Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-24 00:00:00

21\~лютого 2018\~року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просить визнати відповідача,\~такими,\~що втратив\~право користування\~житловим приміщенням у квартирі № 24, що знаходиться у м.Павлограді по вулиці Горького, буд.153, Дніпропетровської області. Позов обґрунтовано тим, що позивачу на праві приватної власності належить квартира № 24, що знаходиться у м.Павлограді по вулиці Горького, буд.153, Дніпропетровської області. Відповідач, який є сином позивача має зареєстроване місце проживання у вищевказаній квартирі, але з березня 2006 року не проживає в ній. Протягом всього часу, починаючи з березня 2006 року по сьогоднішній день, відповідач не сплачує за комунальні послуги по квартирі, не здійснює поточного чи капітального ремонту, не несе жодних трудових та фінансових затрат. Добровільно відповідач не знімається із зареєстрованого місця проживання, тому позивач змушена звернутись до суду за захистом своїх прав як власника квартири. У судове засідання позивач не зявилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, у судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про розгляд справи за його відсутності чи про відкладення розгляду справи не подав. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість вимог позивача, перевіривши належність, допустимість, достовірність, достатність доказів, оцінивши докази кожний окремо та у сукупності суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ст. ст. 13, 77, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. \~Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. А відповідно до ч. 4 ст. 337 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Судом встановлено, що позивачу на підставі договору купівлі - продажу від 01 березня 2006 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 2-657, належить квартира № 24 у будинку № 153, що на вулиці Горького в місті Павлограді Дніпропетровської області (а.с.9). За відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в Дніпропетровській області відповідач [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [INFO] (а.с.21). Відповідно до ч.1 ст. 405 член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла. Згідно акту ОСНП «Орбіта-5» від 21.03.2018 року [PERSON], [INFO], зареєстрований у [INFO], але фактично не проживає, починаючи з 06.03.2006 року та по теперішній час (а.с.4). Виникнення права відповідача на користування житловим приміщенням та обсяг цих прав залежить від наявних саме у власника майна прав. Із матеріалів справи не вбачається, що відповідач укладав з позивачем, як власником житлового приміщення, яких-небудь договорів щодо житлового приміщення, чи узгоджував з ним можливість свого проживання в якості тимчасового мешканця. Проте, сама наявність реєстрації відповідача у належному позивачу житловому приміщенні є порушенням права користування, а тому й порушенням права власності позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, тому суд приходить до висновку, що право позивача на користування спірним житловим приміщенням порушено й потребує захисту шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою: [ADDRESS]. У відповідності до ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір. На підставі вищевикладеного та ст.ст.316, 317, 337, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved