Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-27 00:00:00

АТ КБ «ПриватБанк» 20.11.2017 р. звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 729296,11 гривень. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 05.12.2007 р. укладено кредитний договір К3S0G40000004015, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит в розмірі 742350 гривень строком до 05.10.2035 р. , який вона зобов`язалась повернути та сплатити нараховані відсотки. В забезпечення виконання зобов`язань між Банком та [PERSON] укладено договір поруки, відповідно до якого поручитель несе солідарну відповідальність з боржником за невиконання умов договору. Позивач посилається на те, що Позичальник належним чином не виконала свої зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого станом на 25.09.2017 р. у неї виникла заборгованість в розмірі 729296,11 за тілом кредиту, 1762820,12 за нарахованими відсотками, 3747867,93 - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань. Відповідачам в порядку досудового врегулювання спору була надіслана письмова вимога про повернення суми боргу, однак така заборгованість не була погашена, в зв`язку з чим позивач просить стягнути суму боргу в судовому порядку. Відповідач [PERSON] подала відзив на позовну заяву, відповідно до якого остання просила відмовити у задоволенні позову, оскільки позивачем не надано належних доказів видачі кредитних коштів, а розрахунок заборгованості не може підтверджувати наявність заборгованості. Крім того, відповідач зазначає, що Банк відступив своє право вимоги Державній іпотечній установі, про що містяться відомості в Реєстрі іпотек. Як на підставу заперечень відповідач зазначає на те, що Голосіївським районним судом м.Києва вже було ухвалено рішення у справі за позовом до неї про стягнення заборгованості за кредитним договором, яким встановлено наявність дострокової вимоги, якою змінено строк виконання зобов`язань, в зв`язку з чим закінчився строк позовної давності щодо заявлених Банком вимог. Також відповідач просила відмовити у задоволенні позову в частині вимог до [PERSON] , оскільки порука є припиненою.= Відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву, виклавши свої заперечення щодо задоволення позовних вимог, які є аналогічними за змістом запереченням [PERSON] . Крім того, [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання відповідача таким, що втратив право вимоги до поручителя за кредитним договором № К3S0G40000004015 та визнання поруки припиненою, посилаючись, що Банк у визначений законом спосіб не звернувся з вимогою до поручителя про стягнення заборгованості, що свідчить про припинення поруки. Позивачем за первісним позовом подано відзив на зустрічний позов, в якому Банк заперечує проти задоволення зустрічного позову, посилаючись на п.п.4.1, 4.2 Договору поруки, відповідно до якого він набирає чинності з моменту його підписання сторонами і припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання за Договором про іпотечний кредит. Не допускається припинення поруки без припинення забезпеченого нею зобов`язання. Оскільки Позичальник не виконала свої зобов`язання належним чином, позивач посилається на те, що порука є чинною. 23.01.2019 р. справа прийнята в провадження судді Колдіної О.О. 13.02.2020 р. закрито підготовче провадження у справі. В ході судового розгляду представник позивача підтримав позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі та просили суд позов задовольнити, посилаючись на неналежне виконання [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором та наявність несплаченої заборгованості, а також просив відмовити у задоволенні зустрічного позову, оскільки зобов`язання не є виконаним, а отже порука не припинила свою дію. Відповідачі заперечували проти задоволення первісного позову, зазначаючи на його необґрунтованість , а також просили застосувати наслідки пропуску позивачем строків позовної давності, оскільки позивач пропустив строк звернення до суду з даним позовом і звернувшись в 2009 р. та в 2010 р. з досудовими вимогами про дострокове повернення суми боргу Банк змінив строк виконання зобов`язань. Також відповідач [PERSON] підтримав зустрічний позов, просив його задовольнити, зазначаючи на припинення поруки і не звернення Банку у визначений строк з моменту виникнення права вимоги до поручителя з позовом про сплату заборгованості. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов АТ КБ «ПриватБанк» не підлягає задоволенню, а зустрічний позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» (правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] 05.12.2007р. укладено Договір про іпотечний кредит №КЗS0G40000004015. Відповідно умов Кредитного договору, АТ КБ «ПриватБанк» надав, а відповідачка отримала кредит у розмірі 742350,00 гривні зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 15% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення кредиту 05.10.2035р. Згідно з п.2.4. Кредитного договору, Позичальник зобов`язалась щомісячно, до 5 числа кожного місяця, починаючи з наступного після укладення цього Договору, здійснювати погашення Кредиту та сплачувати нараховані Кредитором відсотки ануїтетними платежами в сумі не менше 9550,56 грн, останню сплату ануїтетного платежу здійснити не пізніше 05.10.2035р. Відповідно до п.5.2.4. Кредитного договору, кредитор має право вимагати від позичальника дострокового повернення суми Кредиту в частині або в цілому, сплати відсотків за його користування та інших платежів, що належать до сплати за цим договором у випадку невиконання або неналежного виконання Позичальником будь-яких зобов`язань за цим Договором або за Іпотечним договором, в тому числі, зокрема, у випадку прострочення сплати чергового платежу за Кредитом та відсотків за користування Кредитом понад двох місяців шляхом направлення повідомлення із зазначенням дати про дострокове розірвання договору. Згідно п.5.3.3. Кредитного договору, Позичальник зобов`язаний у разі порушення умов цього Договору та/або Іпотечного договору на вимогу Кредитора достроково повернути Кредит з одночасною сплатою нарахованих відсотків за користування кредитними коштами, штрафних санкцій, комісійної винагороди згідно п.1.1., відсотки згідно п.4.1. цього Договору в разі, якщо дострокове погашення відбувається в межах строку, передбаченого п.4.1. цього Договору. Виконання Позичальником вимоги Кредитора щодо дострокового повернення суми Кредиту та інших платежів відповідно до п.5.2.4. цього Договору повинно бути здійснено Позичальником в строк, зазначений Кредитором у відповідній вимозі, але не пізніше 30 календарних днів з дня її отримання (п.6.3. Кредитного договору). В забезпечення виконання [PERSON] зобов`язань за Кредитним договором, між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 05.12.2007р. укладено Договір поруки №КЗSOG40000004015, відповідно до умов якого Поручитель зобов`язався відповідати перед Кредитором солідарно в повному обсязі за своєчасне виконання Боржником усіх його зобов`язань за договором про іпотечний кредит №КЗS0G40000004015 від 05.12.2007 р.та додатковими угодами до нього, як існуючими на момент укладення Договору, так і тими, що виникнуть на його підставі в майбутньому Відповідно до п.2.1.1 Договору поруки у разі невиконання Боржником своїх зобов`язань за Договором про іпотечний кредит, протягом 5 робочих днів з дня невиконання пред`явити свої вимоги безпосередньо до Поручителя. Ці вимоги є обов`язковими для виконання протягом 5 робочих днів з моменту отримання Поручителем від Кредитора письмового повідомлення про невиконання Боржником зобов`язань за Договором про іпотечний кредит. Судом встановлено, що [PERSON] , як Позичальник, належним чином не виконала умови Договору кредиту, в зв`язку з чим у неї виникла заборгованість. Згідно наданого позивачем розрахунку станом на 25.09.2017 р. заборгованість за кредитом становить 729296,11 за тілом кредиту, 1762820,12 за нарахованими відсотками, 3747867,93 - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань. Звертаючись до суду, позивач просить стягнути лише заборгованість за тілом кредиту в сумі 729296,11 гривень. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов"язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, виписки по особовому рахунку, порушення зобов`язань [PERSON] виникло з травня 2009 року. 24.11.2010 р. Банком на адресу позичальника надіслана вимога про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором і відповідно до п5.2.4 Кредитного договору змінено строк виконання зобов`язань. Відповідно до даного вимоги Банк просив повернути в повному обсязі достроково суму заборгованості до 23.12.2010 р. Зазначені обставини пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення заборгованості та зміну строку виконання зобов`язань були встановлені в ході розгляду Голосіївським районним судом м.Києва справи за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, з яким Банк звернувся в грудні 2009 р. Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 22.04.2011 р. у задоволенні позову було відмовлено. Відповідачі заявили про застосування наслідків пропуску строку позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦКУ, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі ст. 257 ЦКУ загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Статтею 258 ЦКУ для стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність строком в один рік. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦКУ). Формулювання загального правила щодо початку перебігу позовної давності пов`язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини (зазначений висновок був сформований ще в Постанові ВСУ від 29 жовтня 2014 р. у справі № 6-152цс14). Враховуючи наявність вимоги Банку про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором і зміну строку виконання зобов`язань до 23.12.2010 р., позивачу в зв`язку з непогашенням такої заборгованості було відомо про наявність порушеного права з 24.12.2010 р. Крім того, про порушення Позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором позивачу було відомо ще в грудні 2009 р., що стало підставою звернення до суду з позовом спочатку про стягнення суми заборгованості, а в подальшому предмет позову було змінено і Банк просив захистити своє право шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Європейський суд з прав людини наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце в далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту з плином часу (п.51 рішення від 22.10.96 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; п.570 рішення від 20.09.2011 у справі Відповідно до ст. 267 ЦКУ позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦКУ). З огляду на пропуск позивачем строків звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за Кредитним договором, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні первісного позову. Вимоги [PERSON] за зустрічним позовом підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Частиною четвертою статті 559 ЦК України передбачені три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки; протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя; протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги), якщо кредитор не пред`явить позов до поручителя. Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не вправі. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію цього виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки необхідно розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Outcome: partial