Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-24 00:00:00

[PERSON] 18.07.2018 року звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що він являється власником житлового будинку в. [ADDRESS] . 21.11.1999 року його дочка [PERSON] одружилася з відповідачем [PERSON] та стали проживати у його житловому будинку. Даний будинок він придбав разом із дружиною згідно договору купівлі-продажу від 21.05.1977 року. Відповідач з 2006 року у його будинку не проживає, не цікавиться останні 12 років ні сім`єю, ні дітьми, забрав свої особисті речі, залишив його будинок, своїх малолітніх дітей та сім`ю. З того часу відповідач не з`являється у його будинку, не вів і не веде з ним спільного господарства. Його дочка [PERSON] в даний час порушила справу про розірвання шлюбу. Через реєстрацію відповідача у його житловому будинку, він не може оформити субсидію на комунальні платежі. Просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, в житловому будинку [ADDRESS] . Ухвалою суду від 30.10.2018 року дану позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження в справі та визначено, що справа буде розглядатися за правилами загального позовного провадження. Розпочато підготовче провадження по справі та призначено підготовче судове засідання на 10 годину 30 хвилин 04.01.2019 року. Також даною ухвалою суду було визначено строки для подання сторонами відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечення. Ухвалою суду від 04.01.2019 року закрито підготовче провадження по справі та призначено судове засідання на 25.11.2019 року на 11 годину 00 хвилин. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, будь-якої угоди з відповідачем про порядок користування житловим приміщенням не укладав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи був належно повідомлений, в тому числі через оголошення на сайті Старосамбірського районного суду Львівської області, заперечення чи відзив на позовну заяву не надав, заяву про розгляд справи у його відсутності не надіслав, повідомлення про причини неявки суду також не надав. Відповідачу ухвалу про відкриття провадження у справі надіслано 05.11.2018 року та повторно 11.01.2019 року. В матеріалах справи знаходяться докази того, що відповідачу неодноразово надсилалася дана ухвала, що підтверджує довідка Укрпошти, форма 20, вказана причина повернення судової повістки «за закінченням встановленого строку зберігання», «за зазначеною адресою не проживає» (а.с.31-33). Однак, за відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України у Львівській області (а.с.26) вбачається, що [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS] , іншої адреси місця проживання відповідач суду не повідомив. Заслухавши пояснення позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних мотивів. Судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Відповідно до ч. 1 ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. У відповідності до ч. 2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У разі порушення своїх прав власник згідно зі ст. 391 ЦК України має право, зокрема, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. При цьому положення ст. 391 ЦК України підлягають застосуванню у тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. За змістом ст. 156 ЖК УРСР члени сім"ї власника житлового будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку належать особи, зазначені в ч.2 ст.64 ЖК УРСР - дружина наймача, їх діти і батьки, може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Згідно з ч.1 ст. 163 ЖК УРСР у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою статті 71 ЖК УРСР. Відповідно до ч.1 ст. 71 Житлового кодексу УРСР вбачається, що член сім`ї втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад шість місяців. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим кодексом. Відповідно до Свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] (а.с.6). З довідки адресно-довідкого підрозділу ГУДМС УДМС України у Львівській області (а.с.26) вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований в [ADDRESS] . З довідок, виданих виконавчим комітетом Страшевицької сільської ради (а.с.19-20) та акту обстеження матеріально-побутових умов житлового будинку [ADDRESS] від 04.07.2018 року (а.с.18) вбачається, що [PERSON] в житловому будинку [ADDRESS] зареєстрований, але за місцем реєстрації не проживає з 2006 року. Як було встановлено в судовому засіданні шлюб між [PERSON] та дочкою позивача [PERSON] - [PERSON] , був розірваний 03.10.2018 року Старосамбірським районним судом Львівської області, що підтверджується рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області від 03.10.2018 року (а.с.48). Із пояснень свідків [PERSON] та [PERSON] , сусідів позивача, відомо, що відповідач [PERSON] більше 13 років не проживає в будинку позивача, ніколи не появляється, не відвідує дітей, з цього часу спільного господарства з позивачем чи його донькою не ведуть, позивач та відповідач стали чужими людьми. У суду не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Даних про їх заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, їх показання об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим представленим доказам. У суді не було здобуто доказів на предмет того, що відповідач з 2006 року проживав у будинку позивача, вів з ним чи з його дочкою господарство. Будь-яких доказів про те, що позивачем йому створювались перешкоди на проживання у даному будинку, відповідач суду не представив і такі в суді здобуті не були. А тому наведені вище докази достовірно підтверджують відсутність відповідача без поважних причин понад шість місяців за місцем реєстрації, тобто в [ADDRESS] , відповідач не веде спільного господарства з позивачем, будь-яку угоду з позивачем про порядок користування житловим приміщенням не укладав, отже, у відповідності зі ст.71 ЖК УРСР відповідач втратив право на користування жилим приміщенням у будинку позивача. Останні неявки відповідача у судове засідання суд розцінює як його байдуже ставлення до вирішення питання щодо користування спірним житловим приміщенням. Отже, факт реєстрації місця проживання відповідача у належному позивачу житловому приміщенні порушує право позивача на вільне володіння, користування та розпорядження своєю власністю, в тому числі оформлення субсидії та реалізації його майнових прав як власника будинку. Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в користь позивача понесені ним судові витрати - судовий збір в розмірі 704 гривні 80 копійок (а.с.1).

Outcome: approved