Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-01 00:00:00

06.12.2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просив стягнути з останнього на свою користь за час прострочення виконання зобов`язання інфляційні нарахування в сумі 34244,0 грн., три відсотки річних в сумі 7520,64 грн. за порушення грошового зобов`язання, а всього стягнути 41764,6 грн. Також просив вирішити питання судових витрат. Позовні вимоги мотивовані тим, що Городнянським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області відкриті виконавчі провадження ВП № 55651307, ВП № 55648352, ВП №55651628 про примусове стягнення з [PERSON] боргу та інфляційних втрат у зв`язку з неповерненням боргу. До цього часу грошові зобов`язання [PERSON] не виконані, що в силу ст.625 ЦК України є підставою для стягнення з відповідача інфляційних втрат і 3% річних за порушення грошових зобов`язань. Ухвалою Городнянського районного суду Чернігівської області від 18 грудня 2018 року відкрито провадження у даній цивільній справі та призначено підготовче судове засідання. 08 січня 2019 року [PERSON] пред`явив до суду зустрічний позов. Просив одночасно із вирішенням первісного позову [PERSON] , визнати такими, що не підлягають виконанню, виконавчі листи №2-1354/2002 від 16.12.2003 року, №2-326/11 від 07.10.2011 року, № 732/924/15-ц від 16.09.2015 року, що видані про стягнення з нього на користь [PERSON] боргу, інфляційних втрат та річних відсотків у зв`язку з неповерненням боргу. Також просив скасувати постанови від 29.01.2018 року про відкриття виконавчих проваджень ВП № 55651307, ВП № 55648352, ВП №55651628, (зведене виконавче провадження №55659100 ). Ухвалою Городнянського районного суду Чернігівської області від 01 лютого 2019 року зустрічний позов [PERSON] об`єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] У судове засідання первісний позивач не з`явився, про дату, час та місце проведення судового розгляду справи повідомлений належним чином, письмово заявив клопотання про розгляд справи в його відсутність. Відповідно до ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи у його відсутність. (а.с.54) У заявах по суті справи позивач вказав, що рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 14.06.2002 року та рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 10.08.2011 року та від 06.08.2015 року про стягнення з [PERSON] на його користь коштів у загальній сумі 85251,28 грн. на момент вирішення цієї справи не виконані. З посиланням на положення статті 625 ЦК України, просив стягнути з відповідача інфляційні втрати від загальної суми грошового зобов`язання за період з листопада 2015 року по жовтень 2018 року в сумі 34244,0 грн. та 3% річних за цей період в сумі 7520,64 грн., а всього стягнути 41764,6 грн. У задоволенні зустрічного позову просив відмовити у зв'язку з його необгрунтованістю. Зустрічний позивач [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти заявленого до нього [PERSON] позову, підтримав заявлений ним зустрічний позов до [PERSON] На обгрунтування зустрічного позову пояснив, що вважає незаконними виконавчі дії, які здійснюються у межах зведеного виконавчого провадження №55659100, у якому об`єднані ВП № 55651307, ВП № 55648352, ВП №55651628 з виконання виконавчих листів про стягнення з нього на користь [PERSON] боргу в сумі 31444,9 грн., та про стягнення з нього на користь [PERSON] інфляційних втрат і річних відсотків. Вважає, що виконавчі листи №2-1354/2002 від 16.12.2003 року, №2-326/11 від 07.10.2011 року, № 732/924/15-ц від 16.09.2015 року, є такими, що не підлягають виконанню внаслідок незаконності їх оформлення та видачі. Представник третьої особи на стороні зустрічного відповідача - Городнянського Відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області - в судовому засіданні вважав зустрічний позов необгрунтованим. Пояснив, що державним виконавцем вживаються заходи з виконання рішень судів про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] коштів. В межах зведеного виконавчого провадження №55659100 здійснюється виконання трьох судових рішень, які набрали чинності. Виконавчі листи пред`явлені до виконання у межах строків, встановлених законом. У вирішенні первісного позову представник третьої особи покладався на розсуд суду. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що первісний позов підлягає задоволенню, а зустрічний позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Судом встановлено, що рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 14 червня 2002 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто 31444,90 грн. матеріальної шкоди (боргу) за договором позики. На виконання цього рішення було видано виконавчий лист № 2-1354 від 16.12.2003 року. Ухвалою Новозаводського районного суду м.Чернігова від 12.06.2018 року, залишеною без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 09.11.2018 року, виправлено помилку у виконавчому листі № 2-1354 від 16.12.2003 року, а саме виправлено дату набрання рішенням законної сили та вказано, що строком набрання рішенням суду законної сили слід вважати " 29.05.2003 року " замість " 20.09.2002 року". Рішенням Городнянського районного суду Чернігівської області від 10 серпня 2011 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто 14727 грн. 22 коп. інфляційних втрат та 3% річних за період з 01.06.2008 по 31.05.2011 роки. Рішення суду набрало законної сили 09.09.2011 року. На виконання цього рішення було видано виконавчий лист №2-326/11 від 07.10.2011 року. Рішенням Городнянського районного суду Чернігівської області від 06 серпня 2015 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто 34536 грн. 74 коп. інфляційних втрат та 4155,49 грн. річних відсотків за період з червня 2012 по червень 2015 року, а всього стягнуто 39079,16 грн. Рішення суду набрало законної сили 01.09.2015 року. На виконання цього рішення було видано виконавчий лист №732/924/15 від 16.09.2015 року. З досліджених судом матеріалів зведеного виконавчого провадження №55659100, у якому об`єднані ВП № 55651307, ВП № 55648352, ВП №55651628, встановлено, що виконавчі листи № 2-1354 від 16.12.2003 року, №2-326/11 від 07.10.2011 року, №732/924/15 від 16.09.2015 року пред`явлені [PERSON] до виконання до Відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, 29.01.2018 року державним виконавцем відкриті виконавчі провадження. З квітня 2018 року з доходів [PERSON] . здійснюються утримання. (а.с.5-8, 129, 159) В матеріалах справи містяться письмові докази, які свідчать про часткове виконання станом на жовтень 2018 року вказаних рішень суду, та перехування стягувачу [PERSON] коштів у сумі 1688 грн.58 коп. Факт часткового виконання цих рішень підтверджений звітом Ріпкинського ОУ ПФУ від 25.02.2019 року, письмовою інформацією Відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області. (а.с.129-130,159-162) Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Виходячи з положень частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. У Постанові від 15.11.2010 року № 3-11гс10 Верховний Суд України зазначив, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання. Також у Постанові від 12.09.2011 року № 3-73гс11 Верховний Суд України вказав, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з ухваленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов"язань та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків. Відповідно до матеріалів зведеного виконавчого провадження №556559100 з виконання виконавчих листів №2-1354 від 16.12.2003 року, №2-326/11 від 07.10.2011 року та 732/924/15-ц від 16.09.2015 року грошові зобов`язання перед [PERSON] на загальну суму 83562,7 грн. [PERSON] не виконані. (а.с.5). З наданого позивачем розрахунку вбачається, що станом на 15.11.2018 року первысний відповідач має невиконані зобов`язання перед позивачем на загальну суму 83562,7 грн. За період з листопада 2015 року по жовтень 2018 року загальний коефіцієнт інфляції становить 1,4098. З урахуванням цього коефіцієнту інфляційні втрати склали 34244,0 грн. 3% річних від суми боргу за вказаний період становить 7520,64 грн. Розрахунки індексу інфляції та відсотків відповідають матеріалам справи. Зважаючи на те, що первісний відповідач не виконує зобов`язання, які виникли з договору позики і на підставі рішення суду, а за змістом ч.2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3% річних входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, первісний позов є обгрунтованим та підлягає задоволенню. Одночасно вирішуючи зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , суд, виходячи з доказів справи, дійшов висновку, що підстави для його задоволення відсутні, виходячи з наступного. Доводи зустрічного позивача щодо фальсифікації виконавчіх листів жодними доказами не підтверджені і матеріалами справи спростовуються. Посилання відповідача на незаконність прийняття виконавчих документів до виконання та відкриття виконавчих проваджень є безпідставними. З мотивів, наведених у зустрічному позові, [PERSON] вже раніше оскаржував до суду дії державного виконавця та звертався із заявою про визнання виконавчого листа №2-326/2011 таким, що не підлягає виконанню. Ухвалами Городнянського районного суду Чернігівської області від 23.02.2018 року та Апеляційного суду Чернігівської області від 11.07.2018 року у задоволенні скарг [PERSON] на дії державного виконавця було відмовлено, а діям державного виконавця з виконання виконавчих листів 2-1354/02 та № 2-326/2011 було надано відповідну правову оцінку. Зазначені рішення суду набрали чинності. При цьому суд при розгляді скарг не встановив порушень законодавства з боку виконавчої служби при здійсненні виконавчого провадження. Також ухвалою Городнянського районного суду Чернігівської області від 08.08.2018 року Прокоп 'єву В.В. відмовлено у задоволенні заяви про визнання виконавчого листа №2-326/11 від 07.10.2011 року таким, що не підлягає виконанню. Ухвала суду набрала чинності 30.01.2019 року. Положеннями п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 18 ЦПК України закріплено засаду судочинства - обов`язковість рішень суду. Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Судове рішення, що набрало законної сили, є підставою для його виконання. Виконання судового рішення сприяє втіленню законів у життя та зміцненню їх авторитету. Рішення суду охороняє права, свободи та законні інтереси громадян, а також є завершальною стадією судового провадження. За правилами ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Частиною 2 ст. 432 ЦПК України визначено, що суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа або наявності інших обставин, які зумовлюють необхідність установлення питань виконання судового рішення. З матеріалів справи вбачається, що виконавчі листи № 2-1354 від 16.12.2003 року, №2-326/11 від 07.10.2011, № 732/924/15-ц від 16.09.2015 року видані на підставі рішень Новозаводського районного суду м.Чернігова від 14.06.2002 року та Городнянського районного суду Чернігівської області від 10.08.2011 року і від 06.08.2015 року, які набрали законної сили та в силу наведених норм законодавства підлягають примусовому виконанню. На час розгляду справи підстав для визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, передбачених ч. 2 ст. 432 ЦПК України, не встановлено, доказів припинення зобов`язань боржника [PERSON] перед [PERSON] суду не надано. З огляду на вказане, правові підстави для задоволення зустрічного позову відсутні. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати відшкодовуються пропорційно задоволених позовних вимог. Оскільки первісний позов задоволений повністю, з первісного відповідача на користь первісного позивача підлягають стягненню 704,8 грн. на відшкодування сплаченого первісним позивачем судового збору. Враховуючи наведене,

Outcome: approved