Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-06 00:00:00

26.03.2014 року представник позивача звернувся до Врадіївського районного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості по кредитному договору № 232 від 31.03.2008 року в сумі 12389,37 грн. Ухвалою суду від 22.05.2014 року первісних відповідачів по вищевказаній справі було замінено на садкоємця за законом після смерті основного боржника [PERSON] та припиненням дії поруки через переведення боргу на іншу особу правонаступника [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача підтвердив позовні вимоги, наполягав на їх задоволені, вказуючи на те, що відповідач скрив факт смерті первісного боржника [PERSON], а тому вважає, що строків позовної давності не порушено. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що його батьком [PERSON] було укладено кредитний договір від 31.03.2008 року, однак той помер [INFO] та виходячи з того, що останній платіж був виконаний спадкодавцем в жовтні 2009 року, а починаючи з листопада 2009 року - сплата взагалі припинилась, то права Позивача по справі порушились і він міг на протязі строку позовної давності звернутись до суду про стягнення заборгованості. В цьому випадку строк позовної давності сплив в листопаді 2012 року. З урахуванням вимог ч. 3 ст. 1281 ЦК України позивач мав право протягом 1 року з моменту настання права вимоги (листопад 2012 року) звернутись до спадкоємців кредитора, які прийняли спадщину, тобто до листопада 2013 року. Однак, позивач не скористався цим правом, а тому на даний час сплив строк позовної давності щодо стягнення заборгованості за кредитом. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити. 31 березня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України", правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», з однієї сторони, та [PERSON], з другої сторони, був укладений кредитний договір № 232, згідно п.п. 1.1., 1.2. якого Банк надав Позичальнику, а Позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит на споживчі цілі у розмірі 20000 грн., та сплатити відсотки за користування Кредитом в розмірі 25 % річних на 36 місяців з терміном остаточного погашення Кредиту не пізніше 30 березня 2011 року (а.с.3-5). Згідно заяви на видачу готівки від 31.03.2008 року Банк надав позичальникові [PERSON], а [PERSON] отримав у Банку кредитні кошти готівкою, загальною сумою 20000 грн. (а.с.10). Як вбачається із матеріалів справи [INFO] [PERSON] помер та спадкоємцем після його смерті став його син [PERSON] - відповідач по справі (04.10.2012 року за реєстровим № 1-720 видане свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку). Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Отже прийняттям спадщини від батька - [PERSON] відповідач прийняв і зобов'язання спадкодавця за кредитним договором № 232 від 31.03.2008 року, які не були ним виконані на момент смерті. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Стаття 257 ЦК України передбачає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 2 ст. 1281 ЦК України кредитор вправі протягом 6 місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, звернутися зі своїми вимогами щодо боргів спадкодавця до його спадкоємців незалежно від настання строків вимоги. Норма ст. 261 ч. 5 ЦК України передбачає, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. З розгорнутого розрахунку заборгованості за кредитним договором № 232 від 31.03.2008 року вбачається, що останній платіж позичальником [PERSON] був здійснений в жовтні 2009 року, а починаючи з листопада 2009 року - сплата взагалі припинилась, тож права позивача по справі порушились і він міг на протязі строку позовної давності звернутись до суду про стягнення заборгованості, даний факт позивачем не заперечувався. Посилання позивача на те, що [PERSON], прийнявши спадщину від батька, скрив факт його смерті та прийняття ним спадщини, на думку суду, є необгрунтованими. Відповідно до ст. 60 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до розрахунку відповідача, в жовтні 2009 року позичальником [PERSON] був внесений останній платіж в рахунок погашення заборгованості, тобто в листопаді 2012 року сплив термін позовної давності для звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості. Таким чином, відповідно до ст.267 ч.4 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, а тому виходячи з наведеного суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed