Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до Галицького районного суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON], третя особа - Служба у справах дітей Бурштинської міської ради Івано-Франківської області про позбавлення батьківських прав відповідача щодо його малолітнього сина - [PERSON], [INFO] та збільшення розміру стягуваних аліментів. Позовні вимоги мотивує тим, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] У шлюбі народився син - [PERSON], [INFO]. Подружнє життя з відповідачем не склалося, шлюб між ними розірвано, дитина залишилася проживати з нею. Батько будь-якої участі у вихованні та утримані сина не приймає, не цікавляться його життям, не забезпечує матеріально, не спілкується з дитиною. Тому просить суд позбавити відповідача батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON]. Рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 09 вересня 2011 року ухвалено стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі по 500.00 грн. щомісячно до досягнення сином повноліття. Враховуючи сучасне зростання рівня цін, рівень заробітної плати, який значно зріс, розмір аліментів, які відповідач повинен сплачувати на утримання сина є занадто низьким. Також вона постійно несе витрати на лікуваня сина, який часто хворіє. Просить збільшити розмір стягуваних аліментів на утримання сина до 3000,00 грн. щомісячно, до досягнення сином повноліття. Позивач в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву в якій просила розглядати справу без її участі, позов підтримала з підстав зазначених в повній заяві, просила задовольнити позов в повному обсязі. Представник Служби у справах дітей Бурштинської міської ради Івано-Франківської області в судове засідання не з'явився. Начальником служби Козар С. подано до суду заяву про розгляд справи без участі представника та про визнання позову, скеровано до суду висновок виконкому Бурштинської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітнього сина [PERSON] Належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи відповідач в судове засідання не з'явився, жодних заяв пов'язаних з рухом справи, заперечень на позов на адресу суду не скерував. Судом ухвалено розглядати справу в порядку заочного провадження. Суд, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у шлюбі, в якому у них народився син - [PERSON], [INFO]. Подружнє життя з відповідачем не склалося, шлюб між ними розірвано, дитина залишилася проживати з позивачкою. Відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток своєї дитини, його підготовку до самостійного життя, не дбає про його нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 3 СК України дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків, а статтею 12 Закону передбачено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов'язків щодо виховання дітей, захищає права сім'ї. Відповідно до ст.14 Закону діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 грудня 2008 року N 20, надано судам роз'яснення, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Згідно рішення виконавчого комітету Бурштинської міської ради від 22 листопада 2017 року, така вважає за доцільне позбавити батьківських прав відповідача щодо малолітнього [PERSON] На підставі вищенаведеного, враховуючи те, що відповідач не виконує без поважних причин обов'язків по вихованню сина, оцінюючи зібрані по справі докази суд приходить до висновку, що позов в частині вимог про позбавлення батьківських прав щодо малолітнього сина є підставним та підлягає до задоволення. У відповідності до ч.1 ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Постановою Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року „Про застосування судом окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", п. 23 дано судам роз'яснення, що відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 09 вересня 2011 року ухвалено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі по 500.00 грн. щомісячно до досягнення сином повноліття. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до вимог ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, зміна раніше встановленого розміру аліментів можлива за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України. Судом встановлено, що відповідач є особою працездатного віку та за станом здоров'я може та займається суспільно-корисною працею з метою отримання доходу. Враховуючи вищевикладене, насамперед інтереси дитини, враховуючи встановлений законодавчо розмір прожиткового рівня, обов'язок обох батьків утримувати дитину, суд вважає, що позов в частині вимог про збільшення розміру стягуваних аліментів слід задовольнити частково, збільшити розмір стягуваних аліментів, визначивши такі в розмірі 1500 грн. З огляду на те, що позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, такий слід стягнути з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної частини вимог.

Outcome: partial