Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-23 00:00:00

[PERSON] у грудні 2020 року звернувся до суду із позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про усунення перешкод в користуванні квартирою. В обґрунтування вимог зазначав, що 22 травня 2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого за всіма правами та обов`язками є Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір за № 0711/0508/45-017 у відповідності з умовами якого, останній отримав кредит у сумі 80 000 доларів США, строком погашення з 22 травня 2008 року до 22 травня 2028 року включно та на умовах передбачених цим договором. 22 травня 2008 року в якості забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором між Банком та відповідачем був укладений іпотечний договір за №0711/0508/45- 017-2-1, який забезпечує повернення кредиту, процентів за користування ним, пені за несвоєчасну сплату процентів та несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, а також, відшкодування збитків у зв`язку із порушенням умов кредитного договору. Вказаний Іпотечний договір посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Пянтковською О.Г. та зареєстрований в реєстрі за №3803. 13 липня 2011 року Апеляційним судом Запорізької області (провадження 22-ц- 3160/11) було змінено заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25 жовтня 2010 року у цивільній справі № 2-999/10, а саме: В рахунок погашення заборгованості, яка утворилась станом на 17 листопада 2009 року у розмірі 705767,60 грн., що еквівалентно 88294,90 доларам США, та складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 630973,03 грн., що еквівалентно 78937,74 доларам США; заборгованості за відсотками у розмірі 70372,14 грн., що еквівалентно 8803,89 доларам США; пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів в сумі 4422,43 грн., за укладеним між ВАТ «Сведбанк» (правонаступник Публічне акціонерне товариство «Сведбанк») з [PERSON] кредитним договором № 0711/0508/45-17 від 22 травня 2008 року, звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру загальною площею 48,92 кв.м, житловою площею 27,25 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , та належить [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 22 травня 2008 року приватним нотаріусом Запорізького нотаріального округу Пянтковською О.Г. та за реєстровим № 3797, згідно витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно № 18742816, шляхом проведення прилюдних торгів із встановленням початкової ціни квартири згідно з п. 5 іпотечного договору № 0711/0508/45-017-1 від 22 травня 2008 року у сумі 453300 грн. без ПДВ, але не нижче ринкової вартості, визначеної суб`єктом оціночної діяльності в порядку виконавчого провадження.В іншій частині рішення залишено без змін. 28 листопада 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторинговою компанією «Вектор Плюс» укладено Договір факторингу.28 листопада 2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» укладено Договір факторингу. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 163942380 від 17 квітня 2019 року (15:53:31) було встановлено, що 22.02.2019 року державним реєстратором Виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно -запис про право власності № 30422090. На підставі даного запису право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (код ЄДРПОУ 35326253). Підстава Виникнення права власності: іпотечний договір № 0711/0508/45-017-2-1, серія та номер: 3802Є, виданий 02.05.2008, видавник Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Пянтковська О.Г. Підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 45664952 від 22.02.2019, [PERSON] , Виконавчий комітет Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області. 22 лютого 2019 року державним реєстратором Виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про право власності № 30422090. На підставі даного запису [PERSON] був позбавлений права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , яке перейшло до Товариству з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи». 08 грудня 2020 року повернувшись додому позивач виявив, що в його квартирі (вхідні двері) змінені замки, пошкоджені двері та наклеєні оголошення. Оголошення погрожують покаранням. Все це дуже злякало родину позивача.. На дверях зазначені номери телефона, [NUMBER] , але позивач боїться телефонувати. На теперішній час двері заблоковані, позивач дуже заляканий і побоюється за своє життя, вимушені знімати інше житло, що ставить сім`ю в дуже скрутне становище. В квартирі залишились всі особливі речі, гроші, ювелірні вироби, техніка і багато іншого. В квартирі знаходились стороні особи - представники Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», і позивач не впевнений в збережені майна. Жодних попереджень, заяв, пропозицій, тощо від Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» не надходило. В квартирі [ADDRESS] , яка є єдиним житлом і використовується як місце постійного проживання, зареєстровані та постійно проживають [PERSON] (власник до здійснення незаконних реєстраційних дій), [PERSON] , [INFO] та її неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] . Дії Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» є незаконними, що порушує права на житло та пошкоджує майно. Позивач просив суд визнати дії Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» протиправними щодо перешкод в користуванні квартирою [ADDRESS] . Вселити [PERSON] , РНОКПП (ІНН) [NUMBER] , [INFO] в квартиру [ADDRESS] ; Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» судові витрати. Ухвалою судді від 18.12.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду. Відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання. Надано сторонам строк для надання заяв по суті справи. 12.01.2021 року від ТОВ «Кредитні ініціативи» до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову [PERSON] . Вказав, що ТОВ «Кредитні ініціативи» звертався з вимогою звільнити житлове приміщення, намагався врегулювати питання в досудовому порядку, зокрема, було надіслано вимогу про добровільне виселення. Проте, незважаючи на відсутність будь-яких правових підстав для проживання у квартирі, колишній власник, продовжує користуватися ним та відмовляється добровільно виселятися. Такі дії [PERSON] створюють перешкоди у здійснені законних прав власника, який не може вільно користуватись та розпоряджатися нерухомим майном. Оскільки [PERSON] не є власником квартири, надалі, проживаючи в ній без будь-яких правових підстав, фактично порушують законні права власника. Так, позивач просить вселити до квартири, яка перебуває у власності Відповідача лише [PERSON] , в той час як останній там фактично не проживає та не проживав. Відповідач просить у задоволенні позову [PERSON] до ТОВ «Кредитні ініціативи»-про усунення перешкод в користуванні квартирою відмовити у повному обсязі. Ухвалою суду від 07.05.2021 року у задоволенні клопотання [PERSON] про залучення до участі у справі за позовом [PERSON] до ТОВ «Кредитні ініціативи» про усунення перешкод в користуванні квартирою третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, відмовлено. Закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Судове засідання призначено до розгляду. Зобов`язано ТОВ «Кредитні ініціативи» надіслати [PERSON] копію відзиву та доданих до нього документів. 30.08.2021 року до суду від [PERSON] надійшла відповідь на відзив, в якій позивач позов підтримав і просить задовольнити. Вказав, що 09 червня 2021 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя було ухвалено рішення в цивільній справі за №335/8130/21 за позовною заявою [PERSON] до Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», третя особа: Державний реєстратор Виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Ільющенков Сергій Олександрович про скасування рішення та запису про право власності, - якою: Позов задоволено. Скасовано рішення державного реєстратора виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенкова Сергія Олександровича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 45664952 від 22.02.2019 16:00:59, щодо реєстрації права власності на об`єкт житлової нерухомості - квартири [ADDRESS] , загальною площею 48,92 кв.м., житловою площею 27,25 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1772032323101 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи». Скасовано запис про право власності № 30422090 (дата, час державної реєстрації: 20.02.2019 14:10:25) на квартири [ADDRESS] , загальною площею 48,92 кв.м., житловою площею 27,25 кв.м., за ТОВ «Кредитні ініціативи», внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна державним реєстратором виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенковим Сергієм Олександровичем (місцезнаходження: Запорізька область, Запорізький район, с. Широке, вул. Центральна 1, код ЄДРПОУ 26013402). На теперішній час рішення не набрало законної сили. Крім того, Законом України № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», запроваджено мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, тобто і на виселення із такого майна. Вказаний Закон є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягненім на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності. Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону не підлягає виконанню, також, і на виселення із такого майна.На протиправні дії Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» щодо перешкод в користуванні квартирою [ADDRESS] відреагувала Вознесенівська окружна прокуратура міста Запоріжжя. 13 січня 2021 року до ЄРДР внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення №42021081060000002 (правова кваліфікація кримінального правопорушення (КК України 2001) ч.І ст.162 КК України). Досудове розслідування триває. На підтвердження неправомірних дій зазначив, що у проваджені Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя знаходиться цивільна справа за №335/8342/21 за позовною заявою [PERSON] особисто та [PERSON] , як представника своєї дитини [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району про усунення перешкод в користуванні квартирою [ADDRESS] , які проживають разом з [PERSON] . Ухвалою суду від 01.11.2021 року клопотання [PERSON] про поновлення строку на подання доказів та виклик свідка у цивільній справі за позовом [PERSON] до ТОВ «Кредитні ініціативи» про усунення перешкод в користуванні квартирою, задоволено. Поновлено [PERSON] строк на подання доказів у цивільній справі за позовом [PERSON] до ТОВ«Кредитні ініціативи» про усунення перешкод в користуванні квартирою, задоволено. Долучено до матеріалів цивільної справи надані позивачем докази, а саме фотографії, а також викликано для допиту в якості свідка [PERSON] . У судовому засіданні [PERSON] позов підтримав і просить задовольнити в повному обсязі на підставах, які викладені в позовній заяві. Зазначив, що його та членів його сім`ї було протиправно виселено, без попередження, без надання іншого житлового приміщення, попри те, що була дія мораторію. У квартиру з часу виселення він потрапити не може, оскільки замки змінені, двері опечатані і вимушений проживати у інших різних місцях, оскільки це житло, є єдиним місцем його проживання. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] проти позову заперечує у повному обсязі з підстав зазначених у відзиві, зазначивши, що наразі відповідач є власником житлового приміщення, а тому підстав для вселення [PERSON] немає . У судовому засіданні 01.11.2021 допитаний в якості свідка [PERSON] надав пояснення, що був очевидцем того, як [PERSON] не може потрапити до своєї квартири [ADDRESS] з грудня 2020 року. Він разом із ним був у грудні 2020 року та бачив, що двері квартири зачинені, на них є наліпки з телефонами, двері опечатані. Другий комплект ключів не підходить. Свідок декілька разів підходив до квартири, вона так і стоїть опечатана на теперішній час, відкрити її [PERSON] не може. Належність дверей зображених на фотокартках пред`явлених у судовому засіданні - квартирі [ADDRESS] підтверджена свідком [PERSON] у судовому засіданні. Крім того, зі слів свідка йому відомо, що невстановлені особи проникли до житла [PERSON] під час відсутності мешканців квартири та змінили замки, виселили позивача з родиною. З грудня 2020 року [PERSON] та його родина у вказаній квартирі не проживають. Квартира під охороною, замки поміняні і потрапити до квартири неможливо. Заслухавши пояснення учасників, пояснення свідка [PERSON] , дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про таке. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, у тому числі із судових рішень, які наявні в Єдиному державному реєстрі судових рішень, що 22 травня 2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та [PERSON] укладено Кредитний договір №0711/0508/45-017. 22 травня 2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та [PERSON] укладено Іпотечний договір, за яким [PERSON] передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 48,92 кв.м., житлова площа 27,25 кв.м. Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25 жовтня 2010 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Сведбанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено. Звернуто стягнення на квартиру [ADDRESS] загальною площею 48,92 кв.м., яка належить на праві власності [PERSON] у спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів. За рахунок коштів, отриманих від реалізації квартири, задовольнити вимоги Публічного акціонерного товариства «Сведбанк» в сумі 701345 грн 17 коп. та пені в розмірі 4422 грн. 43 коп. Виселено [PERSON] , який зареєстрований та проживає в квартирі [ADDRESS] , із зняттям із реєстраційного обліку у Відділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України в м. Запоріжжя. Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 13 липня 2011 року рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25 жовтня 2010 року змінено. В рахунок погашення заборгованості, яка утворилася станом на 17 листопада 2009 року у розмірі 705767,60 грн, що еквівалентно 88294,90 доларам США та складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 630973,03 грн, що еквівалентно 78937.74 доларам США; заборгованості за відсотками у розмірі 70372.14 грн, що еквівалентно 8803,89 доларам США; пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів у сумі 4422.43 грн, за укладеним між ВАТ «Сведбанк» (правонаступник - Публічне акціонерне товариство «Сведбанк) з [PERSON] кредитним договором №0711/0508/45-17 від 22 травня 2008 року, звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру загальною площею 48.92 кв.м., житловою площею 27,25 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] та належить [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Пянтковською О.Г. 22 травня 2008 року за реєстровим №3797, згідно витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно №18742816, шляхом проведення прилюдних торгів із встановленням початкової ціни квартири згідно з п.5 іпотечного договору №0711/0508/45-017-Z-1 від 22 травня 2008 року у сумі 4533,00 грн без ПДВ, але не нижче ринкової вартості, визначеної суб`єктом оціночної діяльності в порядку виконавчого провадження. В іншій частині рішення залишено без змін. 28 листопада 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк», який в свою чергу виступає правонаступником ВАТ «Сведбанк» (далі - ПАТ «Сведбанк») та Факторинговою компанією «Вектор Плюс» (далі - ФК «Вектор Плюс») укладено Договір факторингу. Відповідно до п.2.1, 2.2. Договору Банк відступає Фактору свої права Вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з Боржниками, право на вимогу якої належить Банку на підставі Документації. З моменту відступлення Банком Фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для Фактора та вважаються наданими Фактору. Разом з правами вимоги до Фактора переходять всі пов`язані з ними права, зокрема права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених Боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов`язкових платежів. 28 листопада 2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» укладено Договір факторингу. Відповідно до п.2.1, 2.2. Договору Клієнт (ТОВ «ФК «Вектор Плюс») відступає Фактору (ТОВ «Кредитні ініціативи») свої права Вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з Боржниками, право на вимогу якої належить Клієнту на підставі Документації. З моменту відступлення Клієнтом Фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для Фактора та вважаються наданими Фактору. Разом з правами вимоги до Фактора переходять всі пов`язані з ними права, зокрема права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених Боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов`язкових платежів. Внаслідок укладання вищевказаних договорів, право вимоги за даним кредитним зобов`язанням перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи». Відповідно до п. 12.3.1 Договору іпотеки іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду або на підставі виконавчого напису нотаріусу або шляхом передачі іпотекодержателю прав власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку», яка передбачає задоволення вимоги іпотекодержателя, шляхом набуття права власності на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя. 20 лютого 2019 року державним реєстратором Широківської сільської ради Запорізької області Ільющенковим С.О. внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності № 30422090, який вчинено на підстав рішення державного реєстратора виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенкова С.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 45664952 від 22.02.2019. На підставі даного запису право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 48,92 кв.м., житлова площа 27,25 кв.м. належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи». Підстава виникнення права власності: іпотечний договір № 0711/0508\\45-017-Z-1 від 02.05.2008 року, видавник: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Пянтковська О.Г. Вказані обставини встановлені постановою Запорізького апеляційного суду від 31.03.2021 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/95995703) не підлягають доказуванню у цій справі, згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, передбачених статтею 12 вказаного Закону. Відповідно до частини першої статті 37 Закону «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Можливість реалізації іпотекодержателем права на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на предмет іпотеки пов`язана з дотриманням порядку, визначеного статтею 35 Закону України «Про іпотеку». У разі порушення встановленого вказаною нормою порядку звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності не допускається. Відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (в редакції, чинній на момент вчинення оспорюваного запису), для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). До відзиву на позовну заяву відповідачем не надано жодного доказу на спростування доводів позову в частині доводів позивача щодо безпідставної реєстрації права власності на квартиру за відповідачем. Разом із тим, оскільки предметом розгляду у даній справі є позовні вимоги про вселення до житлового приміщення, з урахуванням того, що позовних вимог щодо правомірності набуття ТОВ «Кредитні ініціативи» права власності на квартиру у вказаній справі не заявлено, то суд розглядає справу виключно в межах заявлених позивачем позовних вимог та не розглядає питання щодо правомірності підстав набуття вищевказаною особою права власності на дану квартиру, оскільки воно є предметом позову по іншим справам. Разом з цим, судом встановлено, що 09 червня 2021 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя було ухвалено рішення в цивільній справі за №335/8130/21 за позовною заявою [PERSON] до ТОВ «Кредитні ініціативи», третя особа: Державний реєстратор Виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Ільющенков Сергій Олександрович про скасування рішення та запису про право власності, яким скасовано рішення державного реєстратора виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенкова Сергія Олександровича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 45664952 від 22.02.2019 16:00:59, щодо реєстрації права власності на об`єкт житлової нерухомості - квартири [ADDRESS] , загальною площею 48,92 кв.м., житловою площею 27,25 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1772032323101 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи». Скасувано запис про право власності № 30422090 (дата, час державної реєстрації: 20.02.2019 14:10:25) на квартири [ADDRESS] , загальною площею 48,92 кв.м., житловою площею 27,25 кв.м., за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна державним реєстратором виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенковим Сергієм Олександровичем (місцезнаходження: Запорізька область, Запорізький район, с. Широке, вул. Центральна 1, код ЄДРПОУ 26013402). На час розгляду цієї справи рішення у справі №335/8130/21 не набрало законної сили. Крім наведеного, звертаючись до суду з даним позовом, [PERSON] , посилався на порушення вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», посилаючись на те, що квартира [ADDRESS] , була передана в забезпечення зобов`язань за валютним кредитом, та є його єдиним житлом, а тому він не міг бути з неї виселений під час дії мораторію. 7 червня 2014 року набув чинності Закон № 1304-УІІ, згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об"єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. Відтак мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, установлений Законом, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) цей предмет іпотеки (застави). Крім того, згідно з пунктом 4 Закону № 1304-УІІ протягом його дії інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Вказаний Закон є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягненім на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності. Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону не підлягає виконанню, також, і на виселення із такого майна. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а (провадження №11-474апп19) викладено висновок, відповідно до якого обмеження, встановлені Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», поширюються не лише на випадки звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду, а й на позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, яким є реєстрація права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем на підставі відповідного застереження в іпотечному договорі. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року зазначено, що підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому, до прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору. Водночас Закон № 1304-VII ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження. Отже, у нотаріуса були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на вказану квартиру. У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду не знайшла підстав для відступу від правової позиції, висловленої у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а (провадження № 11-474апп19), про те, що квартира, яка використовується позивачем як місце постійного проживання, не може бути примусово стягнута на підставі дії Закону № 1304-VII, у тому числі і шляхом реєстрації права власності за банком як забезпечення виконання умов кредитного договору, укладеного в іноземній валюті. Отже, запроваджений законом мораторій зупиняє можливість реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, а рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону не підлягає виконанню, також, зупиняється і виселення із такого майна. З огляду на вказані обставини на спростування доводів позову в цій частині відповідачем не надано доказів на підтвердження тих обставин, що [PERSON] має у своєму користуванні будь-яке інше житло, окрім того, на яке відповідач вирішив звернути стягнення у позасудовому порядку і суд вважає безпідставними доводи відповідача щодо непоширення дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» на спірні правовідносини. Відповідно до. ч. ч. 1, 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК Української РСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення. Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЖК Української РСР виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. Квартира [ADDRESS] , загальною площею 48,92 кв.м. підпадає під дію мораторію, оскільки воно є предметом застави згідно із ст.4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст.5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. В квартирі [ADDRESS] зареєстровані та постійно проживають [PERSON] , [PERSON] , [INFO] та її неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] . Відповідачем жодним доказом не спростовані доводи позивача щодо тих обставин, що 08 грудня 2020 року повернувшись додому позивач виявив, що в квартирі [ADDRESS] на вхідних дверях змінені замки, пошкоджені двері та наклеєні оголошення. Двері опечатано наліпкою. На дверях зазначені номери телефона, [NUMBER] . Факт опечатування вказаних дверей, зміна замків на дверях підтверджено належними доказами, у тому числі фотокартками, які долучено до матеріалів справи а також показами свідка [PERSON] . Згідно пояснень позивача на теперішній час двері заблоковані, він дуже заляканий, вимушений знімати інше житло, що ставить сім`ю в дуже скрутне становище, в квартирі залишились всі особливі речі, гроші, ювелірні вироби, техніка і багато іншого. Наведені пояснення позивача відповідачем не спростовані жодним доказом. Так само відповідачем не наданого доказів про повідомлення [PERSON] та отримання ним попереджень, заяв, пропозицій, тощо від Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи щодо виселення. Доказів про наявність у [PERSON] іншого житла, крім переданого в іпотеку, суду не надано. Отже, факт того, що у грудні 2020 позивач був примусово виселений з квартири [ADDRESS] підтверджується поясненнями свідка [PERSON] , також даними, які містяться у витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №42021081060000002 від 13.01.2021року згідно до якого внесено відомості про вчинене кримінальне правопорушення за ч.1 ст.162 КК України за обставинами, що 12.12.2020 [PERSON] звернувся із заявою про кримінальне правопорушення, з тексту якої вбачається, що посадові особи ТОВ «Кредитні ініціативи» самовільно без дозволу власника, проникли до приміщення належної йому квартири; належним чином засвідченими фотографіями дверей квартири [ADDRESS] , з яких вбачається, що двері вказаної квартири опечатані дата 09.12.20,10.12.2020, міститься наліпка опломбовано, «Під охороною» приватна власність банківської установи. Належність дверей квартири [ADDRESS] підтверджена свідком [PERSON] у судовому засіданні, що не спростовано відповідачем. Крім того, зі слів свідка йому відомо, що невстановлені особи проникли до житла [PERSON] під час відсутності мешканців квартири та змінили замки, виселити позивача з родиною. З грудня 2020 року [PERSON] та його родина у вказаній квартирі не проживають. Квартира охороняється, замки поміняні і потрапити до квартири неможливо. Крім того, в проваджені Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя знаходиться цивільна справа за №335/8342/21 за позовною заявою [PERSON] особисто та [PERSON] , як представника своєї дитини [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району про усунення перешкод в користуванні квартирою [ADDRESS] , які проживають разом з [PERSON] . Також у провадженні Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя перебуває цивільна справа № 335/2126/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до [PERSON] , [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього [PERSON] , третя особа: Служба (управління) у справах дітей Запорізької міської ради про зняття з реєстраційного обліку та визнання осіб такими, що втратили право користування майном. Провадження у справі відкрито 01.04.2020 року, однак станом на час розгляду справи, як і станом на час виселення позивача, рішення по суті справи не прийнято, ухвалою суду від 02.12.2020 року за клопотанням [PERSON] провадження у справі було зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 335/8130/20 за позовом [PERSON] до ТОВ «Кредитні ініціативи» про скасування запису про право власності. Разом із тим, після зупинення провадження у справі №335/2126/20 - 02.12.2020 року ТОВ «Кредитні ініціативи» не отримавши судового рішення за позовом про визнання осіб такими, що втратили право користування майном, достовірно знаючи про те, що [PERSON] оспорюється реєстрація права власності на квартиру за ТОВ «Кредитні ініціативи» 08.12.2020 року відповідачем примусово виселено позивача з єдиного житла за адресою: [ADDRESS] . Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Статтею 8 Конвенції закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. У пункті 27 рішення ЄСПЛ від 17 травня 2018 року у справі «Садов`як проти України» зазначено, що рішення про виселення становитиме порушення статті 8 Конвенції, якщо тільки воно не ухвалене «згідно із законом», не переслідує одну із законних цілей, наведених у пункті 2 статті 8 Конвенції, і не вважається «необхідним у демократичному суспільстві». Вислів «згідно із законом» не просто вимагає, щоб оскаржуваний захід ґрунтувався на національному законодавстві, але також стосується якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своєму формулюванні та надавати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування. Крім того, будь-яка особа, якій загрожує виселення, у принципі повинна мати можливість, щоб пропорційність відповідного заходу була визначена судом. Зокрема, якщо було наведено відповідні аргументи щодо пропорційності втручання, національні суди повинні ретельно розглянути їх та надати належне обґрунтування. Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) констатував, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла. Згідно з Конвенцією поняття «житло» не обмежується приміщенням, яке законно займано або створено. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України»). Тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції, а тому наступне виселення її з відповідного житла є невиправданим втручанням в приватну сферу особи, порушенням прав на повагу до житла (рішення ЄСПЛ у справі «Прокопович проти Росії»). У пункті 44 рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» зазначено, що втручання у право заявника на повагу для його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою. Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві. Виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до житла передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену у пункті 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Відповідність останньому критерію визначається з урахуванням того, чи існує нагальна суспільна необхідність для застосування такого обмеження права на повагу до житла та чи буде втручання у це право пропорційним переслідуваній легітимній меті. Навіть, якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі мати можливість, щоб її виселення було оцінене судом на предмет пропорційності у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 09 жовтня 2007 року у справі «Станкова проти Словаччини»; рішення ЄСПЛ від 15 січня 2009 року у справі «Косіч проти Хорватії»; рішення ЄСПЛ від 22 жовтня 2009 року у справі «Пауліч проти Хорватії»). Неврахування національними судами принципу пропорційності у справах про виселення особи з житла є підставою для висновку про порушення стосовно такої особи статті 8 Конвенції(рішення ЄСПЛ у справах «Дакус проти України» («Dakus v. Ukraine») від 14 грудня 2017 року, заява № 19957/07; «Кривіцька та Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine») від 02 березня 2011 року, заява № 30856/03; «Садов`як проти України» («Sadovyak v. Ukraine») від 17 травня 2018 року, заява № 17365/14). Отже, врахування принципу пропорційності, який є також і принципом цивільного судочинства (стаття 11 ЦПК України), забезпечує розумний баланс між інтересами позивача, відповідачів та загальними інтересами. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 жовтня 2020 року у справа № 447/455/17 (провадження № 14-64цс20) зроблено висновок, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла. Виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожнафізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ втручання держави в право власності на житло повинне відповідати критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном у розумінні Конвенції. Зокрема, згідно з рішенням ЄСПЛ від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві». Якраз «необхідність у демократичному суспільстві» і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які у свою чергу мають бути «відповідними і достатніми»; для такого втручання має бути «нагальна суспільна потреба», а втручання - пропорційним законній меті. У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі. Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа -добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (заява № 43768/07)). Підсумовуючи висновки про принципи застосування статті 8 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, викладені у рішеннях ЄСПЛ, виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2021 року у справі №754/14503/16-ц (провадження № 61- 12738св19) зазначено, що загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення, передбачене частиною другою статті 109 ЖК УРСР, застосовується в разі звернення стягнення на іпотечне майно в судовому порядку. Якщо звернення стягнення на іпотечне майно здійснюється шляхом позасудового врегулювання на підставі договору, виселення мешканців з відповідного об`єкта відбувається за умови дотримання процедури, передбаченої у частині другій статті 40 Закону України «Про іпотеку» та у частині третій статті 109 ЖК УРСР, в разі невиконання письмової вимоги іпотеко держателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Частина третя статті 109 ЖК Української РСР регулює порядок виселення громадян. За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Однак, жодних доказів того, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» направляло на адресу позивача письмову вимогу добровільно звільнити квартиру та виселитися протягом одного місяця з дня отримання вимоги, як і отримання такої вимоги позивачем, стороною відповідача не надано. Судом також встановлено, що до суду з позовом про виселення позивача зі спірної квартири ТОВ «Кредитні ініціативи» не зверталися. За таких обставин слід констатувати, що при виселенні позивача з квартири [ADDRESS] було порушено передбачений законом порядок для здійснення виселення позивача, що призвело до протиправного примусового виселення позивача з житла під час дії мораторію. Оцінка наявних в матеріалах справи доказів та встановлених у судовому засіданні обставин, дають суду всі підстави для переконливого висновку про примусовий та незаконний характер виселення позивача проти його волі та без дотримання встановленого законом порядку. Враховуючи вимоги як міжнародних договорів, так і національного законодавства, зміст правовідносин сторін, дотримуючись балансу прав та інтересів сторін спірних правовідносин, суд дійшов висновку про безпідставність виселення позивача [PERSON] , оскільки таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, не є необхідним у демократичному суспільстві, не відповідає принципу пропорційності, а тому вважає, що дії ТОВ «Кредитні ініціативи» є протиправними, і такими що порушує права [PERSON] на житло та майно. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, твердження відповідача про те, що позивач не проживав у квартирі [ADDRESS] суд до уваги не приймає та відхиляє, оскільки ці доводи відповідача не підтверджені жодним доказом і не відповідають дійсності та спростовуються встановленими судом під час розгляду справи обставинами та наявними у матеріалах справи доказами. Усі заперечення сторони відповідача проти позову судом відхиляються як недоведені, необґрунтовані та такі, що не відповідають дійсності. Як вже було зазначено вище, виселення позивача з квартири [ADDRESS] було примусовим та при виселенні було порушено встановлений Законом порядок для здійснення виселення. При цьому, проаналізувавши наявні у справі докази, пояснення сторін та показання свідка, допитаного в судовому засіданні, судом встановлено, що позивач не може вселитись у квартиру [ADDRESS] , оскільки відповідач чинить йому перешкоди у вселенні у квартиру, замки вхідних дверей у квартиру замінені, двері опечатані. Факт того, що на теперішній час замки вхідних дверей квартири замінені та ключі знаходяться у відповідачів, не заперечувався і стороною відповідача. З огляду на все вищенаведене суд приходить до висновку, що оскільки права позивача були порушені протиправними діями щодо його виселення, то такі права підлягають судовому захисту і їх слід відновити у спосіб обраний позивачем шляхом визнання дій Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» щодо перешкод [PERSON] у користуванні квартирою [ADDRESS] протиправними та вселення [PERSON] у квартиру [ADDRESS] , оскільки саме такий спосіб захисту сприятиме ефективному захисту і відновленню порушених прав позивача та характеру тих правовідносин, які склалися між сторонами, у зв`язку з чим позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Оцінюючи у сукупності усі інші аргументи сторін, наведені ними в обґрунтування своїх вимог або заперечень, суд до уваги їх не бере, оскільки вони не відносяться до предмета спору та є явно необґрунтованими. Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Крім того, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, у розмірі сплаченому позивачем при зверненні до суду з позовом, 1681 грн. 60 коп.

Outcome: approved