Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв Артем Анатолійович, Відділ державної виконавчої служби у м.Івано-Франківську Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що 21 березня 2018 року головним державним виконавцем Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Раковецьким М.С. за наслідками розгляду заяви про примусове виконання виконавчого напису від 26.10.2017 р. про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 2 990 666,17 грн. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №56012941, яка надіслана йому не була. Про дану постанову дізнався 28.07.2021 року від свого представника під час ознайомлення його з матеріалами виконавчого провадження. Після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження йому стало відомо, що виконавчим написом від 26.10.2017 р. приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А.А., що зареєстрований в реєстрі за №10298, запропоновано стягнути на користь Публічного акціонерного товариства «Приватбанк» з [PERSON] , грошові кошти у сумі 2 990 666,17 грн., які є боргом по кредитному договору №48К від 12 лютого 2008 року. Стягнення заборгованості проводиться за період з 12 лютого 2008 року по 08 серпня 2017 року. Вважає, що оспорюваний виконавчий напис вчинено нотаріусом з порушенням вимог законодавства, а тому він не підлягає до виконання. 12 лютого 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений договір №48К про надання кредиту, відповідно до якого відповідач надав позивачу кредит у загальному розмірі 96 000,00 доларів США в обмін на зобов`язання по поверненню кредиту, сплати відсотків за користування кредиту в розмірі 18,50 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном поверненням до 10.02.2015 року. Відповідно до умов п. 1.3 Кредитного договору строк повернення кредиту встановлюється графіком погашення кредиту, процентів тощо. Згідно із Графіком до договору № 48К від 12 лютого 2008 року про надання кредиту позивач повинен був повертати кредитні кошти рівними частинами починаючи з 10.04.2008 року до 10.02.2015 року. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 липня 2009 року у справі №2-4293/09 за позовом закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю "Українське фінансове агентство «Верус», [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості,- позов задоволено у повному обсязі. Стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь Закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» суму заборгованості по кредитному договору № 47К від 18 березня 2008 року, по кредитному договору № 48К від 12 лютого 2008 року, по кредитному договору № 423К від 10 січня 2007 року та по кредитному договору № 103К від 11 квітня 2007 року у розмірі 1 570 365,84 грн. Зазначає, що пред`явивши у червні 2009 року до [PERSON] позов, банк в односторонньому порядку згідно з умовами кредитного договору та частини другої статті 1050 ЦК України використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, чим змінив строк виконання основного зобов`язання. Банк не вправі нараховувати відсотки за кредитним договором після спливу строку кредитування. У його ж випадку, заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з червня 2009 року по 8 серпня 2017 року, а право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В той же час, нотаріус вказав, що стягнення заборгованості проводиться за період з 12 лютого 2008 року по 08 серпня 2017 року. З наведеного слідує, що банк, пред`явивши у червні 2009 року до [PERSON] , [PERSON] позов про стягнення заборгованості по кредитному договору № 48К від 12 лютого 2008 року, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня після подання позову про стягнення заборгованості, тобто з червня 2009 року, а тому саме з червня 2009 року слід обчислювати встановлений статтею 257 Цивільного кодексу України трьохрічний строк позовної давності. На час звернення банку до нотаріуса (26 жовтня 2017 року) за виконавчим написом такий строк ним пропущено, а тому нотаріус мав відмовити у вчиненні виконавчого напису про стягнення на користь ПАТ КБ«Приватбанк» з [PERSON] , грошових коштів у сумі 2 990 666,17 грн., які є боргом по кредитному договору № 48К від 12 лютого 2008 року, за період з 12 лютого 2008 року по 08 серпня 2017 року. Відтак, приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. вчинено виконавчий напис №10298 від 26.10.2017 р. з порушенням встановлених законодавством строків. Фактичні обставини свідчать про те, що заборгованість [PERSON] на момент вчинення виконавчого напису (26.10.2017 р.) не була безспірною. Це підтверджується тим, що стосовно виконання кредитному договору №48К від 12 лютого 2008 року винесено судове рішення, яке набрали законної сили. Отже, на час вчинення виконавчого напису приватним нотаріусом про стягнення з позивача на користь відповідача грошових коштів в сумі 2 990 666,17 грн., у розпорядженні нотаріуса не було всіх необхідних документів, які підтверджують безспірність заборгованості. Нотаріус при вчиненні напису не переконався у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом чим не виконав норми ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Окрім того зазначає, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року було залишено без змін. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року було відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року. Тобто, редакція Переліку, яка була чинна на момент вчинення оскаржуваного виконавчого напису, передбачала можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Однак, не зважаючи на те, що судовим рішення були скасовані зміни до Переліку в частині вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. вчинено виконавчий напис №10298 від 26.10.2017 р. щодо стягнення з [PERSON] ПАТ КБ «Приватбанк» суми заборгованості у розмірі 2 990 666,17 грн., що виникла по кредитному договору №48К від 12 лютого 2008 року, який не був нотаріально посвідчений. Таким чином, оскаржуваний виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом з недотриманням вимог чинного законодавства (ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, Постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999р.), у зв`язку із чим, підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. 25.10.2021 року представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, який обґрунтовує тим, що між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір, за яким існують невиконані кредитні зобов`язання [PERSON] перед АТ КБ «ПриватБанк». Позивач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Таким чином, у порушення умов кредитного договору а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, Позивач зобов`язання за вказаним Договором не виконав. В результаті чого, Банк звернувся для захисту свого порушеного права до нотаріусу для вчинення виконавчого напису. Як вбачається з позовної заяви, жодних розрахунків, або доказів невідповідності чи відсутності боргу перед Банком не надається. Той факт, що позивач не спростовує наявність заборгованості вже є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Банком були надані усі необхідні документи, згідно з Переліком документів затвердженим Кабінетом Міністрів України, які підтверджують наявність правовідносин між кредитором та боржником, а також документи які підтверджують заборгованість. Щодо строків позовної давності зазначають, що певною подією для початку перебігу строку має бути дата припинення дії договору. Але договір не був припинений у зв`язку з п.9.6. Умов та правил надання банківських послуг, які діяли на момент підписання договору. У цьому пункті чітко зазначено, що договір є дійсним до моменту належного виконання сторонами зобов`язань. Зобов`язання позивачем на сьогоднішній день не виконано. Більш того особа зловживає своїм правом на звернення до суду за для ухилення від виконання договірних обов`язків. Договір досі чинний, а отже в кредитора виникає право вимагати виконання обов`язків боржника, передбачених договором, в тому числі й право на примусове стягнення боргу у будь який час, це право виникає до тих пір доки договір є чинним. Позивачем не оскаржується наявність боргу, так позивач не оспорює а ні суму боргу, а ні його наявність. Позивач у встановленому законом порядку не спростував належними і допустимими доказами того, що сума заборгованості перед Банком за кредитним договором на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення; не надав доказів часткового чи повного погашення заборгованості. Інформація про звернення Банку до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки не є свідченням недотримання умови щодо безспірності заборгованості у цій справі, оскільки позивач визнає наявність заборгованості на суму, вказану у виконавчому написі нотаріуса. Нотаріус діяв у рамках чинного законодавства, а отже, виконавчий напис вчинено з дотриманням всіх вимог законодавства. Просять відмовити у задоволенні позову. Представник позивача подав до суду заяву, за змістом якої позов підтримав з підстав наведених у позові, просив про задоволення позовних вимог. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Третя особа: приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв Артем Анатолійович в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи про у його відсутності. Представник третьої особи відділу державної виконавчої служби у м.Івано-Франківську Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в судове засідання не з`явився. Дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи, приходить до наступного. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 12 лютого 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений договір №48К про надання кредиту, відповідно до якого відповідач надав позивачу кредит у загальному розмірі 96 000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредиту в розмірі 18,50 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном поверненням до 10.02.2015 року. Відповідно до умов п. 1.3 Кредитного договору строк повернення кредиту встановлюється графіком погашення кредиту, процентів тощо. Згідно із Графіком до договору № 48К від 12 лютого 2008 року про надання кредиту позивач повинен був повертати кредитні кошти рівними частинами починаючи з 10.04.2008 року до 10.02.2015 року. 22.07.2009 року рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь Закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» суму заборгованості по кредитному договору № 47К від 18 березня 2008 року, по кредитному договору № 48К від 12 лютого 2008 року, по кредитному договору № 423К від 10 січня 2007 року та по кредитному договору № 103К від 11 квітня 2007 року у розмірі 1 570 365,84 грн. Стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь Закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» суму заборгованості по кредитному договору № 47К від 18 березня 2008 року, по кредитному договору № 48К від 12 лютого 2008 року, по кредитному договору № 423К від 10 січня 2007 року та по кредитному договору № 103К від 11 квітня 2007 року, у розмірі 200,00 грн. Стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь Закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» витрати по сплаті судового збору у розмірі 1700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 250,00 (двісті п`ятдесят) грн. 26.10.2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. вчинено виконавчий напис, який зареєстровано в реєстрі за №10298 відповідно до якого запропоновано стягнути на користь Публічного акціонерного товариства «Приватбанк» з [PERSON] , невиплачених в строк відповідно до умов Кредитного договору №48К від 12 лютого 2008 року та розрахунку заборгованості за договором станом на 08.08.2017 року грошові кошти у сумі 115937,40 доларів США, що за курсом складає 2 988 866,17 грн. Стягнення здійснюється за період з 12 лютого 2008 року по 08 серпня 2017 року. В матеріалах справи міститься розрахунок заборгованості [PERSON] за кредитним договором №48К від 12 лютого 2008 року. 21.03.2018 року головним державним виконавцем Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Раковецьким М.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №56012941 з виконання виконавчого напису №10298 від 26.10.2017 року приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А.А. про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості в розмірі 2990666,17 грн. 23.07.2021 року представник боржника [PERSON] - адвокат Краюшкін О.С. звертався із заявою до Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) з клопотанням про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження №56012941. Сторона позивача вважає виконавчий напис таким, що винесений з порушенням вимог чинного законодавства України та не підлягає виконанню, оскільки вчинення виконавчого напису було здійснено із порушенням процедури його вчинення. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» (далі - Закон) та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований за № 282/20595 зі змінами та доповненнями на час вчинення виконавчого напису (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі ст. 87 Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону (зі змінами від 14.07.2020р.) визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років (визнано норми цієї статті такими, що відповідають Конституції України (є конституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду № 7-р(I)/2020 від 01.07.2020). Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Статтею 88 Закону (зі змінами від 14.07.2020р.) визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років (визнано норми цієї статті такими, що відповідають Конституції України (є конституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду № 7-р(I)/2020 від 01.07.2020). Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (зі змінами) визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Таким чином, із моменту прийняття цієї постанови і до 10 грудня 2014р. була чинною редакція Переліку, згідно якої стягнення кредитної заборгованості на підставі виконавчих написів було можливе тільки за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також звернення стягнення на заставлене майно (п. 1 Переліку). 10 грудня 2014р. набула чинності постанова Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою зокрема, Перелік був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», яким створено можливість вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями (п. 2 Переліку). Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач доводив перед судом відсутність безспірності боргу, щодо цього слід зазначити таке. 22.07.2009 року рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь Закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» суму заборгованості по кредитному договору по кредитному договору № 48К від 12 лютого 2008 року. Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків. В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 вересня 2017 року у справі №233/1137/15 суд дійшов висновку, що пред`явленням вимоги до боржника є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред`явлення до нього позову (постанова пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»). Слід зазначити, що пред`явивши у червні 2009 року до [PERSON] позов, банк в односторонньому порядку згідно з умовами кредитного договору та частини другої статті 1050 ЦК України використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, чим змінив строк виконання основного зобов`язання. 28 березня 2018 року Велика Палата Верховного у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Однак, при вчиненні виконавчого напису, нотаріус всупереч вимогам закону вказав, що стягнення заборгованості проводиться за період з 12 лютого 2008 року по 08 серпня 2017 року у розмірі 115 937,40 Доларів США, що за курсом 25,78 відповідно до службового розпорядження НБУ від 08.08.2017 складає 2 988 866 грн. 17 коп. з урахуванням: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 89 937,40 доларів США; заборгованості за відсотками у розмірі 26 000,00 доларів США, витрати за вчинення виконавчого напису у сумі 1 800,00 грн. Повноваження нотаріуса при розгляді питань вчинення виконавчих написів, в т.ч. вивчення питання безспірності заборгованості, висловлено у справі № 305/2082/14-ц, яка розглядалась Великою Палатою Верховного Суду 15 січня 2020 р. Так, в даному рішенні ВП ВС зазначено, що нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право, але в результаті розгляду нотаріальної справи та вчинення нотаріальної дії правова невизначеність все ж припиняється. Отже, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, щоб покласти його у підставу нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії. Як вбачається з матеріалів справи є рішення суду (яке набрало законної сили), яким стягнуто з позивача на користь відповідача заборгованість за кредитним договором № 48К від 12 лютого 2008 року в розмірі 103 259,29 дол. США, видавши спірний виконавчий напис, нотаріус не врахував цей факт і зазначив суму заборгованості у виконавчому напису 2 988 666,17 грн. чим було допущено подвійне стягнення заборгованості. В сукупності оцінених всіх доказів, на підставі яких позивач обґрунтував доводи позову, суд приходить до висновку, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом з недотриманням вимог чинного законодавстваНотаріус при вчиненні напису не переконався у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом чим не виконав норми ст.88 Закону України «Про нотаріат, підпункт 3.4 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд з урахуванням задоволення позову відповідно до ст.141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі у розмірі 908,00 грн. за подання позовної заяви до суду. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved