Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-11 00:00:00

07.08.2018 року позивач просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, який було зареєстровано 11.02.2006 року виконавчим комітетом Федорівської сільської ради Малинського району Житомирської області та стягувати з відповідача, як батька їхніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1/3 частини усіх видів його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на дитину щомісячно і до досягнення ними повноліття, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на шлюб та сім'ю, непорозуміння та напруженість у стосунках, що призвели до того, що вони втратили почуття взаємної поваги та взаєморозуміння. Проживають окремо з травня 2018 року, не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства. Тому на даний час за таких обставин сумісне життя і збереження сім"ї стали неможливими, шлюб існує формально.Спору щодо місця проживання дітей не має. Позивач в судове засідання 12.09.2018 року не з'явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі, заявлені позовні вимоги змінила, позов в частині розірвання шлюбу просила залишити без розгляду. В решті вимог підтримала повністю та просила їх задовольнити. Відповідач 12.09.2018 року до суду не з'явився, подав заяву в якій просив розгляд справи проводити без його участі, змінені позовні вимоги визнав, не заперечив щодо їх задоволення. Вивчивши письмові матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. За змістом ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 11.02.2006 року виконавчим комітетом Федорівської сільської ради Малинського району Житомирської області від якого мають двох дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які повністю знаходяться на утриманні позивача. Відповідач, будучи працездатним та отримуючи дохід, ухиляється від виконання обов'язку по утриманню дитини, чим ставить позивача в скрутне матеріальне становище. В добровільному порядку питання щодо утримання дітей позивач та відповідач не вирішили. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно положень статей 141, 180-182 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до роз'яснень, викладених у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 05.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи спільний обов'язок батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття, визначений ст. 180 СК України, всі перелічені в сукупності обставини дають підстави для покладення на відповідача обов'язку сплачувати аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 07.08.2018 року та до досягнення ними повноліття.

Outcome: approved