Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-20 00:00:00

10.07.2020 року до суду надійшла заява представника відповідача [PERSON] про стягнення судових витрат по цивільній справі за позовом фізичної особи-підприємця [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором поставки обладнання. Свою заяву мотивує тим, що рішенням Єланецького районного суду Миколаївської області від 07.07.2020 року відмовлено у задоволенні позову фізичної особи-підприємця [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором поставки обладнання. Під час розгляду вищевказаної справи відповідачем понесені судові витрати у вигляді витрат на правничу допомогу у розмірі 12000 грн., а тому представник відповідача просив вирішити питання про стягнення з позивача на користь відповідача вказаних судових витрат. Позивач у судове засідання не з`явився. Представник позивача заперечив проти задоволення заяви про стягнення судових витрат, посилаючись на те, що представник відповідача просить суд стягнути кошти за правову допомогу, яка фактично ще не надавалася. Крім того, на підтвердження отримання грошових коштів представником відповідача суду надано меморіальні ордери про отримання 2500 грн. та 9500 грн., однак, в доданому до заяви рахунку на оплату 9500 грн. зазначено номер рахунку 64, а не 8 як в меморіальному ордері, що вказує на те, що відповідач не оплачував рахунок №64 від 07.07.2020 року. Також звертає увагу на те, що відповідач систематично зловжив своїми процесуальними правами, що свідчить про відсутність підстав для задоволення заяви. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, просили розглянути вищевказану заяву за їх відсутності, заявлені вимоги підтримали. Вислухавши представника позивача, вивчивши заяву про стягнення судових витрат, суд приходить до наступного висновку. Так, згідно ст. 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. З матеріалів справи слідує, що рішенням Єланецького районного суду Миколаївської області від 07.07.2020 року відмовлено у задоволенні позову фізичної особи-підприємця [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором поставки обладнання. До закінчення судових дебатів у справі представником відповідача заявлено про вирішення питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог у зв`язку з необхідністю подання доказів, що підтверджують розмір понесених відповідачем судових витрат у відповідності до ст. 246 ЦПК України. 10.07.2020 року до суду надійшла заява представника відповідача Григоржевського М.С. про стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат у межах розгляду вищевказаної справи у вигляді витрат на правничу допомогу у розмірі 12000 грн. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи Відповідно до ч.ч. 2-3 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною 2 ст.141 ЦПК України встановлено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Положення цивільного процесуального кодексу України вказують, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). На підтвердження розміру понесених судових витрат представником відповідача надано договір №08-10/1 про надання правової допомоги від 08.10.2019 року (а. с. 196), рахунок про оплату правової допомоги у розмірі 2500 грн. №23 від 08.10.2019 року (а. с. 197), додаткову угоду від 14.10.2019 року до договору про надання правової допомоги №08-10/1 від 08.10.2019 року (а. с. 198), акт виконаних робіт від 08.07.2020 року (а. с. 198), рахунок про оплату витрат на правову допомогу у розмірі 9500 грн. №64 від 07.07.2020 року (а. с. 199). Між тим, представник позивача вважає, що невідповідність в доданому до заяви меморіальному ордері від 10.07.2020 року реквізитів призначення платежу (вказано "по счету 08") рахунку №64 від 07.07.2020 року, на виконання якого вищевказаний меморіальний ордер видано, свідчить про те, що відповідач не оплачував рахунок № [NUMBER] від 07.07.2020 року. Вивчивши вищевказані документи, суд приходить до переконання, що меморіальний ордер від 10.07.2020 року не містить обов`язкових реквізитів, які б беззаперечно свідчили про оплату послуг адвоката згідно рахунку на оплату №64 від 07.07.2020 року. Таким чином, відсутність належного доказу сплати за послуги надання правничої допомоги у розмірі 9500 грн. дають підстави для висновку про необхідність часткового задоволення заяви про стягнення судових витрат. За таких обставин, суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідача 2500 грн. у рахунок витрат на правничу допомогу. На підставі викладеного та

Outcome: partial