Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-17 00:00:00

17 квітня 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] сільської ради про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами у порядку спадкування за законом. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 16 червня 2013 року в м. Білопілля Сумської області помер його батько [PERSON], який до дня смерті постійно проживав та був зареєстрований за адресою: [INFO] разом із сином [PERSON] Після смерті батька відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок за вищезазначеною адресою. Позивач вказує, що фактично вступив в управління спадковим майном шляхом постійно проживання зі спадкодавцем в зазначеному будинку, здійснив його поховання, розпоряджався речами померлого. Крім того, в встановлений законом термін позивач звернувся до приватного нотаріуса Білопільського районного нотаріального округу Сумської області та частково оформив свої спадкові права, прийнявши спадщину шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 лютого 2016 року. За життя спадкодавець заповітного розпорядження не складав. Як спадкоємець першої черги за законом після смерті батька, позивач має намір прийняти спадщину на вказаний будинок та звернувся до нотаріуса. Однак, отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами та вільно розпоряджатись спадковим майном він не може у звязку з тим, що на зазначене домоволодіння відсутні правовстановлюючі документи, будинок не зареєстрований в Державному реєстрі прав на нерухоме майно попереднім власником. Оскільки в інший спосіб позивач не може набути права на спадщину за законом після смерті спадкодавця, тому звернувся до суду із захистом своїх спадкових прав. Посилаючись на викладені вище обставини, позивач просить визнати за ним право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходяться по вул. Лесі Українки, 7 в с. Білани Білопільського району Сумської області у порядку спадкування за законом після батька [PERSON], який помер 16 червня 2013 року. В підготовче засідання позивач [PERSON] не зявився, його представник за дорученням [PERSON] надала до суду письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у їх відсутність (а. с. 54 ). Представник відповідача [PERSON] сільської ради Білопільського району Сумської області в підготовче засідання не зявився. Сільський голова надіслав лист про розгляд справи без участі представника сільської ради, проти задоволення позову не заперечують (а. с. 53 ). Третя особа приватний нотаріус Білопільського районного нотаріального округу [PERSON] в підготовче засідання також не зявився, надавши письмову заяву про розгляд справи без участі нотаріуса (а. с. 29 ). Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 1 ст. 206 ЦПК передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, повно, всебічно та з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. При ухваленні рішення суд керувався наступними правовими нормами. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Стосовно визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами у порядку спадкування за законом, суд враховує слідуюче. У відповідності до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ч. 1, ч. 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. В силу ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Пленум Верховного Суду України у п. 20 своєї постанови "Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року роз'яснив, що справи про спадкування за законом мають вирішуватись на основі правил глави 86 ЦК України. Спадкування за законом здійснюється почергово. За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Зокрема, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У відповідності до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. 3 ст. 1268 ЦК України). Згідно з ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Частиною першою статті 316 Цивільного кодексу України поняття права власності визначено як право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). За приписами ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Судом встановлено, що батьком позивача [PERSON], [INFO], є [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії VІІ-УР № 1219229, виданого 28 травня 1968 року (а. с. 4). У відповідності до свідоцтва про смерть серії І-БП № 197298 [PERSON] помер 16 червня 2013 року в м. Білопілля Сумської області (а. с. 5). За даними довідки [PERSON] сільської ради Білопільського району Сумської області від 14 березня 2018 року за № 403 [PERSON], який помер 16 червня 2013 року постійно проживав та був зареєстрований за адресою: [INFO] разом із сином [PERSON]. Заповіт від імені померлого [PERSON] виконкомом сільської ради не посвідчувався і не реєструвався (а. с. 15). Витягом із рішення № 44 від 28 липня 1993 року виконавчого комітету [PERSON] сільської ради [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку за адресою: с. Білани, вул. Л. Українки, буд. 7 Білопільського району Сумської області для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель (присадибна ділянка) 0,04 га та для ведення особистого підсобного господарства 0,34 га (а. с. 16). [PERSON] з погосподарської книги [PERSON] сільської ради від 14 березня 2018 року за № 402 