Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-17 00:00:00

26 листопада 2018 року [PERSON] звернулася до Слов`янського міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері, яка потребує матеріальної допомоги, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є матір`ю відповідача. Оскільки вона має похилий вік 69 років, розмір пенсії є недостатнім для забезпечення проживання. В зв`язку зі станом здоров`я вона витрачає значну частину коштів на лікування. Крім того вона самостійно сплачує комунальні рахунки, на опалювальний сезон їй необхідно не менше 6 кубометрів дров. Зазначає, що відповідач не працює хоча є здоровим працездатним чоловіком, офіційно у шлюбі не перебуває, має сина - [PERSON] , [INFO] , інших утриманців не має, тому на її думку має можливість допомагати їй матеріально. Відповідач матеріально її не підтримує та не допомагає взагалі, частково матеріальну допомогу їй надає молодший син - [PERSON] . За наведених складних життєвих обставин позивач вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав та просить суд стягнути з відповідача та її користь аліменти на її утримання в розмірі ј частини з усіх видів його доходу (заробітку), щомісячно, починаючи із дати подання позову і до зміни матеріального та сімейного стану сторін. В судове засідання позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомлена про дату та час розгляду справи, не з`явилася. Суду надала письмову заяву з проханням розгляд справи проводити у її відсутності, позов задовольнити (а.с. 15). Відповідач [PERSON] у судове засідання, будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду справи, не з`явився, надіслав на адресу суду заяву з проханням перенести розгляд справи у зв`язку із тим, що він перебуває на стаціонарному лікуванні. До заяви долучив довідку, про те, що він 15.11.2019 року відвідав сімейного лікаря. Доказів перебування на стаціонарному лікуванні суду не надав. Враховуючи, що справа перебуває у провадженні з 26 листопада 2018 року, тобто вже майже рік, і на кожне судове засідання яке призначалося судом відповідач [PERSON] надсилав заяви з проханням перенести розгляд зазначеної справи у зв`язку із його хворобою, або у зв`язку із відвідуванням сімейного лікаря напередодні судового засідання, суд розцінює неявку відповідача у судове засідання 18 листопада 2019 року неповажною. Оскільки вбачає в діях відповідача зловживання своїми процесуальними правами. Відповідно до ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Враховуючи, що відповідачем було надано суду відзив на позовну заяву із додатками, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами справи, у відсутність відповідача. 11 червня 2019 року відповідач надіслав на адресу суду відзив, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON] з наступних підстав. До серпня 2018 року він проживав разом із матір`ю, утримував її , надавав матеріальну допомогу, сплачував усі комунальні послуги. В той час позивач мешкала за адресою відповідача зі своїм співмешканцем - [PERSON] В серпні 2018 року позивач з сокирою в руках прийшов до нього та у результаті погроз вимусили відповідача разом з дружиною та сином звільнити квартиру. Зазначає, що у квартирі в якій мешкає позивач він зробив капітальний ремонт за свій рахунок. Також вказав, що позивач протягом 5 років проживає однією сім`єю з [PERSON] та мешкали за адресою: [ADDRESS] час мешкають у [ADDRESS] , отримує дохід від додаткових занять з учнями, отримує від держави субсидію. Співмешканець позивача отримує гідну пенсію, разом із позивачем торгують на ринку та отримують від цього доходи. Він не має змоги сплачувати аліменти на утримання матері, оскільки сукупний дохід його родини складає не більше 3000,00 грн. на місяць, з яких він разом із родиною витрачає на їжу та побутові нужди своєї родини, частину надає своєму сину який досягнувши повноліття не має джерел доходу, тому він сплачує за навчання та проїзд у м. Слов`янськ до навчального закладу, а також забезпечує одягом, продуктами харчування, тощо. Крім того він часто хворіє, стоїть на обліку у лікаря-терапевта з діагнозом ІХС, стенокардія, а також у лікаря окуліста з діагнозом - катаракта, глаукома, часто перебуває на лікуванні у медичних закладах. Він знаходиться у громадському шлюбі з [PERSON] , яка має ряд хронічних захворювань, тому за станом здоров`я дружини він не працює. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , вбачається, що [INFO] народився [PERSON] , його матір`ю у свідоцтві записана - [PERSON] . Судом встановлено, що позивач [PERSON] є матір`ю відповідача. Позивач є пенсіонеркою за віком і знаходиться на обліку в Слов`янському об`єднаному управлінні ПФУ в Донецькій області, де отримує пенсію за віком у розмірі - 1565,55 грн. (а.с. 7). Відповідно до довідки КЛПЗ «Слов`янська центральна районна лікарня» від 14.11.2018 року, позивач знаходиться на «Д» обліку у лікаря-ендокринолога КЛПЗ Слов`янська «ЦРЛ» з діагнозом: Цукровий діабет 2 типу, інсулінозалежна, середньої важкості (а.с. 6). Відповідно до довідки комунального закладу «ЦПМСД» Лікарська амбулаторія від 16.11.2018 року, позивач знаходиться на «Д» обліку з діагнозом: ІХС атеросклеротичних атеросклероз з гіпертензією. Цукровий діабет 2 типу (а.с. 6). Відповідно до відомостей про застраховану особу [PERSON] , наданої на виконання ухвали суду про витребування доказів Слов`янським об`єднаним УПФУ Донецької області, [PERSON] отримує пенсію за віком, а саме за січень 2018 року - 1565,55 грн., за лютий 2018 року - 1565,55 грн., за березень 2018 року - 1565,55 грн., за квітень 2018 року - 1565,55 грн., за травень 2018 року - 1565,55 грн., за червень 2018 року - 1565,55 грн., за липень 2018 року - 1565,55 грн., за серпень 2018 року - 1565,55 грн., за вересень 2018 року - 1565,55 грн., за жовтень 2018 року - 1565,55 грн., за листопад 2018 року - 1565,55 грн., за грудень 2018 року - 1610,55 грн., за січень 2019 року - 1610,55 грн., за лютий 2019 року - 1610,55 грн., за березень 2019 року - 2915,64 грн., за квітень 2019 року - 2915,63 грн., за травень 2019 року - 1710,55 грн., за червень 2019 року - 1710,55 грн., за липень 2019 року - 1710,55 грн., за серпень 2019 року - 1710,55 грн., за вересень 2019 року - 1710,55 грн., за жовтень 2019 року - 1710,55 грн. (а.с.107-108). Що стосується матеріального стану відповідача судом встановлено, що [PERSON] з 10.10.2018 року проживає за адресою: [ADDRESS] разом із громадською дружиною [PERSON] та сином - [PERSON] , що підтверджено довідкою виданою виконкомом Райгородоцької селищної ради № 2230/277 від 06.06.2019 року та Актом, який складено депутатом Райгородоцької селищної ради у присутності сусідів (а.с. 34, з.б.34). У відповідача є син - [PERSON] , який є студентом 3 курсу «Слов`янського коледжу транспортної інфраструктури» денного відділення, термін навчання з 01.09.2018 року по 30.06.2020 року (а.с. 36). Фінансове утримання сина, а саме забезпечення одягом, продуктами харчування, проїзди в приміському та міському транспорті, здійснюється батьками дитини. Відповідно до наданих довідок відповідачем, вбачається, що він, його дружина та їх син мають проблеми зі здоров`ям, що підтверджено відповідними довідками (а.с. 36-39). Відповідач та його дружина не працюють, джерел фінансування не мають. Обов`язок повнолітніх дітей піклуватися про своїх непрацездатних батьків закріплений в статті 51 Конституції України. Відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатними особами, зокрема, є особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами. Згідно ч.1ст. 202 Сімейного кодексу України, повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Згідно ч.1ст. 205 Сімейного кодексу України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. Тобто, виходячи із зазначених норм, обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів:1) походження дитини від матері, батька 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних обставин. З огляду на вищевикладене вбачається, що право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. А необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Згідно ч. 1ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2018 року - 1 373 гривні, з 1 липня - 1 435 гривень, з 1 грудня - 1 497 гривень. Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» установлено у 2019 році прожитковий мінімум на одну особу яка втратила працездатність в розрахунку на місяць: з 1 січня 2019 року - 1497 гривень, з 1 липня - 1564 гривні, з 1 грудня - 1638 гривень. Відповідно до статті 19 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсії за віком призначаються в розмірі 55 процентів заробітку (стаття 64), але не нижче мінімального розміру пенсії. Мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі мінімального споживчого бюджету. Сам факт непрацездатності батьків не є безумовною підставою для виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Тобто, батьків слід визнавати такими, що потребують матеріальної допомоги. Свідченням такої потреби є отримання матір`ю чи батьком доходів, які є меншими за прожитковий мінімум. Згідно діючого законодавства, держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо. Тому при вирішенні спору необхідно враховувати розмір такого державного утримання і ставити його у залежність із прожитковим мінімумом. [PERSON] не надано жодних доказів, які б свідчили про те, що розмір отримуваної нею пенсії є значно нижчим за розмір її щомісячних витрат. Також, посилання позивача на незадовільний стан здоров`я не підтверджують обставин її щомісячних витрат на лікування, які перевищують її дохід у вигляді пенсії. У матеріалах справи відсутні докази про призначення [PERSON] ліків та медичних препаратів на підтвердження, яких надані фіскальні чеки. Крім того, суд враховує, що у позивачки є молодший син - [PERSON] , який надає їй матеріальну допомогу, про що у позові зазначено самою позивачкою. Виходячи зі змісту статті 19 Закону України «Про пенсійне забезпечення» мінімальний розмір пенсії забезпечує прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, а тому [PERSON] не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні частини четвертої статті 75 СК України та, відповідно, частини першої статті 202 СК України, що свідчить про безпідставність та недоведеність її позовних вимог. Відповідно до вимог п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України), не є абсолютним. Як неодноразово у своїх ухвалах вказував Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ, необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом. Зазначений правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 13 квітня 2016 року у справі № 6-3066цс15. З матеріалів справи вбачається, що розмір пенсії позивача перевищує встановлений законом прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частиною 1,6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Положення зазначених статей узгоджуються із сталою практикою Європейського Суду, так у рішенні в справі "Бочаров проти України" від 17.03.2011 року (остаточне 17.06.2011 року), зазначено, що "Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. З урахуванням наведеного, а також того, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вона потребує матеріальної допомоги, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при подачі позову він, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України відноситься за рахунок Держави. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed