Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-17 00:00:00

07.02.2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Рада 5» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово - комунальні послуги в розмірі 20271,53 грн. - основного боргу, 1573,50 грн. - інфляційна складова боргу; 3% річних - 494,37 грн., судового збору - 1921 грн. Провадження у справі відкрито 15 лютого 2019 року та справу призначено до розгляду на 19 березня 2019 року об 11-10 год. Згідно з п. 9 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03 жовтня 2017 р. справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Як вбачається з матеріалів справи вказана справа є незначної складності, ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а відтак, справа відповідає критеріям малозначної справи та підлягає розгляду у порядку спрощеного провадження (ч. 6 ст. 19, п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України). У судове засідання 09 жовтня 2019 р. учасники справи, будучи належним чином повідомленими, не з`явились. До судового засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи в порядку заочного провадження та у його відсутність. Причини неявки відповідача суду не відомі, відзив відповідач не подав. Згідно ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не подав. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність учасників справи за правилами спрощеного позовного провадження та ухвалити заочне рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзив не подав. При цьому, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Тобто належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є нездійснення оплати за надані йому послуги, у розмірі та у валюті, визначеними договором. Відповідно до змісту ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Крім того, згідно ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ч. 1 ст. 901 та ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . Житлово - експлуатаційною організацією, яка обслуговує даний будинок є ТОВ «Рада 5». Між ТОВ «Рада 5» та відповідачем не було укладено договір про надання житлово - комунальних послуг. Однак, факт відсутності договору про надання житлово - комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг. Статтею 19 ЗУ «Про житлово - комунальні послуги» визначено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Водночас такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги" обов`язок споживача оплачувати житлово - комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 20.04.2016 у справі № 6-2951 цс 15. Відтак, до предмету доказування ти справі входять обставини фактичного користування відповідачем житлово-комунальними послугами. Цей факт підтверджується доказами, а саме: договорами та актами виконаних робіт, які укладалися з підрядними організаціями для забезпечення життєдіяльності будинку. У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов`язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до «Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями», затверджених постановою КМУ №572 від 08.10.1992 р„ Наказу Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13.12.1995 р. №55, згідно з ст.ст. 151 162 ЖК УРСР та п.п. 5, 10 ст. 20 Закону №1875, п. 2.2.4. Договору, Боржник зобов`язаний вчасно оплачувати житлово-комунальні послуги. Відповідач неодноразово попереджався працівниками ТОВ «РАДА 5» про необхідність розрахуватись за житлово-комунальні послуги, але бажаних результатів досягнуто не було. Станом на 25.01.2019 року в результаті несплати за належним чином надані послуги передбачені Договором за період з 01.06.2017 року по 31.12.2018 року за [PERSON] утворився борг в розмірі 22339,39 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості. У зв`язку з цим, понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1 921,00 грн. відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України компенсуються позивачу відповідачами. На підставі викладеного та

Outcome: approved