Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Андріївської сільської ради Хорольського району Полтавської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, мотивуючи його тим, що вона [PERSON] , народилася [INFO] року, що підтверджується копією її паспорта з безконтактним електронним носієм, [NUMBER], орган видачі- 5339, унікальний номер запису в Реєстрі [NUMBER], виданого 12.09.2018 року Хорольським районним сектором управління ДМС України в Полтавській області. Відповідно до довідки виконавчого комітету Андріївської сільської ради Хорольського району Полтавської області № 1078 від 26.09.2018 року будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] згідно особового рахунку № [NUMBER] погосподарської книги № 02-17 том 13 належав [PERSON], яка померла [INFO] року. В судове засідання позивач [PERSON] не з"явилася, але в позовній заяві прохала суд провести розгляд справи за її відсутності. В судове засідання представник відповідача Андріївської сільської ради Хорольського району Полтавської областів судове засідання свого представника не направила, подала заяву про розгляд справи за відсутності представника сільської ради, зазначивши, що позовні вимоги визнає в повному обсязі. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 3ст. 211 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється,що відповідає положенням ч. 2ст. 247 ЦПК України. Врахувавши позицію позивача, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку відповідача, викладену у письмовій заяві, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасниксправи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Повноваження сторін на вчинення дій по визнанню позову судом перевірені. Відповідач не обмежений в цивільній процесуальній дієздатності, а тому розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, включаючи і право на визнання позову. Як вбачається з правових позицій Верховного Суду України, викладених в Постанові Пленуму Суду № 2 від 12.06.2009 Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. За вимогами ч. 3 ст. 12 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ч. 1 ст. 13 Цивільно-процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 Цивільно-процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. З довідки КП « Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», слідує, що житловий будинок за адресою: [ADDRESS] станом на 29.12.2012 р. в КП « Лубенське МБТІ» не зареєстрований. Згідно з актом комісії від 27.09.2018 року № 1080 та довідкою, виданої виконавчим комітетом Андріївської сільської ради Хорольського району Полтавської області 26.09.2018 року за № 1077, позивач, [PERSON],1984 року народження, постійно проживає з 14 жовтня 2005 року по даний час без реєстрації за адресою: [ADDRESS], неодноразово здійснювала поточний ремонт житлового будинку та надвірних будівель, провела водопостачання, відведення, вставила нові вікна, поставила огорожу, провела газифікацію. Щорічно доглядає та обробляє огород, вчасно сплачує податки у сільську раду. З довідки ТОВ « Бюро послуг та консультацій» від 02.10.2018 року за № 3652 вбачається, що загальна вартість житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] та складається з: житлового будинку А-1, загальною площею 49, 6 кв.м., житловою площею 15, 6 кв.м., сараю Б, погребу В, гаражу Г, вбиральні Д становить 111 617 грн. Самочинного будівництва та перепланувань не виявлено. З технічного паспорта на житловий будинок, виданого 02 жовтня 2018 року ПП «Бюро послуг та консультацій» вбачається, що житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS], перебуває у задовільному технічному стані, придатному до подальшої експлуатації. Таким чином, позивач, [PERSON], [INFO], з 14 жовтня 2005 року добросовісно набула у володіння та користування житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS], і продовжує відкрито, безперервно володіти цим нерухомим майном по даний час, що підтверджується вищевказаними доказами та письмовими поясненнями свідків: [PERSON] та [PERSON], які проживають в с. Козубівка Хорольського району Полтавської області, що додаються. Нормою статті 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 р., закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема визнання права. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до частин 1, 4 статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно з п.п. 1, 8 Прикінцевих та перехідних положень зазначеного Кодексу він набирає чинності з 1 січня 2004 року, а правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Таким чином, перебіг строку володіння майном для визнання права власності на нього за набувальною давністю слід рахувати тільки після 1 січня 2001 року. Отже, правила про набувальну давність можуть поширюватись на випадки, коли володіння майном (в тому числі нерухомим) почалося за три роки до набрання чинності ЦК України, тобто відлік строків, про які йдеться в частині першій статті 344 цього Кодексу, зокрема, 10-річного, може починатися з 01.01.2001 року, тому право на звернення до суду в порядку ст.344 ЦК України з вимогою про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю виникає тільки після 1 січня 2011 року. Оскільки позивач добросовісно заволодів указаним нерухомим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти ним по даний час, тобто більше десяти років, починаючи з 14 жовтня 2005 року по даний час, у відповідності до частин 1, 4 статті 344 ЦК України є таким, що набув право власності на нього за набувальною давністю. За даних обставин суд приходить до висновку, що права позивача є доведеним, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення. На підставі наведеного,

Outcome: approved