вбачається, що згідно обєкту погосподарського обліку за 1991-1995 роки [PERSON] сільської ради № 882 забудовником та власником будинку, побудованого в 1978 році за адресою: с. Білани, вул. Лесі Українки (колишня 8 Березня), буд. 7 Білопільського району Сумської області являється померлий [PERSON], 16 червня 2013 року (а. с. 12). Згідно з довідкою Філіалу Білопільської ГВД КП «Сумське МБТІ» від 26 березня 2018 року № 255, право власності в БТІ на житловий будинок під № 7 по вул. Лесі Українки в с. Білани Білопільського району Сумської області ні за фізичною, ні за юридичною особою не зареєстровано. Первинна технічна інвентаризація обєкта проведена 13 квітня 2005 року по замовленню [PERSON] (а. с. 9). Із висновку про вартість обєкта оцінки вбачається, що оціночна вартість обєкту житлового будинку № 7 по вул. Л. Українки в с. Білани Білопільського району Сумської області, загальною площею 99,2 кв.м. з господарськими будівлями і спорудами станом 30 березня 2018 року становить 81 160 грн. (а. с. 18). Із довідки КП «Білопільське районне архітектурно-планове бюро» № 10 від 30 березня 2018 року та відповідного висновку вбачається, що житловий будинок та господарські будівлі за адресою: с. Білани, вул. Лесі Українки, 7 зведені з дотриманням архітектурних, санітарних та протипожежних норм і правил, знаходяться в межах земельної ділянки, не виходять за червону лінію вулиці і не знаходяться на суміжних земельних ділянках (а. с. 10-11). Відповідно до технічного паспорту на індивідуальний житловий будинок № 7 по вул. Лесі Українки в с. Білани Білопільського району Сумської області, виданого філіалом «Білопільська госпрозрахункова виробнича дільниця» Комунального підприємства «Сумське міське бюро технічної інвентаризації» станом на 26 березня 2018 року замовником на виготовлення технічної документації є [PERSON] (а. с. 6-8). Із свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого приватним нотаріусом Білопільського районного нотаріального округу Сумської області [PERSON] 13 лютого 2016 року, зареєстрованого в реєстрі за № 65 вбачається, що спадкоємцем майна [PERSON], який помер 16 червня 2013 року, є його син [PERSON]. Спадщина, на яку видано свідоцтво складається із земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,1957 га ріллі, розташованої на території [PERSON] сільської ради Білопільського району Сумської області (а. с. 14). У розясненнях, наданих у п. 23 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Згідно з п. 24 зазначеної постанови при розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини. Як зазначено в п.п 4.18 п. 4 гл. 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за №282/20595 за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Зі змісту постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій, виданої приватним нотаріусом Білопільського районного нотаріального округу [PERSON] від 13 квітня 2018 року вбачається, що видача свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, який знаходиться за адресою: с. Білани, вул. Л. Українки (колишня вулиця 8 Березня), буд. 7 Білопільського району Сумської області, не вдається можливим у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів, які б посвідчували право власності спадкодавця на зазначене домоволодіння (а. с. 19). У відповідності до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру вбачається, що після [PERSON], який помер 16 червня 2013 року приватним нотаріусом Білопільського районного нотаріального округу заведено спадкову справу за № 54/2015 (а. с. 13). Із копії спадкової справи № 54/2015 вбачається, що за заявою позивача зареєстрована спадкова справа після [PERSON], який помер 16.03.2013 року, видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку, посвідченого приватним нотаріусом Білопільського районного нотаріального округу Сумської області [PERSON] 13 лютого 2016 року, зареєстрованого в реєстрі за № 65 на імя [PERSON] (а. с. 30-52). Зокрема, частиною 3 статті 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно з ч. 4 ст. 3 означеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56. Вказаним нормативним актом передбачалася державна реєстрація (інвентаризація) будинків і домоволодінь у межах міст та селищ, в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Проте, виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Тобто, фактично записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади, що підтверджують право приватної власності. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що спадкодавець набув право власності на домоволодіння, що знаходиться за адресою: Сумська область, Білопільський район, с. Білани, вул. Л. Українки, 7 у порядку, який був передбачений законодавством, що діяло на момент виникнення цього права. Отже, позивач має право на спадщину після батька, але не може оформити її, отримавши в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом, у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно. За таких обставин, суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] задовольнити та визнати за ним право власності на житловий будинок № 7 по вул. Лесі Українки в с. Білани Білопільського району Сумської області у порядку спадкування за законом. На підставі викладеного,

Outcome: approved