Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-24 00:00:00

Виконуюча обов`язків генерального директора Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради Косовська Л. В. звернулася до суду із заявою про примусову госпіталізацію до психіатричного закладу [PERSON] . В обґрунтування заявлених вимог покликається на те, що у [PERSON] наявний психічний розлад, який обумовлює його небезпеку для себе і оточуючих. Підставою для висновку про необхідність госпіталізації є відомості про поведінку [PERSON] , які надійшли від його родичів. На підставі цих відомостей [PERSON] був оглянутий лікарем-психіатром [PERSON] , який підтвердив висновок про необхідність госпіталізації [PERSON] . Направлення на госпіталізацію було видане сімейним лікарем, який після особистого огляду [PERSON] зробив висновок про необхідність його госпіталізації, у зв`язку із наявністю психічного розладу, який обумовлює його небезпеку для себе і оточуючих. У судовому засіданні представник Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради лікар-психіатр Сотник В.О. заяву підтримав та наголосив, що [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад, що встановлено комісією лікарів-психіатрів, у зв`язку із чим потребує лікування лише в закритому психіатричному стаціонарі, однак внаслідок психічного розладу він не може усвідомити необхідність проходження лікування та надати згоду на лікування, у зв`язку із чим просить заяву задовольнити. Прокурор у судовому засіданні підтримав заяву про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу без його згоди. Законний представник [PERSON] - його брат [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що його брат [PERSON] потребує лікування, у зв`язку із чим просив заяву задовольнити. Особа, щодо якої розглядається питання, пов`язане з наданням психіатричної допомоги - [PERSON] у судовому засіданні не заперечив проти лікування. Судом установлено: 23 вересня 2020 року [PERSON] поступив у КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТОР повторно в житті, вперше в цьому році, в супроводі родичів. Направлення на госпіталізацію було видане сімейним лікарем, який після особистого огляду [PERSON] зробив висновок про необхідність його госпіталізації, у зв`язку із наявністю психічного розладу, який обумовлює його небезпеку для себе і оточуючих. Підставою для висновку про необхідність госпіталізації є відомості про поведінку [PERSON] , які надійшли від його родичів. На підставі цих відомостей [PERSON] був оглянутий лікарем-психіатром [PERSON] , який підтвердив висновок про необхідність госпіталізації [PERSON] . Також [PERSON] був оглянутий комісією лікарів-психіатрів Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні, у складі: в.о. голови ЛКК - [PERSON], виконуючого обов`язків завідуючого відділенням - [PERSON], лікуючого лікаря - [PERSON] . Комісія підтвердила обґрунтованість рішення про госпіталізацію згідно Закону України "Про психіатричну допомогу" та прийшла до висновку, що [PERSON] потребує примусової госпіталізації в психіатричний стаціонар для обстеження та лікування. Згідно висновку комісії лікарів-психіатрів 23 вересня 2020 року [PERSON] поступив у КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТОР повторно в житті, вперше в цьому році, в супроводі родичів. Діагноз: важка розумова відсталість, синдром емоційно-вольової нестійкості. З анамнезу встановлено, що [PERSON] з дитинства відставав в психомоторному розвитку від ровесників. Два роки ходив в 1 клас, не справлявся з навчальною програмою. В подальшому більше не навчався. Спадковість обтяжена - брат страждає на легку розумову відсталість. Є особою з інвалідністю 1 групи з дитинства. Неодноразово лікувався в умовах КНП «ТОКПНЛ» ТОР, останній раз в 1 психіатричному відділенні. Поступив у супроводі родичів, за направленням сімейного лікаря у зв`язку із погіршенням стану здоров"я - на фоні конфлікту з братом, з яким разом проживає, вчинив підпал кухні та господарської будівлі і втік з дому, близько тижня часу переховувався і ночував в лісі, на контакт з рідними не виходив. Народився одним із 11-ти дітей, освіти не здобув, професії немає, в армії не служив. Психологічний стан: в свідомості, в розмову вступає неохоче. На запитання відповідає коротко, мислення конкретно-образне, сповільнене по темпу, судження примітивні, рівень здобутих знань низький. Відмічається зниження в інтелектуально-мнестичній сфері, вольові процеси ослаблені, емоційно не стійкий, лабільний, коло інтересів обмежене, критика відсутня. Комісія прийшла до висновку, що [PERSON] потребує стаціонарного обстеження та лікування в умовах КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТОР в примусовому порядку, у зв`язку із наявністю у нього тяжкого психічного розладу. Згідно з вимогами ст. 340 ЦПК України у заяві про госпіталізацію особи до психіатричного закладу у примусовому порядку повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали. В силу вимог ст. 1 Закону України «Про психіатричну допомогу» стаціонарна психіатрична допомога - психіатрична допомога, що включає в себе обстеження стану психічного здоров`я осіб на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами, діагностику психічних розладів, лікування, нагляд, догляд, медико-соціальну реабілітацію осіб, які страждають на психічні розлади, і надається в стаціонарних умовах понад 24 години підряд. Рішенням Конституційного Суду № 2-рп/2016 від 01 червня 2016 року визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення третього речення частини першої статті 13 Закону України "Про психіатричну допомогу" у взаємозв`язку з положенням частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю. Статтею 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. У відповідності до «Принципів захисту осіб з психічними захворюваннями та поліпшення психіатричної допомоги», схвалених Резолюцією Генеральної Асамблеї № 46/119 від 17 грудня 1991 року, в принципі 6 зазначено, що «будь-яка особа може бути госпіталізована до психіатричного закладу в якості пацієнта у примусовому порядку, або особа, вже госпіталізована як пацієнт у добровільному порядку, може триматися як пацієнт у психіатричному закладі у примусовому порядку тоді й тільки тоді, коли уповноважений для цієї мети відповідно до закону кваліфікований фахівець, який працює в області психіатрії, встановить відповідно до принципу 4, наведеного вище, що ця особа страждає на психічне захворювання, і визначить, що: (а) внаслідок цього психічного захворювання існує серйозна загроза заподіяння безпосередньої або неминучої шкоди цій особі або іншим особам, або (б) у випадку особи, чиє психічне захворювання є тяжким, а розумові здібності ослабленими, відмова від госпіталізації або тримання даної особи в психіатричному закладі може призвести до серйозного погіршення її здоров`я або унеможливить застосування належного лікування, яке може бути здійснене лише за умови госпіталізації до психіатричного закладу відповідно до принципу найменш обмежувальної альтернативи. Крім цього, згідно ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольнити свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про психіатричну допомогу» у випадках, коли госпіталізація особи до психіатричного закладу в примусовому порядку визнається доцільною, представник психіатричного закладу, в якому перебуває особа, протягом 24 годин направляє до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про госпіталізацію особи до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку, передбачені статтею 14 цього Закону, додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність такої госпіталізації. Аналізуючи в сукупності викладені обставини, вимоги законодавства та досліджені докази на підтвердження того, що [PERSON] хворіє важким психічним розладом, який обумовлює його небезпеку для себе та оточуючих, суд приходить до переконання про наявність передбачених законом підстав для його примусової госпіталізації до психіатричного закладу, а тому заяву виконуючої обов`язків генерального директора КНП «ТОКПЛ» ТОР слід задовольнити. На підставі викладеного та

Outcome: approved