Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-05 00:00:00

09.10.2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір№б/н від 22.07.2010, згідно з яким відповідач отримала кредит у розмірі 2 000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак відповідач умови договору виконувала не належним чином, внаслідок чого заборгованість за кредитним договором станом на 31.08.2017 становить 63861,41 гривень, яка складається з: 1815,68 гривень\~заборгованість за кредитом, 53943,52 гривень заборгованість за процентами за користування кредитом, 4585,00 гривень\~заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи на підставі пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг у розмірі 500,00 гривень\~штраф (фіксована частина) та 3017,21 гривень (процентна складова). Просив стягнути з відповідача суму заборгованості у загальному розмірі 63861,41 гривень та судові витрати у розмірі 1 600,00 гривень. Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20.12.2017 року, ухваленому у справі за вищезазначеним позовом, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства КБ „ПриватБанк\~задоволено та стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства КБ „ПриватБанк\~суму заборгованості за Кредитним договором у розмірі 63861,41 гривень та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1600,00 гривень. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24.04.2019 заяву про перегляд заочного рішення від 20.12.2017 року, ухваленого по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості - задоволено. Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20.12.2017 року по цивільній справі №335/12106/17 за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості скасовано. Ухвалою суду від 25.04.2019 року прийнято справу до розгляду і призначено до розгляду за правилами загального провадження. 07.05.2019 року від представника відповідача надійшла заяви про застосування строків позовної давності. Ухвалою суду від 21.05.2019 року закрито підготовче провадження, судове засідання призначено на 13:00 годину 06.06.2019 року. У судове засідання позивач не з`явився, про час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином. В матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначено, що представник не заперечує проти заочного розгляду справи. У судове засідання відповідач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, проти позову заперечує та просить застосувати строки позовної давності та розгляд справи у його відсутність. Встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків. Стаття 81 ЦПК України\~встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 22.07.2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено договір шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, в якій вказано, що вона разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] договір про надання банківських послуг. Відповідно до умов договору [PERSON] отримала кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Зазначений договір відповідає вимогам частини першої\~статті 634 Цивільного кодексу України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань за вказаним договором, її заборгованість перед позивачем станом на 31.08.2017 становить 63861,41 гривень, яка складається з: 1815,68 гривень\~заборгованість за кредитом, 53943,52 гривень\~заборгованість за процентами за користування кредитом, 4585,00 гривень\~заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи на підставі пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг у розмірі 500,00 гривень\~штраф (фіксована частина) та 3017,21 гривень (процентна складова), що також підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості за кредитним договором (арк. справи 3 - 4). Відповідно до\~статті 526 Цивільного кодексу України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою\~статті 530 Цивільного кодексу України\~зобов`язання підлягає виконанню у вказаний в договорі строк. Частиною першою\~статті 1054\~Цивільного кодексу\~України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 610\~Цивільного кодексу\~України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, певних змістом зобов`язання (неналежне виконання). При цьому, за вимогами\~статті 611 цього Кодексу, при порушенні зобов`язання наступають правові наслідки, установлені договором або законом. На порушення норм закону та умов договору відповідач свої зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, кредит та проценти за користування кредитом у визначений договором строк не повернула, у зв`язку із чим в позивача наявні підстави вимагати виконання умов договору із застосуванням встановленим цим договором правових наслідків його неналежного виконання. Частиною 5 ст. 261 ЦК України встановлено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Разом з тим, відповідно до\~статті 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта\~статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга\~статті 258 ЦК України\~передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до\~статті 253 ЦК України\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята\~статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зі\~ст. 266 ЦК України\~зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Згідно ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Згідно п.7 частини тринадцятої ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. З розрахунку заборгованості, який додано до позову та виписки по особовому рахунку [PERSON] за кредитним договором б/н від 22.07.2010 року, встановлено, що відповідачем було здійснено останній платіж за кредитним договором 02.04.2014 року -65 грн. Як вбачається з матеріалів справи, а саме з долученої довідки позивача строк дії картки № [NUMBER] до останнього дня 01.2014 року, і строк її дії позивачем не продовжений, нова картка не видавалася. Таким чином, враховуючи ту обставину, що останній платіж відповідачем було здійснено у квітні 2014 року (а.с. 4), а з позовом до суду Банк звернувся лише 09.10.2017 року (а.с.1), тобто поза межами трирічного строку позовної давності визначеного вимогами\~ст. 257 ЦК України. До правовідносин, у яких використовуються платіжні картки як спосіб надання/отримання кредитних коштів, за таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Відповідно до ч. 3\~ст. 267 ЦК України\~позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у справі, зробленою до винесення рішення. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] скориставшись своїм правом передбаченим вимогами\~ст. 267 ЦК України\~подала до суду 07.05.2019 року заяву про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності. Відповідно до п. 1\~ст. 32 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав-учасників Конвенції виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення, що стали неповними через сплив часу (пункт 570 рішення від 20.09.2011 року за заявою №14902/04 у справі ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; п. 51 рішення від 22.10.1996 року за заявами №22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства). Вказані обставини свідчать про те, що позивачем пропущено строк позовної давності, про застосування якого заявлено стороною відповідача, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Застосовуючи строк позовної давності, суд також враховує, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не надано суду допустимих та достовірних доказів на підтвердження дотримання Банком трирічного строку звернення до суду з позовом. З огляду на викладені обставини, в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» слід відмовити внаслідок пропуску Банком строку позовної давності.

Outcome: dismissed