overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-05 00:00:00

09.07.2014 р. заявник [PERSON] звернулася до суду з заявою про визнання фізичної особи - [PERSON], дядько заявниці, недієздатною. У заяві посилався на те, що вказана особа внаслідок свого захворювання не може усвідомлювати своїх дій та керувати ними, що підтверджується документами медичного характеру, та потребує опіки. Також просила призначити себе опікуном над [PERSON]. У судове засідання заявник не з'явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, свої вимоги підтримав в повному обсязі. Від представника заінтересованої особи, надійшла заява про слухання справи без їхнього представника, при винесенні рішення покладається на розсуд суду. Суд, вислухавши пояснення заявника, вивчивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до акту судово-психіатричної експертизи № 133 від 05 серпня 2014 року, проведеної на підставі ухвали суду від 17.07.2014 р. відділенням судово-психіатричних експертиз Комунальної установи "Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня" Дніпропетровської обласної ради" встановлено, що [PERSON] страждає хронічним стійким психічним розладом у формі помірної розумової відсталості. За своїм психічним станом на цей час іспитує мий не може розуміти значення своїх дій та керувати ними. Відповідно до ч. 1 ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Відповідно до ч. 1 ст. 241 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Зазначені вимоги містить і ч. 1 ст. 60 ЦК України визначаючи, що суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до висновку опікунської ради при Булахівській сільській раді від 26.06.2014 №23 вказаний орган просить призначити заявника [PERSON] опікуном [PERSON] З урахуванням наведеного, суд вважає, що заявлені вимоги заявника, щодо визнання [PERSON] недієздатною та призначення його опікуном підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 240 ЦПК України, судові витрати, пов'язані з провадженням справи про визнання фізичної особи недієздатною або обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, відносяться на рахунок держави. Відповідно п.9 ч.2 ст.3 Закону України "Про судовий збір" судовий збір не справляється за подання заяви про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-24 00:00:00

09.07.2014 р. заявник [PERSON] звернулася до суду з заявою про визнання фізичної особи - [PERSON], матері заявниці, недієздатною. У заяві посилався на те, що вказана особа внаслідок свого захворювання не може усвідомлювати своїх дій та керувати ними, що підтверджується документами медичного характеру, та потребує опіки. Також просила призначити себе опікуном над [PERSON] У судове засідання заявник не з'явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, свої вимоги підтримав в повному обсязі. Від представника заінтересованої особи, надійшла заява про слухання справи без їхнього представника, при винесенні рішення покладається на розсуд суду. Суд, вислухавши пояснення заявника, вивчивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до акту судово-психіатричної експертизи № 126 від 29 липня 2014 року, проведеної на підставі ухвали суду від 17.07.2014 р. відділенням судово-психіатричних експертиз Комунальної установи "Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня" Дніпропетровської обласної ради" встановлено, що [PERSON] страждає хронічним стійким психічним розладом у формі сосудистої дименції. За своїм психічним станом на цей час іспитуєма не може розуміти значення своїх дій та керувати ними. Відповідно до ч. 1 ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Відповідно до ч. 1 ст. 241 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Зазначені вимоги містить і ч. 1 ст. 60 ЦК України визначаючи, що суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до подання органу опіки та піклування Павлоградської міської ради від 21.07.2014 р. вих. № 2654/0/0/2-14 вказаний орган просить призначити заявника [PERSON] опікуном [PERSON]. З урахуванням наведеного, суд вважає, що заявлені вимоги заявника, щодо визнання [PERSON] недієздатною та призначення його опікуном підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 240 ЦПК України, судові витрати, пов'язані з провадженням справи про визнання фізичної особи недієздатною або обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, відносяться на рахунок держави. Відповідно п.9 ч.2 ст.3 Закону України "Про судовий збір" судовий збір не справляється за подання заяви про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-02 00:00:00

09.07.2014 року позивака [PERSON] звернулася до суду із позовом про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON], вказує, що шлюб був зареєстрований між ними 10.06.2010 року виконкомом Олександрівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області, актовий запис № 12. Від даного шлюбу мають неповнолітніх дітей: доньку [PERSON] [INFO] та сина [PERSON] [INFO]. Причиною розірвання шлюбу стало те, що вони з відповідачем виявилися різними людьми зі своєрідними характерами, через що постійно виникали сварки та непорозуміння. Мають різні погляди з приводу виховання дітей та вирішення інших сімейних проблем. З січня 2014 року шлюбні відносини між ними припинені, проживають окремо, тому просила позов задовольнити. Ухвалою суду від 29.07.2014 року за клопотанням відповідача, провадження по справі було зупинено на 3 місяці для надання строку на примирення . Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, суду надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, зазначила, що примирення не відбулося. Просила залишити їй прізвище «[PERSON]». Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, судом належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи. Суду надав заяву в якій просив проводити розгляд справи без його участі. Позовні вимоги визнав. Дослідивши письмові докази по даній справі, суд встановив наступне. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 10.06.2010 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим виконкомом Олександрівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області, актовий запис № 12 ( а.с.4). Сторони мають двох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON] [INFO] та сина [PERSON] [INFO], які проживають з позивачкою. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України, суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. За таких підстав суд вважає, позивачка має право на пред"явлення позову відповідно до положень ч. 4 ст. 110 СК України і даний позов має бути задоволений згідно вимог ст.105,110,112 Сімейного кодексу України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-06 00:00:00

09.07.2014 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обгрунтування свого позову [PERSON] вказала, що відповідно до договору купівлі-продажу від 07.05.19991 р. вона є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. Разом з нею в будинку зареєстрований [PERSON], [INFO], який є її сином. З 2006 р. відповідач в будинку не мешкає, будинок не утримує, життям позивача не цікавиться. Відповідач зніматися з реєстрації місця проживання у добровільному порядку не збирається, позивач не бачила відповідача з січня 2012р. Особистих речей відповідача в будинку не має. В зв'язку з цим позивач просить суд визнати [PERSON], таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком за [ADDRESS]. Позивач у судовому засіданні позов підтримала повністю. Відповідач в судове засідання повторно не з"явився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, що підтверджується Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що відповідач [PERSON], який є сином позивачки, за адресою:[ADDRESS] не проживає з 2006р. У суду немає підстав ставити під сумнів показання свідків і таких доказів суду не надано. Суд, вислухавши пояснення позивача, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовна заява підлягає повному задоволенню з наступних підстав. [PERSON].є власником житлового будинку [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу від 07.05.1991 р., який зареєстровано Пологовським міжміським бюро технічної інвентаризації за реєстраційним №8170 від 07.05.1991р. Довідкою Токмацького РВ УДМС України в Запорізькій області від 10.07.2014р. підтверджується, що [PERSON], [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Довідкою№123/2014 квартального комітету №16 від 04.07.2014р. підтверджується, що син [PERSON] - [PERSON], [INFO] за адресою: [ADDRESS] зареєстрований, але не проживає з 2006р.. Згідно пояснення свідків [PERSON] та [PERSON] - [PERSON], який є сином позивачки, за адресою:[ADDRESS] не проживає з 2006р. Згідно ст.72 Житлового Кодексу України особа втрачає право користування житловим приміщенням, якщо більше 6 місяців там не проживає. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову, а тому [PERSON] необхідно визнати, таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком за [ADDRESS]. Ч.1 ст.88 ЦПК України передбачає, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно квитанції №П541/2505031/1 від 09.07.2014р. позивач [PERSON] сплатила судовий збір в розмірі 243,60 грн. [PERSON] звернулася до суду з позовом немайнового характеру, а тому розмір судового збору станом на 09.07.2014р. складав 243,60 грн., які необхідно стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-03 00:00:00

09.07.2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, посилаючись на те, що з відповідачем знаходилися у зареєстрованому шлюбі з 22.05.2004 року. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO]. Позивачка вказує, що шлюбі відносини з відповідачем припинені. Відповідач мешкає окремо, участі у вихованні динити не бере, коштів на дитину надсилає, але дуже мало, досягти згоди з приводу надання більшої матеріальної допомоги не можливо. Позивачка надала заяву про розгляд справи у її відсутності, просить позов задовільнити, стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач у судове засіданя не з"явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав у повному обсязі . Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до слідуючого. У судовому засіданні встановлено, що згідно копії свідоцтва про шлюб сторони мешкали разом в зареєстрованому шлюбі з 22 травня 2004 року (а.с.10). Згідно копії свідоцтва про народження сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.11). Син мешкає з позивачкою та знаходиться на її утриманні (а.с.12). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і ( або ) у твердій грошовій сумі. Стягнення аліментів проводиться з моменту фактичного звернення до суду з позовною заявою. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню за один місяць.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

