Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк», Приватного акціонерного товариства «Ренесанс Життя» - про визнання кредитного договору недійсним. Мотивує свої вимоги тим, що 23.06.2011 р. між ним, ПАТ «Платинум Банк» і ПрАТ «Ренесанс Життя» було укладено кредитний договір № 2939/393CLPS2. Відповідно до п. 1.1. договору ПАТ „Платинум Банк" надано позивачу споживчий кредит тобто позивач являється споживачем послуг банку. Позивач зазначає, що перед укладенням договору йому не було надано інформацію відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема щодо типу відсоткової ставки, суми, на яку кредит може бути виданий, та встановлення договором обов'язкових для позивача умов, зокрема щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, виходячи з положення ч. 3 (п. 10) ст. 18 цього ж Закону. Також Позивач зазначає, що умови п. 1.1. договору є несправедливими. В зв'язку із зазначеним Позивач, вважаючи свої права порушеними, просить суд визнати кредитний договір № 2939/393CLPS2 від 23.06.2011 року укладений між ним, ПАТ «Платинум Банк» і ПрАТ «Ренесанс Життя» недійсним. Позивач в судове засідання не з'явився, заздалегідь надавши до суду заяву в якій просить суд розгляд справи провести у його відсутність, в якій також зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник ПАТ «Платинум Банк» в судове засідання не з'явився, заздалегідь надавши до суду заперечення проти позову, в яких просив суд відмовити в задоволенні позову, а також заяву про розгляд справи у відсутність представника банку. Відповідач ПАТ «Ренесанс Життя» в судове засідання свого представника не направив, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, жодних заяв чи клопотань до суду не подавав. Суд, дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в справі, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 23.06.2011 року між позивачем як позичальником, ПАТ «Платинум Банк» і ПрАТ «Ренесанс Життя», як страховиком, було укладено кредитний договір з обслуговування картки та страхування життя позичальника № 2939/393CLPS2 (а.с. 4). Оцінюючи заявлені Позивачем підстави для визнання недійсним Договору, зокрема: невиконання банком вимог щодо надання повної інформації про кредит у відповідності до умов ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів суд керується наступним. Згідно з ч. 2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» аеред укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. У разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону. У відповідності до п. 1.1.1. Договору №2939/393CLPS2 за даним договором банк надає позичальнику грошові кошти (кредит) на наступних умовах: А) сума кредиту - 5 541 грн. 40 коп., Б) строк кредитування - 20 місяців, В) процентна ставка за користування кредитом - 36,0000% річних, Г) комісія за надання кредиту - 150 грн. 00 коп., Д) комісія за обслуговування кредиту - 166 грн. 00 коп., Е) цільове призначення - поточні потреби, Ж) дата повернення кредиту - 23.02.2013 року. Згідно п. 2.6. кредитного договору дата сплати заборгованості по кредиту встановлюється згідно додатків № 1 та № 2. Після узгодження програми кредитування була сформована заява/анкета, в якій також зазначені відомості щодо процентної ставки, комісії за надання, обслуговування кредиту, мінімальна щомісячна сума платежу, строк кредитування, вказані позичальником реквізити кореспондента, на рахунок якого банк перераховує кошти. Також, відповідно власноруч підписаної заяви/анкети позичальника підтверджується, що з умовами кредитування, зокрема щодо можливої суми кредиту, строку, на який кредит може бути одержаний, мети, для якої кредит може бути використаний, форми та видів його забезпечення, тощо, а також із орієнтованою сукупністю вартості кредиту, наданими позичальнику, ознайомлений. Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Даний договір був підписаний позичальником власноруч, що підтверджує обізнаність та згоду з його умовами. Відповідно до п.п. 3, 5, 6 ст. 203 ЦК України загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину: волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. З огляду на наведене вище, суд не вбачає зі сторони ПАТ «Платинум Банк» порушень законодавства про захист прав споживачів щодо Позивача під час укладення оспорюваного кредитного договору. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Відповідно до ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин вбачається, що позивачем не було доведено тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог, а відтак суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими та не доведеними, а тому приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Outcome: dismissed