Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-06 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Великобичківської селищної ради Рахівського району Закарпатської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування позову зазначено, що [INFO], у віці 74 роки, помер - [PERSON], про що 22 листопада 2014 року було зроблено відповідний актовий запис про смерть за № 114, підтвердженням чого є Свідоцтво про смерть, видане 22 листопада 2014 року, виконавчим комітетом Великобичківської селищної ради, Рахівського району, Закарпатської області. До дня смерті він постійно проживав в будинку за [ADDRESS]. За своє життя, [PERSON], розпорядився своїм майном, склавши заповіт в його користь, який був посвідчений приватним нотаріусом Рахівського районного нотаріального округу Маріна А.С, 15 серпня 2014 року, за реєстром № 1358. Згідно заповіту, [PERSON], заповів йому, [PERSON], житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Інших спадкоємців за законом чи за заповітом, на вказане майно, немає. Спадщину він прийняв, у відповідності до ст.ст. 1269, 1270 Цивільного кодексу України, подавши заяву про прийняття спадщини, до приватного нотаріуса Рахівського районного нотаріального округу Маріна А.С., в установлений законом строк. На підставі якої приватним нотаріусом Рахівського районного нотаріального округу Маріна А.С, було заведено спадкову справу, яка зареєстрована за номером у Спадковому реєстрі №56822471, підтвердженням чого є Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 26.11.2014р. за №39004323. З метою отримання, заповіданого йому спадкового майна, він, [PERSON], звернувся до приватного нотаріуса Рахівського нотаріального округу Маріна А.С., щодо видачі йому Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, на спадкове нерухоме майно - житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Проте йому було відмовлено у видачі такого свідоцтва, оскільки право власності на будинок, що знаходиться в [ADDRESS], не було належним чином оформлено. Як наслідок, 29 липня 2015 року, приватним нотаріусом Рахівського районного нотаріального округу Маріна А.С., було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі їм спадкоємцям, Свідоцтва на спадщину за заповітом. Він, [PERSON], являється спадкоємцем за заповітом на вищезгадане майно після смерті заповідача - [PERSON]. Заповіт є чинний, що підтверджено Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/ спадкові договори) за № 39004201 від 26 листопада 2014 року. Оскільки, факт відсутності правовстановлюючих документів на вищезгадане спадкове майно, не дає йому можливості отримати у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину за заповітом, він змушений, звернутися до суду за захистом моїх прав на спадкове майно по заповіту, що був посвідчений приватним нотаріусом Рахівського районного нотаріального округу Маріна А.С. 15 серпня 2014 року, за реєстром № 1358. У зв"язку з чим просив визнати за ним, [PERSON], право власності на житловий будинок, загальна площа якого становить 33,23 кв.м., житлова площа - 12,80 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом, після смерті - [PERSON]. Позивач [PERSON] в судовому засіданні присутній не був. Ним подана заява про розгляд справи за його відсутності, підтримання позовних вимог та їх задоволення. Представник відповідача - Великобичківської селищної ради в судове засідання не з'явився. Селищний голова Зеленко О.Д. надала заяву, якою просить справу розглядати без участі представників ради. Задоволення позовних вимог не заперечують. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами суд приходить до наступного висновку. Згідно ст. ст. 1217, 1223 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Встановлено, що позивач [PERSON] являється спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], який помер [INFO]. Після смерті [PERSON], залишилося спадкове майно - житловий будинок [ADDRESS], і відносно якого останній розпорядився шляхом складення заповіту 15 серпня 2014 року. Згідно даного заповіту [PERSON] належний йому житловий будинок з надвірними спорудами [ADDRESS] заповів [PERSON]. Звернення позивача до суду з вимогою визнання права власності на спадкове майно зумовлене порушенням його права на отримання власності в порядку спадкування згідно відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом в його користь. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Норми ст. 392 ЦК не застосовуються щодо вимог про визнання права власності на об'єкти самочинного будівництва (ч. 3 ст. 376 ЦК), оскільки особа не є власником, а лише заявляє вимогу про встановлення права власності на об'єкт самочинного будівництва. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. Згідно характеристики будинку, господарських будівель та споруд [ADDRESS], виданої ПП [PERSON] спадковий будинок побудований у 1983 році. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Згідно довідки виконавчого комітету Великобичківської селищної ради Рахівського району Закарпатської області № 3173 від 23 липня 2015 року, житловий будинок [ADDRESS] дійсно, належав [PERSON], а отже його не можна розцінювати як об'єкт самочинного будівництва. При розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Для набуття спадщини необхідна наявність ряду умов. Першою необхідною умовою є відкриття спадщини, під якою розуміють настання таких юридичних фактів, які обумовлюють виникнення у спадкоємця права на набуття спадщини - права на спадкування. До таких юридичних фактів, передусім, відноситься смерть спадкодавця. Але в момент відкриття спадщини спадкоємець набуває лише право на спадкування, але не право власності на саму спадщину. Для виникнення права власності на спадщину спадкоємець повинен належним чином здійснити (реалізувати) право на прийняття спадщини. Здійснення права на спадкування, передусім, полягає в тому, що спадкоємець має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини можливе двома способами: шляхом пасивної поведінки спадкоємця, яка передбачена ч.3 ст. 1268 ЦК України, яка встановлює, що для прийняття спадщини достатньо того факту, що спадкоємець, мешкав разом з померлим і протягом строку для прийняття спадщини не відмовився від неї. Такі спадкоємці також подають заяву про видачу їм документа, що підтверджує їх право на успадковане майно, але можуть це зробити незалежно від закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини; шляхом активної поведінки, тобто подачі заяви про прийняття спадщини та видачі їм відповідного свідоцтва. Для такого способу прийняття спадщини, який буде стосуватися всіх інших спадкоємців, існує певний строк для подачі заяви. Судом встановлено, що позивач прийняв спадщину, подавши у встановлений законодавством шестимісячний строк заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини, що стверджено Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №39004323 від 26 листопада 2014 року Таким чином, враховуючи, що позивач по справі належить до спадкоємців за заповітом, спадщину прийняв, майнового спору з приводу спадкування судом не встановлено, суд вважає, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню. Питання відшкодування судових витрат позивачем не ставилось.

Outcome: approved