Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-31 00:00:00

В грудні 2015 року позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про виділ частки із майна подружжя, а саме із автомобіля, набутого в шлюбі, посилаючись на те, що вони не дійдуть згоди про користування ним. В судовому засіданні [PERSON] заявлений позов підтримала, просила задовольнити його, фактично відмовившись давати пояснення по справі, що є її правом. Відповідач [PERSON] заявлений до нього позов визнав на засадах диспозитивності відповідно до положень ст. 11 ЦПК України, що підтверджено звукозаписом судового процесу технічними засобами. Не заперечував щодо визначеної позивачем у позові вартості спірного автомобіля. Дослідивши письмові докази по справі, та, проаналізувавши їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що заявлений позов підлягає до задоволення в межах заявлених позовних вимог, виходячи з наступних обгрунтувань. Як встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 06 червня 1999 року / а.с. 5 /. В грудні 2014 року, тобто, в період зареєстрованого шлюбу сторін, ними придбано автомобіль марки „CITROEN NEMO", 2008 року випуску, номер кузова [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. зареєстрований у власності за [PERSON] / а.с. 4 /. Позивачем визначено вартість цього автомобіля сумою у 130000 гривень. Відповідач погодився із такою вартістю. При розгляді справи сторони не клопотали про призначення та проведення відповідної автотоварознавчої експертизи спірного транспортного засобу. Згідно до ст. 60 ч. 1, ст. 68 ч. 1 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Статтями 70 ч. 1 та 71 ч. 1 Сімейного кодексу України передбачено, що у разі поділу майна, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Таким чином, виходячи з положень ст. 70 ч. 1 Сімейного кодексу України, частка позивача та відповідача у спірному автомобілі в грошовому виразі складає 65000 гривень. Згідно зі ст. 183 ч. 2 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. За переконанням суду спірний автомобіль є неподільною річчю, а відтак його не можна поділити без втрати його цільового призначення. Статтею 370 ЦК України визначено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки, що є у спільній сумісній власності вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. За приписами ст. 364 ч. 2 ЦК України, якщо виділ у натурі із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Таким чином, заявлені позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню з урахуванням узгодженої сторонами вартості спірного автомобіля. Як слідує зі змісту ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Стороною позивача документально підтверджено судові витрати по оплаті позову судовим збором на суму 650 гривень / а.с. 1 /.

Outcome: approved