Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-09 00:00:00

16 грудня 2013 року позивач звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [INFO] року померла її рідна сестра [PERSON]. Спадкова справа знаходиться у приватного нотаріуса Софіївського районного нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON]. На час смерті сестра перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, але фактично жодних шлюбних відносин між ними не було, вони не мали спільного бюджету, не вели сумісно господарство. Відповідач зловживав алкоголем, під час сумісного проживання із сестрою позивача він неодноразово бив її, відверто знущався. Коли позивач захищала сестру - кидався з кулаками і на позивача. Більше того, саме його позивач вважає винним у смерті сестри, вона не просто померла, а вчинила самогубство. До самогубства довів її саме відповідач, який зараз має нахабство претендувати на спадок. Відповідач перетворював життя померлої на тортури і суцільний жах, навмисно підштовхував її до самогубства, не розлучався та не покидав будинку, який сестра успадкувала від їхньої матері [PERSON], померлої [INFO] року. Саме через це майно (будинок і земельний пай), успадковане сестрою, відповідач не давав офіційного розлучення, оскільки знав, що при поділі майна подружжя не зможе претендувати ні на що. Позивач вважає, що відповідач немає права претендувати на майно сестри, наживатися на чужому горі. Фактично будинок і пай належали матері позивача (а до цього батькові), будинок залишився сестрі, оскільки позивач мешкає в Кривому Розі, за умови, що земельний пай отримає в майбутньому дочка позивача. За життя сестра позивача періодично перебувала на лікуванні, постійно потребувала допомоги, перебувала у безпорадному стані через стан здоров'я, відповідач не тільки не допомагав їй, але й навпаки ускладнив її стан. Сестра позивача перед смертю потребувала негайної госпіталізації, про що мав подбати саме чоловік, а він навіть не повідомив нікого, включаючи позивача, про погіршення стану її сестри, щоб позивач мала можливість вчасно про неї подбати. Позивач вказує, що є всі підстави вважати, що при укладенні шлюбу з її сестрою відповідач не мав дійсного наміру створювати сім'ю, а лише мав намір заволодіти її майном. Інших спадкоємців першої черги крім відповідача немає. Позивач зверталася до нотаріальної контори із заявою та отримала відмову на підставі того, що є спадкоємець першої черги - відповідач. Після смерті сестри позивача відкрилася спадщина на будинок [ADDRESS]; земельний пай 8 га у [ADDRESS]; автомобіль, придбана на кошти від продажу квартири сестри), рахунок у банку, а тому позивач просить усунути відповідача від права на спадкування за законом після смерті її сестри. Позивач [PERSON] та позовні вимоги підтримує, на задоволенні позову наполягає, посилаючись на обставини, викладені у поданій до суду уточненій позовній заяві. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] проти позову заперечують, позовні вимоги не визнають, просять відмовити в позові. Третя особа - приватний нотаріус Софіївського районного нотаріального округу [PERSON] надала письмові пояснення, в яких вказала, що свідоцтво про право на спадщину за законом відповідачу видано нею у відповідності до норм і вимог чинного законодавства. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], в судовому засіданні пояснили, що сім"ю [PERSON] знали давно, будь-якого тиску з боку відповідача ніколи не бачили. Натомість звертали увагу на непристойну та скандальну поведінку з боку позивача по відношенню до загиблої сестри та відповідача. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, відповідача, його представника, свідків, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла ( спадкодавця), до інших осіб ( спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за законом або заповітом. У відповідності із ст. 1261 ЦК України, позивач є спадкоємцем за законом першої черги після смерті своєї дружини. Інші спадкоємці як за законом так і заповітом відсутні. Ч. 5 ст. 1224 ЦК України передбачає, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2009 року «Про судову практику у справах про спадкування», вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій ст. 1259 ЦК України. Окремо закон виділяє усунення від спадкування особи, яка ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані (ч. 5 ст. 1224 ЦК України). Цей потенційний спадкоємець також усувається від права на спадкування за законом, але на відміну від осіб, зазначених у ч. 3 та 4 цієї статті, щодо яких законом визначено про безумовну втрату права на спадкування у разі встановлення певних фактів, він визнається негідним спадкоємцем на розсуд суду. Виходячи зі змісту зазначених норм Закону, суд, при вирішенні такої справи, згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України, повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця у безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 поняття «безпорадний стан» тлумачиться як стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування (абзац другий пункту 6 постанови). Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку спадкодавцю. Тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини. Обґрунтовуючи позов про усунення від права спадкування відповідача, позивач посилалася на те, що відповідач не надавав належну допомогу в догляді сестри та фактично довів її до самогубства. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення по справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При цьому доказування жодним чином не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач в порушення вимог ст. 60 ЦПК України не надала суду жодних доказів, які б свідчили про вину відповідача, не наведено жодного доказу, який підтверджував би підстави для усунення відповідача від спадкування майна померлої. Відсутні посилання на підстави звільнення від доказування визначені у ст. 61 ЦПК України. На думку суду посилання позивача на те, що сестра успадкувала будинок від їхньої матері [PERSON], оскільки це твердження спростовується договором дарування від 01.09.2004 року, наявним в матеріалах спадкової справи (а.с. 156 зворот), згідно якого [PERSON] передала будинок у власність [PERSON] безоплатно (подарувала) та Державним актом від 14.12.2006 року ЯГ 557724, виданому на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с. 161). Те, що за життя сестра позивача періодично перебувала на лікуванні підтверджується виписками із історії її хвороби (а.с. 132, 135-136), а відомості про те, що вона постійно потребувала допомоги, перебувала у безпорадному стані через стан здоров'я, і відповідач не тільки не допомагав їй, але й навпаки ускладнив її стан спростовується цими ж доказами, зокрема епікризом із історії хвороби [PERSON], яка знаходилась на стаціонарному лікуванні в 21 відділенні КУ «ДКПБ» ДОС із 23.05.2012 року по 29.06.2012 року, де вказано, що вона на день виписки скарг на самопочуття не висловлює, настрій рівний, будує реальні плани на майбутнє, тривоги, страхів, дратівливості не виявляє, достатньо активна, товариська, виписана з відділення в супроводі чоловіка (а.с. 132). Разом з цим, суду не подано доказів того, що [PERSON] перебувала у безпорадному стані та не могла самостійно забезпечити умови свого життя і потребувала постійного стороннього догляду та допомоги. Не підтверджуються матеріалами справи і доводи позивача, що відповідач перетворював життя померлої на тортури і суцільний жах, і довів її до самогубства, оскільки для огляду в судовому засіданні було надано матеріали кримінального провадження № 12013040580000461 від 10.05.2013 року за фактом самогубства [PERSON], яке постановою від 31.05.2013 року закрите в зв'язку з відсутністю складу злочину. Дана постанова направлена родичам померлої і ніким не оскаржувалась. У судовому засіданні позивачем не надано належних та допустимих доказів про те, що відповідач ухилявся від надання спадкодавцеві допомоги, а також, що померла [PERSON] знаходилася у безпорадному стані та не могла самостійно забезпечити умови свого життя, потребувала постійного стороннього догляду, допомоги та піклування. Доводи позивача про те, що відповідач не підтримував із померлою сімейних стосунків, суд не може прийняти до уваги, так як вони стосуються моралі та відносяться до категорії оціночних. Разом з цим, при вирішенні питання про суб'єкта, який має право на вказаний вище позов суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів. Фактична спрямованість позовних вимог позивача направлена не на захист свого права на спадкування, а на позбавлення права відповідача на спадкування. У зв'язку з цим, необхідні чіткі норми матеріального права, які уповноважують позивача на пред'явлення такого позову про усунення від права на спадкування, норми які породжують у нього право на спадкування за рахунок права на спадкування відповідача - спадкоємця першої черги за законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1258 ЦК України кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього кодексу. Даною нормою чітко встановлено, що суб'єкти наступної черги спадкоємців одержують право на спадкування у разі усунення від права на спадкування суб'єктів попередньої черги. Таким чином, суб'єктам наступної черги спадкоємців і належить право вимоги (право позову) про усунення від права спадкування. Дане право не виникає автоматично, а за певних умов, які передбачені ч. 5 ст. 1224 ЦК України, ч. 2 ст. 1259 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. При цьому слід виділити дві форми реалізації права на позов спадкоємця наступної черги: 1. Шляхом позовної вимоги про одержання права на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування (за наявності умов ч. 2 ст. 1259 ЦК України). 2. Шляхом позовної вимоги про одержання права на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, разом із позовною вимогою про усунення від права на спадкування за законом суб'єкта попередньої черги спадкоємців (за одночасної наявності умов ч. 2 ст. 1259 та ч. 5 ст. 1224 ЦК України). Жоден з цих випадків не стосується спору, що розглядається. Подібна правова позиція міститься у абз. 4 п. 6 постанови пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування». Норм, які породжують у позивача право на спадкування в рахунок права на спадкування відповідача (норм, що встановлюють одержання права на спадкування, подібних ч. 2 ст. 1258 та ч. 2 ст. 1259 ЦК України) не має, а тому позов пред'явлено всупереч ч. 1 ст. 3 ЦПК України не з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів позивача, а з метою позбавлення відповідача належного йому права (на спадкування). За таких обставин, суд не знаходить підстав для усунення відповідача від права на спадкування після смерті [PERSON], тому позов не підлягає задоволенню. Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст. 88 ЦПК України. У зв'язку із відмовою в задоволенні позовних вимог судові витрати, понесені позивачем, відносяться на рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed