Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-15 00:00:00

05 серпня 2020 року позивач [PERSON] звернувся до\~Березнегуватського районного\~суду із\~позовною заявою\~до відповідача ДП "Миколаївський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" про стягнення нарахованої та невиплаченої при звільненні заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні. У позові зазначив, що з 13 серпня 2019 року працював начальником дорожньо-ремонтного пункту філії Снігурівський райавтодор ДП Миколаївський облавтодор та звільнився 23 березня 2020 року за власним бажанням. Після звільнення йому не було сплачено нараховану заробітну плату, яка згідно довідки про заборгованість від 13.05.2020 року № 35, складає 44 636 грн. 45 коп. При цьому просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку по заробітній платі, надавши розрахунок середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати починаючи з 23.03.2020 року по 16.09.2020 року, сума якого становить 37448 грн. 29 коп. Ухвалою Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 10 серпня 2020 року відкрито провадження у зазначеній справі та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Філію Снігурівський райавтодор ДП Миколаївський облавтодор. Позивач в судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач був належним чином повідомлений про час та дату судового розгляду, повідомлення здійснювалось судом шляхом направлення ухвал про відкриття провадження у справі та призначення судового розгляду, позовної заяви та доданих до неї документів за місцем знаходженням відповідача, однак в судове засідання представник не прибув, правом на подання клопотання та відзиву на позов не скористався. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - філія Снігурівський райавтодор ДП Миколаївський облавтодор, пояснень суду по суті спору не надала, в судове засідання не з`явилась, про час та місце проведення засідання повідомлялась належним чином. Судові повістки із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення направлялись на офіційну адресу Філія Снігурівський райавтодор ДП Миколаївський облавтодор. У зв`язку з поверненням повісток Укрпоштою з поміткою - адресат не знаходиться за вказаною адресою, адресат відмовився від отримання, відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України, виклик до суду було здійснено через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Тобто, з урахуванням вимог ст.128 ЦПК України, судом визнано, що третя особа була повідомлена про час та місце проведення підготовчого засідання належним чином. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Відповідно до статті 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі у відсутності відповідача, на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази та встановивши фактичні обставини справи, суд дійшов наступного. Із матеріалів справи встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з філією Снігурівський райавтодор\~ДП Миколаївський\~облавтодор та займав на вказаному підприємстві посаду начальника дорожньо-ремонтного пункту, що підтверджується наказом №9-К від 12.08.2019 року (а.с.8). Згідно наказу філії Снігурівський райавтодор №4-К від 23.03.2020 року, позивача звільнено з займаної посади за власним бажанням, на підставі п.3 ст.38 КзпП України (а.с.10). Довідкою філії Снігурівський райавтодор від 13.05.2020 року №35 підтверджується, що заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] за вересень 2019 року березень 2020 року, складає 44 636 грн. 45 коп. (а.с.9). Доказів погашення вказаної заборгованості перед позивачем відповідач до суду не надав. Виплата заробітної плати працівнику гарантована статтею 43 Конституції України. Відповідно до частини першої статті 47 КзпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно з частиною першою статті 116 наведеного Кодексу при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Таким чином, позовна вимога про стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 44 636 грн. 45 коп. є обґрунтованою та підлягає задоволенню. При вирішенні спору в частині стягнення середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку суд виходить з наступного. Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КзпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що за статтею 47 КзпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, що викладені в вище зазначеному Рішенні Конституційного Суду України, дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Обчислення середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку, провадиться судом відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 08.02.1995 року № 100 (далі - Порядок). Абзацом третім пункту 2 наведеного Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку). Така правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 21.01.2015 у справі № 6-195цс14. Зі змісту розрахунку про визначення середнього заробітку вбачається, що позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з дати звільнення 23.03.2020 року по 16.09.2020 року у розмірі 37448,29 грн. (121 робочих днів). При розрахунку середнього заробітку суд виходить з довідки філії Снігурівський райавтодор\~№38 від 09.06.2020 року, оскільки інші докази щодо заробітної плати позивача в матеріалах справи відсутні. Відповідно до довідки філії Снігурівський райавтодор заробітна плата позивача за два останні повних місяці роботи, які передують події з якою пов`язана виплата, становить 12402,25 грн. (січень 2020 року 5827, 09 грн.; лютий 2020 року 6575,16 грн.). (а.с.11). Кількість робочих днів, виходячи із п`ятиденного робочого тижня та даних, викладених у листах Мінсоцполітики України про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2020 рік від 29.07.2019 року № 1133/0/206-19, кількість робочих днів в січні 2020 року становить 21 день, в лютому 2020 року 20 день. Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача складає 302,49\~грн. (12402,25 грн / 41 день), а не 308, 49 грн як підраховано позивачем. Таким чином, за період розрахунку при звільненні за період вказаний [PERSON] , а саме з 23.03.2020 року по 16.09.2020 року складає 121 робочий день. У зв`язку із цим, розмір середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку за період вказаний позивачем складає 36 601 грн. 29 коп. (302,49 грн х 121 день), сума якого визначена без утримання прибуткового податку з громадян й інших обов`язкових платежів, що є обов`язком роботодавця, як податковим агентом. При цьому, суд не приймає розрахунок позивача, оскільки при розрахунку середньоденного заробітку позивач допустився помилки. За такого, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 44 636 грн. 45 коп. заборгованості по заробітній платі та 36 601 грн. 29 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період, визначений позивачем, які визначені без утримання прибуткового податку з громадян й інших обов`язкових платежів, що є обов`язком роботодавця, як податковим агентом. При розподілі судових витрат суд приходить до наступних висновків. Згідно пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України, інші судові витрати пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позивач в частині відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України Про судовий збір, звільнений від сплати судового збору, на підставі сатті 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 832,40 грн. (840,80 х 99%). На підставі викладеного та

Outcome: partial