Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-11 00:00:00

[PERSON] (надалі позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (надалі відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача орган опіки та піклування Овруцької районної державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною і їх вихованні та визначення способу участі у вихованні дитини та спілкування з нею, посилаючись на те, що 07.09.2011 року між ними було укладено шлюб, від якого мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини у них з відповідачем не склалися і на даний час рішенням Овруцького районного суду від 22.05.2017 року шлюб між ними було розірвано. В березні 2017 року відповідачка повідомила, що не надасть йому можливості бачитися з дитиною, оскільки він не надав дозвіл на виготовлення проїзних документів дитині для виїзду за кордон, а також дозволу на виїзд у Росію. Відповідачка продовжує перешкоджати його спілкуванню з дитиною та продовжувала порушувати норми сімейного законодавства. Вказані дії відповідача порушують його права як батька, а також права дітей. Позивач в судовому засіданні заявлені вимоги підримав повністю і просить їх задовольнити. Відповідачка в судовому засідання позов визнала повністю в частині побачення відповідача з дитиною кожної першої суботи та неділі щомісяця, без її присутності, але заперечує проти спільного відпочинку позивача з донькою без її присутності. Представник третьої особи в судовому засідання покладається на погляд суду при винесенні рішення. Заслухавши пояснення сторін, повно та всебічно дослідивши усі докази по справі, суд приходить до слідуючого висновку. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, зазначає, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір'ю. Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року, визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч. 8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ч.ч. 9, 10 ст.7 СК Українисімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ст.153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов»язані брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно ст.159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Як вбачається з матеріалів справи, позивач та відповідач 07.09.2011 року уклали між собою шлюб, від якого мають спільну неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з матір»ю. 22.05.2017 року Овруцьким районним судом шлюб між сторонами було розірвано. Дані обставини підтверджуються копією свідоцтва про народження дитини серії І-СГ №310441, копією рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 22.05.2017 року (а.с.7-8). Відповідно до акту обстеження умов проживання та виховання дітей в сім»ї [PERSON] від 08.09.2017 року вбачається, що для дитини створені всі належні умови і є окреме місце для відпочинку, ігрова зона. Дитина забезпечена всім необхідним, одягом, взуттям, продуктами харчування. З матір»ю дитини проведено профілактична бесіда, щодо недопущення порушення прав дитини. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. З урахуванням усіх обставин справи, реального бажання та прагнення кожного з колишнього подружжя забезпечити належне батьківське піклування над малолітньою донькою, віку самої малолітньої, суд вважає, що відновлення стосунків батька та дитини має бути поступовим та не вплинути різко на зміну сталого способу життя дитини. При цьому батько не позбавлений можливості за наявності відновлення стосунків з дитиною знову порушити питання про можливість спілкування з дитиною в інший спосіб по досягненню дитиною іншого віку. Суд вважає, що ці вимоги на даний час цілком можуть бути компенсовані за рахунок встановленого способу побачень як це зазначалось вище. За таких обставин наявні всі підстави для часткового задоволення позовних вимог позивача. Позивач сплатив судовий збір в сумі 640 грн., який не бажає стягувати з відповідача.

Outcome: partial