Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-06 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів в її користь на утримання неповнолітніх дітей: доньки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 гривень щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 31 серпня 2010 року перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем, який розрізано згідно рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 12.02.2021 року. Після розірвання шлюбу їхні спільні неповнолітні діти залишились проживати разом із позивачем та перебувають на її повному утриманні. Відповідач проживає окремо, коштів на утримання дітей у повній мірі не надає, незважаючи на те, що їх син є інвалідом з дитинства та ухиляється таким чином від виконання своїх батьківських обов`язків. Зважаючи на те, що відповідач є матеріально забезпеченим, працездатним та займається підприємницькою діяльністю, не має на утриманні інших непрацездатних осіб, вважає, що він спроможний сплачувати аліменти у визначеному нею розмірі та просить її позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 09 червня 2021 року відкрито провадження у вказаній справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, проте у позовній заяві міститься клопотання про розгляд справи у її відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав клопотання, в якому просить дану справу розглядати у його відсутності заявлені позовні вимоги визнає частково. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України суд розглянув справу у відсутності сторін без фіксації судового процесу технічними засобами. Суд, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав. Відповідно до п.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що сторони у справі з 31 серпня 2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 12 лютого 2021 року. Від даного шлюбу у сторін є двоє неповнолітніх дітей- донька [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Яремчанського міського управлвння юстиції Івано-Франківської області 31 серпня 2010 року) та син [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Яремчанського міського управління юстиції Івано-Франківської області 15 вересня 2011 року), які після розлучення проживають разом із матір`ю [PERSON] . Згідно довідки КНП «Яремчанський центр первинної медико-санітарної допомоги» Яремчанської міської ради Івано-Франківської області №199 від 13.05.2021 року неповнолітній син сторін перебуває на обліку як інвалід дитинства. Відповідно до посвідчення серії [NUMBER] виданого Управлінням праці та соціального захисту виконавчого комітету Яремчанської міської ради [PERSON] отримує державну соціальну допомогу, призначену інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. За змістом ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно роз`яснень, викладених у п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Частинами першою, третьою ст.181 Сімейного кодексу України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. У відповідності до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років у 2021 році становить: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно із ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною шостою ст.81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто рішення суду може грунтуватись лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У відповідності до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Позивачем при зверненні до суду заявлено вимогу про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 3000 грн. щомісячно, однак не доведено достатності заробітку (доходу) платника аліментів, щоб задовольнити її вимоги у повному обсязі. Як вбачається із долученого відповідачем Витягу є Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, підприємницька діяльність [PERSON] припинена з 31.03.2020 року. За таких обставин, враховуючи вищенаведені правові норми та подані суду докази, приймаючи до уваги розмір законодавчо встановленого прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, дані про особу відповідача, який є працездатним, його стан здоров`я, відсутність інформації про перебування у нього на утриманні інших непрацездатних осіб, той факт, що позивачем не представлено доказів того, що вона з поважних причин не має можливості надавати матеріальне утримання дітям хоча б у мінімальному розмірі та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, а також рівності обов`язку батьків щодо утримання дітей, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до часткового задоволення шляхом стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання неповнолітніх дітей: доньки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн. щомісячно на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову та до досягнення старшим із дітей повноліття. Суд вважає, що стягнення аліментів у вказаному розмірі буде достатнім для забезпечення дітям належних умов для фізичного, духовного та культурного розвитку, а також відповідатиме чинному законодавству та реальній можливості платника аліментів сплачувати їх, не порушуючи також і інтересів і становища, як відповідача так і позивача. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити за недоведеністю. У відповідності до ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до ст.430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. Враховуючи те, що позивач на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, тому у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір у сумі 908,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial