Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 21.10.2011 року, останнім часом її проживання з відповідачем було фактично припинено, спільне господарство не ведеться, спільного бюджету немає, переконана, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе і суперечить їхнім інтересам, між нею та відповідачем відсутні почуття любові один до одного. Спору про поділ майна, що є спільною власністю немає. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON], 07.04.2012 року. Розірвання шлюбу було попередньо обговорено з відповідачем. Позивач в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не зявився, причини неявки суду не відомі про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 21.10.2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у місті Херсоні, актовий запис №540, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії 1-КГ №067241 від 21.10.2011 року. Від шлюбу мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-КГ №139462, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у місті Херсоні від 10.04.2012 року. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом України від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», та є частиною національного законодавства України. Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ст.ст.105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Згідно зі ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. З матеріалів справи вбачається, що сімейні стосунки між сторонами припиненні у зв'язку з втратою почуття любові та взаємоповаги, на теперішній час позивач прийшла до твердого переконання про неможливість подальшого спільного життя та збереження шлюбу. Враховуючи вищезгадане, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін Питання про розподіл судових витрат не вирішується судом, оскільки позивач на цьому не наполягає. Враховуючи наведене,

Outcome: approved