Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-05 00:00:00

19.02.2021 позивач звернулась до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якому вказала, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 20.09.1996, вона є власником квартири [ADDRESS] . У зазначеній квартирі зареєстрований за місцем проживання відповідач, який з дня реєстрації в цій квартирі - 10.03.2017, в ній не проживає, участі в утриманні житлового приміщення не приймає, його особисті речі в квартирі відсутні. Реєстрація відповідача у квартирі позивача порушує її права як власника, тому вона звернулась до суду з цим позовом за захистом своїх прав. Просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . Ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 22.03.2021 прийнято цю позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. У судове засідання позивач не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином; 26.02.2021 надала суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с. - 20). Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності та відзиву на позов не надав. Відповідачу були надіслані виклики в судове засідання за адресою його реєстрації, відповідно відомостей Рубіжанської міської ради Луганської області, а саме: [ADDRESS] ( а.с.-24), які були повернуті на адресу суду з позначкою « адресат відсутній за вказаною адресою»( а.с.30). Крім того, виклики відповідача в судове засідання було опубліковано та розміщено на офіційному веб-порталі «Судова влада України» http://court.gov.ua/ на веб-сторінці Рубіжанського міського суду Луганської області у розділі «Список справ, призначених до розгляду» та «Виклик до суду учасників по справі» (а.с. 32). Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Відповідно до вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Згідно частини 4 статті 130 ЦПК України, у разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення. Відповідно до частини 1 статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Частиною 4 статті 223 ЦПК України передбачено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи повторну неявку в судове засідання належним чином повідомленого відповідача, відсутність заяви про розгляд справи за його відсутності, неповідомлення відповідачем про причини неявки до суду, відсутність відзиву на позов та згоду позивача на ухвалення заочного рішення у справі, суд дійшов висновку розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення по цій справі в порядку ст. ст. 280, 281 ЦПК України. Суд, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, об`єктивно оцінивши докази які містяться в матеріалах справи, дійшов наступного. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 20.09.1996 № [NUMBER] , виданого Бюро приватизації житла ВАТ «Краситель» на підставі розпорядження ( наказу) № 208 від 09.09.1996, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] ( а.с.9). Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 30.01.2018 Кремінським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, [PERSON] зареєструвала 30.01.2018 шлюб з [PERSON] і після державної реєстрації шлюбу їй присвоєно прізвище - [PERSON] ( а.с.-19). Отже, позивач є власником квартири [ADDRESS] . Згідно довідки № 3891 від 18.02.2021, виданої Центром надання адміністративних послуг Рубіжанської міської ради Луганської області, за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований за місцем проживання в якості «без родинних відносин» [PERSON] , [INFO] (а.с. - 13). Відповідно до домової книги для прописки громадян, які проживають у квартирі [ADDRESS] , за вказаною адресою з 10.03.2017 зареєстрований за місцем проживання [PERSON] , [INFO] ( а.с.10-12). З акту про встановлення фактичного місця проживання від 18.02.2021, засвідченого Центром надання адміністративний послуг Рубіжанської міської ради Луганської області вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] , не проживає з моменту реєстрації за вказаною адресою, участі в утриманні будинку не приймає, його особисті речі за цією адресою відсутні ( а.с. - 14 ). Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За таких обставин суд дійшов висновку, що відповідач не є власником спірного житлового приміщення або членом сім"ї позивача, у спірній квартирі відсутній без поважної причини понад чотири роки, його особисті речі в квартирі відсутні. Реєстрація відповідача у квартирі позивача позбавляє її права в повній мірі користуватися, володіти та розпоряджатися власним житлом, а тому є всі підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Отже, позовні вимоги [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщеннямє обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved