Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до Дергачівського районного суду з позовом до [PERSON] про стягнення відсотків та інфляційних витрат в розмірі 141810,49 гривень. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 15 березня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, на підтвердження укладення якого [PERSON] видав власноручно складену розписку, за умовами якого [PERSON] взяв у борг 15 000,00 (п`ятнадцять тисяч доларів США 00 центів), що станом на момент звернення до суду із цим позовом складає за офіційним курсом НБУ (станом на 27.08.2018 року 1 долар США дорівнює 27,8852 гривень) 418 278,00 (чотириста вісімнадцять тисяч двісті сімдесят вісім гривень 00 копійок) гривень, котрі зобов`язався повернути протягом трьох місяців, тобто до 15.06.2018 року, але свої зобов`язання перед кредитором [PERSON] не виконав. В подальшому, 02.08.2018 між [PERSON] та позивачем було укладено договір відступлення права вимоги, за умовами якого [PERSON] передає йому права вимоги, що виникли на підставі договору позики, що укладений 15.03.2017 року між [PERSON] та [PERSON] , на підтвердження укладення якого [PERSON] була видана власноручно ним складена розписка. 05.09.2018 він звернувся до Дергачівського районного суду Харківської області із позовною заявою про стягнення з [PERSON] на його користь заборгованості в розмірі 418 278,00 гривень, що є еквівалентом 15 000,00 доларів США та відсотків за користування чужими грошовими коштами в розмірі 88 927,04 гривень, а всього - 507 205,04 гривень. Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 29.11.2018 у справі № 619/3555/18, залишеним в силі Постановою Харківського апеляційного суду від 06.02.2019 у справі № 619/3555/18, провадження № 22-ц/818/1298/19 в задоволенні позову було відмовлено. Постановою Верховного Суду від 01.07.2020 у справі № № 619/3555/18, провадження 61-4408св19 рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 29.11.2018 року та Постанову Харківського апеляційного суду від 06.02.2019 було скасовано, позовну заяву задоволено, стягнуто з [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики від 15 березня 2017 року в розмірі 418 278,00 гривень (чотириста вісімнадцять тисяч двісті сімдесят вісім гривень), що є еквівалентом 15 000,00 доларів США; проценти за користування позикою в розмірі 88 927,04 гривень (вісімдесят вісім тисяч дев`ятсот двадцять сім гривень 04 копійок) та судовий збір в сумі 22 827,56 гривень (двадцять дві тисячі вісімсот двадцять сім гривень 56 копійок). Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенка Д.А. від 27.07.2020 було відкрито виконавче провадження № 62661924 про стягнення з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] (РНОКГІП [NUMBER] ) заборгованості за договором позики від 15.03.2017 в розмірі 418 278,00 гривень, що є еквівалентом 15 000,00 доларів США, проценти за користування позикою в розмірі 88 927,04 гривень. Крім того, Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенка Д.А. від 27.07.2020 було відкрито виконавче провадження № 62662774 про стягнення з [PERSON] (РННОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) судового збору в розмірі 22 827,56 гривень. Станом на дату звернення до суду рішення Верховного Суду відповідачем не виконано, а тому останній зобов`язаний сплатити на користь [PERSON] три відсотки річних за неправомірне користування коштами та сумою сплаченого судового збору а також інфляційні втрати за період з 28.08.2018 по 27.04.2021 в розмірі 141 810,49 гривень. Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 24.05.2021 було відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 11 годин 00 хвилин 24 червня 2021. 24.06.2021 ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області справу призначено до судового розгляду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив суд позов задовольнити в повному обсязі, судове засідання проводити за його відсутності та не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, хоча належним чином повідомлявся про час і місце розгляду справи, з заявами про відкладення справи в суд не звертався. Як передбачено ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини на які посилається позивач, як на підставі своїх вимог, оцінивши ці докази в сукупності, суд приходить дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] , виходячи з наступного. Згідно зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. У відповідності до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з матеріалів справи, 15 березня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, на підтвердження укладення якого [PERSON] видав власноручно складену розписку, за умовами якого [PERSON] взяв у борг 15 000,00 (п`ятнадцять тисяч доларів США 00 центів), що станом на момент звернення до суду із цим позовом складає за офіційним курсом НБУ (станом на 27.08.2018 року 1 долар США дорівнює 27,8852 гривень) 418 278,00 (чотириста вісімнадцять тисяч двісті сімдесят вісім гривень 00 копійок) гривень, котрі зобов`язався повернути протягом трьох місяців, тобто до 15.06.2018 року, але свої зобов`язання перед кредитором [PERSON] не виконав. В подальшому, 02.08.2018 між [PERSON] та позивачем було укладено договір відступлення права вимоги, за умовами якого [PERSON] передає йому права вимоги, що виникли на підставі договору позики, що укладений 15.03.2017 між [PERSON] та [PERSON] , на підтвердження укладення якого [PERSON] була видана власноручно ним складена розписка. 