Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-13 00:00:00

В липні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав . В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON], який в 2010 році розірваний. Від шлюбу мають дочку [PERSON] , [INFO] . З моменту народження дитини ,вони проживали 2 місяці , а потім мати залишила дитину та з того часу ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, а саме з дитиною не спілкується , не цікавиться її життям , матеріально не утримує. Прохав позбавити відповідача батьківських прав. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та прохав позов задовольнити. Відповідач у судове засідання повторно не з"явився, про причини неявки суду не повідомив, про час та місце слухання справи був повідомлений завчасно та належним чином, про що свідчать розписки про отримання судових повісток. Третя особа - представник служби у справах дітей позовні позов визнав , прохав позов задовольнити. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, згідно якої у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, допитавши свідків, повно та всебічно з"ясувавши обставини справи, прийшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі , який відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , розірвано. [INFO] у сторін народилася дочка [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER]. Згідно довідки виконавчого комітету Олексіївської сільської ради від 11.05.2017 року, [PERSON] зареєстрований по [ADDRESS] , але проживає в смт.Краснокутск. З 2007 року по 2016 р. дитина проживала разом з батьком [PERSON] та бабусею по [ADDRESS] , про що підтверджує акт від 13.03.2017 року складений депутатом Олексіївської сільської ради Решетняк Т.М. та 2 сусідів [PERSON] та [PERSON] 05.10.2013 року [PERSON] зареєстрував шлюб з гр.[PERSON] у відділі державної реєстрації актів цивільного стану РС Краснокутського РУЮ у Харківській області , згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER]. З 2017 року дитина проживає по [ADDRESS] у будинку [PERSON] разом з батьком та його дружиною . Згідно характеристики Високопільської загальноосвітньої школи 1-3 ступенів від 16.03.2017 р., [PERSON] навчалася у Високопільській загальноосвітній школі з вересня 2013 р. по травень 2016 року . За період навчання проявляла себе уважною та працелюбною дитиною. Завжди охайна та акуратна , весела , товариська, щира та відкрита дівчинка. Вихованням дитини займалася бабуся .Батько цікавився навчанням та вихованням дочки . Часто був присутній на батьківських зборах . Мати дівчинки у школі не з»являлася жодного разу , ніколи не цікавилася життям доньки. З наданої характеристики Краснокутської гімназії , дитина навчається в 4-А класі гімназії з 01.09.2016 року. Дитина систематично відвідує школу,має охайний вигляд . Дівчинка тиха ,спокійна , постійно виконує домашні завдання. Батько цікавиться шкільним життям дитини , постійно контролює дитину , слідкує за її поведінкою , навчанням та здоров»ям. За час навчання в гімназії мати жодного разу не приходила до навчального закладу , не цікавиться шкільним життям своєї дочки. Згідно акту обстеження житлових та матеріально-побутових умов від 14.11.2017 р. , складеним з участю депутата Краснокутського селищної ради та 2 сусідів , дитина проживає по [ADDRESS] разом з батьком та його дружиною [PERSON]. .Будинок цегляний , загальною площею 95 кв.м, має 4 кімнати . Санітарно - побутові умови задовільні. Родина забезпечена продуктами харчування, меблями , в дитини є окрема кімната , стіл для навчання , ігровий куточок. Вихованням дитини займаються [PERSON] та [PERSON]. , матеріально її забезпечують. Мати дитини [PERSON] з дитиною не спілкується , у вихованні дитини участі не приймає , матеріальну допомогу не надає. Висновком комісії з питань захисту прав дитини Краснокутської РДА №4 від 14.03.2017 року підтверджується про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її дитини [PERSON]. З заяви [PERSON] , яка була запрошена до комісії з питань захисту прав дитини, вбачається, що вона не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав відносно своєї дитини [PERSON], оскільки з дитиною та колишнім чоловіком на протязі багатьох років вона не спілкується. Допитана по справі свідок [PERSON] пояснила суду , що дійсно їй відомо , що [PERSON] залишили свою доньку на батька , коли дитині було приблизно 8 місяців . На даний час , [PERSON] проживає з нею по-сусідству. Дитину виховує її батько та його дружина [PERSON]. [PERSON] з дитиною не спілкується , матеріально її не забезпечує. Свідок [PERSON]. пояснила суду, що з 2010 року зустрічалася з [PERSON] , а в 2013 р. вони зареєстрували шлюб. Відповідач життям дівчинки не цікавиться , дитина з моменту народження виховується батьком. На даний час дівчинка називає її мамою та вона має намір її усиновити.. Судом встановлено , що [PERSON] долею дитини не цікавиться, бажання бачитися та спілкуватися з дочкою не виявляє, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, не займається її фізичним та духовним розвитком . Вищевикладені обставини свідчать про те, що відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов"язків, передбачених Сімейним кодексом України. Статтею 1 СК України передбачено забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки і піклування, прокурор, сама дитина, яка досягла 14 років. Сімейний кодекс України детально регулює питання застосування такого засобу захисту дитини, її прав та інтересів від посягань з боку її власних батьків , як позбавлення батьківських прав. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх або неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Статтею 150 СК України передбачені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Відповідно до ч.4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом. Стаття 164 Сімейного кодексу України передбачає підстави для позбавлення батьківських прав. Частиною 1 ст.164 СК України встановлено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Згідно з п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. У п. 15 вищезазначеної постанови зазначено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківського обов'язку. Преамбулою Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХII від 27 грудня 1991 року (далі Конвенція) визнається, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Відповідно до ст. 3 Конвенції у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно до положень ст. 9 зазначеної Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Крім того, відповідно до положень принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Судом встановлено , що відповідач не спілкується з дитиною та втратила інтерес до доньки , не цікавиться її життям , не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням , підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини. Статтями 10, 11, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Виходячи з цього, суд вважає, що позовні вимоги законні, обґрунтовані та підтверджені необхідними доказами, а отже підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved