Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-17 00:00:00

29.11.2017 року позивач [PERSON] звернувся до Корабельного районного суду міста Миколаєва із позовом до відповідача [PERSON] про визнання договору купівлі - продажу нерухомого майна дійсним. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 29 липня 1999 року, він - [PERSON] з однієї сторони, та [PERSON] з другої сторони, уклали договір № 10011 купівлі-продажу нерухомого майна квартири [ADDRESS]. Вказаний договір купівлі - продажу був посвідчений Південною товарною біржею, про що в Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю зроблено відповідний запис за № 10011 від 29 липня 1999 року. Надалі право власності за позивачем було зареєстровано в КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» за № 18819 від 12 серпня 1999 року. Дана угода була виконана сторонами повністю. На теперішній час у позивача виникла потреба відчуження спірної квартири, але позивачу стало відомо, що вищезазначений договір купівлі - продажу нерухомого майна необхідно в судовому порядку визнати дійсним. Сторони при укладені договору купівлі - продажу керувалися ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року, відповідно до якої, угоди, які зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню, виходячи з останнього позивач вважала, що договір укладено згідно вимог чинного на той час законодавства. В судове засідання позивач не з'явився, його представник надав до суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує, просив про задоволення позову. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач, повідомлена своєчасно та належним чином в судове засідання не з"явилася, про причини неявки до суду не повідомила, заперечень проти задоволення позову до суду не надала. Третя особа Південна товарна біржа, повідомлена своєчасно та належним чином, свого представника в судове засідання не направила, про причини неявки суд не повідомила, заперечень проти задоволення позову до суду не надала. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи та письмові докази додані до неї, взявши до уваги заяву позивача, прийшов до наступного. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Згідно до ст.ст. 47, 227 ЦК УРСР (в редакції ЦК 1963р.), які діяли на момент виникнення правовідносин між сторонами, коли одна із сторін повністю виконала угоду, що вимагає нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд має право на вимогу сторони, що виконала угоду, визнати її дійсною. Судом встановлено, що 29 липня 1999 року [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з другої сторони, уклали договір № 10011 купівлі-продажу нерухомого майна квартири [ADDRESS]. Вказаний договір купівлі - продажу був посвідчений Південною товарною біржею, про що в Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю зроблено відповідний запис за № 10011 від 29 липня 1999 року. Надалі право власності за позивачем було зареєстровано в КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» за № 18819 від 12 серпня 1999 року. Дана угода була виконана сторонами повністю. На теперішній час у позивача виникла необхідність провести відчуження вказаної квартири, однак через невідповідність даного договору вимогам закону, позивач позбавлений можливості реалізувати своє право. Відповідно до ст. 47 Цивільного кодексу УССР ( в редакції ГК УССР 1963 року) котрий діяв на момент укладення угоди, дійсно невиконання вимог зазначених в законі нотаріальної форми угоди, тягне за собою її недійсність. На підставі викладеного, суд вважає за доцільне, задовольнити даний позов. Згідно п. 9 перехідних положень ЦПК України, в редакції, яка набула чинності 15 грудня 2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Outcome: approved