Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

[PERSON], звертаючись до суду з позовом до Житлово-будівельного кооперативу «Надія», відповідно до заявлених вимог, просила суд визнати винним в залитті квартири позивача виконавця в наданні комунальних послуг - ЖБК «Надія», стягнути на свою користь з ЖБК «Надія» кошти в сумі 2274,67 грн. за відшкодування збитків в результаті залиття її квартири, відшкодувати моральний збиток в розмірі 5000,00 грн. та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 229 грн.40 коп., витрати на проведення оцінки вартості ремонтно-відновлювальних робіт в сумі 1500,00 грн., всього 1729,40 грн., що є предметом позову. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити, пояснила, що позивач є власником квартири [ADDRESS]. 22 липня 2013 року сталось залиття квартири позивача, а саме: забруднена вода переливалась через край кухонної раковини стікала до підлоги, при цьому крани гарячої та холодної води в квартирі були закритті. Для з'ясування причин надходження води в каналізаційний стояк, працівники ЖБК «Надія», піднялись в квартиру №32 на восьмому поверсі, а потім в квартиру №36 на дев'ятому поверсі, згодом, після прибуття мешканців квартир, з'ясувалось, що в квартирі №36 було виявлено незакритий кран подачі гарячої води, однак ніяких слідів залиття цієї квартири виявлено не було. На підставі письмової заяви позивача, працівниками ЖБК «Надія» складено Акт від 06 серпня 2013 року, яким встановлено причину залиття: «був відкритий кран гарячого водопостачання на кухні у кв.№36, власник квартири [PERSON].». Однак, на думку позивача, винна у залитті її квартири має бути покладене на ЖБК «Надія», оскільки фактично причиною залиття була несправність (забруднення) каналізаційного стоку, при цьому саме кооператив, як балансоутримувач будинку, несе відповідальність за технічний стан інженерних мереж, які знаходяться за межами квартири позивача, та зобов'язаний забезпечувати безперебійне подання води до всіх санітарних приладів квартири, інших водороздрібних пристроїв, відводити використану воду в міську каналізаційну систему, однак відповідач неналежним чином не виконав свої зобов'язання, що призвело до залиття квартири позивача. Тому, позивач просить відшкодувати за рахунок відповідача матеріальні збитки в сумі 2774,67 грн., розмір яких визначено на підставі Висновку №ЕД-1-1-43/13 будівельно-технічного (оціночно-будівельного) експертного дослідження, який складено ТОВ «Судова незалежна експертиза України» 21 жовтня 2013 року, виготовлений на замовлення позивача, а також витрати понесені на проведення оцінки вартості ремонтно-відновлювальних робіт в розмірі 1500,00 грн., що підтверджується квитанцією про їх оплату. Також, позивач вважає, що крім матеріальної шкоди їй завдано моральну шкоду, яка пов'язана з тим, що внаслідок значного психічного впливу обставин, пов'язаних із залиттям квартири, вона втратила надію та спокій, змушена проживати в квартирі, яка не відповідає еталону нормального та придатного житла, відповідач не бажає добровільно відшкодувати завдану шкоду, тому вона вимушена витрачати час на проведення обстеження квартири, для з'ясування розміру завданої матеріальної шкоди, звертатись з позовом до суду з приводу захисту її прав та інтересів, тому просить відшкодувати за рахунок відповідача моральну шкоду в сумі 5000,00 грн. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував, просив в позові відмовити з підстав, викладених у запереченнях на позов, які приєднано до матеріалів справи (а.с.54-58), додатково пояснив, що житловий будинок [ADDRESS] перебуває на балансі Житлово-будівельного кооперативу «Надія». Дійсно, 22 липня 2013 року сталось залиття квартири позивача, після огляду пошкодженого приміщення та обстеження вище розташованих квартир №32 та №36 цього будинку, було встановлено, що причиною залиття квартири №28 був відкритий кран гарячого водопостачання на кухні у кв.№36, власник квартири [PERSON], в цей час проходило випробування подачі гарячої води в системі водопостачання припинення подачі Київенерго, всі мешканці будинку були інформовані про терміни припинення і подачі гарячого водопостачання, ці обставини викладені в Акті про залиття, що трапилось на системі гарячого водопостачання, від 06 серпня 2013 року, який складено комісією у складі: голова правління Т.