Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

В грудні 2013 року [PERSON] пред'явила позов до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про встановлення юридичного факту та про визнання права власності в порядку спадкування на земельну ділянку. Свої вимоги обґрунтовує тим, що являється спадкоємцем по закону після смерті свого чоловіка [PERSON], який помер [INFO] в с. Осташки Старокостянтинівського району. За даними по господарської книги по Губчанській сільській раді Старокостянтинівського району на день смерті чоловіка крім неї зареєстрованими являються їхні діти - співвідповідачі. Однак це не відповідає дійсності, оскільки діти фактично проживають в інших місцях. Так, з різних життєвих причин [PERSON] з 2008 року, [PERSON] з 2009 року постійно проживають в Росії, а [PERSON] з 2010 в [ADDRESS]. За таких обставин та за згоди дітей вона являється єдиним спадкоємцем до майна померлого, а вже згодом всю батьківщину розділить між всіма дітьми. Після смерті [PERSON] залишилась земельна ділянка площею 2,84 га, в межах згідно з планом для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована [ADDRESS] на території Губчанської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області, що належала йому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХМ № 001678, виданого Старокостянтинівською районною державною адміністрацією Хмельницької області 05 вересня 2005 року. З цих причин державним нотаріусом винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії - в оформленні спадщини на земельну ділянку. Представник позивачки - адвокат в судовому засіданні підтримала обставини, викладені в позовній заяві, в обґрунтування заявлених позовних вимог, та просила задовольнити позов. Крім того пояснила, що спору в родині [PERSON] щодо спадкування матір'ю всього майна після смерті чоловіка і відповідно їхнього батька немає. [PERSON] та [PERSON] виїхали на постійне проживання в Росію, де одружились, мають сім'ї, дітей, працюють там. Залишились зареєстрованими в батьківській хаті, так як ще не отримали російське громадянство. Стосовно [PERSON] - не виписувався, тому що не виникало в цьому необхідності, хоча також одружився в [ADDRESS], там проживає з сім'єю і працює. Батьки співвідповідачів проживали самі. Всі діти приїхали на похорони батька. Була згода всіх рідних на те, що все батькове майно буде успадковувати мати. Однак в сільській раді їх невірно проконсультували, що для цього достатньо буде матері подати до шести місяців заяву до нотаріуса, а їм відмовлятись не потрібно. Коли дійшло до оформлення спадщини, то виявилось, що нібито співвідповідачі також прийняли спадщину, шляхом постійного проживання з померлим, хоча це не відповідає дійсності та їхній волі. Тому просять встановити факт, що співвідповідачі постійно не проживали на день смерті із батьком [PERSON] в с. Осташки Старокостянтинівського району Хмельницької області та визнати право власності по спадщині на заявлену земельну ділянку за матір'ю. Співвідповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], хоч про час і місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку, в судове засідання не з'явились. Проте подали нотаріально посвідчені заяви про розгляд справи без їхньої участі, при цьому визнали позов та не заперечили проти задоволення позовних вимог. Заслухавши пояснення представника позивачки - адвоката, показання свідків та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновків про наступне. Згідно положень ст. ст. 1216 - 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, хто його пережив та батьки. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] в с. Осташки Старокостянтинівського району Хмельницької області, про що складено відповідний запис № 11 згідно даних свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого виконавчим комітетом Губчанської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області 14 травня 2013 року. Відповідно до змісту довідки виконавчого комітету Губчанської сільської Старокостянтинівського району від 20 листопада 2013 року за № 874 [PERSON] на день смерті був прописаний та проживав по [ADDRESS]. На день смерті померлого в склад його сім'ї входили його дружина [PERSON], син [PERSON], дочка [PERSON], син [PERSON] За даними довідки виконавчого комітету Губчанської сільської Старокостянтинівського району від 27 листопада 2013 року за № 882 вбачається, що [PERSON] зареєстрований по [ADDRESS], однак з 2008 року там не проживає, аналогічно стосовно [PERSON] зареєстрований, але не проживає з 2010 року та [PERSON] зареєстрована, проте не проживає з 2009 року. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] суду дали показання про те, що являються родичами сторін, зокрема, [PERSON] є дочкою позивачки та сестрою співвідповідачів. Підтвердили, що [PERSON] з 2008 року, [PERSON] з 2009 року постійно проживають в Росії, де поодружувались, проживають та працюють, так само і [PERSON] з 2010 проживає в [ADDRESS], там має сім'ю і працює. Спору щодо спадкування матір'ю майна батька немає. Подружжя [PERSON] самі проживали по [ADDRESS], співвідповідачі лише були там прописані. У відповідності до запису посвідки на проживання іноземного громадянина [PERSON], виданого 13 серпня 2013 року, останній до 13 серпня 2018 року тимчасово зареєстрований по [ADDRESS]. Ця ж адреса проживання співвідповідачів [PERSON] та [PERSON] зазначена при посвідченні правильності підписів на заявах про визнання позову та розгляд судової справи без їхньої участі нотаріусом [PERSON] Волховського нотаріального округу Ленінградської області Російської Федерації 07 лютого 2014 року відповідно за р. № 266 та за р. № 265. Також при засвідченні секретарем Самчиківської сільської ради Старокостянтинівського району правильності підпису співвідповідача [PERSON] на заяві від 07 лютого 2014 року за р. № 8 про визнання позову та розгляд справи без його участі, його місце проживання вказано [ADDRESS]. За даними свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданого відділом ЗАГС адміністрації Волховського муніципального району Ленінградської області сектор № 2 30 квітня 2010 року [PERSON] одружився з громадянкою Росії [PERSON] Відповідно положень ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, ніж ті, що передбачені частиною першою цієї статті, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. За змістом п. 2 Постанови Племуну Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців та спору між ними. Проаналізувавши всі докази по справі в їх сукупності, суд приходить до переконання, що заявлена вимога про встановлення факту, що співвідповідачі постійно не проживали із [PERSON] в с. Осташки Старокостянтинівського району Хмельницької області на час відкриття спадщини підлягає задоволенню, а отже вони не являються спадкоємцями до майна померлого. Факт перебування подружжя [PERSON] в зареєстрованому шлюбі підтверджується даними свідоцтва про одруження серії [NUMBER], виданого виконавчим комітетом Губчанської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області 28 січня 1973 року, про що в книзі записів актів громадянського стану про одруження зроблено відповідний запис за № 2 від 28 січня 1973 року. Позивачка фактично прийняла спадщину після смерті чоловіка [PERSON] в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що слідує із змісту вищевказаної довідки виконавчого комітету Губчанської сільської Старокостянтинівського району від 20 листопада 2013 року за № 874 Позивачка також в межах строку, передбаченого ч. 1 ст. 1270 ЦК України, юридично прийняла спадщину, шляхом подання відповідної заяви до Старокостянтинівської державної нотаріальної контори, де вона була зареєстрована 13 червня 2013 року за р. № 1092 в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України. На підставі її заяви була заведена спадкова справа № 402/2013 року до майна померлого (інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 36645826, виданий Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою 17 лютого 2014 року). Зі змісту копій матеріалів даної спадкової справи, направлених Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою 17 лютого 2014 року за № 646/01-16, вбачається, що позивачка являється єдиним спадкоємцем до майна померлого, який подав заяву про прийняття спадщини. Інших спадкоємців, а також передбачених законом та ст. 1241 ЦК України, малолітніх, неповнолітніх, недієздатних осіб та осіб, цивільна дієздатність яких обмежена немає. За інформацією Старокостянтинівської державної нотаріальної контори від 17 лютого 2014 року за № 645/01-16 за даними Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) відомості про наявність заповіту, посвідченого від імені [PERSON] відсутні. На підтвердження цього направлено інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 36645819 від 17 лютого 2014 року. До складу спадкового майна після смерті [PERSON] увійшла земельна ділянка площею 2,84 га, в межах згідно з планом (опис меж: від А до Б землі [PERSON]; від Б до В землі Губчанської сільської ради Старокостянтинівського району; від В до Г землі [PERSON]; від Г до А Губчанської сільської ради Старокостянтинівського району) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована [ADDRESS] на території Губчанської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області, що належала [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ХМ № 001678, виданого Старокостянтинівською районною державною адміністрацією Хмельницької області 05 вересня 2005 року на підставі розпорядження Старокостянтинівської районної державної адміністрації Хмельницької області за № 197/2005-р від 05 серпня 2005 року. Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010574700172. Постановою державного нотаріуса Старокостянтинівської державної нотаріальної контори Заваротної Т.В. від 26 листопада 2013 року за № 4176/02-31 позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на дану земельну ділянку після смерті [PERSON] в зв'язку з тим, що в склад сім'ї померлого на день його смерті входили, крім позивачки, також і співвідповідачі. Відповідно до роз'ясень в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року „Про судову практику у справах про спадкування" за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Крім того в Державному акті на право приватної власності на землю серії ХМ № 001678, виданого Старокостянтинівською районною державною адміністрацією Хмельницької області 05 вересня 2005 року, місце розташування даної земельної ділянки помилково зазначено: [ADDRESS] Старокостянтинівського району Хмельницької області. Фактичне та юридичне місце розташування спадкової земельної ділянки: [ADDRESS] Губчанської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області, тобто за межами населеного пункту, що визнається сторонами та ними не оспорюється, а також підтверджується даними інформаційної довідки про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, виданої управлінням Держземагенства у Старокостянтинівському районі 21 листопада 2013 року. Зі змісту п. п. 4.1, 4.2, 4.4 Інструкції про заповнення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку і на право постійного користування земельною ділянкою, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів за № 325 від 22 червня 2009 року слідує, що виправлення орфографічних або технічних помилок у бланку та державному акті не допускається. У разі виявлення орфографічних або технічних помилок на стадії заповнення, підписання та реєстрації бланка такий комплект бланків вважається зіпсованим і землевласнику (землекористувачу) за його заявою (клопотанням) видається новий державний акт. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Згідно ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. У відповідності до даних інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо заявленої позивачкою земельної ділянки за № 17879876 від 17 лютого 2014 року відсутні відомості про обмеження в її використанні. За змістом інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо спадкодавця [PERSON] за № 17878466 від 17 лютого 2014 року також відсутні відомості про обмеження. Положеннями ст. ст. 316, 321 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Проаналізувавши зібрані у судовому засіданні докази у їх сукупності, суд приходить до переконання, що спадкодавець [PERSON] за свого життя набув право власності на вищевказану земельну ділянку відповідно до закону і зареєструвала своє право власності у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 125 ЗК України право власності чи право постійного користування земельною ділянкою виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою та його державної реєстрації. Приймаючи до уваги те, що позивачка є його спадкоємцем за законом та прийняла спадщину, однак не може оформити право власності на вказане спадкове майно у зв'язку з невірним зазначенням місця розташування земельної ділянки в правовстановлюючому документі, а також не може в адміністративному порядку звернутися для усунення даної помилки, так як не являється ні власником, ні законним користувачем земельної ділянки в розумінні ст. 125 ЗК України, тому права позивачки [PERSON] підлягають захисту, а наявність помилки не може бути підставою відмови у захисті права позивачки. З огляду на вищевикладене позовні вимоги підлягають задоволенню в повністю.

Outcome: approved