Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики ,обґрунтувавши свої вимоги тим, що 29 жовтня 2013 року до нього звернулася його знайома [PERSON] з проханням дати їй в борг гроші в сумі, еквівалентній 7200 доларів США для особистих потреб. Він погодився дати в борг дану суму грошових коштів, оскільки відповідачка переконала його в складності свого матеріального становища. В той же день між ним та відповідачкою був складений договір позики, в силу якого він за місцем проживання відповідачки - в будинку [ADDRESS] передав [PERSON] грошові кошти в сумі, еквівалентній 7200 доларів США, що на даний момент складає 97920 грн., а відповідачка в свою чергу, забов»язалася повернути йому грошові кошти в вищевказаній сумі до 1 січня 2014 року. Відносини між сторонами були обличені в юридичну оболонку; відповідачкою була власноруч складена відповідна розписка. 1 січня 2014 року він звернувся до [PERSON] з проханням повернути йому борг. Але відповідачка борг не повернула ані 1 січня 2014 року, ані до теперішнього часу. Позивач [PERSON] до судового засідання не з»явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. 15 вересня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з Заявою, в якій просить суд розглянути справу без його участі, з участю його представника - адвоката - [PERSON] ( а.с.11). У судовому засіданні представник позивача [PERSON]- адвокат [PERSON], який діє на підставі Договору про надання юридичної допомоги від 15 вересня 2014 року ( а.с. 12) підтримав позовні вимоги [PERSON], на обґрунтування яких послався на обставини, викладені у позовній заяві, а також вказав, що Розписка від 29 жовтня 2013 року була написала відповідачем власноручно. Ніякого фізичного або психологічного тиску з боку [PERSON] при написанні Розписки не було. Гроші в сумі, еквівалентній 7200 доларів США [PERSON] отримала в день написання Розписки. Просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок стягнення боргу за договором позики, гроші в сумі, еквівалентній 7200 доларів США, що на теперішній момент складає 97920 грн., а також понесені [PERSON] по даній справі витрати: за сплату судового збору в сумі 979,2 грн., за сплату юридичної допомоги в сумі 2500 грн. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, заперечувала проти задоволення позову. Вказала, що 29 жовтня 2013 року вона грошові кошти від [PERSON] в сумі еквівалентній 7200 доларів США не отримувала. Вказана грошова сума є процентами за іншим боргом її перед [PERSON] Розписку, яка є в матеріалах справи вона дійсно писала сама власноручно, думала, що [PERSON] забере у неї житловий будинок. Розписку від 29 жовтня 2013 року написала сама, власноручно, але з боку [PERSON] на неї був психологічний тиск. Вказані обставини вона не може підтвердити доказами. З 29 жовтня 2013 року до теперішнього часу вона не зверталася до правоохоронних органів з заявою на неправомірні дії [PERSON] стосовно неї при написанні вказаної Розписки. На теперішній час нею не виплачена будь-яка грошова сума по Розписці від 29 жовтня 2013 року. Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] в частині стягнення боргу за договором позики підлягають задоволенню в частково з наступних підстав. Згідно з вимогами ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, інтересів. У відповідності до п. п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» «Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом ( ст. 129 Конституції) зобов»язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Гарантоване право кожного подати будь-який позов до суду, що стосується його цивільних прав і обов'язків, передбачений пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку Держави. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 10 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд на підставі ст.ст. 10, 11, 27, 60 ЦПК України розглядає справу у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Особа, яка бере участь у справі, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір. У відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позичкодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позичкодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. В судовому засіданні встановлено, що 29 жовтня 2013 року між [PERSON], як позичкодавцем та [PERSON], як позичальником було укладено договір позики грошових коштів, на підставі якого [PERSON] позичив [PERSON] грошові кошти у сумі, еквівалентній 7200 доларів США, які [PERSON] зобов»язувалася повернути [PERSON] до 01 січня 2014 року. Вказані обставини в судовому засіданні повністю підтвердив представник позивача - адвокат [PERSON] Суд не може погодитися з ствердженнями відповідача [PERSON] в тій частині, що 29 жовтня 2013 року вона не укладала з позивачем договору займу грошових коштів, не отримувала в цей день від нього гроші в сумі еквівалентній 7200 доларів США, Розписку написала під психологічним тиском позивача, оскільки, як вказала в судовому засіданні сама відповідач, ніяких передбачених законом доказів, які б підтвердили її пояснення в судовому засіданні, вона суду надати не може. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позичкодавцем є юридична особа - незалежно від суми. На підтвердження укладення Договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позичкодавцем визначеної грошової суми або невизначеної кількості речей. На підтвердження укладення Договору позики та прийняття кожним із них відповідних зобов»язань і отримання грошей у сумі 7200 доларів США (сім тисяч двісті доларів США) відповідачем [PERSON] 29 жовтня 2013 року власноручно складено розписку, відповідно до якої, вона, [PERSON], паспорт [NUMBER], яка мешкає за адресою: [ADDRESS], взяла в борг гроші у [PERSON] суму у розмірі 7200 (сім тисяч двісті) доларів США які зобов'язується повернути в строк до 01 січня 2014 року (а.с.5). Суд приходить до обгрунтованого висновку, що цією Розпискою відповідач [PERSON] власноручно посвідчила факт передання їй позивачем грошових коштів у сумі 7200 доларів США (а.с.5). Оригінал Розписки від 29 жовтня 2013 року, написаний власноручно відповідачем [PERSON] був представлений в судове засідання представником позивача та досліджений судом в судовому засіданні. Суд не приймає до уваги пояснення відповідача в тій частині, що вказана Розписка від 29 жовтня 2013 року написана нею під психологічним тиском з боку позивача, оскільки ніяких переконливих доказів цього факту відповідач суду не надала, а також пояснила, що в період часу з 29 жовтня 2013 року до теперішнього часу вона не зверталася до правоохоронних органів з заявою на будь-які неправомірні дії відносно неї з боку позивача. У відповідності до Висновків Верховного Суду України, викладених в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України, за 2 півріччя 2013 року від 01 лютого 2014 року «Письмова форма договору позики через його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 р. у справі № 6-63цс13). Стаття 1049 ЦК України встановлює, що позичальник зобов'язаний повернути позичкодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Проте у визначений Розпискою кінцевий строк 01 січня 2014 року та до теперішнього часу суму позики відповідачка не повернула. Вказана обставина була підтверджена самою відповідачкою в судовому засіданні. Відповідно до ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов»язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа, кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов»язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку, боржник має право затримати виконання зобов»язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Оригінал боргового документу, тобто Розписка відповідача [PERSON] від 29 жовтня 2013 року до суду надана представником позивача, тобто кредитором, оригінал цього боргового документу долучений до матеріалів справи. На Розписці від 29 жовтня 2013 року напис про повернення боргу відсутній. Наявність боргового документа у кредитора підтверджує факт невиконання відповідачем [PERSON] своїх зобов»язань за договором позики від 29 жовтня 2013 року ( а.с. 19). У відповідності до вимог ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана доказати ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. У відповідності до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які приймають участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно Інформації Національного Банку України від 29 вересня 2014 року - Національним Банком України був встановлений наступний курс: 100 доларів США на 26 вересня 2014 року - 1290,8793 грн. (а.с.20). Тобто сума боргу відповідача перед позивачем за договором займу від 29 жовтня 2013 року складає 7200 доларів США х 12,908793 грн=92943,31 грн. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що за Договором позики від 29 жовтня 2013 року [PERSON] отримала в борг у [PERSON] грошові кошти в сумі, еквівалентній 7200 доларам США, що на день ухвалення рішення складає 92943,31 грн, суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги [PERSON] в цій частині, стягнувши з відповідача [PERSON] суму боргу за Договором позики від 29 жовтня 2013 року у розмірі 92943,31,00 грн. Згідно із частиною 1 статті 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно з ч.1 ст. 88 ЦПК України „ Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати . Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. " і тому з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивача [PERSON] витрати по сплаті ним судового збору частково, у розмірі 929,00 грн. Що стосується відшкодування витрат, понесених позивачем на правову допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до частини 1 статті 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. За ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних із розглядом справи належать витрати на правову допомогу. З укладеного договору (а.с.12) вбачається, що він складений та підписаний адвокатом. Проте Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю у справі немає. Так, Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-IY «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» встановлений граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах та зазначено, що розмір компенсації витрат не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій та під час ознайомлення з матеріалами справи у суді. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Таким чином для визначення розміру компенсації витрат на правову допомогу стороною повинен бути наданий розрахунок із зазначенням часу, який був витрачений на виготовлення документів правового характеру, а також данні щодо фактично понесених і документально підтверджених витрат на правову допомогу. Представником позивача - адвокатом [PERSON] документально підтверджені понесені [PERSON] витрати на правову допомогу у сумі 2500 грн,, а саме надано суду Квитанцію від 02 вересня 2014 року,з якої вбачається, що [PERSON] сплачена адвокату [PERSON] за надання юридичної допомоги 2500 грн ( а.с. 18), тобто вказані витрати документально підтверджені і тому сума 2500 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial