Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

04.04.2016 року позивач звернувся з даним цивільним позовом до Київського районного суду м.Харкова до відповідачів, в якій просить: Стягнути солідарно з [PERSON] (податковий номер: [NUMBER], що мешкає за адресою: 61075, м.Харків, проспект. Косіора, 154-А, кв. 100) та [PERSON] (податковий номер: [NUMBER], що мешкає за адресою: 61107, м.Харків, вул.. Квітуча, 110 ) на користь [PERSON] (податковий номер: [NUMBER]) проценти за користування колітами за період з 03 липня 2015 року по 25 березня 2016 року в сумі, еквівалентній 4 762/(чотирьом тисячам сімсот шістдесят двом) доларам США за курсом НБУ станом на день ухвалення рішення у справі 118\~335 (сто вісімнадцять тисяч триста тридцять п»ять гривень) 70 коп. Стягнути солідарно з [PERSON] (податковий номер: [NUMBER], що мешкає за адресою: 61075, м.Харків, проспект. Косіора, 154-А, кв. 100) та [PERSON] (податковий номер: [NUMBER], що мешкає за адресою: 61107, м.Харків, вул.. Квітуча, 110 ) на користь [PERSON] (податковий номер: [NUMBER]) три проценти річних за період з 03 липня 2015 року по 25 березня 2016 року в сумі, еквівалентній 590 (п'ятистам дев'яноста) доларам США за курсом НБУ станом на день ухвалення рішення у справі 14\~661 (чотирнадцять тисяч шістсот шістдесят шість гривень) 50 коп. Стягнути солідарно з [PERSON] (податковий номер: [NUMBER], що мешкає за адресою: 61075, м.Харків, проспект. Косіора, 154-А, кв. 100) та [PERSON] (податковий номер: [NUMBER], що мешкає за адресою: 61107, м.Харків, вул.. Квітуча, 110 ) на користь [PERSON] (податковий номер: [NUMBER]) неустойку за період з 03 липня 2015 року по 25 березня 2016 року в сумі 79 800 (сімдесят дев'ять тисяч вісімсот) грн. 00 коп. Стягнути солідарно з [PERSON] (податковий номер: [NUMBER], що мешкає за адресою: 61075, м.Харків, проспект. Косіора, 154-А, кв. 100) та [PERSON] (податковий номер: [NUMBER], що мешкає за адресою: 61107, м.Харків, вул.. Квітуча, 110 ) на користь держави судовий збір у розмірі 3445 (трьох тисяч чотириста сорока пяти гривень) 00 коп. У судове засідання [PERSON] не з`яви вився надав до суду відповідну заяву про слухання справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Також зазначив, що у разі неявки в судове засідання Відповідачів, що належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, причини неявки яких невідомі, або якщо причини неявки будуть визнані судом неповажними, на підставі ст. 224 ЦПК України, просить розглядати справу у заочному порядку. [PERSON] в судове засідання не з»явився , але надав до суду відповідну заяву про слухання справи без його участі на підставі закону. [PERSON] в судове засідання не з»явився про причини неявки суду не повідомив, про слухання справи повідомленій своєчасно та належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 224 - 226 ЦПК України. В обгронування своїх позовних вимог позивач вказав наступне: 29 листопада 2006 року Відповідач 1 [PERSON] позичив у Позивача [PERSON] валютні цінності у вигляді в натурі та на суму 20 800 (двадцять тисяч вісімсот) доларів США. На підтвердження цього факту та на виконання вимоги ч. 1 ст. 1047 ЦК України, того ж дня між ними був укладений Договір позики, посвідчений ПН ХМНО [PERSON] за реєстровим № 2504, згідно умов якого Відповідач зобов'язався повернути позичені кошти не пізніше 29 ЖОВТНЯ 2007 року в порядку та в строки 12 грудня 2007 року на прохання Відповідача 1, до попередньо позичених валютних цінностей, Позивач додатково позичив йому ще коштів, про що між ними того ж дня до [PERSON] позики від 29 листопада 2006 року було укладено Додаткову угоду № 1, посвідчену ПН ХМНО [PERSON] та зареєстровану ним за реєстровим № 2289, згідно умов якого сума позичених коштів була збільшена до 23 000 (двадцяти трьох тисяч) доларів США, та встановлено нові порядок і строки ЇХ повернення Згодом Відповідач 1 звернувся до Позивача із проханням надати йому в позику ще коштів, на що Позивач відповів згодою і 10 лютого 2010 року передав Відповідачу 1 ще 23 775 (двадцять три тисячі сімсот сімдесят п'ять) доларів США, про що між ними того ж дня до [PERSON] позики від 29 листопада 2006 року був укладений Додатковий договір № 2, посвідчений ПН ХМНО [PERSON] та зареєстрований нею за реєстровим № 197, за яким загальна сума отриманих Відповідачем 1 від Позивача коштів була збільшена до 46 775 (сорока шести тисяч семиста сімдесяти п'яти) доларів США і встановлено нові порядок і строки їх повернення . В забезпечення виконання Відповідачем 1 його зобов»язань за договором позики від 29 листопада 2006 року та укладеним до нього додатковим договором та угодою між Позивачем та Відповідачем 2 [PERSON] 10 лютого 2010 року бу укладений Договір поруки, відповідно до умов якого Відповідач 2 поручився перед Позивачем за повернення Відповідачем 1 позичених коштів і став солідарним із ним боржником за зобов»язанням повернути позивачеві ці кошти, а також сплатити на користь Позивача проценти за користування ним, три проценти річних та неустойку , а також компенсацію збитків і відшкодування моральної шкоди. За період з моменту укладення [PERSON] позики від 29 листопада 2006 року до моменту укладення договору поруки 10 лютого 2010 року Відповідач 1 повернув позивачеві 7\~500 (сім тисяч пятсот ) доларів США . Загалом Відповідач 1 повернув Позивачу 19 775 (дев'ятнадцять тисяч сімсот сімдесят п'ять) доларів США. Неповернутою Відповідачем 1 Позивачу залишилася частина позичених/ валютних цінностей в сумі 27 000 (двадцять сім тисяч) доларів США. Зважаючи на це, задля уникнення зайвих непорозумінь та недопущення подальшого порушення Відповідачем 1 прав і законних інтересів Позивача, з метою вирішення питання про повернення Відповідачем йому боргу в позасудовому порядку, 09 серпня 2012 року Позивач через свого представника направив на адресу Відповідача 1 письмову Вимогу про дострокове повернення всієї суми боргу у зв'язку з простроченням Відповідачем 1 поточних повернень, а також сплату процентів та неустойки за [PERSON] позики від 29 листопада 2006 року за реєстровим № 2504 в редакції відповідно до Додаткового договору № 2 від 10 лютого 2010 року за реєстровим № 197, з викладом стислого змісту порушених зобов'язань, вимогою про дострокове повернення боргу згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, сплату процентів за користування позиченими коштами, встановленої договором неустойки та з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки в разі її невиконання (ст. 35 Закону України «Про іпотеку»). Лист із Вимогою був направлений Відповідачу 1 цінним листом із оголошеною цінністю та ОПИСОМ вкладення. Факт надходження на поштове відділення за адресою проживання Відповідача 1 цінного листа із Вимогою був ним проігнорований, і цінний лист із Вимогою був повернутий оператором поштового зв'язку Позивачеві із посиланням на закінчення терміну зберігання як на причину « невручення адресатові. Оскільки відповідно до абз. 6 п. 102 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених Постановою КМУ № 270 від 05 березня 2009 року, поштові відправлення з оголошеною цінністю вручаються адресатам в об'єкті поштового зв'язку, з метою підвищення ймовірності отримання Відповідачем 1 Вимоги про виконання ним його зобов'язань за договором позики, представник Позивача направив цю Вимогу ще й рекомендованою кореспонденцією - адже, згідно із абз. 2 п. 92 Правил надання послуг поштового зв'язку, рекомендовані листи підлягають доставці адресату додому. Але факт надходження від Позивача на його адресу рекомендованого листа із Вимогою Відповідач 1 також проігнорував, І лист був повернутий відправнику із позначкою про за закінченням терміну зберігання. В будь-якому разі, в п. 2 Додаткового договору № 1 від 12 грудня 2007 року до [PERSON] позики від 29 листопада 2006 року Відповідач 1 погодився з тим, що будь-яка кореспонденція на його ім'я має надсилатися на адресу його мешкання, вказану в цьому договорі. Така кореспонденція має вважатися отриманою ним в день її надходження на поштове відділення, що обслуговує будинок за цією