Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-02 00:00:00

05 вересня 2018 позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати\~\~ [PERSON] \~\~таким, що втратив право на користування житловим приміщенням у квартирі\~\~ [ADDRESS] , посилаючись на те, що він не проживає в квартирі з 2015 року без поважних причин. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 вересня 2018 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, сторонам встановлено строки на подання заяв по суті справи. 22\~грудня 2018\~року\~ [PERSON] \~\~подав\~зустрічну позовну\~заяву до\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~третя особа:\~Територіальна громада\~м.\~Запоріжжя в\~особі ЗМР\~про усунення\~перешкод в\~користуванні житлом\~шляхом вселення\~до квартири\~та зобов`язання\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] \~не чинити\~перешкод у\~користуванні квартирою\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~в якій\~зазначив,\~а також\~у судовому\~засіданні пояснив,\~що зі\~спірної квартири\~не виселявся\~та добровільно\~її не\~залишав.\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] \~створили для\~нього неможливі\~умови проживання\~в квартирі,\~намагаючись змусити\~його залишити\~квартиру.3 серпня 2018 року вони взагалі перестали пускати відповідача до квартири, змінили замок на вхідних дверях до квартири і не дають ключів від нового замка. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27 грудня 2018 року зустрічний позов [PERSON] \~ до\~ [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Територіальна громада м.Запоріжжя в особі ЗМР про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом вселення до квартири прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Департамент реєстраційних послуг ЗМР про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. 31.01.2019 року надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, у якому [PERSON] , [PERSON] просили відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю заявленого позову. Посилаючись на те, що ніяких перешкод у користуванні спірним житлом [PERSON] не вчиняли. Позивач за зустрічною позовною заявою самостійно покинув квартиру. Замок на дверях був змінено у зв`язку із його поломкою. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя 08.08.2019 року до участі у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: територіальна громада м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення в квартиру, залучено: [PERSON] - у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на стороні позивача за первісним позовом; [PERSON] , яка діє в інтересах малолітнього [PERSON] у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача за первісним позовом; Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03.10.2019 року по вищезазначеній цивільній справі закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті. Позивачі\~у судовому засіданні вимоги за первісним позовом підтримали у повному обсязі і просили їх задовольнити. Проти задоволення зустрічних позовних вимог заперечували.Позивач [PERSON] пояснила суду, що до 07.06.2017 року перебувала у шлюбі з [PERSON] , який в спірній квартирі не проживає з 2015 року. Замки в квартирі дійсно зиінювали двічі в 2015 році та в 2018 році влітку, ключів від квартири [PERSON] не передавали, бо його не бачили. Відповідач та його представник у судовому засіданні зустрічні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, проти задоволення первісних позовних вимог заперечували. [PERSON] суду пояснив, що спірна квартира була його постійним місцем проживання, він виїздив за кордон на заробітки, на зароблені ним кошти робили ремонт у квартирі. Майно своє з квартири не забирав, зайти до квартири не може, бо там змінені замки. Від представників третіх осіб: Територіальної громади м. Запоріжжя в особі ЗМР, та Органу опіки та піклування районної адміністрації ЗМР по Вознесенівському району надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, рішення просили прийняти відповідно до вимог чинного законодавства. Інші учасники процесу у судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися завчасно, в установленому законом порядку. Заслухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши письмові докази та матеріали справи суд вважає, що первісний позов не підлягає задоволенню, а зустрічний позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Відповідно до пояснень сторін по справі, судом встановлено, що 03.03.1993 року [PERSON] , уклав шлюб з [PERSON] (прізвище в шлюбі [PERSON] ), та згодом удочерив її дитину, яка зареєстрована нині як [PERSON] . Після реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані в квартирі батьків відповідача за первісним позовом за адресою: [ADDRESS] . В лютому 1995 року зазначена квартира була приватизована на 5-х осіб: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ордеру на житлове приміщення №1089 серії «Г», від 09.07.1996 року, [PERSON] , за місцем його роботи ТОВ "Металургмонтаж-205", на склад родини із 3-ох осіб (він, дружина, донька) згідно з рішенням виконавчого комітету ЗМР від 27.06.1996 №253/5 на заселення, була видана двокімнатна квартири [ADDRESS] . Пiсля отримання квартири [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] знялись з реєстраційного обліку в квартирі за адресою: [ADDRESS] та зареєструвались в квартирі за адресою: [ADDRESS] . Згідно зі свідоцтвом про розірвання шлюбу від 07.06.2017 року, виданого Вознесенівським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, 07.06.2017 року [PERSON] і [PERSON] розірвали шлюб. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 08.05.2019 року, Хортицьким районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, [PERSON] і [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . Згідно з довідкою. про реєстрацію місця проживання особи, за відомостями Департаменту реєстраційних послуг ЗМР [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 13.05.2019 року і по теперішній час. Відповідно до висновку районної адміністрації ЗМР по Вознесенівському районну від 29.11.2019 року, №01-10/2813 як органу опіки та піклування, [PERSON] можливо визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що є сусідкою [PERSON] , [PERSON] за місцем мешкання бачила близько 5 років назад. Свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] за місцем мешкання по [ADDRESS] не проживає приблизно 4 роки, її чоловік десь 2 роки тому міняв замок у квартирі [PERSON] у зв`язку з його поломкою, речей із квартири [PERSON] не забирав. Свідок [PERSON] також суду пояснила, що є сусідкою [PERSON] , в її квартирі особисто не була, [PERSON] давно не бачила. З матеріалів справи вбачається, що вказана квартира на час розгляду справи не приватизована. Статтею 47 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Згідно зі статтею\~379 ЦК України\~житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством ( ч.4 ст.\~9 ЖК\~Української РСР). Відповідно до частини першої статті\~71 ЖК\~Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У частині третій статті\~71 ЖК\~Української РСР наведено випадки, у яких жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців. Вичерпного переліку поважності причин непроживання в житловому приміщенні законодавство не встановлює. Відповідно до частини четвертої статті\~263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц (провадження № 61-37646св18) зроблено висновок по застосуванню статей\~71,\~72 ЖК\~Української РСР та вказано, що: "збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім`ї є одним із способів захисту житлових прав фізичних осіб. Відповідно до статті\~72 ЖК\~Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Аналіз статей\~71,\~72 ЖК\~Української РСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею\~71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин, що позивач не довів. Верховний Суд виходить з того, що початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності". Застосовуючи принцип диспозитивності, закріплений у статті\~13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Отже, позивач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову, доводиться їх достатність та переконливість. Суд виходить з того, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. При вирішенні спору про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно встановити факт відсутності особи у жилому приміщення понад шість місяців та поважність причин такої відсутності. Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначаються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил\~ЦПК України\~щодо оцінки доказів. Суд має всебічно перевірити доводи сторін щодо поважності причин відсутності у жилому приміщенні понад зазначені у статті 71 ЖК Української РСР строки. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. У відповідності до вимог статей\~12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини другої статті\~78 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно з частиною другою статті\~89 ЦПК України\~жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Обґрунтовуючи підстави позову, позивачі посилалися на те, що відповідач не проживає у спірному житловому приміщенні та не цікавиться ним, не сплачує комунальні платежі. Суд, дослідивши показання свідків, дійшов висновку, що із даних показань не вбачається конкретних фактичних даних щодо відсутності [PERSON] із вказаної в позові дати, а також відсутності його особистих речей у спірній квартирі. Отже, показання свідків не є безумовним підтвердженням факту непроживання відповідача за місцем реєстрації та може оцінюватися лише в сукупності з іншими доказами, які повинні бути надані позивачем. Інших доказів на підтвердження факту непроживання відповідача у спірній квартирі позивачем не надано. Ураховуючи викладене, суд вважає що показання свідків не є належним та допустимим доказом у справі, оскільки не підтверджує достовірних даних щодо строку відсутності відповідача у спірній квартирі та інформації щодо причин його непроживання у спірному приміщенні.\~ Посилання позивача на сам факт не проживання [PERSON] у вказаній квартирі не є підставою для визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням, оскільки відповідно до статті 71 ЖК Української РСР підставою для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням є непроживання понад шість місяців в житловому приміщенні без поважних причин. Інших належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів не проживання відповідача у спірному приміщенні матеріали справи не містять. Крім того, апеляційний суд зауважує, що згідно зі статтею\~8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кривіцька і Кривіцький проти України" ("Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine"), рішення від 02 грудня 2010 року) поняття "житло" не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло. Згідно з прецедентною практикою Європейського Суду з прав людини втручання держави становитиме порушення статті 8 Конвенції у випадку, якщо воно не переслідує законну мету і не є необхідним у демократичному суспільстві. Особа, якій загрожує виселення, має право на оцінку пропорційності цього заходу судом та оцінку її аргументів у зв`язку з цим. [PERSON] не аргументувала ні мети, яку вона переслідувала, подавши позов про визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом, ні співмірність відповідній меті, а обґрунтування пропорційності позбавлення житла Європейський суд з прав людини вважає обов`язковою умовою належного застосування статті 8 Конвенції. Посилання позивача лише на те, що вона має труднощі у сплаті комунальних послуг, оскільки комунальні послуги нараховуються з урахуванням наявності реєстрації відповідача, не є достатньою підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Суд, перевіривши доводи позивача, заперечення відповідача, дослідивши повно та всебічно наявні в матеріалах справи докази та обставини справи, враховуючи ненадання позивачем належних та допустимих доказів непроживання [PERSON] у спірному житловому приміщенні без поважних причин більше шести місяців, приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у цій частині. Вимоги зустрічного позову [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом вселення слід задовольнити, оскільки судом встановлено, що доступу у квартиру [ADDRESS] [PERSON] не має, оскільки замок на вхідній двері було замінено, цього факту не заперечувала відповідач за зустрічним позовом [PERSON] , та підтвердила свідок [PERSON] . Суд вважає, що задоволення зустрічного позову про вселення є достатнім способом захисту для поновлення порушених житлових прав позивача [PERSON] , тому позовні вимоги про зобов`язання відповідачів [PERSON] , [PERSON] не чинити перешкод у користуванні квартирою є такими, що не підлягають задоволенню. Згідно ст.141 ЦПК України судові витрати позивача у зв`язку зі сплатою судового збору за зустрічним позовом підлягають стягненню зі [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] у розмірі 704 (сімсот чотири) грн.80 коп.

Outcome: partial