Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини та способу їх стягнення. В позовній заяві зазначено, що 30.09.2008 р. між сторонами зареєстровано шлюб, який рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 21.02.2012 р. (справа №206/1155/2012) розірвано. У шлюбі в сторін народилась дочка [PERSON] , [INFO] , яка після розірвання шлюбу сторін проживає разом з позивачем. Рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 15.05.2012 р. (справа №206/2792/2012) з відповідача стягнуто аліменти на її користь на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі 500,00 грн., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 12.04.2012 р. На виконання зазначеного вище рішення суду був виданий виконавчий лист, але позивач не подавала його на примусове виконання, оскільки відповідач добровільно надає допомогу у розмірі, визначеному судом. Позивач зазначає, що оскільки дитина дорослішає, аліментів в розмірі 500,00 грн. на місяць не вистачає на її утримання. Також збільшився розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, у зв`язку з цим вона просить змінити розмір та спосіб стягнення аліментів, що стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , призначені рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 15.05.2012 р. по справі №206/2792/2012, визначивши новий розмір аліментів в розмірі 1/6 частини від всіх видів заробітку (доходу) платника, але не менше 50% прожиткового мінімуму і не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. 29.08.2019 р. у даній справі відкрито провадження. У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що позовні вимоги не визнає, оскільки вони є необґрунтованими та просить суд відмовити у їх задоволенні. Зміна закону, яким встановлюється мінімальний розмір аліментів не є підставою для зміни розміру аліментів. Суд не визначає мінімального розміру аліментів на одну дитину, оскільки такий розмір встановлюється законом, а не судовим рішенням. Позивач у позовній заяві жодним чином не доводить зміну матеріального стану своєї сім`ї та погіршення стану здоров`я. Також позивач не посилається та не доводить обставин покращення матеріального стану відповідача, його можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі, ніж визначений рішенням суду. Відповідач зазначає, що 05.12.2018 р. він уклав шлюб з [PERSON] , у їхній сім`ї народився син [PERSON] , [INFO] . На утриманні відповідача знаходиться і друга дитина - [PERSON] - дочка його дружини від першого шлюбу, він офіційно не працює, нерухомості у власності не має. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала вимоги позовної заяви та надала пояснення аналогічні викладеним у позові. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, суду пояснив, що покращення у його матеріальному становищі після ухвалення Замостянським районним судом м. Вінниці рішення суду від 15.05.2012 р. не відбулося, він не працює, майна у власності не має. Вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що сторони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 23.01.2009 р. Відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, актовий запис №290 (а.с. 4). Рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 21.02.2012 р. (справа №206/1155/2012) розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 30.09.2008 р. у Вінницькому міському відділі реєстрації актів цивільного стану, про що було зроблено актовий запис №2535 (а.с. 5). Згідно рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 15.05.2012 р. (справа №206/2792/2012) з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 500,00 грн., щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня пред`явлення позову, а саме з 12.04.2012 р. (а.с. 6-7). Згідно довідки ТОВ «ЖЕО» Вих. №5409 від 31.07.2019 р., дитина [PERSON] , [INFO] , проживає разом з позивачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8). 05.12.2018 р. відповідач [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] , виданого 05.12.2018 р. Могилів-Подільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис №165. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини [PERSON] (а.с. 25). З копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 01.02.2019 р. Виконкомом Гонтівської сільської ради Чернівецького району Вінницької області, актовий запис №01 вбачається, що відповідач [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 27). Відповідно до довідки Гонтівської сільської ради Чернівецького району Вінницької області від 09.09.2019 р. №264, [PERSON] на території сільської ради не працює з 30.09.2017 р., згідно наказу в трудовій книжці №27 від 30.09.2007 р. (а.с. 30). Згідно довідки Гонтівської сільської ради Чернівецького району Вінницької області від 09.09.2019 р. №267, [PERSON] земельної частки/паю на території сільської ради не має (а.с. 31). Відповідно до ст. ст. 51 Конституції України, 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як роз`яснено у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку". Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до внесення змін у статтю 182 СК України, яким визначався розмір - 30%). Зміна закону, яким встановлюється мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України. Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема, частиною другою статті 182 СК України. Згідно роз`яснень, викладених у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку. Разом з тим, збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів, як і не може бути підставою для відмови в перерахунку розміру аліментів. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 12.09.2018 р. (справа №459/2181/17). Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. ст. 77, 78, 79, 80 ЦПК України докази мають бути належними, достовірними, допустимими та достатніми. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд дійшов висновку, що позивачем [PERSON] не надано суду належних, достовірних та допустимих доказів в розумінні ст. ст. 77-78 ЦПК України на підтвердження своїх вимог, які б слугували підставою для зміни розміру аліментів. Натомість, з наданих відповідачем [PERSON] доказів вбачається, що він офіційно не працює, майна у власності не має, перебуває у зареєстрованому шлюбі, у якому у нього народилася дитина, тобто його матеріальне становище не покращилось після прийняття Замостянським районним судом м. Вінниці рішення суду від 15.05.2012 р. у справі №206/2792/2012 про стягнення нього на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп. слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed