Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном - квартирою [ADDRESS], шляхом виселення [PERSON] та членів її сім'ї в тому числі [PERSON] з квартири [ADDRESS]. Зняття з реєстрації місця проживання з квартири [ADDRESS] [PERSON] та членів її сім'ї в тому числі [PERSON] та стягнення судових витрат. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, 07 травня 2010 року між ним та [PERSON] був укладений договір позики грошових коштів на суму 160 000, 00 грн. договір був посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №917 з терміном повернення до 31 грудня 2010 року. В забезпечення виконання зобов'язання по договору позики 07 травня 2010 року між ним та [PERSON] був укладений договір іпотеки посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №918. Предметом іпотеки є квартира [ADDRESS]. Оскільки відповідач не виконала взяті на себе зобов'язання позивач прийняв рішення набути права власності на предмет іпотеки звернувшись до Шевченківського районного суду м. Львова з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності та зняття майна з-під арешту та рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 06 серпня 2013 року позов [PERSON] до [PERSON], треті особи Шевченківський відділ державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Надра» про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності та зняття майна з-під арешту - задоволено. В рахунок погашення заборгованості за договором позики укладеного між [PERSON] та [PERSON] від 07 травня 2010 року в розмірі 160 000 (сто шістдесят тисяч) гривень, звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] згідно договору іпотеки від 07 травня 2010 року, шляхом набуття [PERSON] права власності на предмет іпотеки. 10 січня 2014 року він звернувся до відповідачки з вимогою виселення її та членів її сім'ї з займаної квартири [ADDRESS]. Відповідачка написала розписку та взаємною згодою сторін вони погодили проживання відповідачки та членів її сім'ї до 10.02.2014 р. Однак в супереч рішення суду та домовленості про проживання до 11.02.2014 року відповідачка разом зі членами своєї сім'ї продовжує проживати у квартирі яка є його власністю Тому позивач був змушений звернутися до суду з даним позовом. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, зіславшись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідачка та представник відповідача [PERSON], який діє на підставі довіреності від 01.03.2012 року (а.с.22) в судове засідання не прибули, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про що свідчить розписка долучена до матеріалів справи, причини неявки в судове засідання суду повідомлено не було. Представник органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради Брикса Р.З., який діє на підставі довіреності від 15.01.2014 року (а.с. ) заперечив проти задоволення позовних вимог. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що стверджується відміткою в журналі реєстрації вихідної кореспонденції суду. Суд, заслухавши пояснення позивача та представника третьої особи органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради дослідивши матеріали справи дійшов висновку, що позовні вимоги обгрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. 07 травня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики грошових коштів на суму 160 000, 00 грн. договір був посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №917 з терміном повернення до 31 грудня 2010 року (а.с.4). В забезпечення виконання зобов'язання по договору позики 07 травня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір іпотеки посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №918 (а.с.5-7). Відповідно до п 1.2. іпотечного договору предметом іпотеки є нерухоме майно: [ADDRESS] житловою площею 14,8 кв.м., загальною площею 20,8 кв.м., кількість кімнат одна. Право власності на предмет іпотеки підтверджено договором купівлі-продажу від 26 листопада 2009 року №1418, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] (а.с.25). В зв"язку з не виконанням відповідачкою свого грошового зобов'язання позивач звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності та зняття майна з-під арешту. 06 серпня 2013 року Шевченківським районним судом м.Львова було винесено рішення, яке набрало законної сили, згідно якого в рахунок погашення заборгованості за договором позики укладеного між [PERSON] та [PERSON] від 07 травня 2010 року в розмірі 160000 (сто шістдесят тисяч) гривень, звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] згідно договору іпотеки від 07 травня 2010 року, шляхом набуття [PERSON] права власності на предмет іпотеки (а.с.-9). З матеріалів справи також вбачається, що на час отримання коштів та передачі нерухомого майна в іпотеку [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 26.11.2009 року, договором позики грошових коштів від 07.05.2010 року та договором іпотеки від 07.05.2010 року (а.с.25, 4,5-7). Як вбачається з довідки ЛКП «Збоїща-408» з місця проживання про склад сім'ї та прописку №1818 від 03.07.2014 року [PERSON] не повідомивши позивача, 08.12.2011 року зареєструвалась в спірній квартирі та 26.12.2011 року зареєструвала в ній свою неповнолітню доньку.(а.с. ). Факт звернення [PERSON] до відповідача із вимогою про звільнення належної йому квартири підтверджується розпискою [PERSON] від 10.01.2014 року про те, що вона зобов'язується звільнити квартиру разом з членами її сім'ї 11.02.104 року (а.с.10). Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном ч. 1 ст. 317 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно п.44 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 30.03.2012, № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин") зазначається, що згідно зі ст. 32 ЦК, ст. 177 СК та ст. 17 Закону України від 26 квітня 2001 року N 2402-III "Про охорону дитинства" батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. У зв'язку із наведеним суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки) не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Враховуючи ч. 1 ст. 33, ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основними зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 40 Закону України «Про іпотеку», ч.3 ст. 109 Житлового кодексу України звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов»язані на письмову вимогу іпотеко держателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом 1 місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять житловий будинок чи житлове приміщення у встановлений строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Враховуючи п. 7.2 звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на розсуд іпотекодержателя: за рішенням суду; у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса; згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя; або у порядку, встановленому у п.п.7.3, 7.4, 7.5 цього договору. Статтею 3 Закону України «Про свободу пересування вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування зазначенням адреси житла особи та внесенням цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу. Таким чином, реєстрація фіксує офіційне місце проживання особи. За цією адресою особа має право проживати, на вказану адресу надсилається поштова кореспонденція, відповідно до даних про реєстрацію нараховуються усі комунальні послуги тощо. Наявність зареєстрованих осіб у квартирі, на яку звертається стягнення, негативно відобразиться на ціні продажу, а також перешкоджати реалізації цього предмета іпотеки. Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. Виходячи із аналізу вказаних правових норм закону, примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо добровільно мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги нового власника. Отже враховуючи ті обставини, що право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] виникло правомірно в результаті звернення на нього стягнення, як на майно передане в іпотеку, що встановлено судовим рішенням Шевченіквського районного суду м.Львова від 06 серпня 2013 року по справі №466/231/13-ц, яке набрало законної сили, а також враховуючи той факт, що вимоги про виселення пред'явленні саме до відповідача [PERSON] внаслідок її не виконання в добровільному порядку, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Крім того відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідачки [PERSON] підлягають стягненню на користь позивача, понесені судові витрати по справі в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved