Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-11 00:00:00

25.01.2017 року позивачка звернулась з позовом до суду і вказала, що вона з відповідачем уклала шлюб 29 вересня 2012 року, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Умані Уманського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 469 . Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживає та надалі буде проживати разом з позивачкою. На теперішній час сторони вирішили розлучитись . Подружні відносини між сторонами фактично припинені з липня 2016 року. Підставою розлучення стало те, що сімейні відносини не склались, вони не зійшлись характерами. Сторони мають різні погляди на життя. Між ними втрачено почуття любові та поваги один до одного . Наміру зберегти сім»ю між сторонами немає . Спору відносно місця проживання дитини і поділу спільного подружжя не має. Просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, який зареєстрований 29 вересня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Умані Уманського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 469 . Після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище «[PERSON] » та стягнути з [PERSON] судові витрати по справі та витрати на правову допомогу . В судове засідання позивач [PERSON] . не з»явилася, при додачі позову просила суд розглядати справу у її відсутність, просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явився, через канцелярію суду надав заяву, в якій просить справу розглядати в його відсутність, вимоги визнає, не заперечує проти розірвання шлюбу. Враховуючи, що сторони до суду не з»явились, суд відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України вважає за доцільне ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів без участі сторін та без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши заяви сторін та матеріали справи, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 29 вересня 2013 року, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Умані Уманського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 469. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживає та надалі буде проживати разом з позивачкою. На теперішній час сторони вирішили розлучитись . Подружні відносини між сторонами фактично припинені з липня 2016 року. Підставою розлучення стало те, що сімейні відносини не склались, вони не зійшлись характерами. Сторони мають різні погляди на життя. Між ними втрачено почуття любові та поваги один до одного . Наміру зберегти сім»ю між сторонами немає . Спору відносно місця проживання дитини і поділу спільного подружжя не має. Статтею 24 СК України встановлено , що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими права ми щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ст.105 , 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберігати шлюб з відповідачем , внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. У відповідності до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу так як встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам малолітньої дитини . Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач при реєстрації шлюбу змінила прізвище на «[PERSON]» і вона має право після розірвання шлюбу залишити або змінити його, позивач в позовній заяві вказала про те, що вона бажає залишити після розірвання шлюбу прізвище «[PERSON]». Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Приписами ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України встановлено , що документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати . Отже суд стягує з відповідача [PERSON] користь позивача [PERSON] сплачений про подачі позову судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп. Разом з тим, суд вважає що не можуть бути задоволені вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат по наданню правової допомоги в розмірі 500 грн. з причин того, що додана квитанція Голованівської юридичної консультації від 25.02.2017 року, (а/с- 10) , не має відповідного номера, не підписана адвокатом та не містить печатки відповідної організації . Викладене підтверджується заявами сторін, копіями паспорта та інд. номеру позивача, а/с- 4-6, довідкою Голованівської селищної ради, а/с-8 , свідоцтвом про шлюб , а/с- 6, копією свідоцтва про народження дитини , а/с- 7, надані суду матеріали не викликають сумніву, вони являються достовірними та вичерпними .

Outcome: partial