Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з заявою, в якій просить розірвати шлюб, укладений 14.12.1996 року між нею та [PERSON], в якому народилося двоє дітей, з них одна - досягла повнолітня, а дочка [PERSON] є неповнолітньою. Позовні вимоги мотивує тим, що сімейне життя між ними з кожним роком погіршувалося та призвело до припинення шлюбних відносин, тому примирення є не можливим. В судове засідання позивач не з'явилася, подала до суду заяву, в якій просить справу слухати в її відсутності, позовні вимоги підтримує та не заперечує проти винесення заочного рішення (а.с.17). Такі дії позивач не суперечать вимогам ст. 158 ЦПК України, у відповідності до якої особа, яка бере участь у справі має право заявити клопотання про розгляд справи без її участі. Відповідач про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином . Однак в судове засідання не з'явився , причину неявки не повідомив (а.с.18-19). Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦК України. Суд, проаналізувавши письмові докази в справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Встановлено, що 14 грудня 1996 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Болехівського міськвиконкому згідно актового запису №74 укладено шлюб між сторонами, в якому [INFO] дочка [PERSON], яка на даний час є неповнолітньою. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей, інші обставини справи. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається із змісту позовної заяви, як підставу своїх вимог позивач вказувала на те, що сімейне життя між ними погіршилося та привело до припинення шлюбних відносин. Суд визнав, що між сторонами немає любові та поваги, тобто тих основ, на яких утримується міцна сім'я, в даний час сторони не підтримують шлюбних відносин і тривалий час проживають окремо. Згідно ч.1 ст. 24 СК шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 55 цього ж Кодексу дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної поваги, любові, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. А за ч.3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушення прав дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. При таких обставинах, враховуючи, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу стало неможливим, шлюб існує формально, позивач категорично відмовляється перебувати в подальшому в шлюбі з відповідачем, отже подальше її перебування у цьому шлюбі суперечило б її суттєвим інтересам, суд, враховуючи інтереси кожного з подружжя, приходить до висновку, що сім'я розпалася остаточно, а тому шлюб слід розірвати. Бажання позивачки залишитись на прізвищі, яке вона обрала при укладенні шлюбу, не суперечить вимогам ст. 113 СК України, де зазначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв"язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі наведеного,

Outcome: approved