Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування шкоди. Свій позов мотивує тим, що [PERSON] 07 вересня 2012 року близько 22.10 год., керуючи автомобілем марки «Мазда-6», д.н.з. [NUMBER], перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, рухаючись по вул. Ковельській в напрямку вул. Набережної м. Луцька, проявив безпечність та неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, не вибрав безпечної швидкості, не вжив заходів для її зменшення, в результаті чого виїхав на смугу зустрічного руху та скоїв зіткнення з автомобілем позивача марки «Тойота», д.н.з. [NUMBER], який рухався в зустрічному напрямку відносно руху автомобіля «Мазда-6», д.н.з. [NUMBER]. Вироком Луцького міськрайонного суду від 16 жовтня 2013 року встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталося з вини водія автомобіля «Мазда-6», д.н.з. [NUMBER] [PERSON] Вказує, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «Тойота», д.н.з. [NUMBER], який належить позивачу, отримав механічні пошкодження, вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля становить 94936 гривень. Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», однак страхова компанія добровільно відшкодувати збитки відмовляється. Також вказує, що відповідачі зобов'язані сплатити йому витрати, пов'язані з оцінкою вартості відновлюваного ремонту в сумі 1008 гривень та 504 гривні. Крім того, позивач зазначає, що внаслідок ДТП йому заподіяно моральну шкоду, яку він оцінює в сумі 5000 гривень. Враховуючи викладене, просить суд стягнути з відповідачів солідарно матеріальну шкоду в розмірі 96448 гривень, моральну шкоду в розмірі 5000 гривень та витрат на правову допомогу в розмірі 3000 гривень. В ході розгляду справи позивач та його представник уточнили позовні вимоги, просили з відповідача ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» стягнути страхове відшкодування в сумі 49500 гривень, а з відповідача [PERSON] різницю між фактичним розміром завданої шкоди та страховою виплатою в сумі 45436 гривень, суму понесених витрат за проведення товарознавчої експертизи та моральну шкоду в розмірі 5000 гривень стягнути з відповідачів в рівних частках. В судове засідання позивач та його представник подали суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, заяву підтримують повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Представник відповідача ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] 07 вересня 2012 року близько 22.10 год., керуючи технічно справним автомобілем марки «Мазда-6», д.н.з. [NUMBER], перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, рухаючись по вул. Ковельській в напрямку вул. Набережної м. Луцька, проявив безпечність та неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, не вибрав безпечної швидкості, не вжив заходів для її зменшення, в результаті чого виїхав на смугу зустрічного руху та скоїв зіткнення з автомобілем марки "Тойота", д.н.з. [NUMBER], який рухався в зустрічному напрямку відносно руху автомобіля «Мазда-6», д.н.з. [NUMBER]. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року за № 6, шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки незалежно від вини. Вироком Луцького міськрайонного суду від 16 жовтня 2013 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.286 ч.2 КК України, призначено покарання - 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнено [PERSON] від відбування призначеного основного покарання, якщо він протягом 3 років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов'язки (а.с. 5-7). Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Приймаючи до уваги, що вироком суду від 16 жовтня 2013 року встановлена винність відповідача в даній дорожньо-транспортній пригоді, вирок не скасовано, відповідно встановлені судом обставини при розгляді справи про кримінальне правопорушення не підлягають доказуванню при розгляді цивільної справи. Таким чином, невідповідність дій [PERSON] вимогам п. 2.3 (б), 2.9 (а), 11.4, 12.1 Правил дорожнього руху знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв'язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та вбачається вина останнього. Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана фізичній особі, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. В судовому засіданні встановлено, що автомобіль «Мазда-6», д.н.з. [NUMBER], був застрахований ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» згідно страхового полісу № АВ/1634085. Відповідно до даного страхового полісу страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну складає 50000 гривень, франшиза складає 500 гривень. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Згідно висновку № 0038 експертного автотоварознавчого дослідження автомобіля «Тойота», д.н.з. [NUMBER], складеного 09 вересня 2014 року ПАТ «Волинь-Авто», вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Тойота», д.н.з. [NUMBER] станом на 01. Вересня 2014 року внаслідок дорожньо-транспортної пригоди становить 94936 гривень (а.с. 12-15). Відповідно до Акту виконаних робіт № УЗ-0009758 від 09 вересня 2014 року вартість складання вищезазначеного висновку складає 504 гривні. Відповідно до п.22.1 ст. 22 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Судом також встановлено, що позивачу станом на час розгляду справи ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» не здійснило виплату страхового відшкодування та не надало вмотивованої відмови у її здійсненні. Таким чином, з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» слід стягнути в користь [PERSON] відповідно до лімітів відповідальності страховика шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну в розмірі 49500 гривень. Суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» щодо відмови у виплаті страхового відшкодування позивачу так як він не подав заяву про страхове відшкодування впродовж одного року згідно вимог ст. 37 п. 37.1.4. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ( в редакції станом 07 вересня 2012 року), оскільки вирок Луцького міськрайонного суду від 16 жовтня 2014 року, яким встановлено вину [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 07 вересня 2012 року близько 22.10 год., на вул. Ковельській м. Луцька, набрав законної сили лише 10 січня 2014 року. Таким чином даний строк слід рахувати з моменту встановлення винної особи, тобто з 10 січня 2014 року. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Частинами 2,3 пункту 16 постанови № 4 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» передбачено, що оскільки відповідно до статті 3 Закону № 1961-IV обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України, далі - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку з'ясовується судом першої інстанції, у зв'язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик. При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). За таких обставин, суд приходить до висновку, що з [PERSON] слід стягнути в користь [PERSON] різницю між фактичним розміром завданої шкоди та страховою виплатою, а саме 45436 гривень, а також витрати, пов'язані з оцінкою вартості відновлюваного ремонту в сумі 504 гривні. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті. Із роз'яснень, даних в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 ''Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди'', вбачається, що розмір моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. З врахуванням встановлених по справі обставин, суд прийшов до висновку, що позивачу завдано моральну шкоду внаслідок неправомірних дій відповідача [PERSON], які призвели до пошкодження майна позивача та порушення нормального способу його життя. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходив з положень ст. ст. 23, 1167, 1172 ЦК України, врахував характер і обсяг страждань, яких зазнала позивач, суд врахував в повному обсязі тривалість душевних страждань, тяжкості таких страждань, пов'язаних з пошкодженням майна. З врахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що з [PERSON] в користь [PERSON] слід стягнути 5000 гривень моральної шкоди, що відповідає роз'ясненням, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України N 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди". Також підлягає до задоволення вимога позивача про стягнення з відповідачів витрат на надання правової допомоги Згідно із ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до Акту виконаних робіт за надання правової допомоги, адвокат [PERSON] надав послуги з правової допомоги [PERSON] на загальну суму 3000 гривень. З квитанції до прибуткового касового ордера від № 12 від 11 вересня 2014 року вбачається, що [PERSON] згідно умов укладено з адвокатом [PERSON] договору про введення справи в суді 3000 грн. (а.с. 16). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 року, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Враховуючи граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу з [PERSON] та приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» слід стягнути в користь позивача по 1500 гривень витрат на правову допомогу. Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України, з відповідачів слід стягнути в дохід держави судовий збір.

Outcome: approved