Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-22 00:00:00

24 травня 2013 року позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення з відповідача боргу в сумі 2725489,27 грн за кредитним договором № 014/11-175/2556, укладеним між ВАТ „Райффайзен Банк Аваль" та [PERSON] 07.12.2006 року, оскільки відповідач порушила графік погашення кредиту та відсотків за кредитом, тобто умови кредитного договору не виконує. Просив стягнути заборгованість за кредитним договором з урахуванням пені та відсотків за користування кредитом станом на 23.11.2012 року в сумі 2725489,27 гривні, у тому числі 2335091,73 грн заборгованість за кредитом, 172107,59 грн- заборгованість за відсотками, 218289,95 грн - пеня, а також стягнути судові витрати (а.с.2-3). Заочним рішенням 16 серпня 2013 року позов задоволено повністю (а.с.83). Ухвалою суду від 10 квітня 2014 року заочне рішення скасоване (а.с.160). Представник позивача за довіреністю Шамов О.С. 11 квітня 2014 року направив до суду заяву про зменшення позовних вимог, обґрунтовуючи її тим, що боржник 24 грудня 2013 року повністю сплатила борг за кредитом на відсотками, однак не сплатила борг по пені за прострочку погашення кредиту та відсотків, розмір якого станом на 4 квітня 2014 року складає 135630,88 доларів США, в перерахунку до національної валюти за курсом 11,2232 складає 1522212,49 грн, який просив стягнути, а також стягнути судові витрати (а.с.163-169). В судове засідання представник позивача не прибув, надав заяву, в якій позов підтримав повністю, просив задовольнити з урахуванням заяви про зменшення суми боргу та нового розрахунку заборгованості, справу розглянути без його участі (а.с.184). У судове засідання відповідач не прибула, про час та місце розгляду справи повідомлена відповідно до вимог ЦПК України, письмових заперечень по суті заявлених вимог або заяви про розгляд справи за її відсутності не надала, про причини неявки суд не повідомила. Надала суду письмове клопотання про відкладення розгляду справи, посилаючись на те, що звернулась до незалежного судового експерта для проведення незалежного дослідження, однак через завантаження спеціаліста надати суду дослідження не мають можливості, однак жодних доказів на підтвердження такого звернення не надала. Звертаючись до суду з заявою про перегляд заочного рішення, послалась на те, що позивач обчислив розмір пені з порушенням ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», за якою розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного Банку України, яка діяла в період, за який нараховується пеня (а.с.142).Свого розрахунку заборгованості по пені не надала. Представник відповідача в судовому засіданні 24 квітня 2014 року позов не визнав, посилаючись на те, що відповідачем неправильно розрахований розмір пені і взагалі розрахунок позивача для нього незрозумілий. Крім того, просив застосувати строк позовної давності до спірних правовідносин, заявив клопотання про надання часу для проведення своїх розрахунків розміру заборгованості за пенею, яке було задоволено. В судове засідання 23 травня 2014 року не прибув, про причини неявки не повідомив, клопотань та заяв не надав. Судом встановлено, що 7 грудня 2006 року між сторонами укладено кредитний договір № 014/11-175/2556, за умовами якого відповідачці надано кредит в сумі 338200 доларів США строком погашення до 07.12.2026 року зі сплатою 15,25% річних за користування кредитними коштами та щомісячною сплатою частки кредиту і відсотків за графіком, згідно п. 6.5 передбачена можливість дострокового стягнення заборгованості у випадку невиконання позичальником умов договору за умови попереднього (за 30 днів) надіслання відповідного повідомлення рекомендованим листом. П.12.4 договору встановлено, щодо всіх правовідносин, пов'язаних з укладанням та виконанням цього договору, застосується загальний строк позовної давності у три роки (ст.257,259 ЦК України) (а.с.4-7). Позивачем доведено, що відповідачу надсилалась досудова вимога 13.09.12 року за зазначеною останньою адресою (а.с.18-19). Умови договору відповідачем не виконувались, через що й виникла заборгованість, розмір якої складав на 23.11.2012 року 2725489,27 гривні, у тому числі 2335091,73 грн заборгованість за кредитом, 172107,59 грн- заборгованість за відсотками, 218289,95 грн - пеня. Саме таку суму боргу просив стягнути позивач, звертаючись до суду з позовом в травні 2013 року. Сума заборгованості по тілу кредиту та відсоткам погашена відповідачем повністю 24 грудня 2013 року, тобто, після звернення позивача до суду. П.10.1 кредитного договору передбачено нарахування пені за порушення строків повернення кредитної заборгованості, процентів за користування кредитом та комісій в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення, починаючи з наступного дня після закінчення строку виконання зобов'язань, зазначеного в цьому договорі. Отже, стягнення пені саме в такому розмірі, як одного із виду неустойки, передбачено договором, укладеним в цій частині у відповідності зі ст. 551 ЦК України, спір щодо укладення якого або окремих його положень між сторонами відсутній. Таким чином, доводи відповідача щодо розрахунку пені з порушенням ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» не ґрунтуються на вимогах закону. Станом 04.04.2014 розмір пені за розрахунком позивача, формула якого наведена в розрахунку і відповідає умовам п.10.1 договору, що повністю спростовує пояснення представника відповідача суду щодо незрозумілості для нього розрахунку, складає 135630,88 доларів США, або в гривні за національним курсом Нацбанку станом на 04.04.2014 1522212,49 грн за період з 30 січня 2011 року по 18 грудня 2013 року (а.с.165-168). Згідно ст.. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та ЦК України. Згідно з ч.1 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Згідно ч.3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання. Згідно ч.2 ст.. 1050 ЦК України у разі прострочення боржником повернення частини боргу позикодавець вправі вимагати дострокового повернення частини боргу, що залишилась, та сплати відсотків, належних йому. Цим правом і скористувався банк, звертаючись до суду з позовом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст.. 61 ЦПК України. Позивач довів в суді, що за кредитним договором № 014/11-175/2556, укладеним між сторонами 7 грудня 2006 року, умови відповідачем не виконувались, чим були порушені законні права позивача. Письмова вимога про дострокове погашення кредиту, сплаті процентів, пені боржником задоволена частково в грудні 2013 року шляхом сплати кредиту та відсотків. Нарахована сума пені погашена не була. Сплата пені передбачена умовами договору, а тому вимоги про стягнення пені в судовому порядку підлягають задоволенню. Клопотання представника відповідача про застосування спеціального 1-річного строку позовної давності до вимог про стягнення пені задоволенню не підлягають, оскільки сторони при укладенні кредитного договору в п. 12.4 збільшили позовну давність до 3 років до всіх правовідносин, пов'язаних з виконанням цього договору, що не суперечить вимогам ст. 259 ЦК України. Таким чином, вимоги заявлені за період з 30 січня 2011 року по 18 грудня 2013 року, тобто, в межах 3-річного строку позовної давності, а тому порушені відповідачем права позивача підлягають судовому захисту шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по сплаті пені, розмір якої складає 135630,88 доларів США, за офіційним курсом гривні до долару США на день розрахунку 4 квітня 2014 року (11.2232 грн за 1 долар США) - 1522212,49 грн. На день ухвалення рішення офіційний курс гривні щодо іноземних валют встановлений за 100 доларів США 1171,51 гривень, розмір пені складає 1588929,32 грн. Однак, оскільки позивачем заявлені вимоги про стягнення боргу по пені в розмірі 1533212,49 гривень, а не в гривні, виходячи з розміру боргу в доларах США за курсом Нацбанку України станом на час постановляння рішення, суд приходить до висновку про відсутність законних підстав для стягнення боргу в більшому, ніж заявлено позивачем розмірі, виходячи з положень ст. 11 ч.1 ЦПК України. У зв'язку з задоволенням позову підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача понесені ним судові витрати.

Outcome: approved