Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-23 00:00:00

01.08.2019 року позивач звернувся до суду з даним позовом та просив стягнути з [PERSON] на його користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, із послідуючою індексацією відповідно до закону, починаючи з дня пред"явлення позову та до досягнення сином повноліття. Свої вимоги мотивував тим, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі. У шлюбі мають неповнолітнього сина [PERSON] . В 2012 році сторони припинили подружні відносини та стали проживати окремо. Відповідач залишила дитину позивачу та стала займатись виключно власним життям. Батьківські обов`язки не виконує, матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Дитина проживає з позивачем та перебуває на повному його утриманні. Син повністю знаходяться на його утриманні. Позивач стверджує, що відповідач здорова, працездатна, офіційно не працює, отримує мінливі періодичні доходи, конкретний розмірдоходів не повідомляє, вважає що має можливість надавати матеріальну допомогу дитині. Інших утриманців не має. З метою захисту майнових прав змушений звернутись до суду. В судове засідання позивач не з`явився. В заяві просив справу розглянути без його участі, наполягав на задоволенні позову. Не заперечував проти постановлення заочного рішення. У встановлений строк відповідач не подала відзив на позов, заперечень щодо розгляду справи в спрощеному провадженні. Оскільки відповідач не повідомила про поважність причин неявки в судове засідання, не подала відзив на позов та позивач в заяві не заперечував проти заочного розгляду справи, суд, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, постановив ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, судом встановлено наступне. Сторони з 2007 року перебувають в зареєстрованому шлюбі. У шлюбі у сторін є син [PERSON] , [INFO] . (а.с. 3,4). Відповідач є матір`ю неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , який згідно довідки, виданої Городницькою селищною радою проживає разом з батьком в смт. Городниця Новоград-Волинського району та перебуває на його утриманні (а.с.7, 8 ). Згідно вимог ст.180 СК України [PERSON] як мати, зобов`язана надавати матеріальну допомогу на утримання сина до досягнення ним повноліття. Відповідно роз`яснень Пленуму ВСУ України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» проживання батьків окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Частинами 2, 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями), передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Адаптуючи названі міжнародні норми до законодавства України, в Конституції України та ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 141 СК України та зазначеної Конвенції з прав дитини, батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо дитини, не залежно від того чи перебувають вони у шлюбі між собою, що в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів своєї дитини. Згідно ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, а за відсутності такої домовленості - судом. Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;інші обставини, що мають істотне значення. Положеннями ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та обмежено мінімальний розмір аліментів та встановлено, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Так як відповідач має нерегулярний дохід, відповідно до вимог ст. 184 СК України суд визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. ЗУ «Про державний бюджет України» встановлений розмір прожиткового мінімуму для дітей до шести років з 01.01.2019 року - 1626 грн., з 01.07.2019 року - 1699грн., з 01.12.2019 року - 1779 грн.; для дітей віком від шести до вісімнадцяти років з 01.01.2019 року - 2027 грн., з 01.07.2019 року - 2118 грн., з 01.12.2019 року - 2218 грн. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Одночасно при постановленні рішення суд зважає на ту обставину, що відповідач є здоровою, працездатною, (відомостей на спростування не надала), отримує не регулярний дохід, а тому має можливість утримувати свого неповнолітнього сина. Виходячи з позиції якнайкращого забезпечення інтересів дитини, враховуючи, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, вимоги закону щодо мінімального рекомендованого розміру аліментів, суд приходить до переконання про обґрунтованість позовних вимог. Одночасно позивач, всупереч вимог ст. 81 ЦПК України, не надав доказів, що відповідач має можливість сплачувати щомісячно на утримання сина аліменти в розмірі 1500 грн. щомісячно, тому суд вважає доцільним визначити стягнення аліментів у розмірі 1300 грн. Щодо вимоги позивача про застосування індексації то Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі» від 17 травня 2016 року №1368-VIII, який набрав чинності 12.06.2016р., внесені зміни в Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», що стосуються індексації розміру аліментів. Змінами до ст. 9 Закону було визначено суб`єктів, які здійснюють індексацію розміру аліментів (підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи-підприємці, які проводять відповідні відрахування аліментів із доходу платника аліментів). Також, станом на 05.10.2016р. діяв Закон України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV, в якому було зазначено (абз.2 ч.7 ст. 74 Закону), що індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, здійснюється підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами-підприємцями на підставі розрахунку, зробленого (обчисленого) державним виконавцем відповідно до закону. Однак, в новому Законі України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року №1404-VIII, який набрав чинності 06.10.2016р., повноваження державного виконавця щодо здійснення ним розрахунку індексації розміру аліментів не передбачено, в зв`язку з чим він позбавлений правової можливості на здійснення таких дій. Тому суд відмовляє в задоволенні вимоги про застосування індексації. Відтак позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до положень ст.191 СК України стягнення аліментів потрібно проводити з дня пред`явлення позову, тобто з 01.08.2019 року. Рішення в межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. Також, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", то відповідно до вимог статті 141 ЦПК України він стягується з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного і

Outcome: partial