Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-07 00:00:00

31 березня 2014 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися в суд з позовом до [PERSON], ВАТ НАСК «Оранта» про відшкодування майнової та моральної шкоди. Позов обґрунтовано тим, що відповідач [PERSON] [INFO] біля 22 години на вул. Центральній у с. Малі Голоби Камінь-Каширського району Волинської області, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, керуючи власним автомобілем марки «Хюндай», номерний знак [NUMBER], вчинив наїзд на пішохода [PERSON] - сина та брата позивачів. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень потерпілий помер. Під час проведення досудового розслідування в кримінальному провадженні № 12012020090000117 за фактом дорожньо-транспортної пригоди виявлено грубе порушення відповідачем [PERSON] Правил дорожнього руху України, а саме: п. 2.9 «а», п. 31.4.5 «б», «г». Внаслідок загибелі сина позивач [PERSON] понесла витрати на його поховання та проведення поминальних обідів. Зокрема, на проведення обряду поховання в Благовіщенській церкві витрачено 3898 грн., на проведення поминального обіду в день поховання - 3486 грн., на проведення поминального обіду через сорок днів після поховання - 1900 грн. 03 коп., на проведення поминального обіду через рік після поховання - 1418 грн. 50 коп., на виготовлення та спорудження надгробного пам'ятника - 7050 грн. Всього витрачено коштів на загальну суму 17 752 грн. 53 коп. Крім того, позивачі зазначають, що їм заподіяна моральна шкода, яка виразилась у фізичному болю та стражданнях, яких вони зазнали у зв'язку з трагічною загибеллю сина та брата [PERSON], що спричинило негативні емоції та переживання, призвело до погіршення стану здоров'я та необхідності лікування батьків [PERSON] та [PERSON] Розмір моральної шкоди оцінюють для [PERSON] 105 000 грн., [PERSON] та [PERSON] по 100 000 грн. кожному. Також зазначили, що відповідач [PERSON] застрахував свою цивільно-правову відповідальність перед третіми особами у відповідача ВАТ НАСК «Оранта». Посилаючись на вказані вище обставини, просять суд стягнути з відповідача ВАТ НАСК «Оранта» на користь позивача [PERSON] 3898 грн. у відшкодування витрат на поховання та 5000 грн. у відшкодування моральної шкоди, з відповідачів ВАТ НАСК «Оранта» та [PERSON] солідарно на користь позивача [PERSON] 7050 грн. витрат на виготовлення та встановлення надгробного пам'ятника, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] - 6804 грн. 53 коп. витрат на проведення поминальних обідів та 100 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, з відповідача [PERSON] на користь позивачів [PERSON], [PERSON] по 100 000 грн. кожному у відшкодування моральної шкоди, а також з відповідачів на користь позивача [PERSON] судові витрати по справі. Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених у позовній заяві. Крім того, позивач [PERSON] вказала, що в заяві вказані не всі витрати на проведення поминальних обідів, оскільки частина товарних чеків не збереглася. Відповідач [PERSON], його представник [PERSON] позовні вимоги не визнали. Вказали, що [PERSON] у виникненні дорожньо-транспортної пригоди не винен, що підтверджується постановою про закриття кримінального провадження. Вважають, що смерть потерпілого настала внаслідок його грубої необережності, перебування в стані алкогольного сп'яніння, порушення правил дорожнього руху. Тому відповідач не повен нести відповідальність за заподіяну шкоду. Також вказали, що позивачі поминальних обідів не проводили та понесли значно менші витрати, ніж зазначені в позовній заяві. Представник відповідача ВАТ НАСК «Оранта» Козак М.В. позовні вимоги не визнав. Вказав, що оскільки позивач [PERSON] не надала доказів на підтвердження її статусу потерпілої в кримінальному провадженні по факту ДТП, тому підстав для відшкодування страховою компанією заподіяних їй збитків немає. Крім того, зазначив, що у випадку своєчасного звернення позивачів із заявою про настання страхового випадку та надання необхідних документів страхова компанія відшкодувала б заподіяні внаслідок ДТП збитки добровільно. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні показали, що потерпілий [PERSON] був похований за православним обрядом. В домовину клалися речі згідно місцевих звичаїв, зокрема, кілька комплектів одягу, обручка та інші речі. Сім'я загиблого [PERSON] проводила поминальні обіди в день його похорон, через сорок днів та через рік після його смерті. Витрати оплачувала позивач [PERSON] Свідок [PERSON] в суді показав, що купував для потерпілого [PERSON] домовину, хрест, вінки, а також оплатив вартість судово-медичної експертизи. Загальна сума витрат склала 1800 грн., з яких кошти за хрест і домовину в сумі 1200 грн. позивач [PERSON] йому повернула. Заслухавши пояснення сторін, показання свідків, проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позов підставним і таким, що підлягає до задоволення частково. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.. З постанови слідчого СВ Камінь-Каширського РВ УМВС України в Волинській області Прокоп'юк О.С. про закриття кримінального провадження від 20 лютого 2014 року встановлено, що [INFO] біля 22 години відповідач [PERSON], керуючи автомобілем марки «Хюндай», номерний знак [NUMBER], рухаючись по вул. Центральній в с. Малі Голоби Камінь-Каширського району Волинської області, скоїв наїзд на пішохода [PERSON], який знаходився на проїзній частині в сидячому положенні. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень [PERSON] помер. В ході проведення досудового розслідування встановлено порушення водієм [PERSON] пунктів 2.9 «а», 31.4.5 «б», «г» ПДР України, що не знаходиться в прямому причинному зв'язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, що настали. Згідно висновку судової автотехнічної експертизи № 8411 від 14 січня 2014 року при наданих слідством вихідних даних, водій автомобіля «Хюндай» [PERSON] у момент виявлення небезпеки для руху не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода [PERSON], як шляхом застосування гальмування, так і шляхом застосування безпечного маневру об'їзду. Також встановлено, що потерпілий [PERSON] грубо порушив ПДР України, зокрема пункти 4.4, 4.14 «г», що перебуває в прямому причинному зв'язку з виникненням даної пригоди та наслідками, що настали. Разом з тим, із вказаної вище постанови слідчого про закриття кримінального провадження та технічного паспорта серії [NUMBER] встановлено, що відповідач [PERSON] на відповідній правовій підставі (право власності) керував транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку для інших осіб, а отже на підставі ст. 1187 ЦК України повинен нести цивільно-правову відповідальність перед особами, яким заподіяна шкода внаслідок використання даного джерела підвищеної небезпеки. З досліджених у суді товарних чеків, розрахункових квитанцій та накладних (а.с. 17-19), показань допитаних в суді свідків, встановлено, що похорон [PERSON], який помер [INFO] внаслідок ДТП, провела його мати [PERSON] Сума понесених [PERSON] витрат на поховання сина, які складаються з витрат на придбання одягу, обручки, домовини, ритуального набору становить 3898 грн. Також позивач [PERSON] оплатила виготовлення та встановлення надгробного пам'ятника за ціною 7050 грн., що підтверджується квитанціями серії 02АААФ № 486621, № 121. Крім того, довідками підприємців [PERSON], [PERSON], супермаркету «Наш Край», накладною № 13 від 28 грудня 2013 року підтверджуються витрати позивача на проведення поминальних обідів на загальну суму 3804 грн. 53 коп. Дані письмові докази суд вважає належними та допустимими в даній справі. Подання суду відповідачем [PERSON] товарних чеків, в яких міститься недостовірна інформація, саме по собі не є підставою вважати фіктивними такі ж документи, надані позивачем [PERSON], в яких містяться відомості лише щодо вартості речей, що були придбані останньою для проведення обряду поховання. Крім того, той факт, що витрати на поховання [PERSON] взяла на себе його мати - позивач [PERSON] повністю доведено показаннями допитаних у суді свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Відповідно до статей 3, 5, 27 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", в редакції, яка діяла на час завдання шкоди, обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Право на отримання відшкодування за шкоду, пов'язану із смертю потерпілого, мають особи, які знаходилися на утриманні потерпілого, та особи, які взяли на себе витрати з поховання. Витрати на поховання мають бути обґрунтовані та відшкодовуються при наданні страховику оригіналу свідоцтва про смерть та документів, які підтверджують такі витрати. В судовому засіданні встановлено, що на підставі полісу АВ № 8407766 [PERSON] застрахував свою цивільно-правову відповідальність перед третіми особами у страховика ВАТ НАСК «Оранта». Згідно із ст. 2 Закону України „Про поховання та похоронну справу" поховання померлого це комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Виходячи з положень наведених вище правових норм та обставин справи суд вважає, що оскільки дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої настала смерть потерпілого [PERSON], сталася внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу, що належить відповідачу [PERSON], цивільно-правова відповідальність якого перед третіми особами застрахована ВАТ НАСК «Оранта», тому саме із страхової компанії підлягають стягненню на користь позивача [PERSON] понесені нею витрати на поховання сина в сумі 3898 грн. Також із страховика слід стягнути витрати на виготовлення та встановлення надгробного пам'ятника, максимальний розмір яких регламентований постановою Пленуму Верховного Суду України „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27 березня 1992 року, де зазначено, що витрати на виготовлення пам'ятників і огорож визначаються виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам'ятників і огорож в даній місцевості. Згідно з постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 3 жовтня 2008 року № 45 граничний розмір відшкодувань у Волинські області на виготовлення та встановлення пам'ятника, огорожі, виготовлення фотографій, табличок та інше становить 2500 грн. Так як решта понесених позивачем [PERSON] матеріальних витрат, зокрема, витрат на проведення поминальних обідів на загальну суму 3804 грн. 53 коп., не відноситься до витрат на поховання, тому обов'язок щодо їх відшкодування слід покласти на відповідача [PERSON] в порядку ст. 1187 ЦК України. Суд не бере до уваги тверджень представника відповідача ВАТ НАСК «Оранта» про неповідомлення страховика про настання дорожньо-транспортної пригоди та ненадання потерпілими документів, що підтверджують понесені витрати та право на отримання страхового відшкодування, як на підставу для відмови в задоволенні позову, оскільки для потерпілих такого безпосереднього обов'язку законом не встановлено. Відповідно до статей 1167, 1168 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Суд вважає доведеним той факт, що внаслідок смерті потерпілого [PERSON], яка настала в результаті дії джерела підвищеної небезпеки - автомобіля марки «Хюндай», який на праві приватної власності належить відповідачу [PERSON], позивачам була спричинена моральна шкода. Вона полягає у фізичному болю та душевних стражданнях, яких вони зазнали у зв'язку з трагічною загибеллю сина та брата, що спричинили негативні емоції та переживання, призвели до погіршення стану здоров'я. Беручи до уваги тривалість і характер страждань позивачів, істотність вимушених змін у їх життєвих стосунках, ступінь вини самого потерпілого, а також матеріальне становище відповідача, вимоги розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за необхідне при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди позов задовольнити частково, стягнувши із [PERSON] на користь [PERSON], [PERSON], [PERSON] по 20 000 грн. кожному в відшкодування моральної шкоди. Суд не стягує із страхової компанії моральної шкоди виходячи з наступного. Згідно з п. 22.3 ст. 22 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" в редакції, яка діяла на час завдання шкоди, потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 Цивільного кодексу України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього Закону. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Якщо судом встановлено відшкодувати потерпілому моральну шкоду, передбачену пунктами 3, 4 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України, таке відшкодування у розмірі, визначеному судом, здійснює особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Таким чином, коли в даному випадку безпосередньо позивачам не заподіяно тілесних ушкоджень, (п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України), а вина відповідача [PERSON] у виникненні ДТП не встановлена (п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України), тому суд вважає, що відсутні підстави для стягнення моральної шкоди із страховика на підставі ст. 22 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", а при вирішенні даного питання слід керуватися нормами статей 1167, 1168 ЦК України. Задовольняючи позовні вимоги частково, суд у відповідності до ст. 88 ЦПК України стягує з відповідачів понесені позивачем [PERSON] судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог, які складаються з витрат на правову допомогу, а також повністю стягує з відповідача [PERSON] судовий збір, сплачений позивачем при поданні заяви про забезпечення позову. Також з відповідачів у дохід держави слід стягнути судовий збір за ставками, встановленими для вимог майнового та немайнового характеру.

Outcome: partial