Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-19 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином. В заяві вказував, що 20.09.2013 року о 08 год. 40 хв. водій [PERSON], керуючи технічно-справним автомобілем ОПЕЛЬ КАДЕТ державний номерний знак [NUMBER], знаходячись на другорядній дорозі, під час проїзду нерівнозначного перехрестя автошляху М-03 Київ-Харків-Довжанський в м.Хорол Полтавської області, при виїзді з другорядної дороги, не надав переваги в русі транспортному засобу, який рухався по головній дорозі, грубо порушив вимоги п. 16.11, розділу 33 п.2.1 Правил дорожнього руху України, при виїзді із другорядної дороги на головну, з метою перетину головної дороги, проявив неуважність, не переконався в безпеці даного маневру, не надав переваги в русі транспортному засобу, який рухався по головній дорозі, виїхав на його смугу руху, внаслідок чого створив небезпеку для руху вантажному автомобілю СКАНІЯ державний номерний знак [NUMBER] з напівпричіпом державний номерний знак [NUMBER], що рухався з боку м.Київ в напрямку м. Харків, під керуванням водія [PERSON] і передньою правою частиною свого автомобіля допустив зіткнення з передньою частиною вантажного автомобіля СКАНІЯ. Позивач зазначає, що в результаті даного зіткнення, вантажний автомобіль СКАНІЯ, знаходячись в некерованому стані, допустив наїзд на автомобіль ВАЗ-21112 державний номерний знак [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], в салоні якого знаходилася в якості пасажира його мати, [PERSON] Таким чином, внаслідок порушення [PERSON] вимог Правил дорожнього руху України, що призвело до даної дорожньо-транспортної події, водій автомобіля ВАЗ-21112 [PERSON] отримав середньої тяжкості тілесне ушкодження, у зв»язку з чим вироком Хорольського районного суду Полтавської області від 16 грудня 2013 року [PERSON] було визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у вигляді штрафу у розмірі 3 400 гривень, без позбавлення права керувати транспортними засобами. Ухвалюючи вирок у даній справі, суд першої інстанції не повністю врахував обставини справи, тяжкість кримінального правопорушення та дані про особу обвинуваченого [PERSON], який грубо порушив вимоги п. 16.1 1. та п. 2.1 розділу 33 Правил дорожнього руху України, що спричинило отримання [PERSON] середньої тяжкості тілесних ушкоджень у вигляді: переломів 5-6-7-8 ребер зліва, травматичного плевропульмонального шоку 2 ст., закритої черепно-мозкової траввми та струсу головного мозку. Апеляційним судом Полтавської області від 27 лютого 2014 року вирок Хорольського районного суду Полтавської області від 16 грудня 2013 року в частині призначення покарання [PERSON] скасовано та постановлено новий вирок, яким призначено йому покарання за ч.1 ст.286 ч. 1 КК України у виді 3 400 гривень штрафу з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік. Позивач вказує, що на лікування ним витрачено кошти на загальну суму 3501,66 гривні, що доводиться випискою з історії хвороби № 4408/454 травматологічного відділення Хорольської ЦРЛ від 30 вересня 2013 року, копіями касових чеків в кількості 22 штук та квитанцією до прибуткового касового ордера. Позивач зазначає, що так як відповідачем добровільно відшкодовано йому частину вказаних витрат в сумі 2 500 гривень, то витрати на лікування, що підлягають стягненню в судовому порядку становлять: 3501, 66 - 2 500 =1001, 66 гривні. Як вказує позивач, у результаті даного злочину з вини [PERSON] йому завдана значна моральна шкода у вигляді психічних переживань, фізичних та моральних страждань від ушкодження здоров»я та необхідності тривалого лікування, тому моральну шкоду завдану йому, він оцінює в сумі 30 000 (тридцяти тисяч) гривень. На підставі наведеного, позивач прохав стягнути з [PERSON] на його користь у відшкодування витрат на лікування 1001, 66 гривні, у відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, 30 000 гривень (тридцять тисяч) гривень, а також витрати по оплаті правової допомоги в сумі 500 (п»ятсот) гривень. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав прохав їх задоволити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнав повністю. Суд, дослідивши матеріали справи, взявши до уваги наявні у матеріалах справи докази, заслухавши пояснення сторін, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що вироком Хорольського районного суду Полтавської області від 16.12.2013 року та вироком колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області від 27 лютого 2014 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину передбаченому ч.1 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 3 400 гривень штрафу з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік. В решті даний вирок залишено без змін. Вирок набрав законної сили 27 лютого 2014 року. Оскільки, вирок Хорольського районного суду Полтавської області від 16.12.2013 року відносно [PERSON] набрав законної сили, то суд приходить до висновку про те, що позивач звільнений від доказування обставин події, що стала приводом для звернення до суду з цим позовом. В результаті вище вказаної дорожньо-транспортної пригоди з вини [PERSON] позивачем [PERSON] були отримані тілесні ушкодження. Так у вироку вказується, що згідно висновку судово-медичної експертизи № 130 від 18.10.2013 року у [PERSON] маються тілесні ушкодження у вигляді: переломів 5-6-7-8 ребер зліва, травматичного гемопневмотораксу зліва, травматичного плевропульмонального шоку 2ст., закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, що утворилися внаслідок даної ДТП і відносяться до середньої ступені тяжкості тілесних ушкоджень, які викликали довготривалий розлад здоров"я. Відповідно до ч.1 ст.22 ЦПК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдану майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.1 ст.1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Позивач вказував у позові та підтвердив у судовому засіданні, що на лікування ним витрачено кошти на загальну суму 3501,66 гривні. Але, оскільки відповідачем добровільно відшкодовано позивачу частину вказаних витрат в сумі 2 500 гривень, що не заперечувалося сторонами в судовому засіданні, то витрати на лікування, що підлягають стягненню в судовому порядку становлять: 3501.66 - 2 500 = 1001, 66 гривні. Але, позивачем не надано в матеріалах позовної заяви письмових доказів та не доведено в судовому засіданні, що загальна вартість його лікування становить саме - 3501,66 гривні та перелік яких саме препаратів придбаний на вищевказану різницю в сумі - 1001, 66 гривні. На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача матеріальної шкоди в розмірі 1001, 66 гривні слід відмовити. Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої…, яка відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Суду не зрозуміло з яких міркувань виходить позивач, визначаючи розмір завданої шкоди в сумі - 30 000 гри., яка позивачем не обгрунтована. Період втрати працездатності становив 10 календарних днів, що підтверджується випискою з історії хвороби №4401/454 (а.с.12) травматологічного відділення Хорольської ЦРЛ, що не відзначилось на трудовій діяльності позивача. Медичних висновків щодо професійної непридатності до позовної заяви не додано, тобто зміна місця роботи не має відношення до дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 20.09.2013. У позовній заяві не наведено, як саме позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. Але, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в результаті протиправних дій [PERSON], за які останній притягнувся до кримінальної відповідальності позивачу [PERSON] таки була завдана моральна шкода. Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, задана фізичній особі відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Тому суд вважає, що відповідач повинен нести відповідальність перед позивачем за заподіяну останньому моральну шкоду. Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди суд виходить із характеру заподіяної позивачу шкоди, глибини душевних страждань позивача, які виразилися в його психічних переживаннях, фізичних та моральних страждання від отриманих тілесних ушкоджень та необхідності лікування. На підставі вищевикладеного, суд оцінює моральну шкоду, завдану позивачу у розмірі 5 000 гривень, і вважає, що цей розмір моральної шкоди буде відповідати вимогам розумності і справедливості та глибині перенесених моральних страждань позивачем. Відповідно до ч.1 ст.79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. У відповідності до п.п.6 п.1 ст.5 Закону України Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення злочину. Оскільки, [PERSON] звільнений від сплати судових витрат, за подання позовів про відшкодування матеріальних та моральних збитків, завданих внаслідок вчинення злочину то суд відповідно до ч.3 ст.88 стягує з [PERSON] в дохід держави судовий збір в сумі 243,60 грн. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати на правову допомогу в сумі 500 грн. На підставі наведеного,

Outcome: partial