Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-15 00:00:00

[PERSON] 04.06.2018 року звернулася до суду з вищезазначеним позовом. Позовні вимоги мотивовано тим, що позивачка є власником житлового будинку [ADDRESS]. В даному будинку зареєстрована, але не проживає дружина її онука [PERSON], яка в добровільному порядку знятися з реєстрації не бажає. Наявність її реєстрації перешкоджає позивачці як власниці будинку вільно розпоряджатись своїм майном, тому просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням та примусово зняти її з реєстраційного обліку за адресою^ [ADDRESS]. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, причини її неявки суду не відомі, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, що підтверджується розпискою про отримання повістки. Суд вважає за можливе розгляд справи провести за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS], що підтверджується Свідоцтвом про право особистої власності на житловий будинок від 18.02.1997 року (а.с.6). Згідно рішення Воловецького районного суду Закарпатської області від 04.10.2017 року №300/557/17, що набрало законної сили 18.10.2017 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON]- розірвано (а.с.9). Відповідно до довідки Воловецької селищної ради №1166 від 25.05.2018 року та №118 від 05.06.2018 року [PERSON], [INFO] значиться зареєстрованою за адресою: [ADDRESS] (а.с.10, 14). Той факт, що відповідачка з 04.10.2017 року не проживає в будинку позивачки підтверджено актом обстеження будинку [ADDRESS] від 29.05.2018 року за участю депутата виборчого округу [PERSON], та сусідів позивачки [PERSON]- [PERSON], [PERSON], [PERSON], мешканців [ADDRESS] (а.с.21-22). Відповідно до ст.71 ч.1 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку -ст.72 Житлового кодексу України. Статтею 317 Цивільного кодексу України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється, крім іншого, і на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Враховуючи викладене суд вважає, що відповідачка втратила право користування житловим будинком [ADDRESS] внаслідок припинення родинних відносин у зв"язку з розірванням шлюбу з онуком позивачки та її фактичної відсутності в будинку понад шість місяців. Разом з тим, наявність реєстрації відповідачки в будинку позивачки без її фактичного проживання в даному житловому приміщенні, порушує право особи вільно володіти, користуватися і розпоряджатися належною їй власністю, тому позовні вимоги в частині визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням є обгрунтованими та підлягають до задоволення. Що стосується позовних вимог в частині примусового зняття з реєстраційного обліку [PERSON], то слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Виходячи з того, що Закон України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. З урахуванням викладеного вище суд вважає, що вимоги позивача про примусове зняття особи з реєстраційного обліку не відповідають обраному способу захисту, а тому в їх задоволенні повинно бути відмовлено, оскільки рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням і є підставою для зняття відповідача з реєстраційного обліку.

Outcome: dismissed