків батька і матері у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей. Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд малолітньої дитини без згоди батька за кордон необґрунтованими та недоведеними, такими, що не підлягають задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed