Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-15 00:00:00

17 червня 2015 року [PERSON] (далі позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач) з вимогою про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка навчається [PERSON], в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до 30 червня 2018 року. Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що дочка є студенткою першого курсу Національного університету біоресурсів і природокористування природничо-гуманітарного навчально-наукового інституту, денної форми навчання і у звязку із цим потребує матеріальної допомоги, а відповідач добровільно матеріальної допомоги не надає. Позивач в судове засідання не зявилася, надіслала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач в судове засідання не зявився, надіслав заяву про розгляд справи без його участі, в заяві вказав, що позовні вимоги визнає частково, оскільки має на утримані іншу неповнолітню дитину, непрацездатну дружину та її дитину від першого шлюбу. Судом на підставі частини другої статті 197 Цивільно процесуального кодексу України (далі ЦПК), у звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом встановлені такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 21 жовтня 1995 року по 24 квітня 2003 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії 1-ЕЛ № 274051 (а.с.3) та свідоцтвом про розірвання шлюбу серії І-ЕЛ № 065410 (а.с.5). Сторони від шлюбу мають повнолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЕЛ № 309735 (а.с.6). Відповідно до довідки № 224 від 23 вересня 2014 року (а.с.7) [PERSON] є студенткою 1 курсу Національного університету біоресурсів і природокористування природничо-гуманітарного навчально-наукового інституту, педагогічного факультету імені [PERSON], спеціальність «соціальна педагогіка», денної форми навчання даного учбового закладу. Строк закінчення навчання 30 червня 2018 року. Повнолітня дитина перебуває на утриманні матері та проживає разом з нею, дані обставини визнані сторонами і відповідно до статті 61 ЦПК не підлягають доказуванню. Матеріальний стан позивача підтверджується довідкою про доходи від 08 червня 2015 року (а.с.10). Відповідач є працездатним, отримує регулярно заробітну плату, розмір якої підтверджується довідкою про доходи від 13 липня 2015 року (а.с.26). [PERSON] має на утриманні дружину, неповнолітню дитину від нового шлюбу та дитину дружини від першого шлюбу, що підтверджується довідкою про склад сімї від 10 липня 2015 року № 2866 (а.с.27), свідоцтвом про шлюб серії І-ЕЛ № 015718 (а.с.30), свідоцтвами про народження серії 1-ЕЛ № 057020 (а.с28) та серії І-ЕЛ № 034182 (а.с.29), довідкою про неотримання аліментів від 16 липня 2015 року (а.с.25). Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання не надає, дані обставини визнані сторонами і відповідно до ст. 61 ЦПК не підлягають доказуванню. З встановленого випливають наступні висновки. У відповідності до статті 3 „Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 „Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтями 141, 155 Сімейного кодексу України (далі СК) передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до статті 199 СК, якщо повнолітня дитина продовжує навчання і в звязку з цим потребує матеріальної допомоги, батьки зобовязанні утримувати її до досягнення 23 років за умови, що вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Право на звернення до суду з позовом має той із батьків, з ким проживає дитина, а також остання. Відповідно до роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 „Про застосування судами окремих норм СК при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" викладених у пункті 20, обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Суд знаходить, що відповідач зобовязаний утримувати свою повнолітню дитину, яка продовжує навчання, при цьому: дитина, яка підлягає утриманню має вік більше 18 років, але менше 23; вона продовжує навчання; потребує у звязку із цим матеріальної допомоги; відповідач має можливість надавати таку допомогу. Наведені відповідачем обставини щодо наявності у нього інших утриманців виходячи з конкретних правовідносин, які склались між сторонами не можуть бути підставою для повної відмови в задоволенні позову, але враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Відповідно до статті 200 СК враховуючи матеріальне становище відповідача, дитини, їх стан здоровя, наявність у [PERSON] інших утриманців, беручи до уваги можливість надання утримання другим з батьків, а також те що, термін навчання [PERSON] закінчується 30 червня 2018 року, тобто до досягнення нею 23 років, суд приходить до висновку про можливість надання відповідачем матеріальної допомоги позивачу та знаходить підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання дочки, яка продовжує навчання в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 17 червня 2015 року, тобто з дня звернення позивача з позовом до суду, до закінчення навчання. Окрім іншого, суд вважає, що вимога позивача про встановлення мінімального розміру аліментів не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку не узгоджується з положеннями статті 200 СК, згідно яких ні мінімального, ні максимального розміру аліментів на повнолітніх дітей СК не встановлює. Крім того, чинне законодавство не передбачає прожиткового мінімуму для повнолітніх дітей, оскільки для осіб після 18 років він повязується з працездатністю. Виходячи з вищевикладеного позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до статті 88 ЦПК з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: partial