Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-02 00:00:00

В березні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та третьої особи без самостійних вимог про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що він є тимчасовим опікуном [PERSON], який проживає разом з ним та перебуває на його утриманні. Мати дитини [PERSON] [INFO] померла, а відповідач після смерті матері дитини як батько безвідповідально відноситься до своїх батьківських обов'язків, ухиляється від виховання дитини, матеріально його не підтримує. Просив позбавити відповідача батьківських прав щодо його дитини та передати малолітнього на проживання разом з позивачем. В судовому засіданні представник позивача підтримала позов і просила задовольнити позовні вимоги. Представник третьої особи орган опіки та піклування Чортківської міської ради Тернопільської області в судове засідання не з'явився, однак від нього надійшла заява про розгляд справи Відповідач будучи належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не з'явився та не повідомив суд про причини своєї неявки. Зі згоди представника позивачки суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати свою дитину, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати їх до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язків батьківського піклування щодо неї. Згідно ст. 164 вказаного кодексу, батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. У відповідності до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що відповідач є батьком малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про його народження [NUMBER] від 23 березня 2008 року На даний час малолітній [PERSON] влаштований в сім'ю - позивача [PERSON], за адресою по [ADDRESS], відповідно до рішення № 1 засідання комісії з питань захисту прав дитини від 13 лютого 2017 року «Про тимчасове влаштування малолітньої дитини [PERSON] в сім'ю [PERSON].». З свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 11 вересня 2009 року вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний 11 вересня 2009 року. З нотаріально посвідченої заяви [PERSON] від 08 лютого 2017 року, вбачається що останній не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо його малолітнього сина [PERSON]. Матеріалами справи встановлено, що позивач доглядає та матеріально утримує дитину, оздоровлює і виховує її. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню своєї дитини, матеріально його не забезпечує, не піклується про його здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, не цікавиться його життям, фактично без поважних причин самоусунувся від своїх батьківських обов'язків по відношенню до своєї дитини . Відповідно до рішення органу опіки та піклування Чортківської міської ради Тернопільської області № 2 від 13 лютого 2017 року відповідача доцільно позбавити батьківських прав щодо своєї дитини. Згідно шостого принципу декларації ООН прав дитини від 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Статтею дев'ятою Конвенції ООН про права дитини 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї. Згідно правовим положенням, викладених у третьому розділі Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. З роз'яснень Пленуму Верховного Суду України викладених у п.п. 15, 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" вбачається, що розглядаючи справи даної категорії, судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи та характеру ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Враховуючи, що відповідач свідомо ухиляється від виховання своєї дитини, матеріально не забезпечує її, не спілкується з нею та не цікавиться іі фізичним та духовним розвитком, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги про позбавлення його батьківських прав. Крім цього, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути судові витрати по справі у виді сплаченого судового збору. На підставі ст.ст. 150, 155, 164, 165, Сімейного кодексу України, суд

Outcome: approved