Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання останньої такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком [ADDRESS] . Позов мотивує тим, що позивач є власником будинку [ADDRESS] . Відповідач є рідною донькою позивача та значиться зареєстрованою в згаданому будинку, хоча в даному будинку не проживає тривалий час, з 10.03.2018року до 15.08.2019року перебувала в розшуку, в рамках якого її знайшли в м.Київ. На будь-які вмовляння повернутися додому відповідач не реагує та категорично відмовилась повертатися додому. Вважає, що дана обставина слугує підставою для визнання відповідача такою, що втратила право користування даним жилим приміщенням, оскільки позивач повноцінно користуватися та розпоряджатися своєю власністю не має можливості. Позивач та її представник у судове засідання не з"явилися, представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з"явилася по невідомим суду причинам, будучи своєчасно та належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, відповідно до ст.128 ЦПК України. Відповідно до ч. 4 ст.223 ЦПК України, суд розглядає справу на підставі наявних у справі даних чи доказів у разі повторної неявки в судове засідання відповідача. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд доходить до наступного висновку. Місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово ч.1 ст.29 ЦК України. Ст.47 Конституції України визначає, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 04.12.2012року, виданого Дусинською сільською радою Свалявського району вбачається, що житловий будинок [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] (а.с.8,9). Відповідно до ст. ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ст.41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, якими закріплено принцип непорушності права приватної власності, що означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. За ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно ст.391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З набуттям позивачем по даній справі права власності на будинок, останній має право на власний розсуд розпоряджатися своєю власністю, в тому числі і щодо вирішення питань стосовно можливості проживання в будинку інших осіб. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов за №148 від 30.09.2019року, складеного комісією Дусинської сільської ради Свалявського району вбачається, що в житловому будинку [ADDRESS] проживає [PERSON] разом з онукою [PERSON] (донька відповідача), також в даному будинку значиться зареєстрованою відповідач [PERSON] , яка фактично не проживає в будинку тривалий час, з 10.03.2018року до 15.08.2019року перебувала в розшуку, в рамках якого її знайшли в м.Київ(а.с.10,11). Точної адреси проживання відповідача позивачу невідомо. Згідно ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі …судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Окрім того, суд керується нормами міжнародного законодавства, які регулюють дану сферу правовідносин, п.1 ст.8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. В судовому засіданні позовні вимоги знайшли своє підтвердження, так як наявна реєстрація відповідача фактично перешкоджає позивачу в реалізації її прав як власника вищевказаного жилого приміщення і враховуючи, що відповідач фактично не проживає у даному помешканні, позов є обгрунтованим та його слід задовольнити. Судовий збір не підлягає до задоволення у зв`язку з незаявленням такої позовної вимоги.

Outcome: approved