Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту його проживання з [PERSON] з червня 2008 року по день її смерті - [INFO], мотивуючи тим, що він був пов»язаний з померлою спільним побутом, доглядав її, купував їй ліки, вів спільне господарство; після смерті [PERSON] заявник здійснив її поховання і вступив в управління та користування її майном; проте будучи спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], [PERSON] наразі не має змоги оформити свої спадкові права у нотаріуса по причині відсутності документального підтвердження його фактично проживання з померлою в [ADDRESS], оскільки місце його проживання зареєстровано за іншою адресою. В судовому засіданні представник заявника [PERSON] підтримала вимоги [PERSON] і просила їх задовольнити в повному обсязі з вищевикладених підстав та додатково пояснила, що померла доводиться заявнику двоюрідною тіткою, вона не була одружена, не мала дітей, тому зробила заповіт на користь [PERSON], який все життя піклувався про [PERSON], до самої смерті доглядав спадкодавицю, здійснив її поховання і вважав, що оскільки він проживав разом з [PERSON] на момент її смерті, то він є таким, що прийняв спадщину і має можливість у будь-який час подати нотаріусу відповідну заяву. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що заявник з 2008 року до 2014 року проживав однією сім»єю з [PERSON], спочатку вони жили в будинку [PERSON], а потім, десь за півроку до смерті [PERSON], перейшли проживати в її будинок, де [PERSON] і померла; дітей [PERSON] не мала, заміж не виходила. Аналогічні покази дала в судовому засіданні свідок [PERSON] Заявник та представник заінтересованої особи в судове засідання не з»явилися, надали суду заяви про розгляд справи без їх участі. Заслухавши пояснення представника заявника, свідків, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Як було встановлено в судовому засіданні, [INFO] померла [PERSON], яка була зареєстрована і постійно проживала в [ADDRESS] (а.с.7). За життя, 27.12.2012 року [PERSON] склала заповіт, згідно з яким все своє майно заповіла [PERSON] (а.с.5). Згідно з довідками № 339 від 15.12.2015 року та № 50 від 08.02.2016 року виданими виконавчим комітетом Обмачівської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області, [PERSON] дійсно проживав без реєстрації з [PERSON] з 2008 року по [INFO], тобто по день її смерті (а.с.6, 24 зворотній бік). Згідно з листом приватного нотаріуса Бахмацького районного нотаріального округу Дорошенко Н.В. № 12/01-16 від 25.01.2016 року, [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], оскільки він не подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини у встановлений законодавством строк та не надав доказів фактичного прийняття спадщини після смерті спадкодавця (а.с.8). Згідно з положеннями ч.1 ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Згідно з ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Згідно із ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені юридичні факти від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01.01.2004 року тощо. Згідно з п. 23 вищевказаної постанови Пленуму ВСУ, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв»язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Зі змісту викладеного вбачається, що право звернення до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини виникає у заявника, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформлення спадщини. Згідно з повідомленнями Бахмацької районної державної нотаріальної контори від 02.02.2016 року № 190/01-16 та приватного нотаріуса Бахмацького районного нотаріального округу від 09.02.2016 року № 32/01-16 спадкова справа після смерті [PERSON] не відкривалась (а.с. 20, 25). В судовому засіданні встановлено, що заявник не має іншої можливості документально підтвердити факт постійного проживання з [PERSON] з 2008 року до [INFO], але його встановлення породжує певні юридичні наслідки, оскільки з визначенням його місця проживання зі спадкодавцем законодавство пов'язує прийняття спадщини, при цьому, спір про встановлення даного факту відсутній. Надані [PERSON] докази суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета розгляду, вони логічно пов'язані між собою та показами свідків і підтверджують факт спільного проживання заявника з [PERSON] Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що заява [PERSON] про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини підлягає задоволенню. На підставі викладеного, ст.ст.1217, 1268 ЦК України,

Outcome: approved