Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-09 00:00:00

04 лютого 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача у якому зазначив, що [INFO] помер його батько [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина на житловий будинок з надвірними та господарськими спорудами, що знаходиться по [ADDRESS]. Він проживає у будинку, інші спадкоємці на спадщину не претендують. Однак нотаріусом йому відмовлено в оформлені спадкових прав, оскільки договір купівлі - продажу житлового будинку не зареєстрований у Березнегуватській філії МБТІ. Посилаючись на викладене, позивач просив суд встановити факт належності його батьку житлового будинку та визнати за ним в порядку спадкування право власності на будинок. Позивач в судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, суду пояснив, що крім нього спадкоємцями першої черги за законом є його мати, яка відмовилась від спадщини на його користь, та його брат, який спадщину не прийняв, оскільки вже більше десяти років проживає в смт.Казанка, а тому просив задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач по справі, голова Висунської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області Кривошей С.В. до суду подав заяву про розгляд справи за відсутності представника сільської ради. Не заперечував проти позовних вимог позивача. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази суд доходить наступного. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON], про що виконкомом Висунської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області 19.10.12 року в Книзі реєстрації смертей було зроблено відповідний актовий запис № 27, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого виконкомом Висунської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області 19.10.2012 року (а.с.4). Після його смерті відкрилась спадщина на житловий будинок [ADDRESS], що належав померлому на підставі договору купівлі - продажу укладеному 24.11.1986 року, зареєстрованого у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за № 119 (а. с.11,12) Згідно довідки комунального підприємства «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» Березнегуватської філії № 38 від 28.12.2013 року вартість житлового будинку за результатами обстеження станом на 2012 рік становить 110835 грн.(а.с.13). Позивач є сином померлого [PERSON] про що свідчить копія свідоцтва про його народження [NUMBER] виданого 24.03.1984 року Висунською сільською радою Березнегуватського району Миколаївської області, про що в книзі реєстрації актів про народження зроблено запис №10 ( а.с. 5). Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. Статтею 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. В силу ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ЦК, він не заявив про відмову від неї. З довідки Висунської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області № 9 від 08.01.2015 року слідує, що позивач на день смерті батька проживав разом з ним, та з [PERSON] дружиною померлого та відповідно його матір'ю по [ADDRESS]. З копії спадкової справи №43/2013, зареєстрованої у Спадковому реєстрі за №54409227 19.04.2013 року, державним нотаріусом Снігурівської державної нотаріальної контори убачається, що позивач подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини, а отже спадщину у встановленому законом порядку прийняв. Померлий заповіту на випадок смерті не залишив, сторони є спадкоємцями першої черги за законом. Дружина померлого [PERSON] заявою від 21.02.2013 року, що знаходиться у спадковій справі- відмовилась від прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] на користь їх сина - позивача у справі (а.с.27). 12 листопада 2013 року позивачу завідувачем Снігурівською державною нотаріальною конторою, було відмовлено в оформленні спадщини на спадкове майно, оскільки договір купівлі - продажу житлового будинку від 24.11.1986 року не містить відмітку про державну реєстрацію (а.с.9). За ч.2 ст.1299 ЦК України право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця лише з моменту державної реєстрації цього майна. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Судом встановлено, що позивачу нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки право власності на житловий будинок не було зареєстровано згідно вимог «Інструкції про порядок реєстрації будинків та домів у містах і селищах міського типу Української УРСР» від 31.01.1966 року. Відповідно до вказаної вище Інструкції та Наказу Держжитлокомунгоспу від 31.12.1995 року № 56, що діяв на час укладення договору купівлі - продажу будинку [PERSON] та Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 703 від 22.06.2011 року ( із змінами ) що діє на теперішній час - документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ст. 182 ЦК України та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» встановлено, що об"єкти нерухомого майна підлягають спеціальній реєстрації відповідним органом. Згідно до ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це офіційне визнання та підтвердження державою факту виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно. За вимогами ст.128 ЦК УРСР, що діяла на час укладення договору купівлі продажу, право власності на нерухоме майно за договором виникало з моменту передачі майна, та не пов'язувалось з його державною реєстрацією. Таким чином, незважаючи на те, що первинна реєстрація права власності на об'єкт нерухомого майна не проводилась, наявність договору купівлі продажу житлового будинку укладеного померлим згідно вимог діючого на той час цивільного законодавства свідчить про виникнення у нього права власності на житловий будинок, відповідно вказане нерухоме майно увійшло до складу спадкового майна, а тому позовні вимоги позивача про визнання за ним права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] підлягають задоволенню. Разом з тим, згідно п.17 Постанови пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» - факт володіння громадянином житловим будинком на праві власності встановлюється судом, якщо у заявника був правовстановлюючий документ на цей будинок, але його втрачено і немає можливості підтвердити наявність права власності не в судовому порядку, враховуючи що у позивача є в наявності правовстановлюючий документ на житловий будинок, а нотаріусом йому відмовлено в оформленні спадкових прав з інших підстав, позовні вимоги про встановлення факту належності померлому [PERSON] житлового будинку не підлягають задоволенню.

Outcome: partial