Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що 16 жовтня 2004 року зареєстрував шлюб з відповідачем, який було зареєстровано Пісочинською селищною радою, Харківського району, актовий запис №44. Від шлюбу мають синів [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які проживають з відповідачем. Причиною розірвання шлюбу є відсутність між сторонами взаєморозуміння, різні характери та погляди на сімейне життя. Шлюбні відносини з відповідачем припинені, спільне господарство не ведуть, мешкають окремо. Майновий спір відсутній. 06 лютого 2019 року на адресу суду надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача, отримана в порядку ч.6 ст.187\~ЦПК України з Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 11 лютого 2019 року провадження по справі відкрито в порядку загального позовного провадження, справа призначена до розгляду в підготовчому засіданні. Позивач в судове засідання не зявився, 06 березня 2019 року особисто надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив віднести судові витрати з судового збору за його рахунок. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, 06 березня 2019 року особисто надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги визнала, не заперечувала проти розірвання шлюбу та просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON]. Враховуючи, що в судове засідання не зявились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до вимог ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 16 жовтня 2004 року у Пісочинській селищній раді, Харківського району, актовий запис №44, що підтверджується свідоцтвом про одруження Серія І-ВЛ №207103 /а.с.6/. Під час державної реєстрації шлюбу відповідач змінила прізвище з «Шевченко» на «Прилуцька". Від шлюбу мають синів [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження Серія 1-ВЛ №017855 та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження Серія 1-ВЛ №304876 /а.с.7, 8/. Відповідно до ст.24\~Сімейного Кодексу\~України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч.1 ст.55\~СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями ч.ч.3, 4 ст.56\~СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч.2 ст.104, ч.3 ст.105\~СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110\~ЦПК України. Згідно зі ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і зберігання шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позивач [PERSON] стверджує, що не бажає в подальшому підтримувати сімейні стосунки з відповідачем, а спільне життя між ними погіршилося, що призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Між сторонами відсутнє взаєморозуміння та між ними виникають постійно сварки. Шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство не ведуть, мешкають окремо. Судовим розглядом встановлено, що сімейно-шлюбні відносини між сторонами у справі припинені, їх сім'я існує формально, оскільки подружжя спільно не проживає, позивач не має наміру продовжувати подальші шлюбні відносини, збереження шлюбу суперечить його інтересам, волевиявлення якого спрямоване на розірвання шлюбу. За змістом ч.1 ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем. З огляду на наведене, та ураховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (ст.51 Конституції України), суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, тому вимоги позивача про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. У відповідності з вимогами ст.141 ЦПК України суд вважає за доцільне залишити судові витрати за позивачем. На підставі викладеного і

Outcome: approved