Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-27 00:00:00

[PERSON] 09.04.2015р. звернувся з позовом у суд про стягнення з [PERSON]В, аліментів на утримання сина [PERSON], 03.09.2008р. народження, у розмірі 1/2 частки від заробітку (доходу) за період з 20.12.2012р. до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою з 30 травня 2006р., який 19 грудня 2012р. розірвано за рішенням Рогатинського районного суду Івано-Франківської області, і від спільного подружнього життя вони мають сина [PERSON], 03.09.2008р. народження. З моменту розірвання шлюбу і по даний час за згодою матері дитина проживає з ним. Відповідачка не приймає жодної участі у вихованні та догляді за сином і не надає матеріальної допомоги на його утримання, хоча може таку надавати. [PERSON] 22.05.2015р. подала у суд зустрічний позов до [PERSON] про визначення місця проживання малолітнього сина [PERSON], 03 вересня 2008р. народження, разом з матір"ю. Свої вимоги мотивує тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 30 травня 2006р., який відповідно до рішення Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 19 грудня 2012р., між ними розірвано. Від шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON], 03 вересня 2008р. народження. Після розірвання шлюбу їх син продовжував проживати з батьком у м.Рогатині Івано-Франківської області, а в лютому 2013р. вони переїхали проживати у квартиру [INFO], де проживають по даний час. Починаючи з лютого 2013р. вона працевлаштувалася до Західного спеціалізованого дитячого медичного центру, що знаходиться у м.Львові, та стала проживати у квартирі №97а по вул.Кульчицької 1 у м.Львові. На момент розлучення між нею та відповідачем не було спору щодо місця проживання дитини, оскільки вона була впевнена, що ніхто не може забрати дитину від рідної матері. Однак з часу розлучення відповідач став всіляко перешкоджати їй спілкуватися з сином під надуманими приводами, не приймати подарунків для дитини і матеріальної допомоги, при цьому формуючи в дитини негативну думку про неї. Розуміючи, що вкрай важливим для нормального розвитку дитини є нормальні відносини між батьками, вона тривалий час намагалася проханнями та вмовляннями переконати колишнього чоловіка, що усунення матері від виховання дитини є неправильним і таке шкодить, в першу чергу, їхньому сину. Саме це спонукало її тривалий час терпіти порушення її права на виховання своєї дитини, а разом з тим терпіти порушення права дитини на те, щоб його виховувала та про нього піклувалася його рідна мати. Вона бажала владнати цей спір у мирний спосіб, сподіваючись, що відповідач таки передасть дитину для проживання з нею. Однак з часом ситуація лише погіршувалася, вона все менше і менше бачилася з дитиною, а коли їй вдавалося побути з сином на одинці, вона переконувалася, що на дитину вдома чиниться тиск, йому забороняли спілкуватись з нею, примушували вивчати і відповідати їй наперед заготовленими фразами. Така поведінка відповідача свідчила, що вона може взагалі не побачити сина. Відтак, вона змушена була звернутися до державних органів для захисту своїх прав. Розпорядженням Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради № 206 від 09.04.2015р. було встановлено дні побачень для неї з сином, проте відповідач продовжував перешкоджати їй у спілкуванні з сином. Відносно чинення їй цих перешкод вона зверталася із заявами у правоохоронні органи та орган опіки та піклування. Разом з тим, вона має всі можливості для того, щоб забезпечити нормальне проживання сина з нею і не погоджується з тим, що син повинен проживати з батьком. Просить позов задовольнити. В судовому засіданні [PERSON] та його представник [PERSON] первісний позов підтримали, покликаючись на мотиви такого, а проти зустрічного позову заперечили. Зазначили, що подружнє життя між сторонами не склалося і після розірванню шлюбу малолітній син [PERSON], 03.09.2008р. народження, залишився проживати з батьком [PERSON] Мати погодилася з тим, що її син залишається проживати з батьком, що підтверджується її нотаріально посвідченою заявою про відсутність будь-яких претензій майнового і немайнового характеру до [PERSON] У 2014р. [PERSON] уклав шлюб з [PERSON], з якою у його сина склалися дружні, довірливі та