Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-10 00:00:00

[PERSON], з урахуванням уточнень позовних вимог (а.с. 184-187) звернувся до суду з позовом про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди, заподіяних в результаті дорожньо-транспортної пригоди, посилаючись на те, що 30.07.2013 року відбулася дорожньо-транспортна подія за участю транспортних засобів «Мерседес» державний номерний знак [NUMBER], під його керуванням та «Ніссан-санні», державний номерний знак [NUMBER], під керування [PERSON], якого визнано винним у скоєнні даної ДТП. Цивільно-правова відповідальність відповідача за шкоду, заподіяну майну третіх осіб під час експлуатації транспортного засобу «Ніссан-санні», застрахована в ПрАТ «Страхове товариство «Гарантія». 19.09.2014 року позивач отримав від страхової компанії відшкодування в розмірі 30728,03 грн., при цьому вартість відновлювального ремонту склала згідно калькуляції оцінювача 38073,64 грн., однак і вказана сума не покриває витрати позивача на ремонт пошкодженого автомобіля, який ним було здійснено в період з квітня 2014 року по жовтень 2014 року і становить в розмірі 51665 грн. Зазначає, що в зв'язку з підвищенням курсу долара США сума відновлювального ремонту має бути збільшена, також вважає, що страхова компанія повинна доплатити йому кошти, які зменшила на суму податку на додану вартість в сумі 6345,61 грн. в перерахунку до курсу долара США на момент виплати. З підстав наведеного позивач просив суд стягнути на його користь з [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 20936,97 грн., яка полягає в різниці між страховою виплатою та вартістю відновлювального ремонту автомобіля, франшизу в розмірі 1000 грн., моральну шкоду в розмірі 10 000 грн., яка полягає в пошкодженні автомобіля і у зв'язку з цим вимушеними змінами у звичному житті позивача, а також стягнути зі страхової компанії суму податку на додану вартість 793,90 долара США, що дорівнює 17 553,31 грн. Ухвалою суду від 11.02.2015 року по справі замінено первинного відповідача Херсонську регіональну дирекцію філії ПрАТ «Страхове товариство «Гарантія» належними відповідачем - ПрАТ «Страхове товариство «Гарантія» (а.с. 79). Ухвалою судового засідання від 25.06.2015 року по справі залучено в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача [PERSON]. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Савченко В.Б. в судовому засіданні заявлені позовні вимоги, викладені в уточненій позовній заяві підтримали в повному обсязі з мотивів викладених в первісній та уточненій позовній заяві. При цьому позивач [PERSON] в судовому засіданні 07.08.2015 року зауважив, що [PERSON] відшкодував йому суму франшизи в розмірі 1000 грн., що також підтвердив представник відповідача, тому в цій частині уточнив заявлені вимоги й просив задовольнити заявлені ним вищевказані позовні вимоги без вимоги про стягнення з відповідача франшизи. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги не визнав та просив відмовити у задоволенні заявлених вимог зазначивши, що позивач не був власником пошкодженого автомобіля на момент дорожньо-транспортної пригоди, вважав, що оскільки ліміт відповідальності страховика згідно страхового полісу становить суму в розмірі 50000 грн., то доплату страхового відшкодування, після надання [PERSON] доказів фактичних витрат, має здійснити страхова компанія. Крім того, не згодний з достовірністю визначення ринкової вартості пошкодженого автомобіля, оскільки під час цього не враховані дані, викладені в протоколі огляду ТЗ від 02.08.2013 року про пошкодження, не пов'язані з ДТП, яке сталося 30.07.2013 року, що потягло за собою помилкове визначення коефіцієнту фізичного зносу, а останній вплинув на розмір відновлювального ремонту. Вважає, що позивачем надано докази оплати складових та робіт з ремонту пошкодженого автомобіля, що підтверджують збиток на суму 12116 грн., інші докази на підтвердження цьому вважав неналежними. Також вважав, що позивачем не доведено заподіяння моральної шкоди. Від представника ПрАТ «Страхове товариство «Гарантія» Кутузова О.В. до суду надійшли заперечення на позовну та уточнену позовну заяви (а.с. 106-109, 201-205), в яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог, заявлених до страхової компанії з підстав їх необґрунтованості, зазначив, що страховиком вжито всіх заходів щодо збереження майнових прав позивача по виконанню приписів Закону України «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо здійснення страхового відшкодування. Також просив розглядати справу за відсутності представника страхової компанії. [PERSON], будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився. Суд, заслухавши доводи та заперечення учасників цивільного процесу, розглянувши подані документи, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, приходить до наступного висновку. Згідно з вимогами ст.ст. 11, 59, 60 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, завдана одній особі з вини іншої особи, внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується винною особою. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Як визначено ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 р. № 1961-ІV (далі - Закон № 1961-ІV) при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Судом встановлено, що 30.07.2013 року о 10.00 годині в м. Скадовську по вул. Володарського [PERSON], керуючи транспортним засобом «Ніссан», державний номерний знак [NUMBER], при виїзді на головну дорогу вул. Комсомольську не надав переваги в русі транспортному засобу «Мерседес» державний номерний знак [NUMBER], внаслідок чого скоїв зіткнення і обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив п. 16.11 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст.. 124 КУпАП, що підтверджується копією протоколу про адміністративне правопорушення від 30.07.2013 р. серії АГ2 № 837249 (а.с. 15). Постановою Цюрупинського районного суду Херсонської області від 23.09.2013 року винним у вказаній ДТП визнано [PERSON], за ст. 124 КУпАП його було притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 340 грн. (а.с. 182). Суд не приймає доводи представника відповідача [PERSON] - [PERSON] в частині його тверджень про відсутність у [PERSON] права вимоги на відшкодування збитків, так як той не був власником пошкодженого автомобіля на момент дорожньо-транспортної пригоди, оскільки як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 13 постанови від 01. 03. 2013 р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», враховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1. Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб). При розгляді таких спорів суд має вирішити питання про залучення до участі у справі власника майна як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача у порядку, передбаченому статтями 35, 36 ЦПК, оскільки рішення у справі може вплинути на його права та обов'язки щодо однієї зі сторін. Враховуючи, що позивач на момент ДТП керував та користувався автомобілем «Мерседес» державний номерний знак [NUMBER] на відповідній правовій підставі, а саме на підставі доручення власника автомобіля (а.с. 9), ухвалою судового засідання від 25.06.2015 року на виконання п. 13 вказаної Постанови, по справі в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача залучено власника вказаного автомобіля на момент ДТП [PERSON] На момент подачі позовної заяви позивач [PERSON] являється власником вищезазначеного транспортного засобу, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 10). Як вбачається з копії полісу № АЕ/1209062 від 21.07.2013 року, цивільно-правова відповідальність відповідача за шкоду, заподіяну майну третіх осіб під час експлуатації транспортного засобу «Nissan Sunny» державний номерний знак [NUMBER], застрахована в ПрАТ «Страхове товариство «Гарантія» на суму 50 000 грн., розмір франшизи становить 1000 грн. (а.с. 14). Згідно консультаційного висновку № 1773 дослідження транспортного засобу від 30.08.2013 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля [NUMBER], необхідного для усунення пошкоджень отриманих у ДТП, з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу його складових, в тому числі ПДВ, складає 38 073, 64 грн. (а.с. 116-122). Слід зазначити, що жодних посилань на прив'язку до курсів іноземних валют вказаний висновок не містить, а всі вартісні показники виражені у національній валюті. ПрАТ «Страхове товариство «Гарантія» спрямовувалися за вихідним від 09.10.2013 року, 27.12.2013 року листи [PERSON] із запрошенням для написання заяви на виплату страхового відшкодування із вказівкою реквізитів банку для перерахування виплати, копії яких містяться в матеріалах страхової справи, витребуваної судом (а.с. 149,150). Підтвердженням отримання адресатом листа від 09.10.2013 року являється факт його наявності у позивача, оригінал якого ним долучено до позовної заяви (а.с. 16). Разом з тим, заяву про страхову виплату [PERSON] подано до страхової компанії 23.06.2014 року (а.с. 155). 19.09.2014 року страховою компанією перераховано [PERSON] в якості страхового відшкодування в розмірі 30 728,03 грн., який розрахований за мінусом ПДВ та франшизи (а.с. 111-112, 114). В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що ремонт пошкодженого автомобіля проведений ним з квітня 2014 року по жовтень 2014 року і становив суму в розмірі 51665 грн., що на 20936,97 грн. більше отриманої ним страхової виплати, з наданням відповідних доказів (а.с. 29-50). Разом з тим, суд, з урахуванням вимог ст.ст. 57-60, 64 ЦПК України, частково погоджується з доводами представника відповідача [PERSON] й вважає неналежними доказами на підтвердження відновлення пошкодженого автомобіля: накладну від 27.04.2014 року, оскільки не містить даних про оплату за вказані в ній складові частини, відсутній підпис [PERSON] (а.с. 29); квитанцію до прибуткового касового ордеру № 119 від 14.06.2014 року, оскільки не містить даних про платника і переліку запасних частин кузова, що унеможливлює ідентифікувати складові з пошкодженням транспортного засобу та платника (а.с. 35); накладну без номеру від 10.07.2014 року, оскільки не містить даних про оплату за вказані в ній складові частини, відсутній підпис [PERSON] (а.с. 39); товарний чек від 30.10.2014 року, оскільки не містить відомостей про платника (а.с. 48). З огляду наведеного суд вважає, що позивачем доведено суму витрат, понесених ним на відновлення пошкодженого автомобіля в розмірі 12730 грн., що не перевищує розміру страхової виплати. Враховуючи наведене суд вважає необхідним відмовити у задоволенні позову в частині стягнення з [PERSON] матеріальної шкоди в розмірі 20936,97 грн. Суд також вважає необхідним відмовити в задоволенні позову в частині стягнення з ПрАТ "Страхове товариство "Гарантія" суми податку на додану вартість в розмірі 793,90 долара США, що дорівнює 17553,31 грн., оскільки позивачем не надано доказів проведення відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля у платника ПДВ, а отже витрат, пов'язаних з оплатою ПДВ, на час вирішення спору не поніс, тому відсутні підстави для відшкодування шкоди з урахуванням ПДВ. Оцінюючи доводи позовної заяви в частині вимог про стягнення з винної особи у відшкодування на користь позивача моральної шкоди, суд враховує наступне. Обґрунтовуючи заподіяння відповідачем [PERSON] моральної шкоди, позивач посилався на те, що внаслідок пошкодження автомобіля його життя зазнало негативних змін - внаслідок протиправних дій відповідача він не міг використовувати транспортний засіб за призначенням, довелося самостійно шукати кошти для ремонту автомобіля, що відповідним чином вплинуло на сімейний бюджет, що в сукупності спричинило погіршення стану його здоров'я, з'явилось безсоння. Так, відповідно до вимог ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно п. 9 вказаної Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступень зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Встановлено, що у зв'язку з пошкодженням автомобіля, позивач зазнав вимушених змін у його життєвих стосунках, змушений був докладати зусиль для його відновлення. Тому суд приходить до висновку, що протиправними діями відповідача позивачу була заподіяна моральна шкода, яка підлягає відшкодуванню, проте заявлений позивачем розмір її відшкодування, на думку суду, дещо завищений. Таким чином, суд вважає доведеним розмір відшкодування заподіяної моральної шкоди в сумі 1500 грн., який є розумним, виваженим, справедливим та пропорційним завданій шкоді. Враховуючи наведені вище встановлені судом обставини справи, оцінюючи належність та допустимість кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З урахуванням часткового задоволення позову, стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача понесених ним судових витрат підлягає сума в розмірі 443,60 грн., з яких: 243,60 грн. - судовий збір, 200 грн. - витрати на правову допомогу.

Outcome: partial