Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-14 00:00:00

05.01.2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, уточнивши в ході судового розгляду, до ФОП [PERSON] про стягнення неустойки за період з 01.01.2015 року по 31.08.2015 року в сумі 116 400 грн. та вартість комунальних платежів за період з 01.01.2015 року по 31.08.2015 року включно в розмірі 9 211 грн. 72 коп., стягнення судового збору. Мотивуючи вимоги наступним: 01 жовтня 2010 року між позивачем та відповідачем був укладений договір оренди 7/9 частин нежитлового приміщення, розташованого за адресою вул. Комсомольська, 57 у м. Чернігові (в минулому квартира №15), що належать [PERSON] на праві власності, за умовами якого вона передала ФОП [PERSON] вказане приміщення в оренду на строк до 01 жовтня 2013 року. Зазначає, що після закінчення строку дії вказаного договору відповідач не звільнив указане приміщення та продовжує його займати не сплачуючи орендну плату та житлово-комунальні послуги, за що має сплатити неустойку, визначену договором оренди. Вказує, що є рішення суду від 03.07.2014 про стягнення з відповідача неустойки та вартості комунальних платежів за період з 01.10.2013 по 01.05.2014, проте останній не виконує вимоги суду. Також, є рішення суду від 25.03.2015 року стягнуто з ФОП [PERSON] на користь [PERSON] неустойки та вартості комунальних платежів за період з 01.05.2014 року по 01.01.2015 року. Відповідно до умов договору, в орендну плату не входить вартість послуг з охорони приміщення та вартість комунальних платежів, а оплата орендарем комунальних послуг, які надаються в приміщенні (електроенергію, водопостачання, водовідведення та ін.), відшкодовується орендарем щомісячно на підставі наданих йому рахунків. Оплата комунальних послуг повинна здійснюватись орендарем з моменту підписання до моменту повернення предмету договору орендодавцю за актом приймання-передачі. Вказує, що з січня 2015 року до вересня 2015 року орендарем не сплачено: за послуги теплопостачання 5 754 грн. 35 коп., за оренду землі 2 627 грн. 03 коп., за оплату послуг з утримання будинків та споруд 830 грн. 34 коп., а всього в сумі 9 211 грн.72 коп. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд задовольнити позов, з підстав викладених у ньому. Позивачка вказала, що заявлені вимоги пред»явлені до фізичної особи [PERSON] оскільки в неї була підозра, що діяльність ФОП [PERSON] припинена, при цьому не заперечувала проти визначення належним відповідачем ФОП [PERSON] якщо його діяльність не припинена. Відповідач та його представник заперечували проти задоволення позовних вимог, з підстав викладених в письмових запереченнях. До вимог про стягнення неустойки просили застосувати позовну давність (а.с. 42-44, 58-59). Вислухавши пояснення позивача та її представника, відповідача та його представника, дослідивши матеріали цивільної справи № 751/91/16-ц провадження № 2/751/188/16, цивільної справи № 751/13448/14 провадження № 2/751/116/15, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступник підстав. Судом встановлено, що 01.10.2010 між [PERSON] та ФОП [PERSON] був укладений договір оренди нежитлових приміщень /надалі-Договір/, згідно якого орендодавець зобовязується передати, а орендар прийняти в платне, строкове володіння та користування нерухоме майно: 58,2 м кв. сім девятих від загальної площі 74,8 м кв., що розташоване по вул. Комсомольська, буд. 57 (бувш. кв. № 15) у м. Чернігів, строком дії договору до 01.10.2013. Термін дії договору визначений до 01.10.2013 і порядок продовження строку дії цього договору у вигляді письмового повідомлення не пізніше, ніж за один місяць до закінчення строку оренди і отримання письмової згоди (незгоди) на продовження договору (а.с.3-4). Крім того, судом встановлено, що підприємницька діяльність ФОП [PERSON] не припинена і у зв»язку з чим, належним відповідачем по справі є ФОП [PERSON] (а.с.105-107). Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 03.07.2014 зобовязано ФОП [PERSON] звільнити 7/9 частини нежитлового приміщення, площею 58,2 кв.м., що розташоване за адресою місто Чернігів, вул. Комсомольська, 57, стягнуто з ФОП [PERSON] на користь [PERSON] 58 200 грн. 00 коп. неустойки за період з жовтня 2013 року по травень 2014 року, стягнуто з ФОП [PERSON] на користь [PERSON] 7 176 грн. 24 коп. вартості комунальних платежів за період з жовтня 2013 року по травень 2014 року (а.с.5-6). Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 25 березня 2015 року (а.с. 7-8), залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 15 травня 2015 року, позовні вимоги [PERSON] до ФОП [PERSON] було задоволено частково. Стягнуто з ФОП [PERSON] на користь [PERSON] неустойку за період з 01.05.2014 по 01.01.2015 року в сумі 101 800 грн., вартість комунальних платежів за період з травня 2014 року по грудень 2014 року включно в сумі 4 365 грн. 87 коп., судовий збір в сумі 1 013 грн. та на користь держави судовий збір - 49 грн. 16 коп. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с. 7-8). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ було скасовано вищезгадану ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 15 травня 2015 року в частині вирішення позовних вимог [PERSON] про стягнення неустойки за весь час прострочення та комунальних платежів, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.(а.с. 61-63) Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 28 січня 2016 року скасовано рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 25 березня 2015 року, в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення неустойки та комунальних платежів відмовлено (а.с.64-65). Положеннями п. 9.1. укладеного Договору оренди від 01.10.2010 року передбачено, що строк дії договору може бути продовжено за взаємною згодою сторін на визначений ними термін, проте такої згоди сторонами досягнуто не було. Відповідно до п. 7.2. вказаного Договору оренди якщо орендар не виконує обов"язку щодо звільнення предмету договору по закінченню строку оренди, орендодавець вправі вимагати сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування предметом договору за час прострочення. Так, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Як вбачається з матеріалів справи, та не заперечувалось позивачем та її представником в судовому засіданні, позивач, починаючи з 02 жовтня 2013 року, знала про порушення відповідачем її права на належне нежитлове приміщення, а відтак - і про виникнення у неї права на стягнення неустойки згідно до п. 7.2 договору оренди, розмір якої обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням до суду. Таким чином, доводи відповідача щодо необхідності застосування строку позовної давності (а.с. 58-59), суд приймає до уваги, зважаючи на той факт, що з вимогою про стягнення неустойки за період з 01.01.2015 року по 31.08.2015 року в сумі 116 400 грн. [PERSON] звернулась до суду лише в грудні 2015 року, тому суд приходить до висновку, що позивач пропустила строк позовної давності, встановлений ч. 2 ст. 258 ЦК України. За таких обставин, на підставі ч.4 ст. 267 ЦК України, позовні вимоги в частині стягнення неустойки не підлягають задоволенню, як такі, що пред»явлені поза межами строку позовної давності. Що ж стосується вимог позивача про стягнення з відповідача вартості комунальних послуг за період з 01.01.2015 року по 31.08.2015 року в сумі 9 211 грн. 72 коп. на підставі п. 4.2. Договору оренди, суд вважає за необхідне також відмовити, оскільки відповідно до зазначеного пункту Договору оренди такі витрати мали здійснюватись відповідачем лише під час дії договору оренди. Стягнення вказаних витрат з відповідача поза межами строку дії Договору оренди на тій правовій підставі, що їх здійснення було передбачено договором оренди, не ґрунтується на положеннях Договору. Згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як зазначено в ч. 1 ст. 60 ЦК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі вищевикладеного, враховуючи фактичні обставини справи і зібрані докази та беручи до уваги диспозитивність цивільного судочинства, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову [PERSON] до ФОП [PERSON] слід відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed