Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-23 00:00:00

23.09.2015року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання права власності на сумісне майно та його розподіл. У судовому засіданні [PERSON] уточнила позовні вимоги та просить визнати нерухоме майно: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, земельну ділянку загальним розміром 0.4340га, а саме: для будівництва та утримання житлового будинку і господарських споруд, розміром 0.15га, земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства, розміром 0.2840га, які розташовані за адресою: смт. Кіровськ Краснолиманського району, вул. Колгоспна, буд.7; земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розміром 34.54га, розташовану на території КСП Росія Кіровської селищної ради; та легковий автомобіль ВАЗ 211540-110-20, реєстраційний номер [NUMBER], спільною сумісною власністю подружжя та поділити зазначено майно в натурі між нею та відповідачем [PERSON] Позивач [PERSON] просить залишити за відповідачем [PERSON] все майно за виключенням житлового будинку з гоподарськими спорудами та земельної ділянки, загальною площею 0.4340га, розташованих в смт. Кіровськ Краснолиманського району, Донецької області, вул. Колгоспна, буд.6, на які припинити право власності [PERSON] та визнати таке право за нею, без компенсації будь-якої вартості зазначеного майна. Крім того, просить стягнути з відповідача судові витрати, понесені нею в зв*язку зі звернення до суду та розглядом цивільної справи. Відповідач [PERSON] не заперечував проти задоволення уточнених позовних вимог позивача [PERSON], з пропонованим нею варіантом поділу спільного сумісного майна, відповідно до якого за ним залишиться в натурі земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розміром 34.54га, розташована на території КСП Росія Кіровської селищної ради; та легковий автомобіль ВАЗ 211540-110-20, реєстраційний номер [NUMBER], за позивачем [PERSON] залишиться все останнє майно. Крім того, відповідач вважає, що всі витрати, пов*язані з розглядом справи, повинна сплачувати саме позивач. Вислухавши позивача та відповідача, дослідивши зібрані у справі докази, всебічно і повно з*ясувавши всі обставини справи, на яких грунтуються позовні вимоги, суд встановив, що фактичні обставини та відповідні їм цивільні правовідносини регулюються положеннями ст. 60, 70,71 СК України ( в редакції 10.01.2002року), ст. 22, 28, 29 Кодексу про шлюб та сім*ю України (в редакції 20.06. 1969року), ст. 365, 366, 368-372, 377, 378 ЦК України, ст. 89-86, 120 ЗК України, положеннями постанов пленуму Верховного Суду України: від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», від 16.04.2004року № 7 ( зі змінами та доповненнями внесеними постановою ПВСУ від 19.03.2010року № 2) Про судову практику застосування земельного законодавства при розгляді цивільних справ, від 01.03.2013 № 6 «Про узагальнення судової практики розгляду справ про спадкування»; постанов пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ: від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»; від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 25.09.2015року № Про практику застосування cудами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок", та цивільно-процесуальним законодавством України. З*ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив наступне. 02.02.1969року Новотроїцькою сільською радою Красноармійського району Донецької області було зареєстровано шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON]. 03.09.2015року рішення Краснолиманського міського суду Донецької області шлюб розірвано (а.с.10,12). В період перебування у шлюбі сторони придбали наступне рухоме та нерухоме майно, вартість якого встановлена на підставі грошової оцінки спеціалістів, експертів: 1.легковий автомобіль ВАЗ 211540-110-20, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований на праві власності за [PERSON], на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії АНС № 173651, виданого ВРЕР м. Слов*янська при УДАІ ГУМВС України в Донецькій області 24.05.2008року, вартістю 58 000грн (а.с.28, ); житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: смт. Кіровськ Краснолиманського району Донецької області, вул. Колгоспна, 7, зареєстрований на праві власності за [PERSON], на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, яке видане виконкомом Кіровської селищної ради 10.07.1989року, та зареєстроване 10.07.1989року в Слов*янському бюро технічної інвентаизації за № 954, вартістю 210 172грн (а.с.11, 80-86 ); земельну ділянку загальною площею 0.4340га - для будівництва та утримання житлового будинку і господарських споруд, розміром 0.15га, та для ведення особистого підсобного господарства, розміром 0.2840га, розташовану смт. Кіровськ Краснолиманського району Донецької області, вул. Колгоспна, буд.7, якка зареєстрована на праві власності за [PERSON], на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії П-ДН № 160084, виданого Кіровською селищною радою, вартістю 38 469.01грн( а.с. 17, 22-17, 40); земельну ділянку загальною площею 34.54га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території КСП Росія Кіровської селищної ради, яка зареєстрована на праві власності за [PERSON], на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії Ш-ДН № 107344 виданого Кіровською селищною радою 23.05.2000року ( державний акт на право приватної власності на землю, виданий на підставі договорів купівлі-продажу сертифікатів на право на земельну частку пай з земель які перебували у колективній власності КСП Росія від 10.02.1999року) вартістю 307 487.91грн (а.с. 29, 39). Відповідно до ст. 60 СК України ( в редакції 10.01.2002року) та ст. 22 Кодексу про шлюб та сім*ю України (в редакції 20.06. 1969року) майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. Пункт 17 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України від 07.02.2014року № 5 Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав визначає, що відповідно до статті 368 ЦК спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Так, спільною сумісною власністю, зокрема, є: майно, набуте подружжям за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Враховуючи, що спірне майно набуте подружжям Роздоськими за час шлюбу, та між сторонами не було укладено будь-яких договорів, щодо майна, яке є об*єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд приходить до висновку, що автомобіль, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, земельні ділянки: для будівництва та утримання житлового будинку і господарських споруд, для ведення особистого підсобного господарства, та для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, слід визнати спільною сумісною власністю подружжя. Згідно ст. 70, 71 СК України та ст. 25, 29 КпШС України у разі поділу майна, що є об*єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними і якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Майно, що є об*єктом спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі без шкоди для його господарського призначення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між сторонами, з присудженням іншому з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на вказане майно. Тобто, позовні вимоги позивача в частині визнання права спільної сумісної власності подружжя на нерухоме і рухоме майно, а саме: автомобіль, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, земельні ділянки: для будівництва та утримання житлового будинку, господарських споруд і для ведення особистого підсобного господарства, та для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, являються обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю. Стаття 370 ЦК України передбачає, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до п. 22. постанови пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 6972 СК та статті 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. При вирішенні питання про розподіл сумісно нажитого майна в натурі, суд враховує те, що між сторонами практично відсутній спір про порядок такого поділу. Крім того, у позивача та відповідача відсутній намір щодо компенсації вартості невідповідності часток у вказаному майні. Відповідно до постанови пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004року № 7 (зі змінами та доповненнями внесеними постановою ПВСУ від 19.03.2010року № 2) Про судову практику застосування земельного законодавства при розгляді цивільних справ пункту 18 суди, вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку, мають виходити з того, що: г) з 1 січня 2010 р. до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до статті 377 ЦК і статті 120 ЗК в редакції Закону України від 5 листопада 2009 р. N 1702-VI; е) у випадках, передбачених статтями 86 - 89 ЗК, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, яка перебуває в спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, у разі недосягнення згоди - за рішенням суду, а при перебуванні ділянки в спільній сумісній власності (у подружжя, членів фермерського господарства, якщо інше не передбачалось угодою між ними, співвласників жилого будинку) - за договором або законом. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки зі складу земельної ділянки (у тому числі й разом з іншими учасниками, які цього вимагають) або виплати рештою учасників грошової компенсації за цю частку при неможливості її виділення та отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру його частки. Тому, враховуючи вищевказані вимоги чинного сімейного, цивільного та земельного законодавста, а також обставини справи, а саме те, що сторони досягли згоди відносно розподілу майна, не наполягають на сплаті будь-якої компенсації вартості майна іншій стороні, та враховуючи наступні обставини: автомобіль, який являється неподільною реч*ю, та земельна ділянка загальною площею 34.54га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, більше двох років з моменту розпаду сім*ї, знаходяться в користуванні та розпорядженні відповідача [PERSON], позивач [PERSON] не має прав на управління транспортними засобами, та не претендує в натурі на автомобіль та зазначену земельну ділянку, а житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, та земельна ділянка загальною площею 0.4340га, для будівництва та утримання житлового будинку і господарських споруд та для ведення особистого підсобного господарства, на якій знаходиться вказаний будинок, більше двох років з моменту розпаду сім*ї знаходяться в користуванні та розпорядженні позивача [PERSON], яка там проживає, та якими не користується відповідач [PERSON], суд вважає за можливе розділити зазначене спільно нажите майно наступним чином - залишити за [PERSON] на праві власності: 1.автомобіль ВАЗ 211540-110-20, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований на праві власності за [PERSON]; земельну ділянку загальною площею 34.54га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території КСП Росія Кіровської селищної ради, зареєстрованої на праві власності за [PERSON]. залишити за [PERSON] на праві власності: 1.житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: смт. Кіровськ Краснолиманського району Донецької області, вул. Колгоспна, 7, зареєстрований на праві власності за [PERSON]; земельну ділянку загальною площею 0.4340га для будівництва та утримання житлового будинку і господарських споруд, розміром 0.15га, для ведення особистого підсобного господарства, розміром 0.2840га, розташованої смт. Кіровськ Краснолиманського району Донецької області, вул. Колгоспна, буд.7, зареєстрованої на праві власності за [PERSON]. Враховуючи те, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та земельна ділянка загальною площею 0.4340га для будівництва та утримання житлового будинку і господарських споруд, та для ведення особистого підсобного господарства, розташовані по вул. Колгоспній, 7, смт. Кіровськ Краснолиманського району Донецької області, зареєстровані на праві власності за [PERSON], в зв*язку з визнанням їх об*єктом сумісної власності сторін, виділом частки майна в натурі і залишенням їх за позивачем, на підставі ст. 364, 365 ЦК України, суд вважає за необхідне припинити право власності [PERSON] на вказане нерухоме майно. При вирішенні питання в частині відшкодування понесених сторонами судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів; проведенням судових експертиз. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, відповідно до ст. 88 ЦПК України суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи те, що позовні вимоги позивача задоволено повністю суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені останнім документально підтверджені судові витрати: 1624.40грн (одна тисяча шістьсот двадцять чотири грн 40коп), 1700.0грн (одна тисяча сімьсот) грн(а.с. 2, 97). Склад та розмір виплат, пов*язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані належним чином оформлені документи. Враховуючи, що в матеріалах справи відсутні розрахунки витрат на правову допомогу та фінансові документи, тому витрати по оплаті правової допомоги не підлягають стягненню з відповідача. Крім того, до теперішнього часу в повному обсязі судовий збір не сплачено, відповідно до задоволенних позовних вимог з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 866.0грн(вісімсот шістьдесят шість грн). На підставі викладеного та

Outcome: approved