09.07.2015 року до суду із даним позовом звернувся прокурор Турківського району Львівської області. Посилається на те, що вироком Турківського районного суду від 11.03.2015 року [PERSON] визнано винним в скоєнні злочину, передбаченого ст. 246 КК України, і яким державі було завдано шкоди на суму 4516,9 грн. Проте відповідач добровільно не відшкодував завдані збитки. Просить суд стягнути з [PERSON] на користь Боберківської сільської ради Турківського району Львівської області 4516,9 грн. завданої шкоди та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав і надав суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на те, що він матеріально неспроможний сплатити суму заподіяної шкоди. В судове засідання представник Боберківської сільської ради не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений завчасно і належним чином. Вислухавши представника позивача, відповідача, дослідивши обставини справи, всі наявні документи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, із таких підстав. Судом встановлено, що 06.02.2015 року біля 13:00 год. у кварталі № 54 Надсянського лісництва Турківського ДЛГП ,,Галсільліс, який розташований в с.Боберка Турківського району Львівської області, що належить до регіонального ландшафтного парку ,,Надсянський" та є на території Боберківської сільської ради Турківського району Львівської області, відповідач [PERSON] самовільно зрізав одне сироростуче дерево породи ,,ялиця загальною кубомасою 1,13 м.куб., чим завдав шкоду державі в розмірі 4516 грн. 90 коп. Наведені вище обставини підтверджуються копією вироку Турківського районного суду Львівської області від 11.05.2015 року. Не довіряти даному доказу у суду підстав немає. Відповідно до ст.ст. 105 ч.2, 107 Лісового кодексу України особи, винні у незаконному вирубуванні та пошкодженні дерев, несуть цивільно-правову відповідальність і зобовязані відшкодувати шкоду внаслідок порушення лісового законодавства. В силу ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. В силу ч. 4 ст. 1193 ЦК України у суду відсутні підстави для зменшення розміру відшкодування. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» сума заподіяної шкоди підлягає стягненню до місцевого бюджету. На підставі наведеного вище та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-23 00:00:00

09.07.2015 року заявник орган опіки та піклування Сухинівської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області звернувся до суду із заявою про призначення опікуном над [PERSON], [INFO] Кобеляцький психоневрологічний будинок-інтернат. В заяві вказував, що рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 22 травня 2014 року [PERSON], [INFO] визнано недієздатною, а опікуном над нею призначений [PERSON] дитячий будинок-інтернат в особі його директора [PERSON], який 21.05.2015 року написав заяву про відмову від опікунства , в звязку з переведенням підопічної до Кобеляцького психоневрологічного будинку - інтернату. В звязку з цим, заявник прохав призначити опікуном над недієздатною [PERSON], яка знаходиться на повному державному утриманні в Кобеляцькому психоневрологічному будинку-інтернаті, його адміністрацію в особі директора. Представник заявника органу опіки та піклування Сухинівської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області надав суду заяву, в якій прохав справу розглянути в його відсутність, заявлені вимоги підтримав. В судовому засіданні представник заінтересованої особи Кобеляцького психоневрологічного будинку-інтернату [PERSON] проти задоволення заяви не заперечував. У судовому засіданні прокурор прокуратури Кобеляцького району не заперечував проти задоволення заяви. В звязку з відмовою директора [PERSON] дитячого будинку-інтернату [PERSON] від опікунства над недієздатною [PERSON], суд вважає можливим звільнити його від повноважень опікуна та призначити адміністрацію Кобеляцького психоневрологічного будинку-інтернату в особі її директора опікуном над недієздатною [PERSON], [INFO]. Згідно п.5.2. Наказу про затвердження Правил опіки та піклування Органи опіки та піклування за своєю ініціативою, за клопотанням підопічних, державних або громадських організацій, а також згідно з обґрунтованими заявами будь-яких осіб можуть звільнити опікуна або піклувальника від виконання покладених на нього обовязків, якщо встановлять, що опікун чи піклувальник не відповідає своєму призначенню або належним чином не виконує своїх обовязків". На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-05 00:00:00

09.08.2016 року позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позову посилається на те, що з 12.09.2009 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу має неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка перебуває у неї на утриманні. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. З травня 2016 року вони припинили шлюбні відносини, оскільки зрозуміли, що збереження сімейних відносин не можливе в зв»язку із систематичними суперечками. З того часу вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. За минулий період часу вони з відповідачем втратили почуття любові та пошани одне до одного. Вважає, що сім'я розпалася остаточно, просить шлюб розірвати, стягнути з відповідача на утримання доньки аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття на користь [PERSON]. Справа за заявою позивача розглянута без її участі. Відповідач у судове засідання не з»явився, про час слухання справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я і матеріальний стан дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей або непрацездатних чоловіка , дружини, дітей, батьків, інші обставини. Відповідно до ст. 183 СК України частина заробітку (прибутку) матері, батька, яка стягатиметься як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. У відповідності по ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила прізвище у зв"язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У судовому засіданні встановлено, що між сторонами 12.09.2009 року зареєстровано шлюб виконавчим комітетом Зеленодольської міської ради Апостолівського району Дніпропетровської області, від шлюбу у подружжя є донька [PERSON], [INFO], відповідач здоровий, працездатний, ніяких стягнень з нього не проводиться, у зв'язку з чим суд вважає, що з відповідача підлягають стягненню аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку на утримання дитини на користь позивачки. Судом також встановлено, що сімейні відносини між сторонами припинені, у зв'язку з чим суд приходить до висновку про задоволення позову про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-02 00:00:00

09.08.2017 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Посилався на те, що 13.11.2013 року він відповідно до кредитного договору № 9890/13-Ф2 надав відповідачеві кредит в сумі 2200,00 грн. за рахунок власних коштів (капіталу) кредитної спілки. Згідно до умов кредитного договору відповідач зобовязувався своєчасно погашати кредит, сплачуючи кожні тридцять календарних днів плату за користування кредитом із розрахунку 0,13 % від залишку кредиту за кожен день користування. Відповідач зобовязання належним чином не виконав і станом на 02.08.2017 р. має заборгованість за кредитом 776, 94 грн., нараховані відсотки за користуванням кредитом у розмірі 3 566,89 грн. та судовий збір в сумі 1600,00 грн., які просив стягнути з відповідача на його користь. 10 жовтня 2017 року до канцелярії суду надійшла уточнена позовна заява від представника позивача про стягнення заборгованості за кредитом 2082,98 грн., нараховані проценти за користуванням кредитом за період з 02.02.2016 року по 27.10.2016 року по у розмірі 1 716,79 грн. та судовий збір в сумі 1600,00 грн., а всього 6 176,71 грн. Представник позивача до судового засідання не зявився, але надала заяву слухати справу без його участі, на позовних вимогах наполягає. Відповідач в судове засідання не з'явився, але був сповіщений належним чином про день та час слухання справи належним чином, але до суду не з"явився, причини неяки суду не повідомив. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 1054 ЦК України банк зобов'язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити проценти. До відносин по кредитних договорах застосовуються положення ст.ст.1046-1053 ЦК України, якщо інше не випливає із суті кредитного договору. Згідно ст.1050 ЦК України якщо позичальник вчасно не повернув суму боргу, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Згідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір % не встановлений договором. Судом встановлено, що 13.11.2013 року позивач відповідно до кредитного договору № 9890/13-Ф2 надав [PERSON] кредит в сумі 10000,00 грн. за рахунок власних коштів (капіталу) кредитної спілки. Згідно до умов кредитного договору відповідач зобовязувався своєчасно погашати кредит, сплачуючи кожні тридцять календарних днів плату за користування кредитом із розрахунку 0,13 % від залишку кредиту за кожен день користування. На 10.10.2017 року сума заборгованості складає 4576,71 грн. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в сумі 1600грн., оскільки заявлені вимоги підлягають задоволенню. На підставі ст.ст. 625, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved