Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-08 00:00:00

07.02.2015 року згідно поштового відправлення (а.с.21) представник позивача звернувся до суду із зазначеною позовною заявою та в обґрунтування позовних вимог вказував на те, що відповідно до укладеного між сторонами Кредитно-заставного договору № AN5QRG101890343 від 10.02.2013 року відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 8663,20 грн., в обмін на зобовязання погашати зазначений кредит у строки та порядку, передбаченими Договором, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Вказаний Договір складається із Заяви Позичальника та [PERSON] надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка» (Стандарт), згоду на укладення якого відповідач підтвердила своїм підписом у Заяві. В порушення умов зазначеного договору та ст.ст. 526, 530 ЦК України [PERSON] покладених на неї зобовязань по погашенню кредиту належним чином не виконала, у звязку з чим, станом на 15.01.2015 року утворилася кредитна заборгованість у розмірі 18 534,20 грн., яка складається із: - заборгованості за кредитом 8263,95 грн. - заборгованості по процентам за користуванням кредитом 10,12 грн. - заборгованості по комісії за користуванням кредитом 3885,45 грн. - пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором - 5015,91 грн. а також штрафів відповідно до п. 5.3. [PERSON], а саме: - штрафу (фіксованої частини) 500,00 грн. та штрафу (процентної складової) 858,77 грн. Дану заборгованість представник позивача і просить суд стягнути з відповідача на користь позивача, а також витрати по оплаті судового збору в розмірі 243,60 грн. В судове засідання представник позивача не зявився, згідно наданого суду письмового клопотання представник ПАТ „АКЦЕНТ-БАНК [PERSON] просив справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с. 33, 34). Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, про що свідчать поштові повідомлення про вручення їй судових викликів на 15.07.2015 року та 09.09.2015 року (а.с.37,38), в судове засідання повторно не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності на адресу суду не надходило. За викладених обставин та зі згоди представника позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на місці постановив ухвалити по справі заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. В звязку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних законних підстав. Судом встановлено, що 10.02.2013 року між ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ „АКЦЕНТ-БАНК та відповідачем [PERSON] (далі, - Позичальник) був укладений Кредитно-заставний договір № AN5QRG101890343 від 10.02.2013 року (далі, - Договір), що складається із Заяви Позичальника та [PERSON] надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) (далі, - [PERSON]) (а.с. 5,6-12), згоду на укладення якого відповідач підтвердила своїм підписом у Заяві позичальника. По суті вказаний Договір є договором приєднання в розумінні ч.1 ст. 634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до Заяви позичальника позивач надав відповідачу кредит у сумі 8 663,20 грн., з яких 8 000,00 грн. - на оплату/часткову оплату товару вікна/двері міжкімнатні двері шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок СПД [PERSON], та 1 663,20 грн. на сплату страхового платежу на поточний рахунок Страхової компанії ЗАО Страхова компанія «Ингосстрах», строком на 24 місяці, з 10.02.2013 року по 09.02.2015 року включно, в обмін на зобовязання відповідача повернути кредит, зі сплатою відсотків за його користування у розмірі 0,12% на рік та щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 259,03 грн. Пунктом 10 Заяви Позичальника обумовлено, що сума авансового внеску за товар, який сплачується за рахунок власних коштів Позичальника становить 1 000,00 грн. Розмір щомісячного платежу складає 361,42 грн., з 13.08.2013 року - у сумі 620,45 грн. (п. 7 Договору). Період сплати з «8» по «12» число кожного місяця. Відповідно до п. 5.1. [PERSON] при порушенні Позичальником будь-якого із зобовязань, передбачених п.п. 3.2.2, 3.2.3 [PERSON] має право нарахувати, а Позичальник зобовязується сплатити Банку пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки платежу. А при порушенні Позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених Договором більш ніж на 30 днів, Позичальник зобовязується сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості (п. 5.3. [PERSON]). У відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно статей 525, 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання (ст. 625 ЦК України). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом (ч.1 ст. 611 ЦК України). Згідно зі ст. 549 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, він повинен передати кредиторові неустойку (штраф, пеню), під якою розуміється грошова сума або інше майно. Усупереч умовам спірного кредитно-заставного Договору [PERSON] свого обовязку по своєчасному поверненню кредитних коштів та інших передбачених договором платежів, зокрема відсотків за користування кредитом, належним чином не виконує, що призвело до виникнення у неї боргу. Як слідує з наявного у справі розрахунку заборгованості (а.с.4), станом на 15.01.2015 року позивачем нараховано заборгованість в загальному розмірі 18 534,20 грн., що складається із: - заборгованості за кредитом 8263,95 грн. - заборгованості по процентам за користуванням кредитом 10,12 грн. - заборгованості по комісії за користуванням кредитом 3885,45 грн. - пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором - 5015,91 грн. а також штрафів відповідно до п. 5.3. [PERSON], а саме: - штрафу (фіксованої частини) 500,00 грн. та штрафу (процентної складової) 858,77 грн. Проте повністю із зазначеним розміром заборгованості та її складовими суд погодитися не може. Проаналізувавши наявні у справі докази, умови спірного кредитного договору, суд вважає не доведеною заборгованість по комісії за користування кредитом в сумі 3 885,45 грн., у звязку з чим, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають, виходячи з такого. За змістом ч.1 ст.14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ст. 626 ЦК України). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (ч. 2 ст. 14 ЦК України). Системний аналіз наведених вище норм Закону, приводить суд до переконання, що як при здійсненні кредитних нарахувань, включених до кредитної заборгованості, так і при формуванні змісту позовних вимог банк повинен суворо дотримуватися умов, встановлених договором, у тому числі і в частині формулювання назв таких нарахувань, що забезпечило б прозорість і однозначність вимог банку. У той час як матеріали справи свідчать про існування невідповідності предявлених банком вимог умовам спірного кредитного договору. Представник позивача просить стягнути з відповідача заборгованість по «комісії за користування кредитом», однак при цьому до свого розрахунку в колонку з назвою «комісія нарахована» включає суми заборгованості, характерні для щомісячної «винагороди за надання фінансового інструменту», що створює певну суперечливість. Підстав для ототожнення цих двох платежів суд не вбачає. Більш того, за умовами договору комісія і винагорода виступають окремими платежами (пп.3.3.3. пункту 3.3. [PERSON] на а.с. 8 зворот). З власної ініціативи суд позбавлений можливості вирішувати незаявлену позивачем вимогу, зважаючи на положення ч.1 ст.11 ЦПК України та п. 3 постанови Верховного суду України "Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року №14, у звязку з чим, можливість задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача винагороди за надання фінансового інструменту - виключається. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права (п.2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року № 14). Аналізуючи перелічені вище докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідачем допущено порушення умов Кредитно-заставного договору № AN5QRG101890343 від 10.02.2013 року, у звязку з чим, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за вищевказаним Договором, станом на 15.01.2015 року у розмірі 14 648,75 грн., що включає в себе: заборгованість за кредитом 8 263,95 грн., заборгованість по процентам за користуванням кредитом 10,12 грн., пеню за несвоєчасне виконання зобовязань за договором - 5 015,91 грн., штраф (фіксовану частину) 500,00 грн. та штраф (процентну складову) 858,77 грн. Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості по комісії у сумі 3 885,45 грн. задоволенню не підлягають з мотивів їх недоведеності. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи те, що позивачу частково задоволено позовні вимоги у розмірі 14 648,75 грн. замість 18 534,20 грн., що становить 79% заявлених вимог (14 648,75 грн. х 100% / 18 534,20 грн. = 79%), тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору в розмірі 192,44 грн. (243,60 грн. х 79% / 100% = 192,44 грн.). На підставі викладеного і

Outcome: partial