Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-04 00:00:00

29.12.2020 до Краснолиманського міського суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про припинення права власності та скасування державної реєстрації права на земельну ділянку. Для участі в судовому засіданні позивачка [PERSON] не прибула, проте надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, на задоволенні позовних вимог наполягає, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] , належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду цивільної справи, шляхом розміщення оголошення на офеційному сайті суду, в судове засідання не прибув, про причини свого не прибуття суд не повідомив. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснюється. Суд вважає можливим розглянути справу без особистої участі позивача, відповідача, оскільки матеріали справи містять всі необхідні відомості про права та взаємовідносини сторін. Ухвалою суду від 05.08.2021 постановлено здійснювати заочний розгляд вказаної цивільної справи. Дослідивши зібрані в справі докази, всебічно і повно з`ясувавши всі обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши письмові докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив фактичні обставини та відповідні їм цивільні правовідносини. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] , є власником житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 86,3 кв.м., житловою площею 36,8 кв.м., на підставі Договору купівлі-продажу 1/2 частки жилого будинку від 27.11.2020, зареєстрованого в реєстрі за №5005, що пітверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №234458465 від 27.11.2020, та Договору купівлі-продажу 1/2 частки жилого будинку від 27.11.2020, зареєстрованого в реєстрі за №5006, що пітверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №234462692 від 27.11.2020 (а.с.8-13). Житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , на земельній ділянці з кадастровим номером 1413300000:01:011:0198, загальною площею 0,0522 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), належить [PERSON] на підставі Державного акта від 14.11.2008 ЯЖ442640 (а.с.15). Державна реєстрація земельної ділянки була здійснена міськрайонним управлінням Держгеокадастру у м. Красний Лиман та Краснолиманському районі Донецької області 14.11.2008, що підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-1408310512020 від 23.11.2020 (а.с.18). Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №235514813 від 04.12.2020 р. право власності на земельну ділянку з кадастром номером 1413300000:01:011:0198 не зареєстроване (а.с.22-23). Відповідно до ст.120 Земельного кодексу України у випадку набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що знаходяться у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якому розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розміщені на земельній ділянці, що знаходиться у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни цільового призначення. Згідно зі ст. 377 Цивільного кодексу України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього власника (землекористувача). Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права. Після відчуження житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , у власника земельної ділянки відповідача [PERSON] припинилось право власності на земельну ділянку, розташовану за цією ж адресою. Продавець за Договором купівлі- продажу 1/2 частки житлового будинку від 27.11.2020 ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДАТА ФІНАНС» не зареєструвало за собою право власності на земельну ділянку відповідно до ст. ст. 125, 126 Земельного кодексу України. Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», зважачи на це, до позивачки не перейшло право власності на земельну ділянку під належним їй на праві власності будинком відповідно до ст. 120 Земельного кодексу України, ст. 377 Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. 3 ст. З «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, таким чином, на сьогодні власником земельної ділянки є [PERSON] , а власником житлового будинку, розташованого на цій же земельній ділянці є [PERSON] . Хоча після переходу права власності на будинок від [PERSON] його право власності на земельну ділянку припинилось. Зважаючи на викладене, позивачка позбавлена права оформити документи на вказану замельну ділянку, оскільки її власником є [PERSON] .. Відповідно до ч. 1, 2, 6 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і "розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Власник майна, права якого порушені, відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таке право особи реатізується шляхом звернення до суду з позовом про захист свого порушеного права та усунення будь-яких перешкод у вільному та на власний розсуд користуванні та розпорядженні майном. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму ВСУ від 16.04.2004 р. №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді земельних справ» судам слід мати на увазі, що спори, пов`язані із земельними відносинами, розглядаються в позовному провадженні. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК). На підставі ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі ст.16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав є припинення правовідношення, визнання права, відновлення становища, яке існувало до порушення. Відповідно до ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Згідно з ч.3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Згідно зі ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав є визнання права. З урахуванням викладених позивачкою обставин та досліджених у судовому засіданні письмових доказів, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги [PERSON] про припинення права власності та скасування державної реєстрації права на земельну ділянку. З огляду на це суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved