Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-28 00:00:00

[PERSON] у поданій ним до суду позовній заяві до Публічного акціонерного товариства [PERSON] «Приватбанк», третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON], - просить: - визнати виконавчий напис, виконаний приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] 25.07.2017 р. по відношенню до нього на користь відповідача ПАТ [PERSON] банк «Приватбанк», таким, що не підлягає виконанню, пославшись на таке: 25.07.2017 р. приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] був зроблений виконавчий напис, відповідно до якого з нього необхідно стягнути заборгованість в сумі 45164,20 грн. на користь ПАТ КБ «Приватбанк». Зазначена сума, на думку відповідача, є заборгованістю по кредитному договору б/н від 10.11.2009 р., та яка складається із залишку заборгованості за тілом кредиту 1598,63 грн., залишку заборгованості за відсотками 34557,75 грн., пені та комісії 4000,00 грн., штрафу 2007,82 грн. Вважає, що даний виконавчий напис нотаріуса вчинений з порушенням діючого законодавства та є таким, що не підлягає виконанню, зокрема як такий, що вчинений з порушенням строку давності, а саме: період, за який провадиться стягнення, - з 10.11.2009 р. по 23.05.2017 р., тобто - 07 років 06 місяців 13 днів. Остання оплата здійснювалася ним у 2013 році. Також стягувач повинен був надати йому копію рахунку про непогашену заборгованість з відміткою під розписку після вручення письмового попередження. Тоді він міг би заперечувати проти розрахунку заборгованості. Також він не згоден з нарахованими відсотками, оскільки відсотки повинні бути нараховані в межах строків позовної давності і не можуть бути більше тіла кредиту. Також стягувач не повинен був нараховувати суму пені та штрафу, оскільки відповідно до Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», який набув чинності 15.10.2014 р., забороняється нараховувати пеню та штрафи громадянам, на території яких здійснювалась антитерористична операція. Ухвалою суду від 28.03.2018 р. відкрито спрощене провадження у справі за дійсним позовом з повідомленням сторін. Відповідач, повідомлений про дату, час і місце проведення судового засідання належним чином, явку представника у судове засідання не забезпечив, причини своєї неявки не повідомив, відзив на позовну заяву суду не надав, тому за ч.1 ст.280 ЦПК суд прийняв рішення про ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивач та його представник не заперечували. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON], у судове засідання не зявилася, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність та письмові пояснення (а.с.31-33), в яких зауважила на такому: Позивач просить суд визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, через те, що виконавчий напис вчинений поза межами строку, передбаченого ст.88 Закону України «Про нотаріат». Але, на її думку, ці обставини не є підставою для скасування виконавчого напису. Пленум Верховного Суду України Постановою №2 від 31.01.1992 р. «Про судову практику в строках за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» розяснив судам, що у справах щодо оспорювання виконавчого напису боржник може оспорити в позовному провадженні лише правильність вимог, зазначених у виконавчому напису. При безпідставності цих вимог суд скасовує виконавчий напис і відмовляє в задоволенні цих вимог, а у разі часткової їх обґрунтованості постановляє рішення про скасування виконавчого напису і стягнення з боржника на користь кредитора дійсної суми боргу. Позивач лише вказує в позовній заяві, що розмір заборгованості перед банком є спірним, але не обґрунтовує відсутність заборгованості або наявність боргу в меншому розмірі, не вказує сум, які ним були сплачені, не підтверджує факт погашення заборгованості жодними документами, тобто ніяк не спростовує розміру заборгованості, вказаного у виконавчому написі. Таким чином, предметом спору в цій справі є не дійсний розмір його боргу перед кредитором або відсутність такого, а дотримання нотаріусом формальностей, передбачених законодавством при вчиненні виконавчого напису. Підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, може бути тільки встановлений судом факт відсутності боргу або менший розмір його. Таким чином, тільки той факт, що позивач не заперечує існування реального боргу, вказаного у виконавчому написі, є підставою для відмови в позові. Згідно з п.п.3.1, 3.3, 3.4 п.3 глави 16 розділу ІІ Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22.02.2012 р. №296/5, нотаріус вчиняє виконавчий напис за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року, а строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. За своєю природою ці строки, передбачені ст.88 Закону України «Про нотаріат», не є позовною давністю, оскільки відповідна дія виступає як окремий (позасудовий) спосіб захисту цивільних прав, тоді як згідно зі ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися саме до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони мають здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. В даному випадку, у кредитному договорі не передбачений строк його дії, тобто він укладений на невизначений час. Отже, сторони мають здійснити свої права та обовязки за згаданим вище договором у будь-який час. Згідно зі ст.629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Таким чином, у разі, якщо договір, на підставі якого був вчинений виконавчий напис, був укладений на невизначений строк, у кредитора виникає право вимагати виконання обовязків боржника, передбачених договором, у тому числі й право на примусове стягнення боргу у будь-який час, та це право виникає в нього кожного наступного дня протягом дії договору. Згідно з ч.2 ст.530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, а боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідну вимогу було направлено на адресу боржника, докази її направлення було надано банком до заяви на вчинення виконавчого напису. Також послалася на висновок науково-правової експертизи, зокрема, з питання визначення нотаріусом під час вчинення виконавчого напису безспірності заборгованості, початку перебігу строку вчинення виконавчого напису та способу і субєктного складу справи щодо його оскарження в суді, виконаного Інститутом держави і права ім. В.М.Корецького Національної академії наук України №126/581 від 12.12.2016 р. Отже, виконавчий напис вчинено з дотриманням всіх вимог законодавства, а посилання в позовній заяві на необхідність його визнання таким, що не підлягає виконанню, не заслуговують на увагу. Таким чином, вчинення виконавчого напису є цілком правомірним, тому що вона діяла у повній відповідності до Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Зясувавши позицію сторін, дослідивши надані сторонами докази у справі, суд дістає таких висновків. Відповідно до\~ст.87\~Закону України\~«Про нотаріат»,\~для стягнення\~грошових сум\~або витребування\~від боржника\~майна нотаріуси\~вчиняють виконавчі\~написи на\~документах,\~що встановлюють\~заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно зі ст.88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. За п.3.1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріус вчиняє виконавчі написи якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Згідно з п.3.2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Відповідно до п.5 глави 16 розділу ІІ цього Порядку виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість. Згідно з п.10 витягу з узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014р. однією з обєктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано предявлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, зясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. Як правило у виконавчому написі сума є більшою ніж у вимозі, але це повязано з часом, який пройшов від надіслання вимоги і вчинення виконавчого напису. Отже, якщо у письмовій вимозі боржнику повідомлено, що при вчиненні напису сума заборгованості може буде збільшена з урахуванням нарахування процентів та штрафних санкцій, то у такому випадку спірності суми немає. Судом встановлено: 25 липня 2017 року за виконавчим написом приватного нотаріуса Дніпровського нотаріального міського округу [PERSON] запропоновано на підставі цього виконавчого напису стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 10.11.2009 р. в розмірі 45164,20 грн. з урахуванням залишку заборгованості за тілом кредиту у розмірі 1598,63 грн.,залишку заборгованості за відсотками у розмірі 34557,75 грн., пені та комісії у розмірі 4000,00 грн., штрафу у розмірі 2007,82 грн. та витрати за вчинення виконавчого напису у сумі 3000,00 грн. Зазначено, що строк, за який проводиться стягнення, становить сім років шість місяців тринадцять днів, а саме з 10.11.2009 р. по 23.05.2017 р. Виконавчий напис набирає чинності з дати його реєстрації в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій, тобто з 25.07.2017 року (а.с.6). Вирішуючи питання по суті заявлених позовних вимог, суд виходив з принципу змагальності сторін, закріпленому в статті 12 ЦПК України, згідно з яким кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Проте, безспірність суми у вчиненому виконавчому написі, її відповідність письмовій вимозі стягувача боржнику стороною відповідача не доведена. Будь-яких заперечень проти позовних вимог суду не надано. Так, суду не надано підтвердження: наявності за позивачем суми боргу перед відповідачем за кредитним договором №б/н від 10.11.2009 р.; відповідності сум заборгованості, зазначених у письмовій вимозі, виконавчому напису нотаріусу. З виконавчого напису нотаріуса також вбачається, що строк, за який запропоновано стягнення, становить сім років шість місяців тринадцять днів, тобто поза межами трирічного строку, що може свідчити про порушення строку позовної давності. Також, суд вважає спірним нарахування відповідачем пені та штрафів, виходячи з такого: Так, 02 вересня 2014 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», який набув чинності з 15 жовтня 2014 року (далі - Закон № 1669 -УП). Відповідно до ст.2 Закону № 1669-УП на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому КМУ переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особа підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому КМУ переліку, де проводилася антитерористична операція (ч.1). Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції (ч.2). Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст.11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1669 УП цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування і втрачає чинність через шість місяців з дня завершення антитерористичної операції, крім пункту 4 ст.11 «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону. На виконання абзацу 3 п.5 ст.11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 р. № 1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 р. № 1079-р зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 р. у № 1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція». 02 грудня 2015 року Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України». Пунктом 1 та 3 вказаного Розпорядження, затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком та визнано такими, що втратили чинність: розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція»; розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079 «Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053». Останнім відомим місцем проживання [PERSON] за реєстрацією є м. Костянтинівка Донецької області. Місто Костянтинівка Донецької області відповідно до розпоряджень КМУ від 30.10.2014 р. та від 02.12.2015 р. входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Постановою Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», яка була чинна на час вчинення оспорюваного виконавчого напису\~було передбачено, зокрема п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов'язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Стороною відповідача, третьою особою не зазначено та не доведено дотримання при вчиненні оспорюваного виконавчого напису вимог зазначеної Постанови. При цьому суд не приймає в якості доказу безспірності суми у вчиненому нотаріальному написі висновок науково-правової експертизи Інституту держави і права імені [PERSON] Національної академії наук України від 12.12.2016 р. (а.с.61-72),оскільки таки висновки носить рекомендаційний характер і, крім того експертиза проведена не у звязку з вчиненням оспорюваного нотаріального напису. Виходячи з наведеного, суд дістає висновку, що оспорюваний виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню. Таким чином, позов підлягає задоволенню. У звязку із задоволенням позову суд присуджує позивачеві з відповідача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved