Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-10 00:00:00

20.09.2019 року позивач [PERSON] звернулась до Корабельного районного суду міста Миколаєва з позовом до [PERSON] , [PERSON] , де третьою особою виступає Миколаївська універсальна товарно - сировинна біржа про визнання договору № 1018-К купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , який зареєстровано 15.04.1998 року на Миколаївській універсальній товарно - сировинній біржі, укладений між [PERSON] , [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з іншої сторони дійсним. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 15.04.1998 року було укладено договір № 1018-К купівлі-продажу відповідно до умов якого [PERSON] та [PERSON] продали квартиру, яка розташована за адресою [ADDRESS] , а [PERSON] придбала вказану квартиру. Вищевказаний договір був укладений на Миколаївській Універсальній товарно-сировинній біржі. Зазначений договір купівлі-продажу був зареєстрований у КП "ММБТІ" під реєстровим № 9885, однак відповідачі по справі відмовились без будь-яких поважних причин зареєструвати вказаний договір нотаріально. На теперішний час позивач вирішила розпорядитися належною їй квартирою, проте нотаріусом було відмовлено у вчинені нотаріальної дії, посилаючись на те, що позивачу необхідно звернутися до суду із позовом про визнання договору дійсним, так як в інструкції про проведення нотаріальних дій не передбачено як правовстановлюючий документ - угода затверджена на біржі. В зв`язку з цим, позивач звернулась до суду з даним позовом. 20.09.2019 року визначено суддю, для розгляду справи у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України від 18.03.2004 № 1618 - ІV (у редакції Закону № 2147 - VIII від 03.10.2017 року) та передано, для вирішення питання про відкриття провадження у справі судді, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. Відповідно до ч.ч. 6,8 ст. 187 ЦПК, в порядку досудової підготовки судом був надісланий запит до відділу обліку та моніторингу про реєстрацію місця проживання УДМС України в Миколаївській області, відповідь на який надійшла 07.10.2019 року. 08.10.2019 року ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва, провадження по зазначеній справі було відкрито. Визначено розгляд справи провести за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Одночасно запропоновано відповідачам у 15 денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати на адресу Корабельного районного суду міста Миколаєва, заперечення проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов. Копію ухвали надіслано сторонам. Відповідачі у встановлений судом строк відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не подали, у зв`язку з чим згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини є достатніми для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що правовстановлюючим документом на квартиру [ADDRESS] є договір № 1018-К купівлі-продажу, укладений 15.04.1998 року на Миколаївській універсальній товарно - сировинній біржі. Даний договір було зареєстровано в КП «Миколаївське міжміське БТІ» від 16.04.1998 року за реєстровим № 9885, в порядку ст. 210 ЦК України. В зв`язку з тим, що вказаний договір не був нотаріально посвідчений, позивач не має можливості розпорядитися належною їй квартирою. Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз"яснено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Вказаний договір купівлі-продажу укладено 15.04.1998 року, тобто під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі ЦК УРСР) статтею 227 якого було передбачено нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу жилого будинку, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). У відповідності до частини другої статті 47 ЦК УРСР та пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовились, щодо істотних умов договору, що підтверджується доказами та відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухились від його нотаріального посвідчення, такий договір може бути визнаний судом дійсним. З матеріалів справи вбачається, що дана угода була виконана сторонами повністю. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За таких обставин, суд вважає доводи позивача про визнання біржового договору купівлі-продажу дійсним, обґрунтованими, а вимогу такою, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved