Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-04 00:00:00

02 жовтня 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову, посилається на те, що вона є власником квартири [ADDRESS]. У вказаній квартирі зареєстрований також її онук [PERSON], який ніколи у ній не проживав. Між ними відсутня будь-яка домовленість щодо збереження за останнім права користування спірною квартирою. Реєстрація [PERSON] в належній їй квартирі перешкоджає останній оформити соціальні пільги та повноцінно користуватися та розпоряджатися належним їй на праві власності майном. А тому, просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме [ADDRESS] Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала з підстав, викладених у ньому, просила його задовольнити, не заперечила проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, хоча про час, день та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи у його відсутність та відзиву не подав. В зв'язку з неявкою відповідача у судове засідання, за згодою позивача на заочний розгляд справи, суд ухвалив у відповідності до ч. 1 ст. 280 ЦПК України провести заочний розгляд справи та за наслідками такого розгляду ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку позов задовольнити з наступних підстав. Частинами 1 і 4 статті 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Положення цього конституційного принципу закріплені у ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України. Згідно вимог ст. 317 ЦК України кожен громадянин має право вільно володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому на праві власності майном. Відповідно до статті 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, гарантуючи захист права власності, закон надає власнику квартири (будинку) право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були пов'язані з позбавленням володіння. Як встановлено в суді та вбачається з реєстраційного посвідчення, виданого 28.01.1992 року Шепетівським міським бюро технічної інвентаризації, зареєстрованого в реєстровій книзі № 33 за реєстровим №5973, довідки КП "Шепетівське БТІ" №4 від 11.09.2018 року, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.09.2018 року №137996514, позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] З довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому будинку осіб від 04.09.2018 року, виданої начальником відділу реєстрації місця проживання Шепетівської міської ради та інформації, відомостей Шепетівського МВ УДМС України в Хмельницькій області від 12.10.2018 року та повідомлення відділу реєстрації місця проживання Шепетівської міської ради від 18.10.2018 року №1140, що надійшли на виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України вбачається, що крім позивача у вказаній квартирі з 15.09.2006 року значиться зареєстрованим відповідач [PERSON], [INFO]. Згідно даних актів від 04 вересня 2018 року, складених комісією у складі сусідів: [PERSON], жительки [ADDRESS], [PERSON], жителя [ADDRESS] [PERSON], жительки [ADDRESS], підписи яких завірено майстром ПП "УК "Управдом" Колесник Л.Є., [PERSON] зареєстрований по [ADDRESS] але фактично не проживає за вищевказаною адресою, комунальними послугами не користується, особистих речей у даному будинку не має. Даний факт підтвердили також допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], які суду показали, що є сусідами позивача, а тому знають, що позивач проживає по [ADDRESS] разом з чоловіком. Відповідач [PERSON], який є її онуком, у вказаній квартирі зареєстрований, однак ніколи не проживав, особисті речі останнього у квартирі відсутні. Вирішуючи позов в межах заявлених вимог, суд зважає на таке. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України, якою встановлено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Частиною другою ст. 405 ЦК України встановлено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом не здобуто та відповідачем не надано доказів того, що останньому як члену сім'ї власника житла створюються перешкоди для проживання у квартирі за адресою: [ADDRESS] наявні поважні причини відсутності у даному житлі або існує інша домовленість між ним і власником житла. Отже, з урахуванням положень ч. 2 ст. 405 ЦК України, суд дійшов висновку, що [PERSON] добровільно залишив жиле приміщення і постійно, більше 1 року, проживає за іншою адресою. За наведених обставин, вимоги позивача ґрунтуються на законі, доведені належними та допустимими доказами, тому підлягають до задоволення. Крім цього, у відповідності до вимогст.141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню понесені і документально підтверджені витрати на оплату судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп. На підставі ст.ст. 317, 321, 383, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved