Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служба у справах дітей [PERSON] РДА, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, та визначення способу участі у вихованні дитини та спілкування з нею. Позовні вимоги мотивовані тим, що 23.07.2011 року позивач уклав шлюб з відповідачем. 17.12.2011 року шлюб між ними розірвано у відділі ДРАЦС. Від даного шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO], а рішенням суду від 03.11.2014 року позивач, був визнаний рідним батьком дитини та з нього було вирішено стягнути аліменти, які він сплачує. Рішенням органу опіки та піклування від 30.11.2016 року встановлено графік зустрічей з сином (п'ятниця та неділя). В лютому 2017 року відповідач [PERSON] дізналася, що позивач проживає з новою дружиною і умисно припинила виконувати рішення органу опіки та піклування. Протягом всього 2017 року позивач бачився з сином двічі - в червні та 16 вересня 2017 року в приміщенні ДНЗ у с. Широке, однак відповідач перевела сина до іншого ДНЗ №9 у м. Виноградів. 01 грудня 2017 року позивач звернуся із скаргою до служби в справах дітей [PERSON] РДА з приводу вчинення перешкод відповідачкою в спілкуванні та вихованні дитини та отримав відповідь від 13.12.2017 року про те, що має право звернутися до суду, оскільки рішення служби в справах дітей має тільки рекомендаційний характер. Зважаючи на вищевикладене, позивач просить суд винести рішення, яким усунути перешкоди у спілкуванні з дитиною та зобов'язати відповідача усунути перешкоди у його спілкуванні з сином\~[PERSON] та його вихованні, забезпечити йому щотижневі зустрічі у п'ятницю (перший та третій тиждень місяця) та неділю (другий, четвертий тиждень місяця) з дитиною з 11:00 год. до 18:00 год. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] будучи належним чином повідомленими про день, час і місце розгляду справи в судове засідання не з"явилися, подали до суду письмову заяву про підтримання\~ позовних вимог та розгляд справи в їхню відсутність. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явилася, заяв про відкладення судового розгляду від неї не надходило. Представник третьої особи в судове засідання також не з'явилася, надіслала до суду письмову заяву про підтримання\~\~ вимог позивача та розгляд справи у її відсутність. У відповідності до порядку, встановленого ст. ст. 223, 280, 281 ЦПК України суд, приймаючи до уваги, що позивач не заперечує щодо такого вирішення справи, вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступних висновків. В судовому засіданні належними доказами достовірно встановлено, що з 23.07.2011 року по 17.12.2011 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. 17.12.2011 року сторони розірвали шлюб у відділі ДРАЦС. Від даного шлюбу у сторін народилася одна дитина син [PERSON], [INFO], що підтверджується повторним свідоцтвом про народження серії І-ФМ №310618 від 09.12.2014 року. Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 03.11.2014 року позивач [PERSON] визнаний рідним батьком дитини - [PERSON], [INFO]. Також даним рішенням було вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина у розмірі по 850 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Згідно матеріалів позовної заяви позивач аліменти сплачує. Дитина сторін проживає з матір'ю в с.Широке по вул. Миру, 214, Виноградівського району. Рішенням органу опіки та піклування [PERSON] РДА від 30.11.2016 року за № 03-19/3095 позивачу надано дозвіл на участь у вихованні малолітнього [PERSON], [INFO], шляхом встановлення зустрічей за наступним графіком: п'ятниця перший, третій тиждень місяця; неділя другий, четвертий тиждень місяця з 11.00 по 18.00 год. З лютого 2017 року відповідач припинила виконувати рішення органу опіки та піклування та не дозволяє позивачу зустрічатися з сином. 01 грудня 2017 року позивач звернуся із скаргою до служби в справах дітей [PERSON] РДА з приводу вчинення перешкод відповідачем в спілкуванні та вихованні дитини. [PERSON] РДА від 13.12.2017 року за № Л-516/643/031-16/853 позивачу повідомлено, що рішення служби в справах дітей має тільки рекомендаційний характер та позивач, як батько дитини, має право звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні. Згідно висновку органу опіки та піклування [PERSON] РДА щодо усунення перешкод у спілкуванні батька з малолітнім сином [PERSON], [INFO] від 08.02.2018 року № 03-19/400, встановлено наступне. Для з'ясування причини невиконання рішення органу опіки та піклування спеціалістами служби у справах дітей в телефонному режимі було запрошено [PERSON] для проведення бесіди. Однак, вона не з'явилася, тому за адресою її місця проживання службою у справах дітей надіслано листа із роз'ясненнями відповідних статей Сімейного кодексу України про відповідальність за ухиляння від виконання рішення органу опіки та піклування, в даному випадку здійснення нею перешкод зустрічам батька з сином. Рекомендовано [PERSON], в інтересах дитини, не чинити перешкоди у спілкуванні [PERSON] з малолітнім сином та дотримуватись встановленого органом опіки та піклування графіку його зустрічей з дитиною. [PERSON] надано роз'яснення про його право на звернення до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з сином. Враховуючи вищенаведене, орган опіки та піклування районної державної адміністрації вважає доцільним зобов'язати [PERSON], мешканку с.Широке, вул.Миру, 214, не перешкоджати [PERSON], мешканцю с.Веряця, вул.Довженка, 34, у спілкуванні з сином [PERSON], [INFO], дотримуватись встановленого рішенням органу опіки та піклування від 30.11.2016 №03-19/3095 графіку зустрічей батька з дитиною. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування (ч.ч. 1, 2 ст. 159 СК України). В силу ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Позивач, будучи батьком дитини прагне спілкування із нею, оскільки участь у вихованні та розвитку дитини є його правом та обов'язком. Окрім наведеного, суд вважає, що реалізація одним із батьків свого права на спілкування з дитиною у будь-якому разі не повинна перешкоджати нормальному розвиткові дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. У відповідності до ст.9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року (ратифікована 27.02.1991 року), держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить її виховання в атмосфері любові. Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо усунення перешкод у спілкуванні з дитиною є законні та обґрунтовані. В судовому засіданні не доведено жодних обставин, які б свідчили про те, що спілкування позивача з дитиною буде перешкоджати її нормальному розвитку. Навпаки, суд вважає, що між тим з батьків, хто проживає окремо, і дитиною повинен існувати постійний, систематичний контакт. Таке спілкування буде сприяти повноцінному вихованню дитини, її розвитку. Таким чином, оскільки сторони мають рівні права щодо виховання та розвитку дитини, суд, з урахуванням інтересів дитини, її віку, поведінки батьків, між якими немає порозуміння щодо участі у вихованні дитини, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] підлягають до задоволення. Судові витрати відповідно до ст.141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь позивача в сумі 704,80 грн.

Outcome: approved