Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому просить визнати недійсним заповіт [PERSON], що посвідчений 17.09.2001 року державним нотаріусом Першої Львівської державної нотаріальної контори за яким [PERSON] заповів все своє майно де б воно не знаходилось і з чого б не складалось і все те, що буде йому належати на день смерті і на що він за законом матиме право а також належну йому на праві приватної власності частину квартири [ADDRESS] своїй доньці [PERSON] як такий, що складений особою в стані недієздатності.Окрім того зазначив, що заповіт його батько не підписував, так як мав ваду правої руки. Збільшивши позовні вимоги просив також стягнути на його користь з відповідачів солідарно моральну шкоду в сумі 170 000 гривень, яка спричинена діями [PERSON], та полягала в приниженні відповідачем його людської гідності, зневажливому ставленні до себе, втраті нормальних життєвих зв»язків із батьками та вимагали додаткових зусилль для організації свого життя та спілкування. [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про усунення [PERSON] від права на спадкування за законом на обов»язкову частку будь-якого майна спадкодавця [PERSON] посилаючись на те, що її брат, відповідач [PERSON] протягом чотирьох років не доглядав старого, хворого батька, який був у безпорадному стані і не надавав йому матеріальної допомоги, хоча мав можливість її надавати. В судове засідання позивач - відповідач [PERSON] не з»явився, його представник [PERSON] підтримав позовні вимоги з наведених підстав, просив їх задовольнити. Зустрічний позов [PERSON] не визнав, вважаючи його безпідставним, вказав, що [PERSON] надавав посильну допомогу батькові, постійно відвідував його, привозив продукти харчування. Просив в задоволенні позову [PERSON] відмовити. Відповідач-позивач [PERSON], її представник [PERSON] кожен окремо позовні вимоги [PERSON] не визнали, стверджували, що [PERSON] міг усвідомлювати свої дії та керувати ними під час складання заповіту від 17.09.2001 року, недієздатним не визнавався, заповіт підписав власноручно. Зустрічний позов підтримали з викладених вище підстав, просили в задоволенні позову [PERSON] відмовити, зустрічний позов задовольнити. Представник третьої особи за первісним позовом Першої Львівської державної нотаріальної контори в судове засідання не з»явився, подав до суду зяаву про розгляд справи без участі представника. Третя особа на стороні відповідача по первісному позову [PERSON] приватний нотаріус [PERSON] в судовому засіданні вказала, що відповідно до своїх обов»язків відкрила спадкову справу після смерті [PERSON] Третя особа на стороні позивача по зустрічному позову [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні підтримала зустрічний позов [PERSON] не заперечувала проти його задоволення. Вказала, що син [PERSON] за час їх з чоловіком [PERSON] проживання у м.Львові приїжджав щотижня, вона давала йому їсти, син нічого не привозив, комунальні послуги не сплачував, ліки не привозив. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, покази свідків, дослідивши документи і матеріали справи, давши оцінку доказам, що мають значення для справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] не підлягають до задоволення у зв»язку з їх безпідставністю та недоведеністю, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] не підлягають до задоволення у зв»язку з їх недоведеністю . В судовому засіданні встановлено, що [INFO] у м. Рівне, Рівненської області помер [PERSON], що стверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER], що видаче 03.10.2009 року. За життя [PERSON] 17.09.2001 року на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: все його майно, де б воно не знаходилось і з чого б не складалось і все те, що буде йому належати на день смерті і на що він за законом матиме право а також належну йому на праві приватної власності частину квартири [ADDRESS] заповідає своїй дочці [PERSON], [INFO]. Даний заповіт посвідчено державним нотаріусом Першої Львівської державної нотаріальної контори Чорній С.Б., підписано [PERSON] у її присутності, його дієздатність нею перевірено. Даний заповіт зареєстровано в реєстрі за номером 4-2906, заповідач [PERSON] особисто поставив свій підпис про одержання нотаріально оформленого документа у згаданому реєстрі. Згідно ст.1233, 1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. За своєю юридичною природою заповіт є одностороннім правочином , який дійсний за умови додержання встановленої законом форми та змісту. За змістом ст. 1257 ЦК України заповіт може бути визнано недійсним. Згідно ст.. 1233 ЦК України заповіт як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину зазначені в ст. 203 ЦК України. Так, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Недотримання цих вимог, відповідно до ст.215 ЦК України є підставою для визнання правочину недійсним. У відповідності до ч.1 ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Відповідно до ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, та доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Відповідно до ст.. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Свої вимоги позивач-відповідач [PERSON] обґрунтовує тим, що заповіт вчинений його батьком [PERSON] у недієздатному стані та не підписаний ним особисто. Проте таке твердження спростовується наявними у справі доказами. Зокрема згідно акту № 715 посмертної судово-психіатричної експертизи від 22 липня 2011 року, що проводилась на підставі ухвали Галицького районного суду м. Львова від 21.12.2010 року [PERSON] на час підписання заповіту 17.09.2001 року стійким хронічним психічним захворюванням чи недоумством не страждав та міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Відповідно до висновку експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 05.06.2014 року рукописний запис «[PERSON]» та підпис від імені [PERSON] у графі «Підпис» у заповіті від імені [PERSON] на ім.»я [PERSON] від 17.09.2001 року, посвідченому державним нотаріусом Першої Львівської державної нотаріальної контори Чорній С.Б. та зареєстрованому в реєстрі за № 4-2906 виконані рукописним способом без попередньої технічної підготовки чи технічних засобів. Рукописний запис та підпис «[PERSON]» у графі «підпис» у заповіті від імені [PERSON] на ім.»я [PERSON] від 17.09.2001 року посвідченому державним нотаріусом Першої Львівської державної нотаріальної контори Чорній С.Б. та зареєстрованому в реєстрі № 4-2306 виконаний [PERSON] без навмисної зміни власного почерку. Відповідно до ч. 1 ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Відповідно до ч. 1 ст. 40 ЦК України фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це. Позивачем-відповідачем [PERSON] не надано суду доказів визнання [PERSON] недієздатним, зокрема на час підписання ним заповіту від 17.09.2001 року. Відповідно до п.39 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства Юстиції України від 03.03.2004 № 20/5 при посвідченні правочинів нотаріус з'ясовує обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб, які є учасниками правочинів (стаття 44 Закону України "Про нотаріат») виходячи з того, що цивільною дієздатністю фізичної особи визнається її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та відповідати в разі їх невиконання. Відповідно до п. 14 вказаної інструкції визначення обсягу цивільної дієздатності фізичної особи здійснюється за паспортом або іншими документами, передбаченими статтею 43 Закону (крім посвідчення водія, особи моряка, інваліда чи учасника Великої Вітчизняної війни, посвідчення, виданого за місцем роботи фізичної особи), які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії. У разі потреби нотаріусу надається довідка про те, що особа не страждає на психічний розлад, який може вплинути на її здатність усвідомлювати свої дії та (або) керувати ними. У разі наявності сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, нотаріус зобов'язаний звернутися до органу опіки та піклування за місцем проживання відповідної фізичної особи для встановлення факту відсутності опіки або піклування над такою фізичною особою. Зважаючи на те, що нотаріальна дія по посвідченню заповіту [PERSON] була вчинена нотаріусом Львівської державної нотаріальної контори Чорній С.Б. сумнівів у дієздатності [PERSON] у неї не виникало. Відповідно до ст.. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ст.. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Оскільки судом не встановлено неправомірності дій [PERSON] по відношенню до [PERSON], доказів протилежного суду позивачем-відповідачем не подано, позовні вимоги [PERSON] в цій частині до задоволення не підлягають. Відповідно до ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова /вдівець/ та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом /обовязкова частка/. До обовязкової частки у спадщині зараховується вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу, встановленого на користь особи, яка має право на обовязкову частку, а також вартість інших речей та майнових прав, які перейшли до неї як до спадкоємця. Відповідно до ч.3 ст.1224 ЦК України не мають право на спадкування за законом повнолітні діти, які ухилялися від виконання обовязку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. Відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Підставою для усунення спадкоємця від права на спадкування є доведення особою, яка звертається з відповідним позовом, факту перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво, а також факту ухилення спадкоємця, який підлягає усуненню від права на спадкування, від надання спадкодавцеві допомоги. Виходячи із зазначених норм закону суд повинен встановити факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги і факт перебування спадкодавця у безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та його потребу в допомозі цієї особи. Безпорадний стан слід розуміти як безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв»язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги полягає у її умисних діях чи бездіяльності, спрямованих на ухилення від обов»язку забезпечувати підтримку та допомогу спадкодавцеві, тобто ухилення пов»язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов»язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином ухилення характеризується умисною формою вини. Відповідно до Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійнне страхуванн» непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку. Позивач-відповідач [PERSON] [INFO] відповідно до посвідчення серії [NUMBER] є пенсіонером по віку, згідно позовної заяви проживає в м. Миколаїв, Львівської області. Посилання відповідача-позивача [PERSON] на ту обставину, що [PERSON] ухилявся від надання спадкоємцеві допомоги спростовуються поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON], згідно письмових пояснень яких [PERSON] кожного тижня відвідував своїх батьків, привозив їм продукти харчування, зокрема яблука, сир, м»ясо та молоко. Покази свідків [PERSON], [PERSON] про те, що [PERSON] не надавав утримання та допомогу своєму батькові судом не беруться до уваги, оскільки вони, будучи сином та чоловіком відповідача-позивача[PERSON], відповідно, є зацікавленими особами. При прийнятті рішення суд враховує те, що [PERSON] не довела належними та допустимими доказами того факту чи потребував спадкодавець [PERSON] допомоги від [PERSON] за умови отримання її від інших осіб, зокрема дружини [PERSON] та самої [PERSON] як дочки спадкодавця, чи мав [PERSON] матеріальну та фізичну можливість в силу свого матеріального стану, як пенсіонера, похилого віку, та територіальної віддаленості від місця проживання батьків надавати таку допомогу. Аналізуючи зміст ст.. 1224 ЦК слід зазначити, що лише при одночасному настанні цих обставин (безпорадності стану спадкодавця, потреби в отриманні допомоги та ухиленні спадкоємця від надання такої допомоги) і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунутий від права на спадщину. Виходячи з викладеного, позовні вимоги відповідача-позивача [PERSON] про усунення від права на спадкування обов»язкової частки у спадщині до задоволення не підлягають у зв»язку з їх недоведеністю.

Outcome: dismissed