Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-18 00:00:00

26 листопада 2019 року до суду звернувся позивач [PERSON] з позовом до Першої Харківської нотаріальної контори м. Харків, третя особа [PERSON] , про зняття арешту у якому просила скасувати арешт на житловий будинок [ADDRESS] , зареєстрованого в Єдиноме реєстрі заборони відчуження нерухомого майна № 27909973, шо належить їй на праві власності. Посилаючись на те, що в 2019 році вона вирішила продати належну їй на праві власності частину житлового будинку, у нотаріуса дізналась, що Першою нотаріальною конторою було накладено арешт на будинок за ухвалою Народного суду Ленінського району у м. Харкові від 08.06.1975 року по справі б/н [PERSON] , що позбавляє її можливості користуватися та розпоряджатися її майном на власний розсуд. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 02.11.2019 року за позовною заявою було відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав зазначених у позовній заяві. Відповідач Перша Харківська нотаріальна контора м. Харківу судове засідання не з"явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, та надав до суду відзив, в якому повідомили, що Перша Харківська державна нотаріальна контора під час реєстрації на паперових носіях арешту на житловий будинок [ADDRESS] 09.08.1975 року за реєстровим № 26607 була реєстратором накладених відповідними органами заборон та арештів. Наказом МЮ України від 09.06.1999 року № 31/5 був введений в дію Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Для запровадження в дію цього реєстру було проведено перенесення всіх раніше зареєстрованих заборон відчуження нерухомого майна та арештів на нерухоме майно за період з 1943 року по час введення в дію реєстрів з паперові носіїв в єдину комп`ютерну мережу. Цю роботу проводила спеціальна робоча група, як складалась з інженерів та операторів ДП «Інформаційний центр України». Працівники Першої Харківської державної нотаріальної контори не приймали участі у перенесенні зазначеної інформації з паперових носіїв в єдину комп`ютерну мережу та не формували довідки електронної бази Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна ц відсутність/наявність заборон, оскільки на той час не мали доступу до вищезазначені інформаційної комп`ютерної мережі. Під час цього перенесення в додаткових даних вказав архівну дату - 02.03.1998, архівний номер 27031HARKOVI. У 2006-2007 роках була введена в дію нова версія зазначеного реєстру, що зумовило реєстрацію перенесення арешту (архівні запис) № 6216347 зі старого раніше існуючого реєстру до нового, тому, крім дати виникнення арешту зазначена архівна дата - 05.03.1998 року та ще одна дата - 16.08.2007, тобто дати перенесення арешту з попередніх версій електронного реєстру до нової версії цього реєстру заборон. Також зазначили, що Першою Харківською державною нотаріальні конторою було проведено не накладення арешту, а реєстрація арешту на нерухоме майно на підставі Положення про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майн затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 09.06.99 № 31/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 18.08.2004 № 85/5 ) із змінами, внесеними Наказі Міністерства юстиції України 13.10.2004 р. № 117/5, де , зокрема, п.1.5 ст.1 зазначено, реєстраторами Реєстру заборон є державні нотаріальні контори, державні нотаріаті архіви,приватні нотаріуси, які уклали відповідні договори з Адміністратором ( державі підприємство « Інформаційний центр» Міністерства юстиції України ) і мають повний досі до Реєстру заборон через комп`ютерну мережу. Тож, оскільки арешт на житловий будинок [ADDRESS] , був накладений на підставі ухвали Народного суду Ленінського району м. Харкова від 06.08.1975 року і як наслідок виконання цієї ухвали Першою Харківською державною нотаріальною конторою лише було зареєстровано арешт та внесено запис до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Третя особа у судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали цивільної справи, встановив що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Згідно Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, [PERSON] належить 68/100 житлового будинку [ADDRESS] , номер запису про право власності 32519390. Згідно відомостей Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна внесено запис від16.08.2007 за № 5497873 про арешт житлового будинку [ADDRESS] . Відповідно до Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію право власності, номер запису 32519390, право спільної часткової власності на житловий будинок [ADDRESS] мають: [PERSON] та [PERSON] . Арешт на житловий будинок [ADDRESS] , був накладений