Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-12 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом, в якому просить усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою по [ADDRESS] шляхом повернення самовільно захопленої відповідачем [PERSON] частини земельної ділянки, площею 0,0013га, зобов"язавши її демонтувати металеву огорожу, довжиною 8 метрів у вигляді чотирьох металевих стовпчиків та металевої сітки. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що вона є власником вказаної земельної ділянки згідно договору купівлі-продажу від 27 вересня 2013 року з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства площею 0.05 га. Рішенням Болехівської міської ради №09-39/14 від 11 червня 2014 року затверджено проект землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. На вказаній земельній ділянці відповідач самовільно захопила її частину, площею 0.0013 га, загородивши металевим парканом довжиною 8 м з використанням 4 металевих стовпчиків. 06 грудня 2019 року провадження у зазначеній справі відкрито та призначено до підготовчого засідання. 19 лютого 2020 року закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду. 31 січня 2020 року відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні вимог за безпідставністю, оскільки не надано доказів самовільного захоплення нею частини земельної ділянки та відповідно, не доведено факту порушення прав та законних інтересів позивача. Вказує, що згідно договору дарування від 14 листопада 2004 року є власником домоволодіння по [ADDRESS] та їй за вказаною адресою належить земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, площею 0, 10 га та земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, площею 0.0995 га, що підтверджується Державними актами на право власності на земельні ділянки, загальна площа земельної ділянки 0,1995 га. Вказані земельні ділянки отримала на підставі рішення Болехівської міської ради від 01 жовтня 2009 року № 20-41/09 «Про передачу у власність земельних ділянок громадянам та виготовлення технічної документації землеустрою щодо складання документів» та від 23 жовтня 2009 року № 32-41/09 «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації». Під час виготовлення технічної документації на вказані земельні ділянки, були проведені їх обміри із винесенням меж земельної ділянки в натурі та закріплено межовими знаками. Після отримання Державних актів на землю у 2010 році, вона обгородила свої земельні ділянки металевою огорожею по існуючих межах. З того часу не переставляла паркан, не змінювала межу. Своєю земельною ділянкою вказаної площі та конфігурації вона користується з 2010 року до цього часу, а з 1900 року цією землею такої ж площі та конфігурації користувався її дід [PERSON] , що підтверджується рішенням Болехівської міської ради. Позивач стала власником земельної ділянки у 2013 році. До 2013 року власником земельної ділянки була [PERSON] , яка підписала, як землекористувач суміжної земельної ділянки, межі її земельної ділянки. Жодних претензій чи заперечень до меж належної їй земельної ділянки у [PERSON] не було. До недавнього часу жодного разу не ставила питання про самовільне захоплення нею частини земельної ділянки і позивач. (а.с. 44-45). 13 лютого 2020 року позивач надала відповідь на відзив, в якому просить позов задоволити, оскільки факт самовільного захоплення частини земельної ділянки відповідачем підтверджується долученою топографічно-геодезичною зйомкою та поясненнями свідків [PERSON] (який здійснив її виготовлення) та [PERSON] , а також листом Болехівської міської ради від 21.05.2019року з приводу її звернення щодо самовільного захоплення земельної ділянки. (а.с.68-72). Суд, заслухавши вступне слово представника позивача, відповідача та її представника, пояснення свідків [PERSON] , [PERSON] , повно та всебічно з"ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які досліджені в судовому засіданні, прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Частиною першою ст. 15, ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Згідно вимог ст.77,81 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Порушення, невизнання або оспорювання права власності особи на земельну ділянку є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Суд повинен установити: чи були порушені, не визнані, обмежені або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Встановлено, що спірні правові відносини між сторонами виникли з земельних відносин, зокрема, з приводу самовільного захоплення частини земельної ділянки. За змістом статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до вимог ст. 212 ЗК України самовільно захоплені земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки Згідно зі ст.152 ЗК України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, і шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Як встановив суд, 27 вересня 2013 року [PERSON] згідно договору купівлі-продажу придбала у [PERSON] земельну ділянку, площею 0.05 га цільове призначення якої - для ведення особистого господарства по [ADDRESS] . (а.с.12). В цей же день [PERSON] зареєструвала право власності на вказану земельну ділянку, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 1(а.с.7). Рішенням Болехівської міської ради №09-39/14 від 11 червня 2014 року за заявою [PERSON] затверджено проект землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд , площею 0.05 га (а.с.9). 25.11.2014року [PERSON] зареєструвала право власності на вказану земельну ділянку, цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.8). Звертаючись з позовом до суду, позивач обгрунтовувала свої вимоги тим, що відповідач самовільно захопила частину цієї ділянки, площею 0,0013га, довжиною 8 метрів, загородивши її огорожою у вигляді чотриьох металевих стовпчиків та металевої сітки, яку просить демонтувати. Згідно зі ст. 76 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією (ст.19 Конституції України) Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Учасники справи мають рівні права щодо щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Як на підставу своїх доводів щодо самовільного захоплення вказаної земельної ділянки позивач покликалася на письмові докази: лист Болехівської міської ради від 21.05.2019року з приводу її звернення щодо самовільного захоплення земельної ділянки, дані топографічно-геодезичної зйомки та пояснення свідків [PERSON] та [PERSON] . Однак з наданих позивачем доказів не можна встановити факт самовільного захоплення відповідачем земельної ділянки, з приводу якої й виник спір. Так, із змісту листа виконавчого комітету Болехівської міської ради з приводу звернення позивача про встановлення відповідачем огорожі на ділянці вбачається, що такий факт не встановлено, оскільки в ньому міситься тільки роз"яснення про те, що згідно п.1 ст. 154 ЗК України органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування без рішення суду не мають права втручатися у здійснення власником повноважень щодо володіння, користування і розпорядження належному йому земельною ділянкою або встановлювати непередбачувані законодавчими актами додаткові обов`язки чи обмеження та рекомендовано звернутися до суду (а.с.10). Свідок [PERSON] лише підтвердив той факт, що працюючи спеціалістом із землевпорядкування у ПП НВП «Геобуд», виготовляв документацію на зміну цільового призначення земельної ділянки гр. [PERSON] , яку вона купила у [PERSON] . При зміні цільового призначення земельної ділянки [PERSON] ніяких погоджень меж із сусідніми землекористувачами не було, оскільки площа і розміри земельної ділянки не змінювалися та перебували у власності. Йому невідомо з яких причин в акті погодження меж земельної ділянки із суміжними землевласниками [PERSON] не зазначено, відповідача [PERSON] , як суміжного землекористувача . Не є належним доказом на підтвердження факту самовільного захоплення земельної діянки і план топографічно-геодизичної зйомки земельної ділянки на а.с.13, яку виконав 22.11.2019року приватний підприємець [PERSON] . Так, будучи опитаний в якості свідка [PERSON] пояснив, що проводячи зйомку, відобразив на плані те, що зміг зрозуміти, прив"язавши дві земельні ділянки ( позивача та відповідача) до наявних будівель ( твердих точок місцевості), об`єднавши їх в одну систему координату і подав в такому вигляді. Він не може відповісти на запитання з приводу захоплення [PERSON] у [PERSON] частини земельної ділянки, оскільки це має вирішити суд. А він тільки показав на плані, що спірна земельна ділянка, площею 0,13 га знаходиться у власності як позивача, так і відповідача. Тому посилання позивача на топографічно - геодезичні вишукування ( а.с. 13), як на належний доказ на підтвердження позовних вимог, з врахуванням пояснень особи, яка здійснювала таку зйомку, судом не може бути визнаний як належний, оскільки в даних вишукуваннях не міститься висновку відносно проведеного дослідження, відповідно, пояснення позивача в цій частині ґрунтуються на припущеннях. На недноразові роз"яснення суду позивачу та його представнику щодо права клопотати на проведення судової експертизи з питаннями наявності факту захоплення частини земельної ділянки чи накладення земельних ділянок саме у даній цивільній справі, таких клопотань до суду не поступало. Разом з тим, встановлено, що відповідач [PERSON] 14 листопада 2004 року отримала в дар від матері [PERSON] житловий будинок по [ADDRESS] та на підставі вказаного договору зареєструвала право власності на нерухоме майно (а.с.57). 07 вересня 2009 року [PERSON] звернулася до міського голови м.Болехів з заявою про передачу у приватну власність земельної ділянки по [ADDRESS] , площею 0,2060 га для будівництва і обслуговування будинку та для ведення особистого селянського господарства (а.с.48). Рішенням виконавчого комітету Болехівської міської ради №32-41/09 від 23 жовтня 2009 року надано дозвіл громадянам на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки, зокрема, [PERSON] по [ADDRESS] на земельну ділянку, площею 0.21 га (а.с.47). На виконання вказаного рішення [PERSON] виготовлено технічну документацію на земельну ділянку та погоджено межі земельної ділянки, в т.ч. із [PERSON] (а.с.51-53) За заявою [PERSON] від 24 листопада 2009 року рішенням виконавчого комітету Болехівської міської ради №29-42/09 від 08 грудня 2009 року затверджено вказану технічну документацію на земельні ділянки (а.с.50-54). 14 жовтня 2010року [PERSON] отримала державні акти на право власності на земельну ділянку площею 0.0995 га серії ЯИ №829636 для для ведення особистого селянського господарства та серії ЯИ№829635 на земельну ділянку площею 0.1000 га для будівництва і обслуговування будинку (а.с.55-56). Отже, відповідач стала власником земельної ділянки значно раніше, ніж позивач- в 2010році та узгодила межі земельної ділянки з сусідніми межівниками, в тому числі із [PERSON] , яка підписуючи їх, не мала зауважень чи заперечень з приводу таких меж. (а.с.53). Також встановлено, що позивач [PERSON] є вторинним власником земельної ділянки, оскільки цю земельну ділянку вона 27 вересня 2013 року прибала згідно договору купівлі-продажу у [PERSON] . У матеріалах справи містяться технічні документації із землеустрою щодо складання державних актів як [PERSON] , так [PERSON] з яких вбачається, що [PERSON] погодила межі земельної ділянки з суміжним землекористувачами серед яких відповідач [PERSON] не зазначена, як межівник. Окрім того, позивач також не надала доказів про те, що з часу коли вона стала власником земельної ділянки, конфігурація та розміри земельної ділянки відповідача змінилися в сторону збільшення за рахунок її земельної ділянки. Так, технічною документацією із землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки із описом меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) [PERSON] загальною площею 0,500 га (а.с. 137-166) та технічною документацією із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства [PERSON] , площами 0,095 га та 0,1000 га (а.с. 55-56), не підтверджено те, що існує накладення площ земельних ділянок згідно каталогу координат. Разом з тим, процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами, як зазначено в ч.1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів),що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи У ч.2 ст.17 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з ч.1 ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Позивач, вказуючи на факт зайняття відповідачем частини земельної ділянки, власником якої він є, не надав суду доказів на підтвердження своїх заперечень, що є його процесуальним обов`язком. Отже, суд встановив, що позивачем не доведено порушення відповідачем його земельних прав, а відтак, його право, за захистом з якого він звернувся в суд, не порушено і в позові слід відмовити. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed