Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-21 00:00:00

АТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду з даним позовом до [PERSON] , третя особа: Приватне підприємство «ТТ-2» про звернення стягнення на предмет іпотеки, в якому просив в рахунок погашення заборгованості за Договором Кредиту № 42/06-14/15 від 18.07.2008 року, яка станом на 05.06.2018 року становить 697099, 10 грн. та складається з: суми заборгованості за кредитом - 196 248, грн..; суми заборгованості за відсотками - 350 916, 69 грн.; розміру інфляційних витрат за кредитом - 23 549, 76 грн.; розміру інфляційних витрат за відсотками - 39 661, 22 грн.; розміру пені за несвоєчасне повернення кредиту - 31 824, 89 грн.; розміру пені за несвоєчасне повернення відсотків - 54 898, 54 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на земельну ділянку площею 0,100 га, цільове призначення: будівництво та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер 32218808011502300101, за адресою: [ADDRESS] , шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій та стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору у розмірі 9 155, 64 грн. В обґрунтування позову вказав, що 18 липня 2008 року Акціонерно - комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» та Приватне підприємство «ТТ-2» уклали договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 42/06-14/15. 09 березня 2010 року загальними зборами акціонерів було прийнято рішення про зміну типу акціонерного товариства на публічне акціонерне товариство та зміну найменування банку на Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк». Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору Банк надав Приватному підприємству «ТТ-2» у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошовими коштами в сумі 250 000 грн. зі сплатою 19% процентів річних. Кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом було визначено 17.12.2021 року на умовах визначених кредитним договором. Свої зобов`язання Банк виконав, шляхом надання грошових коштів позичальнику. 09 серпня 2018 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» змінило найменування на Акціонерне товариство «Укрсоцбанк». У порушення умов кредитного договору, позичальник Приватне підприємство «ТТ-2» зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 05.06.2018 року має прострочену заборгованість, загальним розміром 697 099, 10 грн. та складається з: суми заборгованості за кредитом - 196 248, грн..; суми заборгованості за відсотками - 350 916, 69 грн.; розміру інфляційних витрат за кредитом - 23 549, 76 грн.; розміру інфляційних витрат за відсотками - 39 661, 22 грн.; розміру пені за несвоєчасне повернення кредиту - 31 824, 89 грн.; розміру пені за несвоєчасне повернення відсотків - 54 898, 54 грн. В забезпечення виконання зобов`язання позичальника Приватного підприємства «ТТ-2», що випливають з основного договору, відповідно до ст. 553 ЦК України, 18.07.2008 року позивач та фізична особа (Іпотекодавець) [PERSON] уклали Іпотечний договір № 02-10/2917, відповідно до умов якого остання передала в Іпотеку Банку наступне майно, а саме: земельну ділянку площею 0,100 га, цільове призначення: будівництво та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер 32218808011502300101, за адресою: [ADDRESS] , яка стала предметом Іпотеки. За взаємною згодою сторін предмет Іпотеки був оцінений у 387 200 грн. Таким чином, зважаючи на невиконання відповідачем зобов`язання стосовно умов повернення кредиту, позивач вважає, що він набув права вимоги стягнення заборгованості по кредиту, за відсотками та пенею за рахунок предмету іпотеки. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав письмову заяву, в якій на позовних вимогах наполягає, просив розглянути справу без його участі, проти постановлення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явилася про місце, час та дату розгляду справи була повідомлена належним чином шляхом розміщення оголошення про її виклик на сайті суду, заяви про розгляд справи за її відсутністю до суду не надходило, а тому суд, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, вважає можливим вирішити справу на підставі наявних доказів без участі відповідача. Представник третьої особи Приватного підприємства «ТТ-2» в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 22 жовтня 2019 року відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що 18 липня 2008 року між Акціонерно комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» та Приватним підприємством «ТТ-2» в особі директора [PERSON] укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 42.06-14/15. Відповідно до п. 1.1 договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 42.06-14/15 від 18.07.2008 року, кредитор зобов`язується надавати позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання. Відповідно до п. 1.1.1. вказаного договору, надання кредиту буде здійснюватися окремими частинами, зі сплатою 19,0% річних за кредитом та комісій, в розмірі та в порядку, визначеному тарифами на послуги по наданню кредитів, що містяться в додатку 1 до цього договору в межах максимального ліміту заборгованості позичальника за кредитом, в сумі 250 000 гривень та кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше 17.07.2009 року на умовах визначених цим договором. Відповідно до п. 1.3 вказаного договору, в якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань перед кредитором за цим договором щодо повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, комісій, можливої неустойки (пені, штрафу), а також інших витрат щодо задоволення вимог кредитора за договором, кредитор укладає з майновим поручителем - фізичною особою [PERSON] договір іпотеки, де предметом іпотеки виступає земельна ділянка, площею 0,100 га, цільове призначення: будівництво та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер 32218808011502300101, за адресою: [ADDRESS] , заставною вартістю 387 200 гривень. 18 липня 2008 року між Акціонерно комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» та [PERSON] укладено договір іпотеки № 02-10/2917, предметом якого є земельна ділянка, площею 0,100 га, цільове призначення: будівництво та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер 32218808011502300101, за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до договору іпотеки № 02-10/2917 від 18.07.2008 року Іпотекодавець передає Іпотекодержателю в якості забезпечення виконання всіх зобов`язань позичальника - Приватного підприємства «ТТ-2» за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 42.06-14/15 від 18.07.2008 року. Вказаний договір іпотеки № 02-10/2917 від 18.07.2008 року був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Затварницькою І.П. та зареєстровано в реєстрі за № 3391, що підтверджується також витягом про реєстрацію у Державному реєстрі іпотек № витягу 19804209 від 21.07.2008 року. Також, 18.07.2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Затварницькою І.П. була накладена заборона № 3392 на земельну ділянку, площею 0,100 га, цільове призначення: будівництво та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер 32218808011502300101, за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 19785794 від 18.07.2008 року. Станом на 05 червня 2018 року заборгованість за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 42.06-14/15 від 18.07.2008 року складає 697 099, 10 гривень, яка складається з наступного: суми заборгованості за кредитом - 196 248, грн..; суми заборгованості за відсотками - 350 916, 69 грн.; розміру інфляційних витрат за кредитом - 23 549, 76 грн.; розміру інфляційних витрат за відсотками - 39 661, 22 грн.; розміру пені за несвоєчасне повернення кредиту - 31 824, 89 грн.; розміру пені за несвоєчасне повернення відсотків - 54 898, 54 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості АТ «Укрсоцбанк», який міститься в матеріалах справи. 06 серпня 2018 року ПАТ «Укрсоцбанк» було направлено письмову вимогу про усунення порушень за умовами договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 42.06-14/15 від 18.07.2008 року, який був укладений між Акціонерно комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» та Приватним підприємством «ТТ-2» в особі директора [PERSON] . 09 березня 2010 року загальними зборами акціонерів було прийнято рішення про зміну типу акціонерного товариства на публічне акціонерне товариство та зміну найменування банку на Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк». 09 серпня 2018 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» змінило найменування на Акціонерне товариство «Укрсоцбанк». Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 14 ЦК Україницивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно дост. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогокодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положеннями статті 611 Цивільного кодексу України, визначено правові наслідки порушення зобов`язання. Так, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Згідно ч. 1ст. 12 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до ст. 33 Закону України "Про іпотеку" та ст. ст. 589, 590 ЦК України, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду. Як вбачається з ч. 1 ст. 591 ЦК України та ст. 39 Закону України "Про іпотеку" задоволення вимог кредитора за рахунок майна, що є предметом іпотеки, в судовому порядку може здійснюватися виключно шляхом реалізації предмета іпотеки через продаж з публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України "Про іпотеку, де зазначено, що дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 23 грудня 2015 року № 6-1205цс15, у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки резолютивна частина рішення суду має відповідати вимогам частини шостої статті 38, статті 39 Закону України «Про іпотеку» і положенням пункту 4 частини першої статті 215 Цивільного процесуального кодексу України й у ній повинна зазначатись, крім іншого, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. При цьому суд повинен зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). Також суд виходить з правових позицій Верховного Суду України, викладених при розгляді справ № 6-2479цс15, № 6-61цс15, № 6-340цс15. Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм ст.ст. 38, 39 Закону України «Про іпотеку», у розумінні норми ст.39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою ч.6 ст.38 цього Закону. Згідно з ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. Відповідно до ч.2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Відповідно до ч. 2 ст. 43 Закону України «Про іпотеку» початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлюється рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо вони не досягли згоди, - на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, при цьому початкова ціна продажу майна не може бути нижчою за 90 відсотків його вартості, визначеної шляхом його оцінки. Згідно вимог ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами;висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Звертаючись з позовом до суду позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 18.07.2008 року, а саме на земельну ділянку площею 0,100 га, цільове призначення: будівництво та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер 32218808011502300101, за адресою: [ADDRESS] , шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог АТ «Укрсоцбанк». Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягнути з [PERSON] на користь АТ «Укрсоцбанк» витрати по сплаті судового збору у розмірі 9 155, 64 грн.

Outcome: approved