Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок, який розташований за адресою: м. Бердичів, вул. Аширбекова, 94, в порядку спадкування за законом після смерті матері - [PERSON], яка померла 30.05.2015 року. Мотивуючи тим, що 30.05.2015 року померла її мати - [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку, який розташований за адресою: м. Бердичів, вул. Аширбекова, 94. Мати за життя не зареєструвала своє право власності на цей будинок в Бердичівському МБТІ. Вона є спадкоємицею, оскільки в установленому порядку звернулась до нотаріуса. Її брат [PERSON] відмовився від спадщини, а інший брат [PERSON] в шестимісячник строк до нотаріуса не звертався. Інших спадкоємців після смерті матері немає. Постановою нотаріуса від 14.01.2016 року їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказаний будинок після смерті матері у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок. В судове засідання позивачка не з"явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник Бердичівської міської ради [PERSON] у відкритому судовому засіданні позовні вимоги не визнала, надала суду письмове заперечення. Треті особи: [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з"явились, надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, не заперечують проти задоволення позовних вимог. З»ясувавши обставини справи, на засадах змагальності, як того вимагає ст. 10 ЦПК України, та у відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, з наступних підстав. Згідно зі ст. 3 Цивільного процесуального Кодексу України(далі ЦПК України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 15 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що випливають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] померла 30.05.2015 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть(а.с. 5). [PERSON], є донькою померлої [PERSON], що підтверджується свідоцтвами про народження та шлюб(а.с. 6, 7). [PERSON] є власником житлового будинку, який розташований за адресою: м. Бердичів, вул. Аширбекова, 94, що підтверджуєтьмя копією договору купівлі - продажу від 13.10.1965 року (а.с.11,12). Згідно довідки Бердичівського МБТІ від 11.01.2016 року, на житловий будинок за адресою: м. Бердичів, вул. Аширбекова, 94 право власності не зареєстровано(а.с.17). Постановою нотаріуса від 14.01.2016 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказаний будинок після смерті матері у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок(а.с.18). Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 316 Цивільного Кодексу України(далі ЦК України), право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема і правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Наявність правовстановлюючих документів встановлюється відповідним законодавством, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок. Обов"язок власників забезпечити державну реєстрацію прав власності на всі без винятку об"єкти нерухомості введено лише з 29.06.1998 року, оскільки цього дня набрала чинності Інструкція про порядок державної реєстрації прав власності на об"єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, яка затверджена наказом Державного комітету будівництва, архітектури, та житлової політики від 09.08.1998 року. Таким чином, права, набуті шляхом створення або придбання у власність до 29.06.1998 року з дотриманням установленого порядку набуття, однак без державної реєстрації, можна вважати такими, що виникли та набутті в установленому законом порядку. Статтею 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до ст.ст. 10, 20 постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.08.2008 року « Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування за законом мають вирішуватись на основі правил глави 86 ЦК. Спадкування за законом здійснюється почергово. За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може подати позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. У відповідності до п. 27 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою КМ України від 22.06.2011 року № 703, правовстановлюючими документами, на підставі яких проводиться реєстрація права власності на об'єкти нерухомого майна, є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ст. 182 ЦК України та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» встановлено, що об'єкти нерухомого майна підлягають спеціальній реєстрації відповідним органом. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою факту виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно. Таким чином, з наведеного вище вбачається, що визнання за [PERSON] права власності на житловий будинок, який розташований за адресою: м. Бердичів, вул. Аширбекова, 94, в порядку спадкування за законом після смерті мами - [PERSON], яка померла 30.05.2015 року, не заборонено законом, і на думку суду, в інший спосіб захистити своє не визнанне право вона не може, а також не порушуються права інших громадян, а тому позовна вимога є обгрунтованою і такою, що підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved