Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до Богодухівського районного суду Харківської області із позовом до прокуратури Богодухівського району Харківській області, Державної казначейської служби України ,прокуратури Харківської області про відшкодування моральної шкоди та втраченого заробітку. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 17.10.2007 р. слідчим прокуратури Богодухівського району Харківської області Іванцівим В.Я. відносно неї порушено кримінальну справу № 31070039 за фактом одержання хабара за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України. Пізніше, 22.10.2007 р. слідчим прокуратури Богодухівського району Харківської області порушено додаткову кримінальну справу відносно позивачки за фактом службового підроблення за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, вказану справу об'єднано із кримінальною справою № 31070039 у єдине провадження. З 25.10.2007 р. [PERSON] обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд. 14.04.2008 р. слідчим притягнуто [PERSON] у якості обвинуваченої у скоєнні злочинів, передбачених ч. 1. ст. 368, ч. 1 ст. 366 КК України, 15.04.2008 р. слідчим прокуратури винесено постанову про відсторонення [PERSON] від займаної посади лікаря Гутянської АСМ і направлено для виконання головному лікарю Богодухівського району, а також [PERSON] повторно обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд. 16.04.2008 р. [PERSON] було відсторонено від займаної посади лікаря Гутянської АСМ. 23.04.2008 р. справу по звинуваченню [PERSON] у скоєнні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 368, ч. 1 ст. 366 КК України направлено до Богодухівського районного суду Харківської області із обвинувальним висновком для розгляду по суті. За результатами розгляду справи у суді вироком від 16.11.2011 року [PERSON] повністю виправдано у скоєнні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 368, ч. 1 ст. 366 КК України. 05.03.2012 р. апеляційним судом Харківської області вирок Богодухівського районного суду Харківської області залишений без змін та набув чинності. У касаційному порядку справа не розглядалася. Позивачка вказує на те, що незаконним притягненням до кримінальної відповідальності за отримання хабара та службове підроблення були зганьблені її честь і гідність, завдано непоправної шкоди її престижу та діловій репутації як лікаря, так і мешканця громади. Про те, що позивачку притягнуто до кримінальної відповідальності через засоби масової інформації одразу стало відомо широкому колу осіб, зокрема, через відповідну публікацію у газеті «Вечірній Харків», а також завдяки розгляду подання слідчого до головного лікаря Богодухівської районної лікарні, у якому була наведена інформація про нібито скоєнні [PERSON] злочини із категоричною вимогою донести цю інформацію до трудового колективу медичних працівників на загальній нараді. Пересування позивачки було обмежено запобіжним заходом у вигляді підписки про невиїзд, який тривав з 25.10.2007 р. до набуття чинності виправдувального вироку 05.03.2012 року, тобто більш ніж чотири з половиною роки. Постановою слідчого [PERSON] з 16.04.2008 року було відсторонено від посади лікаря Гутянської амбулаторії сімейної медицини. Позивачка була вимушена регулярно з'являтися за викликами слідчого та суду, постійне очікування покарання і вкрай нестабільне становище пригноблювало позивачку, позбавило можливості на довгий час планувати своє майбутнє. Вищевказане порушило нормальні життєві зв'язки позивачки, були утруднені спілкування і стосунки з оточуючими людьми. Враховуючи дані що характеризують особу позивачки, яка є особою похилого віку, з 17 років працювала у Богодухівській районній лікарні, за плідну працю органами державної влади неодноразово нагороджувалася почесними грамотами, має статус Ветерана Праці, виключно позитивно характеризується як за місцем роботи, так і за місцем проживання, посилаючись на ст. 3, 56 Конституції України, ст.ст. 23, 1176 Цивільного Кодексу України, ст.ст. 1-5, 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», Постанову Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» позивач,уточнивши свої позовні вимоги, оцінює спричинену їй моральну шкоду, виходячи з 4 мінімальних заробітних плат на місяць перебування під слідством та судом, що складає 263 088 грн. (4 * 54 місяці * 1218 грн.). Вказану суму, а також втрачений [PERSON] заробіток у розмірі неотриманого посадового окладу із надбавками за час відсторонення позивача від посади, що складає 61 622,90 грн., просить стягнути з Державного бюджету України на користь позивача шляхом списання з розрахункового рахунку Державної казначейської служби України. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити з підстав, які зазначені у позовній заяві. Представник відповідачів - прокуратури Богодухівського району Харківської області, прокуратури Харківської області позов не визнав, вважав позовні вимоги необґрунтованими. Представник відповідача - Державної казначейської служби України в судове засідання не з"явилася, про день та час слухання справи була повідомлена належним чином. Судом встановлені обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Постановою слідчого прокуратури Богодухівського району Харківської області від 17.10.2007 р. порушено кримінальну справу відносно [PERSON] за фактом одержання хабара за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України. Постановою слідчого прокуратури Богодухівського району Харківської області від 22.10.2007 р. порушено кримінальну справу відносно [PERSON] за фактом службового підроблення за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України. Постановою слідчого прокуратури Богодухівського району Харківської області від 25.10.2007 р. [PERSON] було обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд. Постановою слідчого прокуратури Богодухівського району Харківської області від 14.04.2008 р. [PERSON] притягнуто у якості обвинуваченої у скоєнні злочинів, передбачених ч. 1. ст. 368, ч. 1 ст. 366 КК України. Постановою слідчого прокуратури Богодухівського району Харківської області від 15.04.2008 р. [PERSON] відсторонено від займаної посади лікаря Гутянської АСМ. Вироком Богодухівського районного суду Харківської області від 20.03.2009 р. [PERSON] було визнано винною у скоєні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 368, ч. 1 ст. 366 КК України, та призначено покарання у вигляді позбавлення волі на 2 роки, звільнивши її від покарання із випробуванням з іспитовим строком в 1 рік. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 24.12.2009 р. вирок Богодухівського районного суду Харківської області від 20.03.2009 р. скасований, справу направлено на новий розгляд до Богодухівського районного суду Харківської області. Вироком Богодухівського районного суду Харківської області від 16.11.2011 року [PERSON] повністю виправдано у скоєнні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 368, ч. 1 ст. 366 КК України. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 05.03.2012 р. вирок Богодухівського районного суду Харківської області залишений без змін. На час розгляду справи виправдувальний вирок набув чинності, справа у касаційному порядку не розглядалась. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази в сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних мотивів. Згідно ч.4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Вироком Богодухівського районного суду Харківської області від 16.11.2011 року [PERSON] повністю виправдано у скоєнні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 368, ч. 1 ст. 366 КК України. Відповідно до ст.ст. 401, 402 КПК України, зазначений вирок набрав законної сили 05 березня 2012 року. З урахуванням ч.4 ст. 61 ЦПК України, зазначені обставини не підлягають доказуванню. Відповідно до ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. Згідно ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно ч.1 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Відповідно до ч.2 ст. 1176 ЦК України, право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Згідно ч. 7 ст. 1176 ЦК України, порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, встановлюється законом. Згідно п.1) ч.1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» № 266/94-ВР від 01 грудня 1994 року із доповненнями та змінами станом на 05.03.2012 р., відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Відповідно до ч.2 ст. 1 цього Закону України, у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду. Відповідно до п.1) ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: постановлення виправдувального вироку суду. Оскільки виправдувальний вирок Богодухівського районного суду Харківської області від 16.11.2011 року набрав чинності 05 березня 2012 року, відповідно до п.1) ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», [PERSON] має право на відшкодування завданої неї шкоди. Згідно ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами дізнання чи досудового слідства, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. Відповідно до п.п. 1) пункту 9 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, установлено, що до законодавчого врегулювання безспірного списання коштів бюджету та відшкодування збитків, завданих бюджету: рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно Державною казначейською службою України. Зазначені рішення передаються до Державної казначейської служби України для виконання. Безспірне списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) здійснюється Державною казначейською службою України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за черговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджету - в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань. Відповідно до п.п. 1) п. 35 «Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ», затвердженого Постановою КМ України від 3 серпня 2011 року № 845, у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30 січня 2013 р. № 45, Державне Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування шкоди, заподіяної громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та судів. Згідно п. 38 «Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ», для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок. Таким чином, з урахуванням викладених обставин, суд вважає обґрунтованою вимогу про стягнення шкоди з Державного бюджету України на користь [PERSON] шляхом списання з розрахункового рахунку Державної казначейської служби України. З приводу вимог про стягнення моральної шкоди, суд дійшов висновку про наступне. Згідно до ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до п.2 ч.2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт. Відповідно до ч.5 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ч.6 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Суд погоджується із тим, що протягом тривалого періоду, а саме з 17.10.2007 р. по 05.03.2012 р. [PERSON] була вимушена регулярно приймати участь у слідчих та судових діях. Враховуючи, що відповідно до матеріалів кримінальної справи по звинуваченню [PERSON] за ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 368 КК України, позивачка раніше не була судима і до кримінальної відповідальності не притягувалася, це, а також сам факт знаходження під кримінальним переслідуванням мали для неї відповідні стресові наслідки. З наданої медичної документації вбачається погіршення стану здоров'я позивачки за період перебування під слідством та судом. Також суд приймає до уваги те, що вільне пересування позивачки було обмежено запобіжним заходом у вигляді підписки про невиїзд, який фактично тривав з 25.10.2007 р. до 05.03.2012 р. Крім того, постановою слідчого [PERSON] з 16.04.2008 року було відсторонено від посади лікаря Гутянскої амбулаторії сімейної медицини. Зазначене вказує на наявність об'єктивних перепон реалізації [PERSON] своїх звичок та бажань, порушення звичайного образу життя, та наявність відповідних моральних страждань з цього приводу. Крім того, позивачка наполягає на тому, що незаконним притягненням до кримінальної відповідальності за отримання хабара та службове підроблення на протязі тривалого періоду були зганьблені її честь та гідність, завдано непоправної шкоди її престижу та діловій репутації як лікаря, так і мешканця громади. Згідно характеристики головного лікаря Богодухівської центральної районній лікарні, в Богодухівській ЦРЛ [PERSON] працювала більш ніж 25 років на посадах лікаря-терапевта, головного лікаря Гутянської дільничної лікарні, лікаря-терапевта-ординатора терапевтичного відділення, лікаря загальної-практики сімейним лікарем Гутянської, Первухінської та Полково-Микитівської амбулаторій загальної практики сімейної медицини. Загальний стаж медичної практики 37 років, ветеран праці. З характеристики вбачається, що [PERSON] мала репутацію здібного фахівця, чуйного і уважного лікаря, вимогливого до себе і до своїх підлеглих, мала гарні організаторські здібності. За багаторічну сумлінну працю, високий професіоналізм, відданість справі, вагомий внесок в розвиток охорони здоров'я неодноразово нагороджувалась відповідними відзнаками, користувалася заслуженою повагою серед населення, медичного колективу та адміністрації лікарні. Відповідно до трудової книжки [PERSON], остання працювала в установах охорони здоров'я починаючи із 1972 р. За трудову діяльність нагороджувалась почесними грамотами у 2006 році, наказ № 177 від 15.06.2006 р., та у 2010 році, наказ № 158 від 17.06.2010 р. Згідно копії посвідчення, [PERSON] за результатами сумлінної праці на благо суспільства присвоєно статус Ветерана праці. Із звернення ряду мешканців селища Гути до голови райради, головного лікаря, голови райдержадміністрації вбачається, що [PERSON] користувалася достатньою повагою як високоморальна людина та професіонал з боку мешканців громади. Відповідно до характеристики Гутянської селищної ради № 528 від 16.08.2013 р., [PERSON] ради зарекомендувала себе виключно з позитивної сторони. Доброзичлива, чуйна, старанна, приймає активну участь у житті громади, має добрі стосунки з сусідами та односельцями. З матеріалів кримінальної справи по звинуваченню [PERSON] за ч. 1 ст.266, ч.1 ст. 368 КК України вбачається, що до її незаконного притягнення до кримінальної відповідальності вона раніше не була судима і до кримінальної відповідальності не притягувалася. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про доведеність тієї обставини, що до притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності посадовими особами прокуратури Богодухівського району Харківської області позивачка мала високу ділову та моральну репутацію у громаді та за місцем працевлаштування, користувалася заслуженою повагою, плідно працювала на благо суспільства і держави. Враховуючи публікацію у газеті «Вечірній Харків» № 95 (9332) від 04.09.2008 р., яка містить пряме посилання на обставини справи та факт притягнення [PERSON] у якості обвинуваченої, а також винесення та направлення слідчим прокуратури подання в порядку ст. 23-1 КПК України до головного лікаря Богодухівської районної лікарні, із інформацією про скоєнні [PERSON] злочини і вимогою донести цю інформацію до трудового колективу медичних працівників на загальній нараді, суд погоджується із ствердженням позивачки, що дані про притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності стали відомі широкому колу осіб, у тому числі, за місцем її роботи, що призвело до зганьблення її честі, гідності і репутації лікаря на протязі тривалого періоду та понесення позивачкою відповідних моральних страждань. Відповідно до ч.3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються розумності і справедливості. Згідно ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Суд враховує, що в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.95 року роз'яснено, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Оскільки кримінальна справа відносно [PERSON] була порушена 17.10.2007 р., виправдувальний вирок Богодухівського районного суду Харківської області від 16.11.2011 р. набрав законної сили 05.03.2012 р., то [PERSON] знаходилася під слідством та судом 52 місяці і 20 днів. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» із змінами та доповненнями станом на день винесення рішення, мінімальну заробітну плату в 2014 році встановлено на рівні 1218 гривень. Таким чином, мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди складає щонайменш 64 148 грн. (1218 грн. * (52 + 20/30)) Враховуючи засади розумності та справедливості, приймаючи до уваги, що сутність моральних страждань [PERSON] не обмежилася звичайними тимчасовими незручностями у повсякденному житті, суд вважає за необхідне оцінити розмір спричиненої позивачці моральної шкоди понад мінімального розміру відшкодування, передбаченого законом. Однак, суд не може погодитись із вимогами позивачки щодо відшкодування моральної шкоди на рівні чотирьохкратного від мінімального розміру такого відшкодування, і вважає заявлені вимоги надмірними, приймаючи до уваги те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою [PERSON] не обирався, вільне пересування позивачки було обмежено лише межами населеного пункту, обмежень спілкування із родиною та іншими особами вона не зазнала. Суд вважає за розумне та справедливе визначити суму відшкодування моральної шкоди на рівні двократного мінімального розміру відшкодування - двох мінімальних заробітних плат за кожен місяць перебування позивачки під слідством та судом. З урахуванням викладеного, враховуючи характер, глибину моральних страждань, тривалості негативних наслідків, внаслідок чого позивачка була вимушена звернутись до суду за захистом порушеного права, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд прийшов до висновку, що заявлений [PERSON] позов про відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню в розмірі 128 296 гривень (1218 грн. * 2 * (52 + 20/30)). Щодо вимоги про стягнення майнової шкоди (втраченого заробітку), суд дійшов висновку про наступне. Відповідно до п. 1 ст. 3 Закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», у випадках, наведених в статті 1 цього Закону, громадянинові відшкодовується заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій. Згідно ч. 1 ст. 4 Закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», розмір сум, які передбачені пунктом 1 статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається, зокрема, з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади). Постановою слідчого прокуратури Богодухівського району Харківської області від 15.04.2008 р. [PERSON] відсторонено від займаної посади лікаря Гутянської АЗПСМ. Наказом № 65-к від 16.04.2008 р. по Богодухівській ЦРЛ на підставі постанови слідчого [PERSON] було відсторонено від займаної посади лікаря Гутянської АЗПСМ. Вироком Богодухівського районного суду Харківської області від 16.11.2011 року [PERSON] виправдано у скоєнні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 368, ч. 1 ст. 366 КК України, вирок набув чинності 05.03.2012 р. Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] має право на відшкодування втраченого заробітку за період відсторонення від посади лікаря Гутянської АЗПСМ. з 16.04.2008 р. по 05.03.2012 р. Як вбачається із наданої на адвокатський запит відповіді Гутянської селищної ради № 02-20/329 від 09.09.2013 р., після відсторонення від роботи [PERSON] заробітну плату не отримувала, окрім квітня місяця 2009 року, у якому фактично працювала у Гутянській АЗПСМ. Згідно інформації Гутянської селищної ради, лист № 02-20/311 від 22.08.2013 р., посадовий оклад лікаря загальної практики сімейної медицини Гутянської АЗПСМ складав: з 01.04.2008 року - 935,00 грн.; з 01.09.2008 року - 1034,00 грн.; з 01.10.2008 року - 1074,00 грн.; з 01.01.2009 року - 1074,00 грн.; з 01.04.2010 року - 1117,00 грн.; з 01.07.2010 року - 1123,00 грн.; з 01.10.2010 року - 1154,00 грн.; з 01.12.2010 року - 1182,00 грн.; з 01.01.2011 року - 1208,00 грн.; з 01.04.2011 року - 1231,00 грн.; з 01.07.2011 року - 1251,00 грн.; з 01.09.2011 року - 1263,00 грн.; з 01.10.2011 року - 1300,00 грн.; з 01.12.2011 року - 1387,00 грн.; з 01.01.2012 року (і по 01.04.2012 р.) - 1523,00 грн. Суд також бере до уваги те, що з 01.01.2010 р. набула чинності Постанова Кабінету Міністрів України № 1418 від 29 грудня 2009 р, «Про затвердження Порядку виплати надбавки за вислугу років лікарям і фахівцям з базовою та неповною вищою медичною освітою державних та комунальних закладів охорони здоров'я», п. 2 якої надає право на 30% надбавку до окладу особам, що мають стаж за спеціальністю понад 20 років. Відповідно до п. 3, 4 Постанови КМУ «Про затвердження Порядку виплати надбавки за вислугу років лікарям і фахівцям з базовою та неповною вищою медичною освітою державних та комунальних закладів охорони здоров'я», До стажу роботи, що дає право на встановлення надбавки за вислугу років, включається час роботи у державних та комунальних закладах охорони здоров'я України, СРСР і союзних республік СРСР на посадах: керівників закладів охорони здоров'я, їх заступників з числа лікарів, заступників головного лікаря з медсестринства, керівників структурних підрозділів з числа лікарів, головних медичних сестер, лікарів усіх спеціальностей, професіоналів з вищою немедичною освітою, що допущені до медичної діяльності в закладах охорони здоров'я, керівників фармацевтичних (аптечних) закладів, їх заступників, керівників структурних підрозділів з числа провізорів і фармацевтів, провізорів усіх спеціальностей, фахівців з базовою вищою та неповною вищою медичною і фармацевтичною освітою усіх спеціальностей та помічників ентомолога. З трудової книжки [PERSON] вбачається, що її трудовий стаж на посадах лікаря почався з 01.06.1981 р., тобто станом на 01.01.2010 р. вона мала понад 20 років стажу за спеціальністю і мала право на 30% надбавку до окладу. Враховуючи наведене, суд погоджується із розрахунком втраченого заробітку, наданим позивачкою, а саме із сумами втраченого заробітку за квітень 2008 р. - 482 грн., травень 2008 р. - 935 грн., червень 2008 р. - 935 грн., липень 2008 р. - 935 грн., серпень 2008 р. - 935 грн., вересень 2008 р. - 1034 грн., жовтень 2008 р. - 1074 грн., листопад 2008 р. - 1074 грн., грудень 2008 р. - 1074 грн., січень 2009 р. - 1074 грн., лютий 2009 р. - 1074 грн., березень 2009 р. - 1074 грн., травень 2009 р. - 1074 грн., червень 2009 р. - 1074 грн., липень 2009 р. - 1074 грн., серпень 2009 р. - 1074 грн., вересень 2009 р. - 1074 грн., жовтень 2009 р. - 1074 грн., листопад 2009 р. - 1074 грн., грудень 2009 р. - 1074 грн., січень 2010 р. - 1396,20 грн., лютий 2010 р. - 1396,20 грн., березень 2010 р. - 1396,20 грн., квітень 2010 р. - 1452,10 грн., травень 2010 р. - 1452,10 грн., червень 06.2010 р. - 1452,10 грн., липень 07.2010 р. - 1459,90 грн., серпень 2010 р. - 1459,90 грн., вересень 2010 р. - 1459,90 грн., жовтень 2010 р. - 1500,20 грн., листопад 2010 р. - 1500,20 грн., грудень 2010 р. - 1536,60 грн., січень 2011 р. - 1570,40 грн., лютий 2011 р. - 1570,40 грн., березень 2011 р. - 1570,40 грн., квітень 2011 р. - 1600,30 грн., травень 2011 р. - 1600,30 грн., червень 2011 р. - 1600,30 грн., липень 2011 р. - 1626,30 грн., серпень 2011 р. - 1626,30 грн., вересень 2011 р. - 1641,90 грн., жовтень 2011 р. - 1690 грн., листопад 2011 р. - 1690 грн., грудень 2011 р. - 1803,10 грн., січень 2012 р. - 1979,90 грн., лютий 2012 р. - 1979,90 грн., березень 2012 р. - 319,80 грн., усього: 61 622,90 грн., та вважає за необхідне їх стягнути.

Outcome: partial