Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-28 00:00:00

11.07.2017 року позивач звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на обставини та підстави викладені в позові. Позивачка у судове засідання надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, причини неявки в судове засідання суду не повідомили. Заяв, клопотань, до суду не надходило. За змістом ст. ст. 11, 27 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд. Згідно ст.169 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів. Суд відповідно до ст. ст. 224, 225 ЦПК України у зв'язку із неявкою відповідача, враховуючи відсутність заперечень від позивача, ухвалив слухати справу у порядку заочного розгляду. У зв'язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] отримала ордер №324 на квартиру [ADDRESS], виданий виконавчим комітетом Іллічівської районної ради народних депутатів м.Одеси 07.02.1984 року. Як вбачається з довідки про від 04.07.2017 року № 1747, з 14.03.1984 року у вищевказаної квартирі зареєстрована позивачка та її колишній чоловік, відповідач [PERSON] , 1959 року народження , з 17.11.2000 року зареєстрована її донька, [PERSON], 1984 року народження, з 22.11.1995 року зареєстрований колишній зять позивачки, [PERSON], 1968 року народження та онука позивачки, [PERSON], 1997 року народження. Відповідно до свідоцтво про розірвання шлюбу, 30.04.2002 року позивачка розірвала шлюб з [PERSON], про що свідчить а.з. №137. Відповідно до свідоцтво про розірвання шлюбу, 10.06.2008 року [PERSON] розірвала шлюб з [PERSON], про що свідчить а.з. №190. Відповідачі не мешкають за вищевказаною адресою [PERSON], з 1998 року, [PERSON] з 1996 року., що підтверджується акт сусідів від 10.07.2017 року. Крім того, ніяких особистих речей відповідачів за місцем реєстрації не має. У зв'язку з тим, що відповідачі зареєстровані у вищевказаної квартирі, позивачка змушена нести додаткові витрати на оплату комунальних послуг, що погіршує її матеріальне становище. Відповідно до змісту ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 310 ЦК України фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до абзацу 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. У судовому засіданні доведено, що відповідачі не мешкають у квартирі за вказаною адресою більш 10 років, тому суд вважає, що вони втратив право користування спірною житловою площею. Крім того, оскільки розрахунок експлуатаційних платежів і платежів за надання комунальних послуг здійснюється, виходячи з кількості зареєстрованих за адресою житлового приміщення, це створює перешкоди для власника в користуванні та володінні цією жилою площею. Вирішити це питання в позасудовому порядку позивач не має можливості, тому що відповідачі самостійно не приймають ніяких зусиль щодо зняття з реєстрації. На підставі ст.71 ЖК України право користування жилим приміщенням за наймачем або членів його сім'ї при його тимчасовій відсутності зберігається за ним протягом 6 місяців. Згідно ст..72 ЖК України визнання особи, такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ст. 7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місц проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом сем; днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особі остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщенн або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньої або померлою), свідоцтва про смерть. Враховуючи всі дослідженні матеріали справи, докази, підтверджуючі не проживання відповідачів в квартирі [ADDRESS], суд вважає за необхідне задовольнити позов [PERSON]. На підставі ст.ст. 16, 29, 310, ЦК України, 71,72 ЖК України, ст. 41 Конституції України, , ст. 3, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: approved