Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-18 00:00:00

07 травня 2015 року позивач звернулась до суду з позовом, яким просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] у розмірі 30 % з усіх видів заробітку, щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду і до повноліття дитини; стягнути із відповідача аліменти на її утримання в розмірі 1 500 грн. до досягнення дитиною трьох років; допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць. Зазначає, що від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO], який проживає після припинення шлюбних стосунків разом з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач, ухиляється від обовязку утримувати своєчасно дитину та її. В судовому засіданні позивач вимоги підтримала, просила задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні вимоги визнав повністю, зазначив, що працює офіційно, має стабільно забробітну платню достатню для утримання як дитини, так і дружини, інших дітей не має. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги\~ слід задовольнити частково,\~ з\~ наступних підстав. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до частини другої\~статті 51 Конституції України\~батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3\~ст. 51 Конституції України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від\~\~20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом\~статті 180 СК України\~батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Згідно із ч. 1\~ст. 189 цього Кодексу\~батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 17\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3\~„Про застосування судами окремих норм\~Сімейного кодексу України\~при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину\~той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з частиною третьою\~статті 181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі та виплачуються щомісячно. Статтею 183 Сімейного кодексу України\~передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.\~\~ Згідно із\~ст. 182 СК України\~при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, які мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків передбачених\~статтею 184 СК України. Стаття 191 СК України\~передбачає, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Судом встановлено, що сторони з 22 жовтня 2010 року проживають в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу 13 квітня 2014 року народився син [PERSON] ( а.с. 8 ), який після припинення шлюбних стосунків проживає із матір»ю та знаходиться на її утриманні ( а.с.9). Як встановлено судом, за станом здоров'я відповідач є працездатним, офіційно працює та отримує достатню заробітну платню ( а.с .10), інших дітей, крім сина на утриманні не має, щодо стягнення аліментів не заперечує. Таким чином, вимоги позивача є обгрунтованими , а відтак суд згідно норм чинного законодавства стягує з відповідача на утримання сина аліменти в розмірі 1 / 4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно . При цьому, зясовано, що позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною, отримує відповідно кошти на дитину, інших доходів не має. Відповідач може надавати матеріальну допомогу, що він особисто підтвердив в суді. Відповідно до ч.2 ст. 84 Сімейного Кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності від того чи працює та від матеріального становища дружини та наявністю лише однієї підстави, що чоловік може надавати матеріальну допомогу, а тому в цій частині вимоги позивача підлягають задоволенню повністю. Відповідно до ст.88 ЦПК України, суд стягує\~\~з\~\~відповідача\~\~на користь держави\~\~ судовий\~\~збір\~\~та\~\~рішення, в частині стягнення аліментів\~\~допускає\~\~до\~\~виконання\~\~ негайно, але у межах платежу за один\~\~місяць\~\~( ст. 367 ЦПК).

Outcome: partial