Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-11 00:00:00

22.07.2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до ГУ МВС України у Львівській області управління державної служби охорони про зобов'язання відповідача укласти з ним типовий договір на охорону пультом центрального спостереження УДСО у Львівській області квартири [ADDRESS] та стягнення на його користь моральної шкоди в сумі 10 000, 00 грн. судові витрати просить покласти на відповідача. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 22.08.2012 року він звернувся в УДСО у Львівській області щодо підключення під охорону пульта централізованого спостереження його квартири, дана заява була зареєстрована лише 31.08.2012 року 13.09.2012 року працівник ДСО [PERSON] привіз йому в квартиру договір Ц-М48-08 та змусив підписати його з усіма додатками. 14.09.2012 року вищевказаний договір він оплатив в сумі 471,6 грн. В подальшому [PERSON] сказав йому купити комунікатор КУ-01 та фільтр вартістю 776,00 грн., який використовується лише для пульта УДСО, також 31.10.2012 року він оплатив кросувальні роботи в сумі 84 грн. Так, як пуско-налагоджувальні роботи, тобто договір Ц-М-48-08 не був виконаний, а саме згідно п.4.3 вищевказаного договору в присутності комісії складається акт прийомки в експлуатацію системи ОС, чого не зроблено по сьогоднішній день. Позивач 12.02.2013 року звертався з позовом до суду та 11.12.2013 року звернувся із заявою на ім'я начальника УДСО у Л/о №237 щодо надання типового договору на охорону квартири для підписання на яку 17.12.2013 року №12/І-4281 отримав відповідь, що договір укладатись не буде. Позивач вважає, що відповідачем порушено його права споживача. Крім того у тексті позовної заяви позивач вказав, що такі дії, на його думку створювались навмисно з метою отри-мання хабаря. Окрім цього діями відповідача позивачу через хвилювання було спри-чинено моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі 10,000 грн. та просить стягнути з від-повідача на його користь. Також, позивач просив стягнути з відповідачів судовий збір. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та надав пояснення, що аналогічні викладеному в тексті позовної заяви, просив позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] котрий діє на підставі довіреності від 29.07.2014 р. (а.с.11) проти позову заперечив, вважаючи такий безпідставним, вимоги позивача надуманими та просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін, повно та всебічно дослідивши обставини та докази у справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є безпідставними і у їх задоволенні слід відмовити виходячи з наступних підстав та мотивів. Згідно із ч. 1- 6 статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» Споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: захист своїх прав державою; належну якість продукції та обслуговування; безпеку продукції; необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав; Статтею 5 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров'я і життєдіяльності. Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 19 вересня 2014 року в задоволенні позову [PERSON] до Управління державної служби охорони Головного управління МВС України у Львівській області про захист прав споживачів, визнання договору нікчемним, зобов'язання до вчинення дій, відшкодування матеріальної та моральної шкоди - відмовлено повністю в зв'язку із безпідставністю позовних вимог. Ухвалою Колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 03.12.2013 року апеляцій скаргу [PERSON] відхилено, рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 19 вересня 2014 року залишено без змін. Як вбачається з оглянутих судом матеріалів цивільної справи №466/1071/13, 2/466/1124/13, в ході розгляду даної справи судом встановлено, що між позивачем [PERSON], з однієї сторони та відповідачем Управлінням державної служби охорони при ГУ МВС України у Львівській області, з другої сторони 23.08.2012 року укладено Договір Ц-М-4808, предметом якого є налагодження Виконавцем договору засобів охоронної сигналізації в приміщенні за адресою [ADDRESS]. Вартість робіт було визначено на суму 471 гривня 60 копійок. Актом № 4808 приймання виконаних підрядних робіт згідно Договору Ц-М-48-08 від 23.08.2012 р. встановлено, що стороною Замовника-Позивачем [PERSON] прийнято виконані УДСО монтаж, налагодження засобів тривожної сигналізації, згідно умов Договору. Даний факт сторонами визнано та не оспорено. Таким чином позивач визнав, що послуги по Договору були йому надані належним чином та в повному обсязі і підтвердив це своїм власним підписом. Після цього позивач повторно 10.12.2013 року звернувся до УДСО при ГУМВС України у Львівській області з проханням заключити договір на охорону його квартири, обладнаної засобами охоронної сигналізації з підключенням під охорону пультом централізованого спостереження, в чому листом №12/1-4281 від 17.12.2013 року йому було відмовлено (а.с.10) з посиланням на норми ст. 627 Цивільного кодексу України та Положення про Державну службу охорони при Міністерстві внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 10.08.1993 року №615. У відповідності до абз. 2 п. 3 Положення про Державну службу охорони при Міністерстві внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 10.08.1993 року №615 (абзац другий пункту 3 в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 18.05.2005 р. N 363) основними завданнями Державної служби охорони є: розроблення основних вимог до захисту об'єктів та громадян від злочинних посягань, примірних договорів і вимог до інженерно-технічного укріплення та захисту об'єктів, оснащення їх технічними системами та засобами телевідеоспостереження, тривожної сигналізації, контролювання доступу (далі - технічні засоби охоронного призначення), а також інструкцій та інших документів, що регламентують виконання охоронних функцій; Відповідно до абз.1 п. 9. Положення про Державну службу охорони при Міністерстві внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 10.08.1993 року №615 Державна служба охорони провадить свою діяльність на засадах госпрозрахунку за рахунок коштів, одержаних її підрозділами охорони, підприємствами та установами за організацію і надання послуг з охорони та безпеки за договорами, та інших надходжень, передбачених законодавством. Як зазначено в ч.1 ст. 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Разом з тим, суд відзначає, що договір є погоджена дія двох або більше сторін спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частини 1, 2, 4 статті 202 ЦК України). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 ЦК України). Також, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, серед яких вказано й договори, визначено і статтею 11 ЦК України. Таким чином, договірні зобов'язання базуються на принципі волевиявлення сторін, згідно з яким вирішення судом неврегульованих питань (умов), що виникли при укладенні договору, можливе за спільною згодою сторін, якої відповідач не виявив. Виняток з цього правила становлять договори, засновані на державному замовленні. Відповідно до ч.1 ст.11, ч.1 ст.60 ЦПК України, суд розглядає справу на підставі наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач заперечив укладення договору на охорону пультом центрального спостереження УДСО у Львівській області квартири позивача, а тому з урахуванням наведених доказів, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог у цій частині. Щодо відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, то ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. У відповідності до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України „ Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди" від 31.03.1995 року № 4, позивачем має бути доведено в чому полягає ця шкода, з яких міркувань він виходив визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. Оскільки позивачем не наведено підстав та не надано підтвердження, які саме йому заподіяні моральні страждання, а також те, з чого позивач виходив при розрахунку мора-льної шкоди тому, вимога [PERSON] про відшкодування моральної шкоди не підлягає до задоволення. За таких обставин суд вважає, що позов і в цій частині не підлягає до задоволення. А тому з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір.

Outcome: approved