Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-18 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі-відповідач) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги обґрунтовує тим, що воната її донька [PERSON] є співвласниками (по Ѕ частки) квартири [ADDRESS]. У зазначеній квартирі зареєстровані вона та її син [PERSON], який не мешкає за місцем реєстрації, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей у будинку не має, і взагалі квартирою він не цікавиться. Перешкод у користуванні жилим приміщенням ні вона, ні інші члени сім'ї відповідачу не чинили. Вважає, що відповідач втратив право користування житловим приміщенням, квартирою [ADDRESS], у зв'язку з тривалою, понад рік без поважної причини відсутністю за місцем реєстрації, тому і просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, квартирою [ADDRESS]. Ухвалою суду від 08 лютого 2019 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про надходження позовної заяви та відкриття провадження у справі через оголошення на сайті суду, відзиву не надав. Позивач в судове засідання не з'явилась, надавши заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала. Відповідач будучи належним чином повідомленим про надходження позовної заяви та відкриття провадження у справі в порядку статті 128 ЦПК України відзиву на позов не надіслав. У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, суд приходить до наступного. Відповідно до частини третьої статті 12 та частини першої статті 13 ЦПК України, сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] та [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності (по Ѕ частки) належить квартира [ADDRESS] (а.с. 5, 6). Згідно довідки відділу „Центр надання адміністративних послуг" Глухівської міської ради про склад сім'ї № 46 від 11.01.2019 до складу сім'ї, зареєстрованих за адресою: [ADDRESS], входять - [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO] (а.с. 8). З довідки старшого будинку від 11.01.2019 вбачається, що за адресою: [ADDRESS], зареєстрований, але не проживає [PERSON], [INFO] (а.с. 7). Інший співвласник квартири [PERSON], розташованої за адресою: квартира [ADDRESS], надала суду письмову заяву, в якій позовні вимоги [PERSON] про визнання [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, підтримала в повному обсязі. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно із частиною першою статті 316 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Положеннями частини першої статті 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно статті 379 ЦК України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них. Відповідно до статті 72 Житлового Кодексу України (далі - ЖК України), визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно із частиною першою статті 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Відповідно до частини другої статті 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно зі статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до статті 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до роз'яснень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка вселилась туди і проживала як член сім'ї власника приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Із пояснень позивача викладених в позові та письмових матеріалів справи вбачається, що відповідач є членом сім'ї власників будинку, і що відповідач не проживає за місцем реєстрації більше року. Суд приходить до висновку, що реєстрація відповідача у будинку порушує права позивача як власника, так як позивач обмежений у своєму праві розпорядження власністю, а крім того відповідач в будинку не проживає, витрат по утриманню житла не несе. За таких обставин суд приходить до висновку про визнання [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, квартирою [ADDRESS], відповідно позов підлягає задоволенню повністю.

Outcome: approved