В. Шафоростова, бухгалтера Близнюк Г.Я., голови комісії Козаченко Н.Г., слюсаря-сантехніка [PERSON] Представник відповідача наголосив, що винними у даній ситуації є мешканці квартири №36, які будучи обізнаними про відключення гарячого постачання у будинку, залишили відкритим кран гарячого постачання води, в свою чергу позивач, як власник квартири №28, вчасно не прочистила каналізаційні мережі в своїй квартирі, де з'явилась «пробка» відвідного трубопроводу, тому після подачі води в мережу вода текла достатньо довго у водовідвідний трубопровід між 7 і 9 поверхами не стікаючи вниз в підвальне приміщення та каналізаційні колодязі і залила через неякісну герметизацію входу зливною труби у водовідвідний трубопровід в квартирі під мийкою, або ж через верх мийки, що спричинило залиття квартири позивача, разом з тим усунути таку аварійну ситуацію можливо лише у разі звернення власника квартири до кооперативу, оскільки прочистка системи можлива лише з приміщення квартири, доступ до якої здійснюється з дозволу її власника. Тому, на думку представника відповідача, в межах розгляду даної справи позивачем не доведено винна відповідача у залитті її квартири , тому відсутні підстави для відшкодування за рахунок відповідача як матеріальної, так і моральної шкоди, оскільки позивачем не доведено, внаслідок яких саме дій відповідача завдано моральну шкоду, та якими доказами позивач підтверджує розмір завданої моральної шкоди. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків. Згідно ч.1 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Суд враховує, що шкода заподіяна майну фізичної особи підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії (бездіяльність) останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. (п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»). Судом встановлено, що 22 липня 2013 року об 11 годині в будинку [ADDRESS], власник квартири [PERSON], трапилось залиття квартири гарячою водою з внутрішнього будинкового кухонного стояка, внаслідок чого пошкоджена тумба мийки (панелі від води набухли, покриття відслоїлось, тумба під духовкою розмокла і не відкривається, у коридорі вздувся дерев'яний паркет площею 7,0 кв.м, двері в туалет розмокли і перекосились; у великій кімнаті ковролин місцями промок та був частково пошкоджений при знятті його для просихання. Факт залиття підтверджується Актом про залиття, що трапилось на системі гарячого водопостачання, від 06 серпня 2013 року, який складено комісією у складі: голова правління Т.В. Шафоростова, бухгалтера Близнюк Г.Я., голови комісії Козаченко Н.Г., слюсаря-сантехніка [PERSON], яким встановлено, що причиною залиття квартири №28 був відкритий кран гарячого водопостачання на кухні у кв.№36, власник квартири [PERSON], в цей час проходило випробування подачі гарячої води в системі водопостачання припинення подачі Київенерго, всі мешканці будинку були інформовані про терміни припинення і подачі гарячого водопостачання. (а.с.9) Відповідно до ст. 386 Цивільного кодексу України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується Договором купівлі-продажу від 14 січня 1997 року. (а.с.6-7) Відповідно до ст.179 Житлового кодексу УРСР користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і при будинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.18 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 08 жовтня 1992 року №572, власники квартир зобов'язані використовувати приміщення житлових будинків за призначенням, забезпечувати збереження жилих і підсобних приміщень квартир та технічного обладнання будинків, дотримувати правил пожежної безпеки. При появі несправностей у квартирі вживати заходів до їх усунення власними силами або силами підприємства по обслуговуванню житла. Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ст. 1192 ЦК України, суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно ст. 319 ЦК України власність зобов'язує, а відтак - власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 322 ЦК України). Статтею 1 Закон України «Про житлово-комунальні послуги» визначенні поняття: балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом; виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; управитель - особа, яка за договором з власником чи балансоутримувачем здійснює управління будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд (далі - управління будинком) і забезпечує його належну експлуатацію відповідно до закону та умов договору; точка розподілу - місце передачі послуги від однієї особи до іншої, облаштоване засобами обліку та регулювання; внутрішньобудинкові системи - мережі, арматура на них, прилади та обладнання, засоби обліку та регулювання споживання житлово-комунальних послуг, які знаходяться в межах будинку, споруди; утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством. Згідно ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються, зокрема, на комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); обслуговування внутрішньобудинкових мереж, тощо). Статтею 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене, що виконавець зобов'язаний: здійснювати контроль за технічним станом інженерного обладнання будинків, квартир, приміщень. За вимог цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини. ( ч.1 та 2 ст.1166 Цивільного кодексу України) За змістом цієї статті обов'язок відшкодувати заподіяну шкоду покладається на особу, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Крім застосування принципу вини шкода підлягає відшкодуванню за умови безпосереднього причинного зв'язку між неправомірними діями особи, яка заподіяла шкоду, і самою шкодою. Відсутність хоча б одного з елементів складу цивільного правопорушення виключає настання відповідальності, передбаченої ст.1166 Цивільного кодексу України. Стаття 1192 Цивільного кодексу України зобов'язує особу, яка завдала шкоду, відшкодувати її в натурі за вибором потерпілого (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо), або відшкодувати завдані збитки в повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконаних робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Отже, відшкодування збитків - це відновлення майнового стану учасників правовідносин за рахунок іншого суб'єкта - правопорушника. Однією з необхідних умов цивільно-правової відповідальності є наявність безпосереднього причинного зв'язку між протиправною поведінкою правопорушника і збитками потерпілої сторони. Тобто, протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитками, що виникли у потерпілої особи, - наслідком протиправної поведінки заподіювача. Разом з тим, щодо визначення ступеня вини юридичної особи слід вважати, що в їх діях ознака вини є тоді, коли ознаки вини є в діях їх працівників (при виконанні трудових обов'язків). Юридична особа повинна нести цивільно-правову відповідальність за дії всіх своїх працівників з тієї причини, що дії працівників знаходяться у сфері її контролю. Як з'ясовано судом, житловий будинок [ADDRESS] перебуває на балансі Житлово-будівельного кооперативу «Надія». Відповідно до п.2.1 Статуту Житлово-будівельного кооперативу «Надія», кооператив здійснює експлуатацію, управління та обслуговування дев'ятиповерхового будинку за адресою: [ADDRESS]. (а.с.59-72) Вичерпний перелік видів діяльності Кооперативу (предметом діяльності) є наступні послуги: комплексне обслуговування житлового будинку. Управління від імені власника житловою нерухомістю: виконання комплексу послуг із забезпечення функціонування живого та нежитлового нерухомого майна (поточне обслуговування та ремонт, контроль систем опалення, водопостачання, водовідведення, прибирання та загальний догляд за приміщенням тощо); управління житлом та іншим нерухомими майном у співвласності. (п.2.3 Статуту) Виходячи зі змісту позовної заяви, підтверджується поясненнями позивача, який протягом розгляду даної справи не змінював позовні вимоги, позивач просить відшкодувати за рахунок Житлово-будівельного кооперативу «Надія» майнову шкоду в розмірі 2274,67 грн., яка завдана внаслідок залиття квартири, яке мало місце 22 липня 2013 року. На підтвердження розміру заподіяних збитків, позивач посилається на Висновок №ЕД-1-1-43/13 будівельно-технічного (оціночно-будівельного) експертного дослідження, який складено ТОВ «Судова незалежна експертиза України» 21 жовтня 2013 року, на підставі заяви [PERSON], яким встановлено, що розмір матеріального збитку, завданого власнику квартири [ADDRESS], внаслідок залиття, на момент складання висновку становить 2774,67 грн. (а.с.13-17) В свою чергу, відповідач Житлово-будівельного кооперативу «Надія» на спростування заявлених вимог, посилається на докази, а саме: рішення загальних зборів членів ЖБК «Надія» від 20 березня 2012 року, яке оформлено з протоколом №1 від 20 березня 2012 року, яким прийнято рішення про те, що «профілактичний огляд та прочищення водовідвідних каналізаційних труб в кухнях та туалетах власники квартир виконують самостійно» (а.с.81); Акт перевірки технічного стану мереж будинку ЖБК «Надія», який затверджений головою правління ЖБК «Надія» Шафоростовою Г.В. 15 травня 2013 року, яким встановлено, що прибудинкова каналізаційна система та каналізаційна мережа в технічному приміщенні (підвалі) знаходиться в належному стані та придатна для подальшої експлуатації (а.с.73), Акт про залиття, що трапилось на системі гарячого водопостачання, від 06 серпня 2013 року, який складено працівниками Житлово-будівельного кооперативу «Надія», яким встановлено причину залиття квартири [ADDRESS], яка сталась з вини власника кв.№36, яким є [PERSON], останній залишив відкритим кран гарячого водопостачання на кухні у власній квартирі (а.с.79). Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що за наявними у справі доказами встановлено, що причиною залиття квартири [ADDRESS] був відкритий кран гарячого водопостачання на кухні у кв.№36, власник якої є [PERSON], ці обставини встановлені Актом про залиття, що трапилось на системі гарячого водопостачання, від 06 серпня 2013 року, який складено працівниками Житлово-будівельного кооперативу «Надія», інших доказів, які мали довести той факт, що внаслідок неправомірних дій працівників відповідача виникла аварійна ситуації в квартири позивача, яка призвела до залиття її квартири, позивачем до позову не долучено, в межах розгляду даної справи позивач не скористалась процесуальним правом надати належні та допустимі докази, які мали підтвердити порушень прав позивача з боку відповідача - юридичної особи, як і спростувати відсутність вини фізичної особи, власника квартири №36, у залитті квартири позивача, в той же час відповідно до положень ч.4 ст.60 Цивільного процесуального кодексу України, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено наявність причинного зв'язку між діями відповідача - юридичної особи та заподіяної позивачу матеріальною шкодою, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині відшкодування позивачу за рахунок відповідача матеріальної шкоди в розмірі 2274,67 грн. та витрат за проведення експертного дослідження в розмірі 1500,00 грн., оскільки підстави для їх відшкодування безпосередньо залежать від доведення вини заподіювача шкоди та визначення розміру збитку на підставі висновку будівельно-технічного (оціночно-будівельного) експертного дослідження, який долучено позивачем як доказ розміру заподіяних збитків. Порушення майнових та особистих немайнових прав може спричинити виникнення у потерпілої особи моральної (немайнової шкоди). Право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає лише у випадках, передбачених законом або договором. Відповідно до вимог ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду визначені в ст.1167 Цивільного кодексу України. Зазначена правова норма встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за завдання моральної шкоди настає за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: протиправної поведінки, моральної (немайнової) шкоди, причинного зв'язку та вина завдавала. Як роз'яснено у п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 „Про судову практику про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" зазначається, що особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що шкода без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Разом з тим, позивачем [PERSON] не надано належних та допустимих доказів, які мали підтвердити факт заподіяння позивачу моральної шкоди неправомірними діями відповідача - юридичної особи, підстави для відшкодування моральної шкоди за рахунок відповідача не наведено, інших обставин, які мали свідчити про те, що діями відповідача позивачу завдана моральна шкода, судом не встановлено. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до Житлово-будівельного кооперативу «Надія» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі. В порядку ст.88 Цивільного процесуального кодексу України відсутні підстави для розподілу судових витрат, враховуючи, що судом винесено рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed