Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-08 00:00:00

12 травня 2021 року фізична особа - підприємець [PERSON] (далі по тексту - ФОП [PERSON] ) звернувся, через представника [PERSON] , до суду з позовом, яким просить стягнути з [PERSON] на свою користь завдані збитки в порядку регресу в розмірі 14285 грн. 44 коп., витрати по сплаті судового збору в розмірі 840 грн. 80 коп. та витрати на правову допомогу в розмірі 2000 грн. 00 коп. Вимоги обгрунтовано тим, що 13 січня 2017 року о 09 год. 40 хв. на 86 км. автодороги (далі по тексту - а/д) Бориспіль - Харків трапилась дорожньо - транспортна пригода (далі по тексту - ДТП) за участі автомобіля «Mercedes-Benz», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та транспортного засобу «Chevrolet Lacetti», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] .. Внаслідок ДТП автомобіль «Chevrolet Lacetti» зазнав механічних ушкоджень. Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 квітня 2017 року винним у настанні вказаного ДТП визнано [PERSON] .. На момент ДТП автомобіль «Mercedes-Benz», д.н.з. [NUMBER] , власником якого є [PERSON] , був застрахований на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 20 січня 2016 року у Приватному акціонерному товаристві «Українська пожежно - страхова компанія» (далі по тексту - ПрАТ «УПСК»), а автомобіль «Chevrolet Lacetti», д.н.з. [NUMBER] був застрахованим на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» від 08 квітня 2016 року у Акціонерному товаристві «Страховій компанії « АХА Страхування» (далі по тексту - АТ «СК «АХА Страхування»). Страховик пошкодженого транспортного засобу звернувся до ПрАТ «УПСК» із заявою про виплату страхового відшкодування, у зв`язку з чим, на підставі страхового акта № ОЦ/024/000/17/0106 від 12 травня 2017 року страхова компанія виплатила страхове відшкодування в розмірі 14285 грн. 44 коп. Відтак ПрАТ «УПСК», на підставі п. 33.1.4 ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" набуло право регресної вимоги до відповідача. 16 березня 2020 року між даною страховою компанією та позивачем було укладено договір № 13/03/2020 про відступлення права вимоги, на підставі чого первісний кредитор відступив ФОП [PERSON] право вимоги до [PERSON] . Зважаючи на те, що відповідач, в порушення вимог ст. 33 38 ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не повідомив страховика про настання ДТП, позивач набув право регресної вимоги до [PERSON] . В добровільному порядку, за наслідком отримання досудової претензії, відповідач завдані збитки не погасив. Наведене стало підставою для звернення до суду за захистом невизнаних та порушених прав споживача. Ухвалою суду від 03 липня 2020 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Крім того, сторонам роз`яснено права, обов`язки та встановлено строки для вчинення процесуальних дій. 11 серпня 2020 року на адресу суду від [PERSON] надійшли заперечення на позов та 05 листопада 25020 року додаткові заперечення, якими, з підстав наведених у запереченнях, відповідач позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні в повному обсязі. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити, оскільки через неповідомлення відповідачем про ДТП страховик був позбавлений можливості перевірити обставини самого ДТП, перелік завданих ушкоджень транспортним засобам та, як наслідок, оцінити вірність нарахованої і виплаченої регламентної виплати власнику пошкодженого автомобіля. Крім того, [PERSON] взагалі не надавав свій транспортний засіб для огляду після даного ДТП, відтак позивач має сумніви щодо обсягу завданих автомобілю [PERSON] пошкоджень. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні з підстав, наведених у запереченнях. Суд, заслухавши надані сторонами пояснення по суті справи, повно та всебічно оцінивши наявну у справі докази, дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року за № 2 передбачено, що відповідно ст. 55, 124 Конституції України та ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановле-ному цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.12, 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Доказами, відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 82 ЦПК України зазначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що 13 січня 2017 року о 09 год. 40 хв. на 86 км. а/д Бориспіль - Харків трапилась ДТП за участі автомобіля «Mercedes-Benz», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та транспортного засобу «Chevrolet Lacetti», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] .. Внаслідок ДТП автомобіль «Chevrolet Lacetti» зазнав механічних ушкоджень. Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 квітня 2017 року винним у настанні вказаного вище ДТП визнано [PERSON] та притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 340 грн. 00 коп. в дохід держави. Постанова суду набрала законної сили 20 квітня 2017 року (а.с. 49 - 50). Відповідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. На момент ДТП автомобіль «Mercedes-Benz», д.н.з. [NUMBER] , власником якого є [PERSON] , був застрахований на підставі Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/7071551 від 19 січня 2016 року у ПрАТ «УПСК» (а.с. 13). Автомобіль «Chevrolet Lacetti», д.н.з. [NUMBER] , власником якого був ПАТ «Київський картонно-паперовий комбінат» в особі директора з економіки та фінансів [PERSON] , був застрахованим на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» від 08 квітня 2016 року у АТ «СК «АХА Страхування» (а. с. 16-22). 16 січня 2017 року власник пошкодженого транспортного засобу звернувся до АТ «СК «АХА Страхування» із повідомленням про настання події, яка має ознаки страхового випадку, у зв`язку з чим, на підставі довідки про ДТП від 13 січня 2017 року, Акту огляду транспортного засобу від 18 січня 2017 року, рахунку - фактури № 0000001483 від 27 січня 2017 року, розрахунку страхового відшкодування та платіжного доручення № 302623 від 30 січня 2017 року сплачено страхове відшкодування в розмірі 15285 грн. 44 коп. (а. с. 23- 30). У квітні 2017 року страхова компанія «АХА Страхування» звернулась до ПрАТ «УПСК» з заявою про виплату страхового відшкодування за Полісом № АЕ/7071551 від 20 січня 2016 року. Дана вимога добровільно виконана страховиком забезпеченого автомобіля «Mercedes-Benz», д.н.з. [NUMBER] у зв`язку з чим, на підставі страхового Акта за № ОЦ/024/000/17/0106 від 12 травня 2017 року страховій компанії «АХА Страхування» сплачено страхове відшкодування в розмірі 14285 грн. 44 коп. (а. с. 31). Зважаючи на вказане ПрАТ «УПСК» набуло права регресної вимоги до [PERSON] . Статтею 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). При цьому відступлення права вимоги є правочином (договором), на підставі якого старий кредитор передає свої права в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав новому кредитору, а новий кредитор приймає ці права і зобов`язується або не зобов`язується їх оплатити. Відступлення права за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Цей договір може бути оплатним, якщо в ньому передбачений обов`язок нового кредитора надати старому кредитору якесь майнове надання замість отриманого права вимоги. У такому випадку на відносини цесії поширюється положення про договір купівлі-продажу. оскільки статтею 656 ЦК України передбачено, що предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога немає особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом. Норми цивільного права не встановлюють суб`єктних обмежень як щодо договору купівлі-продажу права вимоги, так і до договору відступлення права вимоги, адже ці договори за своєю правовою суттю є цивільно-правовими зобов`язаннями сторін та не мають відношення до спеціальних галузей права, тож регулюються цивільним законодавством. При відступлені права вимоги, згідно ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено законом або договором. 16 березня 2020 року між ПрАТ «УПСК» та ФОП [PERSON]. укладено договір за № 13/03/2020 про відступлення права вимоги, згідно п. 2.1 якого первісний кредитор передав новому кредитору свої права вимоги до боржників, а новий кредитор набув права вимоги первісного кредитора за укладеними договорами страхування та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки встановлені договором (а. с. 5- 7). У додатку № 1 до даного Договору зазначено, зокрема, дані по договору страхування № АЕ/7071551 від 20 січня 2016 року, страхувальник - [PERSON] , боржник - [PERSON] , сума боргу - 14285 грн. 44 коп. (а. с. 8 - 11). Разом з тим, суду, в порушення вимог ст. 76 - 81 ЦПК України, не надано доказів виконання умов п. 2.1 Договору про відступлення права вимоги щодо сплати первісному кредитору грошових коштів у сумі, що дорівнює ціні договору. Відтак, суду не надано доказів набуття позивачем права вимоги, в тому числі, до [PERSON] . Наведене, в свою чергу, є підставою для відмови у задоволенні позову. У частині 2 ст. 1187 ЦК України вказано, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно ст. 16 Закону України «Про страхування» - договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхуваль-нику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. У пункті 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик, відповідно до лімітів відповідальності страховика, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо іншій розмір не встановлено законом. За змістом ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно п.п. 33.1, 33.4 ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбаче-них статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспорт-ного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Проте, матеріали справи не містять доказів виконання [PERSON] вказаного обов`язку щодо повідомлення страховика про ДТП. Крім того, наведене не спростовано ним і під час розгляду справи. Як вбачається з положень ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно п. ґ), п.п. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов, до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Зазначеними правовими нормами встановлено обов`язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов`язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що факт настання страхового випадку зафіксований правоохоронними органами; відповідач як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності та страховик добровільно сплатив страхове відшкодування. Отже, сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку не може братися за основу ухвалення рішення, яке повинно ґрунтуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов`язаннях, адже регресні зобов`язання належать до групи позадоговірних, а тому спори з таких зобов`язань повинні вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків. Зазначене узгоджується із правовою позицією, викладеною зокрема у постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 752/9895/15-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 760/17929/15-ц, від 16 січня 2019 року у справі № 208/7291/13-ц, від 10 квітня 2019 року у справі № 724/1009/16-ц, тощо. Крім того, обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило б меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист. Зважаючи на вказане суд не вбачає підстав для задоволення позову. Частиною 1 та п.1 ч. 3 ст.133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно вимог ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі відмови в позові - на позивача. Відтак, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат по сплаті судового збору та витрат на правову допомогу. Враховуючи наведене вище та

Outcome: dismissed