Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-24 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд із заявою про встановлення факту спільного мешкання з спадкодавцем однією родиною більше п'яти років до часу відкриття спадщини та визнання спадкоємцем, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона фактично проживала із цивільним чоловіком, [PERSON] з 1964 року. [INFO] її чоловік помер. За життя вони проживали разом за адресою: [ADDRESS] але чоловік був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] Після його смерті вона займалась організацією поховання. Також після його смерті відкрилася спадщина у вигляді квартири [ADDRESS], автомобіля, гаржу, побутової техніки та багато іншого. Вона є спадкоємцем четвертої черги, інших спадкоємців у нього немає. У встановлений законом строк вона подала до державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, що залишилась після смерті [PERSON], але у видачі свідоцтва про право спадщини за законом їй було відмовлено, бо немає документів, які підтверджують їх родинний зв'язок. В нотаріальній конторі їй роз'яснили, що для оформлення документів їй треба звернутись до суду, щоб підтвердити факту спільного мешкання з спадкодавцем однією родиною більше п'яти років до часу відкриття спадщини. Просить встановити факт її спільного проживання з [PERSON], [INFO], однією сім'єю в період часу з 1964 року по [INFO] (день смерті [PERSON]) за адресою: [ADDRESS], а також визнати її спадкоємцем четвертої черги за законом після його смерті. Заявниця та її представник в судовому засіданні підтримали заяву та просили суд її задовольнити. Представник зацікавленої особи в судове засідання не з'явилась, але надала суду заяву, в якій просив справу слухати в її відсутність, не заперечує проти задоволення заяви [PERSON] Вислухавши пояснення заявниці, її представника, проаналізувавши зібрані в справі докази, суд вважає, що заява підлягає частковому задоволенню. Згідно ст.256 ч.2 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ч.1 ст.1264 Цивільного кодексу України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Згідно ч.1 ст.1296 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008р. №7, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008р. №7, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №5 „Про судову практику по справам про встановлення фактів, що мають юридичне значення", суди вправі розглядати справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Судом встановлено, що відповідно до копії паспорту громадянки України та копії домової книги, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до копії паспорту громадянина України [PERSON] зареєсьрований за адресою: [ADDRESS] Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого №1655/155, місцем проживання хворого [PERSON] вказано адресу: [ADDRESS]. Відповідно до свідоцтва про смерть, [PERSON] помер [INFO] Дані обставини підтвердили в судовому засіданні допитані свідки [PERSON], [PERSON], які пояснили, що вони є сусідами померлого та заявниці, і [PERSON] та [PERSON] дійсно проживали разом як чоловік та жінка до часу його смерті. Установлення даного факту має для заявника юридичне значення: дозволить їй оформити та отримати спадщину за законом. Суд вважає, що встановлення юридичного факту, про яке просить заявниця, знайшло повне підтвердження в судовому засіданні і його об'єктивність не викликає у суду сумніву.

Outcome: partial