Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-30 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], відділу державної реєстрації прав на нерухоме майно Рахівської районної державної адміністрації про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності, посилаючись на те, що 6 червня 2011 року в [PERSON] він придбав нежитлову будівлю напіввідкритого цеху по переробці деревини, за ціною 29000 гривень, загальна площа якої становить 406,7 кв.м., що розташована за адресою: вул. Партизанська, 108 в м. Рахів (навпроти нежитлової будівлі складу та навісу за №108а по вул. Партизанська в м. Рахів), на підставі чого між ними було укладено письмовий договір купівлі-продажу від 06.06.2011 року, але нотаріально даний договір ними не посвідчувався, так як вони рахували, що ними було досягнуто і виконано всіх істотних умов цього правочину і зробити це зможуть в будь-який момент пізніше. Але в подальшому продавець [PERSON] з невідомих йому причин та мотивів стала ухилятися від нотаріального посвідчення укладеного між ними правочину. Ця нежитлова будівля напіввідкритого цеху по переробці деревини, що розташована по вул. Партизанська, 108 фактично була побудована [PERSON] власними коштами, на місці раніше зруйнованого паводком складу - гаражів, на земельній ділянці, що перебувала в її тимчасовому використанні згідно угоди від 06.07.2009 року за №70, укладеної між [PERSON] та Рахівською міською радою. Після проведення оплати вартості будівлі було проведено та складено 06.06.2011 акт-прийому передачі предмета купівлі-продажу нежитлової будівлі напіввідкритого цеху по переробці деревини, розташованого по вул. Партизанська,108 в м. Рахів та в подальшому приступив до використання цього предмета купівлі-продажу за цільовим призначенням і використовує його таким чином і по даний час. З метою належної реєстрації права власності на вказаний об"єкт 8 лютого 2016 року ним було виготовлено в КП "БТІ" Рахівської районної ради технічний паспорт напіввідкритого цеху по переробці деревини. 28 квітня 2016 року він звернувся до державного рєстратора прав на нерухоме майно Рахівської РДА, звідки отримав письмову відмову в державній реєстрації прав власності. За таких обставин порушуються його права на належне володіння і розпорядження своєю власністю, не має можливості здійснити реєстрацію права власності на напіввідкритий цех по переробці деревини, якого набув на підставі договору купівлі-продажу від 06.06.2011 року і розпоряджатися ним на власний розсуд. На підставі наведеного просив визнати дійсним договір від 06.06.2011 року купівлі-продажу напіввідкритого цеху по переробці деревини, загальною площею 406,7 кв.м., розташованого по вул. Партизанська, 108 напроти нежитлової будівлі складу та навісу за №108а в м. Рахів, що був укладений між [PERSON] та [PERSON], та визнати за ним право власності на будівлю напіввідкритого цеху по переробці деревини, загальною площею 406,7 кв.м., розташованого по вул. Партизанська, 108, напроти нежитлової будівлі складу та навісу за №108а в м. Рахів, який було придбано за договором купівлі-продажу від 06.06.2011 року. В судовому засіданні позивач [PERSON] присутній не був. Надав заяву про розгляд справи за його відсутності та підтримання позовних вимог. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з"явилася. Надала суду заяву, в якій позовні вимоги визнає та просить справу розглянути без її присутності. Представник відповідача - відділу державної реєстрації прав на нерухоме майно Рахівської РДА, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з"явився. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, прийшов до наступного висновку.\~ Відповідно до положень частини 1 статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернути до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом України (ч.1 ст. 4 ЦПК України). У відповідності до положень ст.ст.10,11,58,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які брали участь у розгляді справи, а кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до положень частин 1-2 статті 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (стаття 212 ЦПК України). Якщо недійсність правочину встановлена законом, то відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК такий правочин є нікчемним. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. У разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається (ст. 220 ЦК). Отже, закон надає суду право визнавати дійсним договір, який через недодержання сторонами вимог закону про його нотаріальне посвідчення є нікчемним. Судом встановлено, що 6 червня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] було узгоджено істотні умови та підписано договір купівлі-продажу нежитлової будівлі напіввідкритого цеху по переробці деревини розміром 406,7 кв.м., розташованої по вул. Партизанська,108 в м. Рахів Закарпатської області (напроти нежитлової будівлі складу та навісу м. Рахів, вул. Партизанська, 108а). Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі (ст.675 ЦК). Таким чином згідно з цими вимогами договір купівлі-продажу від 30 травня 2013 року підлягав нотаріальному посвідченню. У відповідності до ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 р. № 9 Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними, роз'яснено, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. При розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК . Досліджуючи в судовому засіданні спірний договір купівлі-продажу, судом встановлено, що по даному договору досягнуто всіх істотних умов договору, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера від 6 червня 2011 року. Однак відповідач [PERSON] ухилилася від нотаріального посвідчення даного договору, на додаткові вимоги позивача щодо цього не відреагувала. Згідно ст.228 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. За таких обставин, зважаючи, що між сторонами укладений договір купівлі-продажу, сторони виконали свої зобов'язання по ньому, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для визнання договору купівлі-продажу від 6 червня 2011 року дійсним та позивач правомірно набув право власності на вказане майно на підставі договору від 6 червня 2011 року. Дане право не виконується відповідачем, натомість доказів на спростування вимог позову ним не надано, тому право позивача підлягає захисту шляхом визнання права власності. Питання про стягнення судових витрат, на підставі ст. 88 ЦПК України, позивачем не ставилося, у зв'язку з чим судові витрати слід залишити за останнім.

Outcome: approved