Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] та просила останніх позбавити права користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком [ADDRESS] . В обгрунтування позову вказала, що є власницею житлового будинку [ADDRESS] . В даному будинку зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , які з 2007 року за зареєстрованим місцем проживання не проживають та не є членами її сім`ї, спільно господарство з нею не ведуть. Позивач та її представник в судове засідання не з`явились. Представником позивача подано заяву про розгляд справи у його відсутності та у відсутності його довірительки, позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з`явились, хоча були належно повідомлені про час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомили, від них не надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність, відзив на позов не подавали. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився. В матеріалах справи має місце заява Вільської сільської ради про розгляд справи у відсутності їх представника, позовні вимоги підтримують повністю та просять задовольнити. За таких обставин, суд розглядає справу на підставі наявних в ній доказів. Дослідивши матеріали справи, суд позов задовольняє повністю із наступних підстав: В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] (а.с.6,7). У спірному житловому будинку зареєстровані відповідачі [PERSON] , [PERSON] , які з 2007 року за місцем реєстрації не проживають, не є членами сім`ї позивача (а.с. 11,12). Вказані обставини відповідачами не спростовано та підтверджуються матеріалами справи. Право власності на житловий будинок, квартиру, визначені статтями 317, 388 ЦК України та Житловий кодекс Української РСР; ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання членів сім`ї, інших осіб, розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Зі змісту ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Також, ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, протоколами 2, 4, 7 та 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися, розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Приписами ч.2 ст. 386 ЦК України встановлено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою ... про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Таким чином, відповідачі залишаючись зареєстрованими у належному позивачу житловому будинку в порушення ч.1 ст. 319 ЦК України, згідно якої власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, - чинять перешкоди дійсному власнику, оскільки остання не може вільно користуватися та розпоряджатися своїм майном, що створює для неї ряд незручностей. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року (справа № 6-57цс11). Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Статтею 71 ЖК України встановлено загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. Так, за змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім"ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. За приписами ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад рік, якщо інше не встановлено домовленістю між сторонами. З огляду на викладене, враховуючи, що відповідачі понад 10 років за місцем реєстрації не проживають, не є членами сім`ї позивача, та те, що у позивача виникли перешкоди у користуванні та розпорядженні своїм майном, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, у відповідності із ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідачів на користь позивача понесені нею та документально підтверджені судові витрати (а.с.1) у вигляді судового збору в сумі 768,40 грн, а саме по 384,20 грн з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: approved