теплі відносини і яку дитина називає мамою. [PERSON] з дружиною добре виховують дитину, турбуються про його здоровя, забезпечують сину усесторонній гармонійний фізичний, духовний та моральний розвиток. Так, хлопчик є вихованим, відмінно навчається, приймає участь у шкільних конкурсах та олімпіадах, займається спортивними бальними танцями, є учнем Катехичної школи імені [PERSON] Ковча. Дитині комфортно і безпечно з батьком та прийомною мамою. [PERSON] з дружиною ніколи не чинив [PERSON] перешкод у спілкуванні з сином. Разом з тим, [PERSON] весною 2015р. повідомила сину, що хоче його забрати від батька до себе, в результаті чого син став неспокійним, у нього зявився страх втратити свою сімю, він різко змінив своє ставлення до біологічної матері, відмовився з нею бачитись і спілкуватись. Враховуючи емоційно-психологічний стан дитини восьмирічного віку, розлука з батьком і прийомною мамою, радикальні зміни в його житті викличуть сильну психотравмуючи ситуацію у хлопчика, а тому просять в задоволенні позову [PERSON] про визначення місця проживання малолітнього сина з матірю відмовити. Просять первісний позов задовольнити, а в задоволенні зустрічного відмовити. [PERSON] та її представник [PERSON] проти первісного позову заперечили, а зустрічний позов підтримали, покликаючись на мотиви такого та зазначили, що подружжя [PERSON] з сином [PERSON], 03.09.2008р. народження, до середини грудня 2012р. проживали з батьками [PERSON] у м.Рогатині Івано-Франківської області. Подружнє життя між ними не склалося, виникали сварки і кофлікти, [PERSON] чинив психологічний тиск на дружину та піднімав на неї руки. Рішенням Рогатинського районного суду Івано-Франківської області 19 грудня 2012р. шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу [PERSON] опинилася у вкрай скрутному матеріальному становищі, оскільки не мала житла та самостійного заробітку, так як не працювала, а займалася доглядом за дитиною, а тому виходячи з інтересів дитини, вона тимчасово залишила сина проживати з батьком, який гарантував їй безперешкодну участь у вихованні дитини. На початку 2013р. [PERSON] переїхав з сином проживати у м.Львів у квартиру своєї матері по вул.Караджича, 29б/14. [PERSON] також у 2013р. стала проживати у м.Львові та влаштувалася на роботу у КЗЛОР ЗУСДМЦ на посаду сестри медичної палатної у хірургічному відділенні, де працює по даний час. За деякий час [PERSON] одружився з [PERSON] До травня 2015р. [PERSON] спілкувалася з сином, вони вдвох проводили багато часу, син приходив до неї додому, а вона приходила до нього у школу, при цьому хлопчику радісно було з мамою. З часом [PERSON] виявила, що син не хоче відповідати на ряд її запитань, пояснюючи, що за це батько буде вдома проводити з ним якісь бесіди. Враховуючи вік дитини, [PERSON] у березні 2015р. стала цікавитися думкою сина щодо можливого проживання його з нею. З того часу, [PERSON] став чинити [PERSON] перешкоди у спілкуванні з сином та одночасно налаштовувати дитину проти матері, в результаті чого відношення сина до матері змінилося і він перестав спілкуватись з нею, втікав і просив до нього не приходити. Вже більше року [PERSON] не спілкується з сином, чим порушуються її та її малолітньої дитини законні права та інтереси. [PERSON] має всі можливості щоб забезпечити нормальне проживання сина з нею і заперечує проти проживання сина з батьком та його дружиною. Просять в задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов задовольнити. Представник Залізничної районної адміністрації як орган опіки та піклування в судовому засіданні проти первісного позову заперечила, а зустрічний позов підтримала та зазначила, що після розлучення [PERSON] став чинити [PERSON] перешкоди у спілкуванні з малолітнім сином, який проживав з ним. З цього приводу [PERSON] неодноразово зверталася в орган опіки та піклування з відповідними заявами. Розпорядженням голови Залізничної районної адміністрації за № 206 від 09.04.2015р. їй було встановлено дні побачень з сином, проте [PERSON] продовжував чинити їй перешкоди у спілкуванні з дитиною. В подальшому [PERSON] звернулася із заявою про визначення місця проживання сина з нею, яка була розглянута на комісії з питань захисту прав дитини за участю обох батьків. За результатами розгляду заяви орган опіки та піклування прийшов до висновку про визначення місця проживання дитини разом з матірю. Даний висновок підтримує повністю та просить визначити місце проживання малолітнього сина [PERSON] з матір'ю [PERSON] Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, представника третьої особи, свідків, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що в первісному позові слід відмовити, а зустрічний позов задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ч.ч. 8, 9 ст. 7 СК України,\~\~регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. \~Статтею 160 СК України\~передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Згідно вимог ч. 1\~ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. За ч.2\~ст. 161 СК України\~орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у звязку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Як встановлено судом, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 30 травня 2006 року, який рішенням Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 19 грудня 2012р. був розірваний, і від спільного подружнього життя вони мають малолітнього сина [PERSON], 03 вересня 2008р. народження. Також встановлено, що з січня 2013р. малолітній [PERSON] зареєстрований і проживає зі своїм батьком [PERSON] за адресою: м. Львів, вул. Караджича, 29б/41. 12.07.2014р. [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] /Ліпак/ Г.М. /а.с.230 т.1/. Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Рішенням Бережанського районного суду Тернопільської області від 11.03.2016р, яке ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 12.05.2016р. залишено без змін, в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору орган опіки та піклування при Залізничній районній адміністрації Львівської міської ради, про позбавлення батьківських прав відмовлено за безпідставністю вимог. Як вбачається з даних рішень, судом встановлено наступні обставини: після розірвання шлюбу, за домовленістю сторін, їхній син [PERSON] повинен був тимчасово проживати із батьком [PERSON] до поки [PERSON] не знайде роботи та житла. При цьому, [PERSON] гарантував [PERSON] можливість безперешкодно бачитися з сином та брати участь в його вихованні. У зв'язку з спричиненням [PERSON] перешкод [PERSON] спілкуватися та брати участь у вихованні дитини, за її заявою до органу опіки та піклування при Залізничній районній адміністрації Львівської міської ради про встановлення їй днів побачень із сином, розпорядженням голови Залізничної районної адміністрації за № 206 від 09.04.2015р. [PERSON] було встановлено дні побачень з малолітнім сином. Проте, [PERSON] даного розпорядження не виконував, а продовжував перешкоджати [PERSON] спілкуватися із сином, у звязку з чим остання неодноразово зверталася до правоохоронних органів з метою вплинути на нього. Після працевлаштування, покращення матеріально-побутових умов [PERSON] звернулася із заявою до органу опіки та піклування при Залізничній районній адміністрації Львівської міської ради з приводу визначення місця проживання дитини разом з нею. Згідно Висновку за № 32-вих-1648 від 31.07.2015 року, орган опіки та піклування вважає за необхідне визначити місце проживання малолітнього сина [PERSON] разом з мамою [PERSON] З огляду на наведене, суд критично оцінює показання [PERSON] та його представника, свідків [PERSON], [PERSON] [PERSON], які є відповідно матірю, вітчимом та дружиною [PERSON], на те, що після розлучення [PERSON] добровільно залишила сина проживати з батьком, вона ухилялася від виконання своїх батьківських обовязків, не піклувалася про фізичний та духовний розвиток дитини, при цьому [PERSON] ніколи не чинив колишній дружині перешкод у спілкуванні з сином і таке спростовується також показаннями [PERSON], свідка [PERSON], за якими [PERSON] чинив колишній дружині [PERSON] перешкоди у спілкуванні з сином, заявами [PERSON] в правоохоронні органи, орган опіки та піклування щодо чинення їй перешкод у побаченнях з сином, актом відвідування сімї [PERSON] за місцем проживання, складеного 04.07.2015р. комісією Львівського міського центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді /а.с.223 т.1/, а також остаточним вироком на першому ступені судочинства у справі недійсності подружжя від 06.07.2016р. /а.с.31-39 т.2/. З пояснень сторін у суді вбачається, що вони люблять свого сина, добре до нього ставляться, піклуються про нього, проте після розірвання шлюбу кожен з них вважає, що дитина має проживати з ним. З акту обстеження умов проживання [PERSON] від 10.07.2015р. вбачається, що [PERSON] проживає в орендованій однокімнатній квартирі по вул.Караджича, 14а/42 у м.Львові. У її квартирі чисто, охайно, є все необхідне для життя. Під час перевірки з'ясовано, що для виховання та розвитку малолітньої дитини створені нормальні умови для проживання /а.с.220 т.1/. З акту обстеження умов проживання [PERSON] від 15.07.2015р. вбачається, що [PERSON] разом з дружиною [PERSON] та малолітнім сином [PERSON] проживає в двохкімнатній квартирі по вул.Караджича, 29б/41 у м.Львові. Під час перевірки з'ясовано, що для виховання та розвитку малолітньої дитини створені добрі умови для проживання та виховання такої /а.с.219 т.1/. Таким чином, можна дійти висновку, що як за місцем проживання матері, так і за місцем проживання батька створені хороші умови проживання для дитини. Батьки дитини проживають недалеко один від одного. Із наданих [PERSON] доказів, а саме довідки за № 82 виданої 05.07.2016 року поліклінічним відділом Бережанською ЦРКЛ, вбачається, що [PERSON] не перебуває на "Д" обліку у психіатричному кабінеті поліклініки; із сертифікату про проходження профілактичного наркологічного огляду Серії 2РРР № 664897, виданого 14.07.2016 року "Львівським обласним державним клінічним наркологічним диспансером", вбачається, що у неї не виявлено наркологічні протипоказання до виконання роботи в обігу наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів. Згідно характеристики за підписами завідувача хірургічного відділення та головного лікаря КЗЛОР ЗУСДМЦ, де працює [PERSON] на посаді сестри медичної палати, остання характеризується позитивно. Згідно характеристики за підписом президенти ГО БХА „Алтея, [PERSON] у червні 2015р. працювала медичною сестрою-волонтером у Літньому християнському таборі „Еверест і за час роботи зарекомендувала себе як старанний і грамотний працівник, зуміла знайти підхід до дітей та створила добру та довірливу атмосферу під час спілкування з дітьми /а.с. 221, 222, 224, 225, 227, 228 т.1/. Із наданих [PERSON] доказів, а саме довідки за № 120716/1, виданої 12.07.2016р. директором ТОВ „Світовир, [PERSON] з 15.06.2015р. працює в ТОВ „Світовир на посаді заступника директора з комерційних питань. Також встановлено, що [PERSON], 03 вересня 2008р. народження, навчається в СЗШ №75 ім.Лесі України м.Львова на відмінно, приймає участь у шкільних конкурсах та олімпіадах, займається спортивними бальними танцями, є учнем Катехичної школи імені [PERSON] Ковча. В дитини склалися теплі відносини з другою дружиною [PERSON] [PERSON], яка турбується про хлопчика і яку він називає мамою. Малолітній [PERSON] до квітня 2015р. із задоволенням зустрічався з рідною мамою [PERSON], вони вдвох проводили багато часу, святкували дні народження та інші свята, син приходив до матері додому, а вона відвідувала його у школі, що ствердив в суді малолітній [PERSON] і що підтверджується долученими [PERSON] до матеріалів справи фотознимками. В квітні 2015р. [PERSON] запропонувала сину проживати з нею і з того часу відношення хлопчика до матері різко змінилося, він став від неї втікати, не хотів спілкуватися і просив її більше до нього не приходити. Свідок [PERSON] в суді зазначила, що її донька навчається в одному класі з [PERSON] Протягом 2015-2016 навчального року вона та батьки інших учнів класу помітили, що після закінчення уроків хлопчик [PERSON] біжить до батька і з тим за руку йде зі школи, ігноруючи при цьому матір [PERSON], яка змушена була бігти за ними. Під час судового розгляду була вислухана думка дитини. Під час висловлювання малолітній [PERSON], якому у вересні цього року виповниться вісім років, пояснив, що після того як він дізнався, що мати хоче забрати його від батька, він перестав її любити і не хоче з нею спілкуватись. Йому комфортно і добре живеться з батьком і прийомною матірю, він їх любить і хоче з ними жити. Також пояснив, що не любить маму [PERSON] ще й тому, що вона його кинула, а зараз хоче зруйнувати його сімю, переслідує його в школі і вчила говорити неправду батькові. З пояснень [PERSON] встановлено, що через сімейну ситуацію його син став неспокійним, чому він у червні 2016р. звернувся до лікаря-психолога за наданням сину відповідної допомоги. Згідно психологічного висновку, складеного кандидатом наук, доцентом кафедри психології діяльності в особливих умовах, практичним психологом у напрямку Кататимно-імагінативної психотерапії (символ драма) [PERSON], рекомендовано залишити хлопчика [PERSON] з батьком та прийомною матірю в існуючій на даний час сімї, з метою подбати про добробут та психоемоційний стан дитини. В судовому засіданні [PERSON] свій висновок підтримала та доповнила, що батько [PERSON] є авторитетом для сина і має значний вплив на нього та що у психотравмуючій ситуації, яка виникла у хлопчика через спір між батьками щодо місця його проживання, винні обоє батьки. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства»\~визначено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватись про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Тобто\~\~для розлучення\~\~малолітньої\~\~дитини з матір'ю\~\~необхідна\~\~наявність\~\~виняткових обставин, що передбачені\~\~ч.2\~ст. 161 СК України. Згідно висновку Органу опіки та піклування Залізничної райадміністрації про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON], 03.09.2008р. народження, разом з матірю [PERSON], орган опіки та піклування вважає визначити місце проживання малолітнього [PERSON], 03.09.2008р. народження разом з матірю [PERSON] за адресою: м.Львів, вул.Караджича, 14а/42 /а.с.98 т.1/. Цей висновок є обґрунтованим, не суперечить вимогам закону та правам дитини, враховує її інтереси. Суд приймає до уваги, що з січня 2013р. саме [PERSON] забезпечує сину належну турботу, підтримує на належному рівні його побут, контролює його навчання, забезпечує сину усесторонній гармонійний фізичний, духовний розвиток, проте така причина обґрунтована тим, що після розлучення [PERSON] опинилася у вкрай скрутному матеріальному становищі, оскільки не мала житла та самостійного заробітку, чому тимчасово залишила сина проживати з батьком, а коли вона працевлаштувалася і знайшла житло, [PERSON] став чинити їй перешкоди у спілкуванні з дитиною. Заслухавши думку дитини щодо місця проживання, з'ясувавши в дитини інші обставини, що впливають на його думку з цього приводу, суд вважає, що визначальний вплив на позицію малолітньої дитини протягом останнього періоду часу має батько [PERSON], який своєю поведінкою та негативним ставленням до колишньої дружини формує негативний образ матері в очах хлопчика, що є недопустимим та спотворює адекватне сприйняття дійсних обставин дитиною самостійно. Суд не приймає до уваги думку дитини щодо місця його проживання, оскільки в силу\~ст. 160 СК України, така думка дитини, береться\~\~до уваги лише при досягненні дитиною десяти років. Між тим, [PERSON] не надано суду належних та допустимих доказів в розумінні\~ст.ст.57-59\~\~ЦПК України на підтвердження існування виняткових обставин, які б вказували\~\~на неможливість проживання дитини з матір`ю чи потребу розлучати таких. З огляду на те, що у суді не було встановлено жодної виняткової обставини, яка б свідчила про неможливість проживання [PERSON], 03.09.2008р. народження, з мамою, зважаючи на те, що позивачка має достатній дохід для утримання сина та відповідні умови проживання, суд приходить до висновку про задоволення зустрічного\~позову [PERSON] про визнання місця проживання дитини з матірю. Оскільки [PERSON] не надано належних доказів на підтвердження того, шо він вживав заходів щодо одержання аліментів з [PERSON], але не міг їх одержати у звязку з ухиленням останньої від їх сплати, суд не вбачає підстав для стягнення з [PERSON] аліментів на утримання малолітнього сина за минулий час, тобто з 20.12.2012р. до дня предявлення позову. Зважаючи на те, що суд прийшов до висновку про задоволення зустрічного позову про визначення місця проживанням малолітньої дитини [PERSON] з матірю [PERSON], то первісний позов [PERSON] про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання сина до задоволення не підлягає. На підставі наведеного та

Outcome: approved