Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-09 00:00:00

15.05.2018 р. позивач [PERSON] у поданій до суду позовній заяві просить змінити спосіб (розмір) стягнення аліментів, які стягуються з нього на користь [PERSON] на утримання їхньої дитини [PERSON], [INFO], на підставі рішення Рівненського районного суду від 19.03.2013 р. у розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходів), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 14.11.2012 р. і до повноліття дитини та стягувати, починаючи з дня набрання рішенням законної сили з нього на користь [PERSON], на утримання їхньої дитини [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 1000 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 19.03.2013 року він зобов'язаний сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/3 частки його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 14.11.2012 р. і до досягення дитиною повноліття. 01.04.2013 р. рішенням Рівненського районного суду їх шлюб з відповідачем розірвано. З 26.01.2018 р. він звільнений із займаної посади інспектора ТОВ "Новус Україна". Його матеріальне становище погіршилося у зв"язку з інфляційними процесами у державі. 14.10.2016 р. позивач перебуває у новому зареєстрованому шлюбі з [PERSON], яка перебуває на 34 тижні вагітності. Він на даний час безробітний. Від надання допомоги дитині позивач не ухиляється та має намір здійснювати свої батьківські обов"язки. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження. В судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримав та просить їх задоволити, не заперечив проти заочного розгляду справи. Крім того, пояснив, про суперечливість правової позиції постанови Верховного Суду України від 05.02.2014 р. №6-143цс13 та ч.3 ст.181 СК України. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явилася повторно. Заперечень проти позову (відзиву) від відповідача не надійшло. Була належним чином повідомлена про місце, час та дату судового засідання, про що свідчать поштові повідомлення про вручення поштових відправлень. Про причини поважності своєї неявки суд не повідомила. За таких обставин суд, враховуючи згоду представника позивача, прийшов до висновку, що справа може бути розглянута без участі відповідача, на підставі наявних у справі доказів, з постановленням заочного рішення. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що на підставі рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 19.03.2013 року (справа №1716/4923/2012) [PERSON] зобов'язаний сплачувати на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] аліменти у розмірі 1/3 частки його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 14.11.2012 р. і до досягення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] з 14.10.2016 р. перебуває у новому зареєстрованому шлюбі, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб [PERSON] [NUMBER], від якого має ще дочку - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 04.07.2018 р. Згідно записів трудової книжки позивача, він з 26.01.2018 року звільнений з роботи і на даний час непрацевлаштований. Відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Позивач фактично просить суд зменшити розмір аліментів та змінити спосіб їх стягнення з частки від заробітку (доходу) на тверду грошову суму, а саме з 1/3 від усіх видів його заробітку (доходу) на тверду грошову суму в розмірі 1000 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною провноліття. З роз'яснень, які містяться у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Звертаючись до суду з позовом про зменшення на підставі ст.192 СК України розміру стягуваних з позивача аліментів за рішенням суду від 19.03.2013 р., він фактично просить змінити спосіб їх стягнення з частки на тверду грошову суму. Згідно ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (Частина третя статті 181 в редакції Закону № 2037-VIII від 17.05.2017 р.). Отже, правом на зміну способу стягнення аліментів, визначених рішенням суду, наділений лише одержувач аліментів - відповідач. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що покликання позивача на ст.192 СК України, як на підставу зменшення розміру аліментів шляхом зміни способу стягнення аліментів, є помилковим, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed