Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів, у якій зазначає, що з 2005 року по 1 лютого 2013 року позивач перебував із відповідачкою у зареєстрованому шлюбі. У період шлюбу за його особисті кошти була придбана за договором купівлі- продажу квартира за адресою: м. Харків, пр-т Людвига Свободи, б. 46, кв. 372, де вони разом із відповідачкою були зареєстровані та проживали. 03 жовтня 2012 року позивач звернувся до Дзержинського районного суду м.Харкова із позовом про розірвання шлюбу із відповідачем та 1 лютого 2013 року шлюб між ними було розірвано, а рішенням Апеляційного суду Харківської області від 14.04.2014 року квартира, яка належала сторонам на праві спільної сумісної власності, поділена між нами таким чином, що за позивачем визнано право власності на 81/100, а за відповідачкою 19/100 квартири. Між тим з 03.10.2012 року, зокрема під час судового розгляду справи про розірвання шлюбу та вирішення справи про розподіл майна, сторони продовжували мешкати у квартирі за адресою: м. Харків, пр-т Людвига Свободи, б. 46, кв. 372, де утворилася заборгованість з опалення та постачання гарячої води, яка надавалася КП "Харківські теплові мережі. На неодноразові звернення позивача до відповідачки щодо спільного погашення заборгованості з опалення та постачання гарячої води, відповідачка належним чином не відреагувала. Більше того, рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 29.08.2013 року позивачу заборонили здійснювати володіння, користування, розпорядження квартирою 372 в будинку 46 по вул. Л. Свободи у м. Харкові без згоди відповідачки, що також вказує на те, що відповідач не тільки ухилялася від сплати комунальних послуг, я ще й створювала незручності для позивача, щодо виконання своїх обовязків стосовно утримання спільного житла. Враховуючи ту ситуацію, що заборгованість з квартирної плати та комунальних послуг була вже дуже великою і позивач не хотів, щоб проти нього ініціювали судові процеси відповідні організації щодо її примусового стягнення, він вирішив добровільно сплатити всю заборгованість, яка утворилася, в тому числі і за відповідачку. Враховуючи викладене, позивач вважає, що відповідачка має повернути йому частину сплачених коштів, а саме заборгованість з квартирної плати та комунальних послуг, яка утворилась з моменту подання позивачем позовної заяви про розірвання шлюбу, а саме 03.10.2012 року й до набрання сили рішенням Апеляційного суду Харківської області від 14.04.2014 року, які були зазначені сторонам частки на спільну квартиру, має бути сплачена в рівних частинах, оскільки до набрання сили вказаним рішенням суду їх частки в спільній сумісній власності подружжя не були виділені. Станом на 14.04.2014 року з 03.10.2012 року заборгованість зі сплати за послуги теплопостачання становила 5271,16 грн., а за гарячу воду 1474,12, загалом 6745, які також були сплачені позивачем у повному обсязі, що підтверджується квитанціями № 120 від 10.12.2014, № 109 від 05.12.2014 року, № 120 від 30.04.2014 та № 73 від 12.12.2014 року. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та проси суд їх задовольнити. Відповідачка позовні вимоги не визнала та просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що з 2005 року по 1 лютого 2013 року позивач перебував із відповідачкою у зареєстрованому шлюбі. У період шлюбу була придбана квартира за адресою: м. Харків, пр-т Людвига Свободи, б. 46, кв. 372, де вони разом із відповідачкою були зареєстровані та проживали. 1 лютого 2013 року шлюб між сторонами було розірвано, а рішенням Апеляційного суду Харківської області від 14.04.2014 року квартира, яка належала сторонам на праві спільної сумісної власності, поділена між нами таким чином, що за позивачем визнано право власності на 81/100, а за відповідачкою 19/100 квартири. Під час сумісного проживання у квартирі утворилась заборгованість з опалення та постачання гарячої води, яка надавалась КП «Харківські теплові мережі». Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст.. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Станом на 14.04.2014 року з 03.10.2012 року заборгованість зі сплати за послуги теплопостачання становила 5271,16 грн., а за гарячу воду 1474,12, загалом 6745, які були сплачені позивачем у повному обсязі, що підтверджується квитанціями № 120 від 10.12.2014, № 109 від 05.12.2014 року, № 120 від 30.04.2014 та № 73 від 12.12.2014 року. У відповідності до ч. 1 ст. 68 ЖК України- наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату й комунальні платежі. Відповідно до ст. 67 ЖК України- плата за комунальні послуги ( водопостачання , газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» надає послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання згідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-ІУ від 24.06.2004 року, «Правил надання населенню послуг з водо-, теплопостачання та водовідведення», затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.1997 року № 1497 та «Правил надання послуг централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, що регулюють відносини між виконавцем послуг та споживачами, які отримують ці послуги. Згідно до п.18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, плата за житлово-комунальні послуги вноситься власниками квартир, наймачами та орендарями щомісяця, не пізніше 20-го числа, що настає за розрахунковим. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води та теплової енергії або до затверджених нормативів споживання. Відповідно до\~ст. 162 Житлового Кодексу\~плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянам на праві приватної власності встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженим в установленому порядку тарифами. Статтею 322 ЦК України\~передбачено, що власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до\~ст. 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Таким чином, обов'язок відповідачів по оплаті послуг з теплопостачання випливає з наведених вище нормативних актів та\~ЦК України. Також у відповідності до ст.. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір.

Outcome: approved