Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-28 00:00:00

02.06.2016 року дана заява надійшла до суду. Позивачка просила задовольнити її позов мотивуючи свою заяву тим, що 14.02.2003 уклала шлюб з [PERSON]. Від шлюбу народилася дитина - [PERSON], [INFO]. У 2008 році шлюб між сторонами було розірвано. Після розірвання шлюбу дитина проживає разом з позивачкою та обов'язки щодо її виховання та утримання позивачка несе самостійно, відповідач же ухиляється від обов'язку утримувати дитину. Угоди про добровільну сплату аліментів не досягнуто. Стан здоров'я та матеріальне становище відповідача дозволяє утримувати свою дитину. 24.09.2008 року позивачка уклала шлюб з [PERSON]. Від цього шлюбу народилася дитина - [PERSON], [INFO], яка також проживає разом з позивачкою, окремо від батька. З травня місяця 2014 року шлюбні відносини між позивачкою та [PERSON] припинилися, він не приймає жодної участі у вихованні та забезпеченні дитини, усі витрати позивачка несе самостійно. На прохання допомагати матеріально чоловік не реагує. З 08.09.2015 року позивачка, разом з малолітніми дітьми переїхала жити до своїх батьків у селище Перебудова Великоновосілківського району Донецької області, проте на тимчасово непідконтрольній Україні території у неї є у власності житло - квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS], де зберігаються речі позивачки та речі дітей, окрім цього там проживають її родичі. Відповідно до чинного законодавства, для перетину лінії розмежування необхідна нотаріально посвідчена згода батька, яку позивачка не може отримати, через ухиляння батьків її дітей у звязку з чим вона вимушена звернутися до суду. Зважаючи на викладене, позивачка просила суд: - стягнути з відповідача - [PERSON], [INFO], на її користь кошти на утримання (аліменти) дитини [PERSON]. [INFO]; - стягнути з відповідача - [PERSON] на її користь кошти на утримання (аліменти) дитини [PERSON], [INFO]; - надати дозвіл на постійні виїзди дитини, [PERSON], [INFO], на тимчасово неконтрольовану українською владою територію Донецької області без дозволу (згоди) та супроводу батька [PERSON] до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку; - надати дозвіл на постійні виїзди дитини, [PERSON], [INFO], на тимчасово неконтрольовану українською владою територію Донецької області без дозволу (згоди) та супроводу батька [PERSON] до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку; розірвати шлюб між нею, [PERSON] (до шлюбу [PERSON]) [PERSON]. [INFO], та [PERSON], [INFO]; - після розірвання шлюбу визначити її прізвище як «Львова». В судове засідання позивачка не зявилася, але спрямувала до суду заяву, згідно якої просила суд розглядати справу у її відсутність та позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідачі, які згідно позовної заяви, проживають на тимчасово окупованій території, з обставин неможливості надсилання кореспонденції на вказану територію, були викликані в судове засідання судом згідно ч. 9 ст. 74 ЦПК України, шляхом опублікуванням оголошення в газету про виклик, а тому вважаються повідомленими про час і місце розгляду справи. Суд, дослідивши надані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом. Цивільним кодексом України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Згідно п.п.5.1.1, 5.1.2 п.5.1 Розділу 5 Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, в'їзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57; виїзд з неконтрольованої території громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за умови пред'явлення свідоцтва про народження дитини, будь-якого документа, визначеного статтею 5 Закону України "Про громадянство України" або статтею 2 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" особи (осіб), у супроводі якої (яких) громадяни України, які не досягли 16- річного віку виїжджають з неконтрольованої території, та дозволом фізичної особи. Таким чином, виїзд за межі України та в'їзд на неконтрольовану територію України та виїзд з неї громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків та при відсутності згоди другого з батьків здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України, в'їзд на неконтрольовану територію України та виїзд з неї громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України», постановою КМУ від 27 січня 1995 р. № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами У країни». Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 р. № 231 (із змінами). Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 р. № 231 (із змінами), визначено, зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям - громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Пунктом 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: коли другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджує запис про батька у свідоцтві про народження дитини, і він відсутній у пункті пропуску; коли у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким прямує громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі є відповідний запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на консульський облік в дипломатичному представництві України за кордоном; у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері). Таким чином, чинним законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків - батька і матері - у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей. Зокрема, стаття 155 СК України визначає, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обов'язків мають ґрунтуватися на повній повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Законодавством визначено права та обов'язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою. Також необхідно зазначити, що згідно із Конвенцією про права дитини (ратифікована Постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.91 р.) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, держави - учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Згідно ч.2 ст.150 С К України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Судом встановлено, що позивачка, знаходячись в зареєстрованому шлюбі, не проживає разом з відповідачем [PERSON], виховує та забезпечує неповнолітніх дітей та бажає виїжджати на неконтрольовану державою територію разом з доньками. Виїжджати на вказану територію, без згоди батьків дітей не має можливості крім як за рішенням суду. Крім того Статтею 8, Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №\~789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. \~ \~ \~ \~За змістом ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. \~ \~ \~ \~Відповідно до положень ст. 183, ст. 184 СК України, розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі. \~ \~ \~ \~При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. \~ \~ \~ \~Таким чином, суд вважає\~доводи позивачки в частині стягнення аліментів з відповідачів на утримання неповнолітніх дітей такими, що знайшли\~своє повне підтвердження, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Крім того, згідно ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.\~ \~ \~ Судом встановлено, що з кінця 2015 року\~шлюбні відносини\~\~між позивачкою та відповідачем [PERSON] припинені, спільне господарство не ведеться, сторони мешкають окремо.\~ На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що\~\~їх сім'я розпалась остаточно і поновлена бути не може.\~\~ Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивачки в частині розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON] Враховуючи норми ст. 150, 154, 180-182, 184, 191 Сімейного Кодексу України, п.2-2 Правил перетинання державного кордону громадянами України затверджених Постановою КМУ № 57 від 27.01.1995 р, ЗУ «"Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України., ст.ст. 88, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved