Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-06 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом, зазначивши, що 08.09.2008 року вони, за нотаріально посвідченим договором, придбали у [PERSON] будівлю зерноскладу, розташовану по вул.Чернігівській, 1 в с.Голубичі Ріпкинського району, після чого заснували ТОВ ЗНАК ЯКОСТІ ЮГ, здійснили ремонт приміщення, де організували виробництво будівельних виробів з пластмас. В 2015 році [PERSON] та [PERSON] припинили виробничу діяльність і вирішили продати належне їм майно, після чого дізнались, що 07.12.2009 року [PERSON], якого позивачі ще перед укладенням договору купівлі-продажу зерноскладу, уповноважили вчиняти від їх імені та в їх інтересах правочини, всупереч волі [PERSON] і [PERSON], розірвав попередній договір, внаслідок чого [PERSON] повторно, 11.11.2011 року, продав зерносклад [PERSON], яка доводиться сестрою [PERSON] Всі вказані вище правочини були посвідчені приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON], який в порушення діючого законодавства, посвідчив договір про розірвання договору купівлі-продажу, укладений між [PERSON] і [PERSON], а також договір купівлі-продажу зерноскладу, укладений між [PERSON] та [PERSON] Таким чином позивачі, посилаючись на порушення нотаріусом вимог Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України № 20/5 від 03.03.2004 року та ст.ст.5, 203, 215, 216, 238, 334, 346, 387, 388 ЦК України, просять: 1) визнати недійсним договір про розірвання договору купівлі-продажу від 07.12.2009 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], який посвідчено приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 8213; 2) визнати недійсним договір купівлі-продажу від 11.11.2011 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], який посвідчено приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 1733; 3) визнати за [PERSON] і [PERSON] право власності на нежитлову будівлю - зерносклад, розташований по вул.Чернігівській, 1 в с.Голубичі Ріпкинського району Чернігівської області; 4) витребувати від [PERSON] на користь [PERSON] і [PERSON] нежитлову будівлю - зерносклад, розташований по вул.Чернігівській, 1 в с.Голубичі Ріпкинського району, припинивши право власності [PERSON] на вказане майно. В судовому засіданні представник позивачів підтримав вимоги [PERSON] і [PERSON], посилаючись на обставини, викладені в заяві. Відповідачі в судове засідання не зявились, будучи повідомленими про час та місце розгляду справи в порядку, визначеному ч.5 ст.74 ЦПК України. Третя особа - приватний нотаріус [PERSON] надіслав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. Заслухавши пояснення представника позивача, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що позивачі [PERSON] і [PERSON] являються громадянами [PERSON] Білорусь та проживають в [INFO]. 20.08.2008 року [PERSON] і [PERSON] за довіреностями, посвідченими приватним нотаріусом [PERSON], уповноважили [PERSON] бути їх представником в органах виконавчої влади та місцевого самоврядування, адміністративних органах, підприємствах, установах організаціях, органах нотаріату, органах державної реєстрації з усіх без вийнятку питань, що стосуються прав та інтересів довірителів, які повірений вважатиме прийнятними або доцільними, за умови, що його дії відповідатимуть вимогам чинного законодавства. Вказаними довіреностями [PERSON] і [PERSON] уповноважили [PERSON] оформити право власності на нерухоме майно в с.Голубичі Ріпкинського району і отримати свідоцтва про право власності на це майно; укладати та підписувати договори оренди земельних ділянок; отримувати Державні акти на право користування земельними ділянками; бути представником в судових органах з усіма правами, наданими позивачу, відповідачу, третій особі. Строк дії довіреностей [PERSON] та [PERSON] визначили до 20.08.2011 року. Таким чином, за змістом довіреностей виданих [PERSON] і [PERSON], останні уповноважили [PERSON] на вчинення дій щодо оформлення на їх користь права власності і користування нерухомим майном, розташованим в с.Голубичі Ріпкинського району та представляти їх інтереси виключно з приводу володіння цим майном. Правом відчужувати належне довірителям майно [PERSON] уповноважений не був. З матеріалів справи вбачається, що 08.09.2008 року [PERSON] і [PERSON] особисто, за письмовим договором, посвідченим приватним нотаріусом [PERSON], придбали у [PERSON] по ? частині нежитлової будівлі - зерноскладу, розташованої по вул.Чернігівській, 1 в с.Голубичі Ріпкинського району Чернігівської області. Витягом з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань підтверджується, що [PERSON] та [PERSON] 01.12.2008 року заснували і цього ж дня зареєстрували ТОВ ЗНАК ЯКОСТІ ЮГ, з юридичною адресою: м.Чернігів, вул.50 років СРСР, 7. Метою діяльності вказаного товариства було виготовлення будівельних виробів з пласмас, скляних і металевих виробів. Розмір статутного капіталу підприємства визначено в сумі 1060500 грн., а його формування закінчено 31.12.2011 року. Згідно Єдиного реєстру юридичних осіб, керівником ТОВ ЗНАК ЯКОСТІ ЮГ, починаючи з 16.03.2012 року, значиться [PERSON] На момент розгляду справи судом, ТОВ ЗНАК ЯКОСТІ ЮГ не перебуває в стадії ліквідації. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що він, починаючи з 2008 року, знайомий з позивачами, так як останні придбали приміщення зерноскладу в с.Голубичі Ріпкинського району по вул.Чернігівській. [PERSON] постійно проживає в с.Голубичі неподалік цього приміщення і на день розгляду справи судом, неофіційно виконує функції сторожа. Після придбання зерноскладу, в приміщенні було здійснено капітальний ремонт, а також встановлена лінія по виробництву металопластикових вікон, яка працювала близько двох років. [PERSON] офіційно працював сторожем ТОВ ЗНАК ЯКОСТІ ЮГ та особисто знайомий з [PERSON], який певний час виконував обовязки директора виробництва. Крім [PERSON] на виробництві працювало не менш ніж 6 найманих працівників, з яких свідок памятає жителів м.Чернігова - [PERSON] та [PERSON]. Весь цей час виробництвом фактично керував [PERSON] В 2015 році виробнича лінія була вивезена з підприємства за рішенням власників, працівники звільнені, однак саме приміщення перебуває під охороною [PERSON] і сторонні особи не мають до нього доступу. Свідку відомо, що [PERSON] і [PERSON] не мали наміру продавати приміщення. Із [PERSON] свідок не знайомий, але в травні-червні 2016 року [PERSON] телефонував [PERSON], який повідомив, що приміщення хочуть оглянути покупці. З трудової книжки [PERSON] вбачається, що 01.10.2010 року він був прийнятий на роботу сторожем ТОВ ЗНАК ЯКОСТІ ЮГ та звільнений з роботи 16.01.2012 року. Запис про видання наказу № 4-к від 16.01.2012 року щодо звільнення з роботи [PERSON] здійснено [PERSON], як директором підприємства. Таким чином, показання свідка [PERSON] підтверджуються офіційним документом та узгоджуються з доводами позивачів про те, що ТОВ ЗНАК ЯКОСТІ ЮГ упродовж тривалого часу займалось виробничною діяльністю і на момент розгляду справи судом, не ліквідоване. Суд вважає, що дії [PERSON] та [PERSON], які полягали в ремонті придбаного ними приміщення, заснуванні ТОВ ЗНАК ЯКОСТІ ЮГ та ведення господарської діяльності до 2015 року, беззаперечно вказують на відсутність у позивачів намірів припинити право власності на нерухоме майно. Разом з цим, повідомленням Чернігівського МБТІ підтверджується, що за період з 08.09.2008 року по 07.12.2009 року і вподальшому, право власності на будівлю зерноскладу, розташовану по вул.Чернігівській, 1 в с.Голубичі Ріпкинського району Чернігівської області за [PERSON] і [PERSON] не реєструвалось. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що [PERSON], як повірений, не виконав свого обовязку, обумовленого дорученнями [PERSON] і [PERSON] від 20.08.2008 року та не зареєстрував за позивачами права власності на нерухоме майно. Частиною 2 ст.250 ЦК України передбачено, що представник зобов'язаний негайно повідомити особу, яку він представляє, про відмову від вчинення дій, які були визначені довіреністю. Матеріалами справи підтверджується і відповідачі не спростували той факт, що [PERSON] не повідомив [PERSON] та [PERSON] про відмову від вчинення дій в їх інтересах, обумовлених довіреностями від 20.08.2008 року. Суд розцінює таку бездіяльність [PERSON], як підготовку до протиправного відчуження приміщення зерноскладу на користь інших осіб. Викладене підтверджується тим, що 07.12.2009 року [PERSON], діючи від імені [PERSON] та [PERSON], уклав зі [PERSON] договір про розірвання договору купівлі-продажу приміщення зерносховища. Вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 8213. Вподальшому, за письмовим договором посвідченим приватним нотаріусом [PERSON] від 11.11.2011 року за № 1733, [PERSON] продав [PERSON] спірне приміщення, право власності на яке за новим покупцем було зареєстровано в Чернігівському МБТІ 07.12.2011 року. У відповідності до ч.2 ст.214 ЦК України, особи, які вчинили дво- або багатосторонній правочин, мають право за взаємною згодою, а також у випадках, передбачених законом, відмовитися від нього, навіть і в тому разі, якщо його умови повністю ними виконані. Визначених законом підстав для відмови [PERSON] і [PERSON] від договору купівлі-продажу, укладеного між ними і [PERSON], в судовому засіданні не встановлено. Частиною 3 ст.12 ЦК України передбачено, що відмова від права власності на нерухомі речі здійснюється у порядку, встановленому актами цивільного законодавства. До актів цивільного законодавства, який станом на 07.12.2009 року регулював порядок відмови від права власності, відноситься Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України" затверджена наказом МЮ України від 03.03.2004 року №20/5. Вказана Інструкція була чинною 07.12.2009 року, тобто на момент укладення [PERSON] і [PERSON] договору про розірвання договору купівлі-продажу приміщення зерноскладу. Згідно п.48 Інструкції, договір сторін про зміну або розірвання нотаріально посвідченого договору оформляється шляхом складання окремого договору, який додається до примірника основного договору, що міститься в справах державної нотаріальної контори, приватного нотаріуса (державного нотаріального архіву). Договір про зміну або розірвання договору підписується сторонами і посвідчується нотаріусом. На всіх примірниках основного договору робиться відмітка про його зміну або розірвання, у якій зазначаються номер за реєстром та дата посвідчення договору про зміну або розірвання. Відмітка підписується нотаріусом і скріплюється його печаткою. З оглянутого в судовому засіданні оригіналу договору купівлі-продажу спірного майна від 08.09.2008 року, укладеного між [PERSON] і [PERSON] з однієї сторони та [PERSON], з іншої, вбачається, що нотаріус [PERSON] не проставив на договорі відмітку про розірвання цієї угоди. Оспорюваний позивачами договір - про розірвання договору купівлі-продажу від 07.12.2009 року, не містить підписів [PERSON] і [PERSON], з якими [PERSON] безпосередньо укладав цю угоду. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що приватний нотаріус [PERSON] порушив вимоги законодавства під час посвідчення договору, укладеного 07.12.2009 року між [PERSON] і [PERSON] Порушення порядку посвідчення договору, укладеного між [PERSON] і [PERSON], є додатковою підставою для визнання цього правочину недійсним. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно ст.387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Частиною 2 ст.16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Оцінюючи досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про обгрунтованість вимог позивачів та необхідність задоволення їх у повному обсязі. У відповідності до ст.88 ЦПК України, судові витрати понесені позивачами підлягають стягненню з відповідачів у солідарному порядку.

Outcome: approved