на підставі ухвали б/н Народного суду Ленінського району м. Харкова від 06.08.1975 року. Особа, майно якої обтяжується зазначено [PERSON] . Першою нотаріальною конторою було накладено арешт на будинок [PERSON] за ухвалою б/н Народного суду Ленінського району у м. Харкові від 08.06.1975 року. Як вбачається з копії рішення Народного суду Ленінського району м. Харкова від 20.01.1976 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та поділ майна, 68/100 частин житлового будинку [ADDRESS] на час розгляду справи були зареєстровані на ім`я [PERSON] . Рішенням Народного суду Ленінського району м. Харкова від 20.01.1976 року в порядку поділу майна подружжя було визнано за [PERSON] право власності на 68/100 частин житлового будинку [ADDRESS] , що зареєстровані на той час за [PERSON] . Після укладення шлюбу [PERSON] із [PERSON] змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 03.11.1979 року видано Ленінським відділом РАЦС м. Харкова. До розпорядження Харківського міського голови від 02.02.2016 року № 7 було перейменовано провулок Дніпропетровський на провулок Дмитра Вишневецького. Першою Харківською державною нотаріальні конторою було проведено не накладення арешту, а реєстрація арешту на нерухоме майно на підставі Положення про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 09.06.99 № 31/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 18.08.2004 № 85/5 ) із змінами, внесеними Наказі Міністерства юстиції України 13.10.2004 р. № 117/5, де , зокрема, п.1.5 ст.1 зазначено, реєстраторами Реєстру заборон є державні нотаріальні контори, державні нотаріаті архіви, приватні нотаріуси, які уклали відповідні договори з Адміністратором ( державі підприємство « Інформаційний центр» Міністерства юстиції України ) і мають повний доступ до Реєстру заборон через комп`ютерну мережу. Перша Харківська державна нотаріальна контора під час реєстрації на паперових носіях арешту на житловий будинок [ADDRESS] 09.08.1975 року за реєстровим № 26607 була реєстратором накладених відповідними органами заборон та арештів. Наказом МЮ України від 09.06.1999 року № 31/5 був введений в дію Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Для запровадження в дію цього реєстру було проведено перенесення всіх раніше зареєстрованих заборон відчуження нерухомого майна та арештів на нерухоме майно за період з 1943 року по час введення в дію реєстрів з паперові носіїв в єдину комп`ютерну мережу. Під час цього перенесення в додаткових даних вказано архівну дату - 02.03.1998, архівний номер 27031HARKOV1. У 2006-2007 роках була введена в дію нова версія зазначеного реєстру, що зумовило реєстрацію перенесення арешту зі старого раніш існуючого реєстру до нового, тому, крім дати виникнення арешту та ще одна дата - 16.08.2007, тобто дати перенесення арешту з попередніх версій електронного реєстру до нової версії цього реєстру заборон. Статтею 41\~Конституції\~України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» від 27.08.1976 №6(в редакції від 30.06.1978 №5) надані роз`яснення, що вимоги особи, які ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові №5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», роз`яснив, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Нормами частин 1 та 2 ст.\~321\~ЦК\~України регламентовано, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в порядку, встановленому законом. Згідно до ст. 391 ЦК України, власник майна може вимагати скасування заборон в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 під поняттям «охоронювані законом інтереси», що вживається в законах України, слід розуміти як прагнення до користування матеріальним та/або нематеріальним благом, так і зумовлений загальним змістом, об`єктивний і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції Законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності. Судом встановлено, що права позивача порушуються, оскільки вона не може розпорядитися належним їй майном через наявність арешту на це майно, за відсутності підстав для арешту, а тому права позивача підлягають судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна. Відповідно до ст. 1 першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основних свобод людини, кожна сторона має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Зважаючи на те, що арешт, накладений в ході розгляду цивільної справи у 1975 році про поділ майна подружжя, будь-які дані про ніявність інших виконавчих проваджень стосовно арештованого майна відсутні, підстав для продовження обтяження на майно не вбачається, а тому право позивача підлягає судовому захисту шляхом звільнення майна з-під арешту. \~\~

Outcome: approved