Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому просить стягнути з відповідача грошову компенсацію частки у спільному майні подружжя та аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позову покликається на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 03.05.2008 року по 06.02.2015 року. Шлюб був розірваний рішенням Миколаївського районного суду Львівської області. Від подружнього життя у них народилась дочка [PERSON], [INFO], яка проживає з нею та перебуває на її повному утриманні. З відповідачем вони не проживають з серпня 2013 року . Із цього часу відповідач не приймає участі у матеріальному забезпеченні дитини та не надає коштів на її утримання. Крім того під час шлюбу подружжям було придбано автомобіль марки "Шевроле Авео», 2008 року випуску, д.н.з [NUMBER], № кузова [NUMBER], двигун 1,5. Даний транспортний засіб вони зареєстрували на відповідача, ним він і користується по сьогодні. Доступу до машини у неї немає, у добровільному порядку надати їй машину або відшкодувати половину її вартості відповідач відмовляється, в зв'язку з чим, просить суд стягнути з відповідача грошову компенсацію частки у спільному майні подружжя та стягувати аліменти на утримання дитини. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, покликаючись на доводи, які викладені в позовній заяві та просила суд такі задоволити. В судовому засіданні відповідач та його представник [PERSON] позов не визнали та пояснили, що відповідач допомагав позивачці матеріально утримувати дочку [PERSON], приймав участь у її вихованні, часто забирав дитину з дитячого садочка. Вважає, що сума у розмірі прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку є надто великою. Щодо автомобіля марки «Шевроле Авео», то зазначив, що такий дійсно був придбаний у жовтні 2008 року, але не тільки за їх спільні кошти, але і за кошти його батьків. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи в їх сукупності, суд вважає, що позов слід задоволити з наступних підстав. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно статті 70 цього ж Кодексу, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Відповідно до статті 71 ч.1, 4 Сімейного кодексу України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому, суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Згідно статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України, від 21.12.2007 р. №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, передбаченими ст.69-72 СК України та ст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 03.05.2008 року по 06.03.2015 року. Шлюб був розірваний рішенням Миколаївського районного суду Львівської області. Під час шлюбу в жовтні 2008 року подружжям було придбане майно - автомобіль марки "Шевроле Авео», 2008 року випуску, д.н.з [NUMBER], № кузова [NUMBER],двигун 1,5. Станом на 05.03.2015 року середня ринкова вартість автомобіля КТЗ «Шевроле Авео» становить 157940 грн., згідно бюлетеня автотоварознавця видання №79.Донецьк: ИВЦ СЄУ. За загальним правилом кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ст.10 ЦПК України). Враховуючи те, що між сторонами не досягнуто згоди щодо вартості майна, що підлягає поділу, суд виходить з дійсної його вартості на час розгляду справи. Таким чином, суд вважає доведеним наявність правових підстав для розділу спільного майна подружжя - вищевказаного автомобіля. Оскільки, позивач не заперечує проти залишення автомобіля у користуванні відповідача, то на її користь слід стягнути 1/2 частину вартості транспортного засобу, а саме 78 970 гривень. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ст. 184 Сімейного кодексу України передбачає визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі у випадку наявності платника аліментів нерегулярного, мінливого доходу. Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення до суду з відповідним позовом того із тих, з ким вона проживає. Відповідач є батьком [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про її народження. В судовому засіданні встановлено, що дитина проживає з матір'ю [PERSON] між сторонами відсутня домовленість про сплату аліментів на дитину. Відповідачем [PERSON] не надано суду належних та допустимих доказів добровільного виконання батьківського обов'язку щодо утримання дитини, а тому вимоги про стягнення аліментів є обґрунтованими. При визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров"я дитини, матеріальне становище позивачки, яка утримує дитину, матеріальне становище відповідача, задовільний стан його здоров'я, та приходить до висновку, що з відповідача в користь позивачки на утримання неповнолітньої дочки слід щомісячно стягувати аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 700 грн., починаючи з часу подачі позову до суду, тобто з 07.04.2015 року. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved