Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-15 00:00:00

В грудні 2014 року із Теренопільського міськрайонного суду до Рівненського міського суду надійшла цивільна справа за позовом Комунального підприємства теплових мереж «Тернопільміськтеплокомуненерго» Тернопільської міської ради до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води в розмірі 10 824,74 грн. та судових витрат в справі. В позовній заяві, зареєстрованій судом 10.07.2014 року зазначалось, що Комунальне підприємство теплових мереж «Тернопільміськтеплокомуненерго» Тернопільської міської ради здійснює відпуск теплової енергії для опалення та гарячого водопостачання житлового приміщення, що знаходиться за адресою [ADDRESS], квартиронаймачем (власником) якого є відповідач [PERSON]. Згідно з ст.ст. 67, 68, 162 Житлового кодексу УРСР та п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків відповідач за надані позивачем послуги зобов'язаний щомісячно вносити на його рахунок оплату за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Внаслідок порушення відповідачем передбачених законом зобов'язань у вигляді не внесння плата за використану теплову енергію, допущена заборгованість підприємству за період із 01.07.2008 року по 01.01.2014 року на вказану позовом суму 10 824 грн. 74 коп. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 03.04.2014 року в справі 607/5034/14ц відмовлено в прийнятті заяви про видачу судового наказу про стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості за спожиту теплову енергію. Згідно письмових заперечень відповідача на позовну заяву зазначено, що позовні вимоги є безпідставними з огляду на наступне: відповідачу на праві власності належить нежитлове приміщення за адресою [ADDRESS], що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав від 12.04.2012 року, тому дія нормативних актів, які регулюють правовідносини у сфері житлового фонду щодо нього не поширюється. Вказує, що в нежитловому приміщенні відсутня система централізованого теплопостачання, опалення якого здійснюється за використанням сертифікованих електрорадіаторів та інверторного кондиціонера, який виконує функцію теплової завіси, тому відсутня можливість користування послугами позивача. З приводу забезпечення приміщення гарячою водою також не відповідають дійсності та спростовуються актом про відключення та опломбування подачі гарячої води. Таким чином, відсутність в належному відповідачу приміщенні централізованого опалення після проведення реконструкції було неодноразово підтверджено компетентними органами, зокрема інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Тернопільській області, окремо зазначив, що виписка з особового рахунку про заборгованість за опалення і гаряче водопостачання не може вважатися належним та допустимим доказом обставин забезпечення приміщення тепловою енергією та гарячою водою. Окрім того, зазначив, що позивач пропустив позовну давність, сплив якої відповідно до частини 3,4 ст. 267 УЦК України, є підставою для відмови у позові, яку він просить застосувати. На клопотання позивача від 29.12.2014 року до початку судового розгляду справи про долучення доказів у вигляді актів про запуск системи опалення в роботу та ухвали Тернопільського міськрайонного суду від 06.12.22012 року про скасування судового наказу Тернопільського міськрайонного суду №2-Н-23790/11/ від 23.06.2011 року на підтвердження факту переривання строку позовної давності, надійшло додаткове заперечення відповідача. За змістом заперечень зазначено, що реконструкція приміщення підтверджується відповідними актами про прийом такого в експлуатацію, відповідно вважає, що відсутність в належному приміщенні централізованого опалення після проведеної реконструкції підтверджено неодноразово компетентними органами , зокрема інспекцією ДАБК у Тернопільській області. Доказів надання послуг щодо належного йому приміщення позивачем не надано, із порядком застосування тарифів позивачем не погоджується, питання не належить до повноважень виконавчого комітету міської ради. Доводи позивача про переривання строку позовної давності не заслуговують на увагу та підлягають спростуванню, оскільки виключний перелік підстав для переривання такого строку передбачений ст. 267 ЦК України. Представник позивача повністю підтримала позовні вимоги в суді. Додатково пояснила, шо позивач є монополістом надання послуг по теплопостачанню в м.Тернопіль, зобов'язання між позивачем та відповідачем виникають на підставі чинного законодавства, згідно ст.ст. 11,319,322 ЦК України. Покликання на норми ЖК України вважає правомірними, оскільки теплопостачання здійснюється по житловому будинку, відповідачем не повідомлено і позивач не володіє інформацією про проведення ним реконструкції, прийняття експлуатацію та реєстрацію нежилого приміщення на підставі рішення суду, в такому разі до відповідача мали бути застосовані значно вищі тарифи щодо нежилих приміщень. Відповідачем не представлено належних доказів /документів/, які б підтверджували від'єднання приміщення [ADDRESS] у встановленому законом порядку від системи централізованого опалення та постачання гарячої води. 09 Вересня 2008 року відповідач звернувся на підприємство із заявою про видачу технічних умов на реконструкцію квартири [ADDRESS], під торгово-офісне приміщення. На таку заяву КПТМ "ТМТКЕ" видало відповідачу технічні умови на реконструкцію системи опалення і гарячого водопостачання за №779 від 16.09.2008 року, де, зокрема, в п. 3 технічних умов передбачено для опалення приміщення використати діючу систему опалення, а в п.4 технічних умов - прилад опалення, який розміщений в місці влаштування вхідних дітей, демонтувати і перенести на суміжну стіну. Дані технічні умови підтверджують наявність діючої системи опалення за вказаною адресою при умові прийняття реконструкції в експлуатацію. Тобто від'єднання приміщення від централізованого опалення не було. Також акти про запуск системи опалення в роботу за період з 2008 року по 2014 рік підтверджують факт надання послуг з теплопостачання в приміщення відповідача. Отже, так як КП "ТИТКЕ" надавало послуги з централізованого опалення і гарячого водопостачання, то відповідно має право отримувати плату за надані послуги, а [PERSON] має право отримувати зазначені послуги та зобов'язаний їх оплачувати. Заперечення відповідача щодо неправомірного застосування тарифів вважає недоречними. Оплата за гаряче водопостачання відповідачу не нараховується, у відповідності до заяви та актів із травня 2010 року. В серпні 2010 року відповідачем внесена оплата в рахунок погашення заборгованості за опалення і гаряче водопостачання в сумі 930,76 грн., чим вчинена дія про визнання та часткову оплату боргу, чим переривається строк позовної давності. Оскільки ЦПК України передбачений порядок стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги в порядку судового наказу, то звернення до суду із вимогою про стягнення заборгованості та видача судового наказу 03.06.2011 року, який скасований ухвалою суду від 06.12.2012 року, та наступне звернення з вимогою про видачу судового наказу в березні 2014 року, вважає тими обставинами, які переривають строк позовної давності, який починається спочатку, також можуть бути враховані поважними причинами для поновлення такого строку. Просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Оцінюючи пояснення, досліджені надані в справі докази, встановлені обставини суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Встановлено на підставі доводів позивача, довідки ПП «Благоустрій» №7 від 01.10.2013 року та особового рахунку [NUMBER], що відповідач [PERSON] рахується споживачем послуг теплопостачання, як власник квартири [ADDRESS]. На підставі наданих відповідачем копій документів, витягу про державну реєстрацію права власності ТзОВ МБТІ м. Тернополя №33822551 від 12.04.2012 року, які не оспорюються позивачем, підтверджується, що із 12.04.2012 року [PERSON] є власником нежитлового приміщення [ADDRESS], власність зареєстрована на підставі рішення суду від 15.03.2012 року в справі №1915/2727/12. Сторони не заперечують відсутність договірних відносин по наданню послуг із теплопостачання та гарячого водопостачання [PERSON] із позивачем, який надає такі послуги по будинку на теперішній час, згідно досліджених актів про запуск системи опалення в роботу в опалювальні періоди 2008-2009 року, 2009-2010 року, 2010-2011 року, 2011-2012 року, 2012-2013 року, 2013-2014 року. Відповідно до положень ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних сторін у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах між власником, споживачем, виконавцем, виробником. Положеннями вказаного Закону обов'язок укладення такого договору покладається на сторони, зокрема на споживача. Відповідно ст. 11 ЦК України, цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків зокрема значаться, інші юридичні факти. Цивільні права та обов'язати можуть виникати безпосередньо із актів цивільного законодавства. Відтак, наявність відкритого КП особового рахунку № [NUMBER] на ім'я [PERSON] на оплату послуг по наданню гарячої води і опалення на вищевказане приміщення, як двокімнатну квартиру, по якому проводяться нарахування плати по теперішній час, факт /подія/ одержання послуг по теплопостачанню та сплата отримуваних послуг, в тому числі до відмови відповідача від послуг у виді звернень і реконструкції приміщення 12.04.2012 року, є підставою для виникнення цивільних прав та обов'язків, згідно ст. 11 ЦК України. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться. Згідно доводів та розрахунку позивача по особовому рахунку відповідача, в порушення зобов'язань про оплату послуг у строки, встановлені договором або законом, відповідно до фактичних правовідносин, які склалися між сторонами з приводу надання позивачем послуг їх використання та часткової оплати відповідачем послуг за використану теплову енергію, положень ст.ст.11, 526 ЦК України, ст.ст. 67, 68 ЖК України, ст.19 Закону України „Про теплопостачання", Правил надання послуг із централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМ України від 21.07.2005 року № 630, відповідач фактично отримуючи послуги в добровільному порядку оплату їх не проводив, чим допустив заборгованість. Встановлено, що в період 01 липня 2008 року по 01 січня 2014 року по особовому рахунку відповідача проводились нарахування плати за послуги по теплопостачанню за встановленими для жилих приміщень єдиними по регіону затвердженими у встановленому порядку тарифами, та із липня 2008 року по травень 2010 року, що фактично відповідає акту опломбування подачі гарячої води від 19.04.2010 року, проведені помісячні нарахування за встановленими для жилих приміщень тарифами за послуги по наданню гарячої води. Загальна сума заборгованості визначена позивачем за означений період до 01.01.2014 року, відповідно наданому розрахунку складає 10 846,10 грн. За вказаний період відповідачем в серпні 2010 року внесена плата на погашення заборгованості в сумі 930 грн. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу. Оцінюючи заперечення, доводи і докази відповідача, суд враховує наступне. В своїх доводах відповідач не заперечував отримання послуг теплопостачання позивача до прийняття в експлуатацію реконструкції приміщення в нежитлове, також не вказував і не підтвердив офіційного повідомлення надавача послуг про проведену ним реконструкцію квартири, реєстрацію власності нежитлового приміщення, про фактичне від»єднання належного приміщення від централізованого теплопостачання та неотримання послуг по теплопостачанню від надавача. Посилання відповідача на відсутність системи централізованого теплопостачання, здійснення обігріву приміщення з використанням електроприладів не доведене належними доказами. Дослідженням наданих копій Акту готовності об»єкту до експлуатації №463 від 14.12.2010 року про виконання всього комплексу будівельних робіт по реконструкції квартири [ADDRESS] в торгово-офісне приміщення із влаштуванням входу підрядником ПП»Явір-90», Акту підсумкової перевірки відповідності збудованого об»єкту проектній документації вимогам держстандартів, будівельних норм і правил та готовності його до експлуатації від 20.12.2010 року, яким зроблений висновок про відповідність реконструкції проектній документації та про відсутність порушень /з переліком додатку документів, серед яких відсутня документація на теплопостачання приміщення/, та Сертифікат відповідності №ТП 000429 Інспекції ДАБК у Тернопільській області, не вказують на наявність відсутність системи опалення, обігріву, теплопостачання приміщення. На підставі зазначених доказів неможливо зробити висновок про відсутність системи централізованого опалення в реконструйованому торгово-офісному належному відповідачу приміщенні. Із дослідженого наданого відповідачем рішення Тернопільського міськрайсуду від березня 2012 року в справі 1915/2727/12 за позовом [PERSON] до Тернопільської міської ради про визнання права власності на торгово-офісне приміщення по [ADDRESS] не вбачається посилання на відсутність чи наявність централізованого теплопостачання або способу обігріву приміщення. Водночас, згідно наданих позивачем на підтвердження фактичного надання послуг відповідачу технічних умов Управління житлово-комунального господарства та екології КП «Тернопільміськтеплокомуненерго» №779 від 16 вересня 2008 року на реконструкцію системи опалення і гарячого водопостачання на об»єкт реконструкції квартири [ADDRESS], замовник [PERSON] /на заяву [PERSON] від 09.09.2008 року із додатком рішення виконкому міської ради «1612 від 20.08.2008 року, та перед проектної пропозиції/, в п.п. 3,4,5 передбачається - для опалення приміщень використання діючої системи опалення, демонтування і перенесення приладу опалення, який розміщений в місці влаштування вхідних дітей, на суміжну стіну, наявність стояка загальнобудинкової системи опалення, який не переносити, не зашивати. Будь-яких інших технічних умов на реконструкцію системи опалення і гарячого водопостачання приміщення в справі не встановлено. Згідно наданої позивачем відповіді від 30.04.2-10 року №959/15 на заяву [PERSON] від 24.04.2010 року з приводу відключення квартири від загально будинкової системи централізованого опалення вбачається відмова в задоволенні такої заяви за відсутністю підстав із роз»яснням встановленого постановою КМ України №1268 від 31.10.2007 року порядку. Таким чином, аналізуючи досліджені в цій частині докази суд приходить до висновку, що належних доказів з приводу відключення приміщення від загальнобудинкової системи централізованого опалення, влаштування індивідуального опалення відповідачем, невикористання послуг позивача по теплопостачанню відповідачем не надано. Доводи та заява відповідача щодо застосування строку позовної давності до заборгованості, нарахованої поза межами трирічного строку, що передує зверненню до суду, не заслуговують на увагу, оскільки судом встановлена часткова оплата заборгованості таких послуг відповідачем в серпні 2010 року, встановлене звернення позивача до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача заборгованості за оплату наданих із теплопостачання послуг, з приводу чого 03.06.2011 року виданий судовий наказ, який був чинним 18 місяців 3 дні, що вбачається із ухвали Тернопільського міськрайсуду №1915/19463/2012 від 06.12.2012 року про скасовання наказу цього суду №2-нвід2379/11 від 03.06.2011 року за заявою КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» про стягнення із [PERSON] заборгованості за використану теплову енергію та гарячу воду в сумі 5241,65 грн. Після скасування наказу ухвалою суду наступне звернення позивача із заявою про видачу судового наказу мало місце в березні 2014 року. За наведених обставин, в силу ч.ч.1,2,3 ст. 264 ЦК України, та ч.1 ст.8 ЦК України, перебіг позовної давності переривається в серпні 2010 року, оскільки дії відповідача свідчать про визнання ним боргу, та в період із червня 2011 - грудня 2012 року, внаслідок звернення позивача із заявою до суду про видачу судового наказу на стягнення боргу та наявності такого наказу, перебіг позовної давності починається заново. Крім того, період наявності судового наказу про стягнення вказаної заборгованості із відповідача на користь позивача із червня 2011 - грудня 2012 року може слугувати поважною причиною для поновлення строку позовної давності, за виключенням такого періоду трирічний строк позовної давності із серпня 2010 року позивачем не пропущений. За наведених обставин, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за послуги по теплопостачанню за період з 01.07.2008 року до 01.01.2014 року в сумі 10 824,74 грн. є обґрунтованими відповідно до положень чинного законодавства, доведеними, підлягають до задоволення в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати в сумі 243 грн. 60 коп пропорційно до суми задоволених вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved