Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить усунути йому перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування даною квартирою. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що є власником спірної квартири. Після придбання квартири, в ній залишився зареєстрованим племінник колишньої співвласниці ? частини квартири - відповідач [PERSON] Договором купівлі-продажу спірної квартири передбачено, що до 25.08.2013 року з реєстраційного обліку повинні були зняті всі зареєстровані в квартирі особи. Будь-яких домовленостей щодо проживання відповідача у квартирі позивача між сторонами не існує, відповідач не є членом сім'ї чи родичем позивача, останній не проживає в даній квартирі з серпня 2012 року, його речей в квартирі немає. На його усні прохання щодо зняття з реєстрації в квартирі відповідач не відреагував. Протягом 2013-2014 років до позивача надходять повідомлення від банків та колекторських компаній про те, що відповідач є їх боржником, неодноразово представники банків та колекторських компаній вручали попередження з метою спонукання сплатити борги, мотивуючи тим, що оскільки відповідач зареєстрований в даній квартирі, то має право на частку в ній, яку слід продати для погашення боргів. В липні 2014 року до нього приходила жінка, яка стверджувала що відповідач заборгував їй значну суму коштів і вимагали оплатити такі. Крім того, в липні 2014 року відповідач почав йому телефонувати і погрожувати фізичною розправою. У зв'язку з тим, що позивач не може повноцінно проживати у придбаній квартирі, оскільки постійно піддається психологічному тиску зі сторони кредиторів відповідача, просить позов задоволити. Представник позивача в судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з"явився, причин своєї неявки не повідомив, належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, а тому згідно ст.224 ЦПК України, суд вважає можливим розглядати справу у їх відсутності, на підставі наявних у справі доказів. Згідно з ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши дійсні обставини справи, перевіривши їх доказами, суд приходить до переконання, що позовні вимоги слід задоволити. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS], що стверджується договором купівлі-продажу від 25 березня 2013 року, посвідченим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №5306477 від 25.06.2013 року. Згідно з довідкою з місця проживання про склад сім'ї і прописку №421 від 4 липня 2014 року, виданою ДП ЖЕД МЖК-3 «Ровесник», в належній позивачу - [PERSON] квартирі [ADDRESS], окрім нього та [PERSON], зареєстрований відповідач [PERSON]. Позивач стверджує, що відповідач являться членом сім'ї колишньої власниці квартири та в добровільному порядку, всупереч умов договору купівлі-продажу, так і не знявся з реєстраційного обліку, що порушує його права, як нового власника квартири. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник має право володіння, користування та розпорядження своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд незалежно від волі інших осіб. Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю, а ч.4 даної статті зазначає, що право приватної власності є непорушним, що також закріплено і в ч.1 ст. 321 ЦК України, яка вказує, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений його чи обмежений у його здійсненні. Стаття 383 ЦК України, встановлює, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Таким чином, відповідач, будучи зареєстрованим у квартирі, що на даний час належить позивачу на праві власності, порушує його права та законні інтереси, як власника на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном. Згідно п.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою). А відтак, позивач, який в установленому законом порядку набув право власності на спірну квартиру, має право вимагати усунення перешкод у користуванні своєю власністю, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є підставними, обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки позивач є власником спірної квартири, а реєстрація в ній члена сім'ї колишнього власника є порушенням прав позивача, яка змушена нести додаткові витрати на утримання житла та позбавлена можливості у повній мірі розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч.1 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно з п.6 ч.3 ст.79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать зокрема витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином з відповідача в користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243грн. 60 коп. та 75грн. витрат, пов'язаних з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача, а всього 318,60грн. На підставі ст.ст. 16, 316, 317, 319, 321, 383, 391 ЦК України, ст.150 ЖК УРСР, ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», та

Outcome: approved