05.09.2018 позивач звернувся до Дергачівського районного суду Харківської області із позовною заявою про стягнення з [PERSON] на його користь заборгованості в розмірі 418 278,00 гривень, що є еквівалентом 15 000,00 доларів США та відсотків за користування чужими грошовими коштами в розмірі 88 927,04 гривень, а всього - 507 205,04 гривень. Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 29.11.2018 у справі № 619/3555/18, залишеним в силі Постановою Харківського апеляційного суду від 06.02.2019 у справі № 619/3555/18, провадження № 22-ц/818/1298/19 в задоволенні позову було відмовлено. Постановою Верховного Суду від 01.07.2020 у справі № № 619/3555/18, провадження 61-4408св19 рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 29.11.2018 та Постанову Харківського апеляційного суду від 06.02.2019 було скасовано, позовну заяву задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь позивача заборгованість за договором позики від 15 березня 2017 року в розмірі 418 278,00 гривень (чотириста вісімнадцять тисяч двісті сімдесят вісім гривень), що є еквівалентом 15 000,00 доларів США; проценти за користування позикою в розмірі 88 927,04 гривень (вісімдесят вісім тисяч дев`ятсот двадцять сім гривень 04 копійок) та судовий збір в сумі 22 827,56 гривень (двадцять дві тисячі вісімсот двадцять сім гривень 56 копійок). Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенка Д.А. від 27.07.2020 було відкрито виконавче провадження № 62661924 про стягнення з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] (РНОКГІП [NUMBER] ) заборгованості за договором позики від 15.03.2017 в розмірі 418 278,00 гривень, що є еквівалентом 15 000,00 доларів США, проценти за користування позикою в розмірі 88 927,04 гривень. Крім того, Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенка Д.А. від 27.07.2020 було відкрито виконавче провадження № 62662774 про стягнення з [PERSON] (РННОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) судового збору в розмірі 22 827,56 гривень. Станом на дату звернення до суду рішення Верховного Суду відповідачем не виконано, а тому останній зобов`язаний сплатити на користь [PERSON] три відсотки річних за неправомірне користування коштами та сумою сплаченого судового збору а також інфляційні втрати за період з 28.08.2018 по 27.04.2021 в розмірі 141 810,49 гривень. Як вбачається з матеріалів справи, у Постанові від 01.07.2020 "Верховний Суд дійшов висновку, що між сторонами існують договірні правовідносини з позики, зобов`язання перед позикодавцем позичальником не виконані, кошти, отримані у позику, не повернуті, та з урахуванням встановленої статтею 204 ЦК Українипрезумпції правомірності правочину наявні підстави для стягнення з [PERSON] на користь позивача суми основної заборгованості в розмірі 418 278,00 гривень, що є еквівалентом 15 000,00 доларів США станом на 27 серпня 2018 року. Верховний Суд взяв до уваги розрахунок наведений позивачем, оскільки позивач скористався своїм процесуальним правом обирати валюту зобов`язання та пред`явив позовну вимогу щодо стягнення заборгованості в гривневому еквіваленті за курсом НБУ. Відтак, з цієї дати валютою заборгованості стала національна валюта України - гривня». Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України - зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України - За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України - Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України - Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст. 1047 ЦК України - Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У зв`язку з тим, що відповідачем неналежно виконувались свої зобов`язання за Договором позики від 15.03.2017 та рішенням Верховного Суду від 01.07.2020, у нього, станом на 27 квітня 2021 року, виникла заборгованість зі сплати відсотків за користування коштами, трьох відсотків річних від суми боргу га інфляційних втрат, в загальному розмірі 141 810,49 (сто сорок одна тисяча вісімсот десять гривень 49 копійок) гривень. Крім того, відповідно до частини другої статті 625 ЦК України - Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Згідно частини першої статті 1048 ЦК України - Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. За таких обставин суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: approved