адресою. Тож, незалежно від отримання чи неотримання Відповідачем 1, з моменту надходження листів із Вимогою Позивача про виконання Відповідачем 1 його зобов'язань на поштове відділення, що обслуговує будинок за місцем його проживання, Відповідач 1 є таким, що належним чином повідомлений Позивачем про незадоволення з приводу порушення Відповідачем 1 його прав та про необхідність терміново усунути ці порушення і повернути борг. . Згодом, 29 грудня 2012 року Відповідач 1 повернув уповноваженому представнику Позивача ще 8 000 (вісім тисяч) доларів США, що були сплачені в рахунок нарахованої у вимозі від 09 серпня 2012 року неустойки. Останній раз Відповідач 1 здійснив повернення коштів 15 травня 2013 року в сумі 2 000 (дві тисячі) доларів США, які також були сплаченні в рахунок погашення нарахованої неустойки за прострочення виконання зобов'язань з повернення коштів. Після цього Відповідач 1 остаточно припинив будь-які виплати Позивачеві грошових коштів і жодних спрямованих на погашення заборгованості дій не вчинив. Відповідач 2 як поручитель також вимоги Позивача не задовольнив. У зв'язку з тим, що Позивач вичерпав можливі способи позасудового врегулювання спору, він змушений був звернутися за захистом своїх порушених Відповідачами прав до Київського районного суду м. Харкова із позовом про стягнення з них заборгованості за [PERSON] позики у вигляді неповернутої частини позичених коштів, процентів за користування ними та трьох процентів на загальну суму, еквівалентну 45 019 (сорока п'яти тисячам дев'ятнадцяти) доларам США за курсом НБУ на день ухвалення рішення у справі, а також передбаченої договором позики неустойки в сумі 300 000 (триста тисяч) грн. 00 коп. 16 жовтня 2015 року Київським районним судом м. Харкова ухвалене рішення за результатами розгляду цивільної справи № 640/11996/15-ц (провадження №2/640/2856/15) за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, яким позовні вимоги [PERSON] А: В. задоволені і вирішено стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] К). О. на користь [PERSON] заборгованість за [PERSON] позики від 29 листопада 2006 року (в редакції відповідно до Додаткового договору № 2 від 10 лютого 2010 року) у вигляді неповернутої частини позичених коштів, процентів за користування ними, трьох процентів річних в сумі, еквівалентній 45 019 доларам США, що на день ухвалення рішення по курсу НБУ становило 976 489,93 грн., та неустойки в розмірі 300 000 грн. Крім того, вирішено стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] сплачені позивачем витрати по оплаті судового збору у розмірі 1 827 грн. з кожного Зазначене вище рішення Київського районного суду м. Харкова набрало законної сили. Однак. Відповідачі свого обов'язку з повернення заборгованості у визначеному судовим рішенням розмірі не виконали, і порушення прав Позивача триває. Тому. Позивач змушений знову звернутися за захистом своїх порушених Відповідачами прав із цим позовом в суд з вимогами про стягнення з них процентів за користування позиченими у нього коштами, трьох процентів річних і передбаченої договором позики неустойки за час порушення ними своїх зобов'язань з моменту звернення в суд із попереднім позовом 03 липня 2015 року по сьогоднішній день. Слід зазначити, що саме по собі звернення кредитора в суд і, навіть, ухвалення судом рішення про стягнення з боржників боргу не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору: не звільняє боржників (Відповідачів) від відповідальності за невиконання ними грошових зобов'язань та не позбавляє кредитора прав на подальше нарахування, вимогу і стягнення з боржників процентів за користування позикою, трьох процентів річних та неустойки. Вказана правова позиція підтримується, підтверджується та повністю співпадає з висновками суддів Верховного Суду України в Ухвалі від 12 березня 2009 року у справі № 6-9743сво08 (реєстраційний номер судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень-3298712). Законодавством визначено вичерпний перелік підстав припинення зобов'язання, і зазначені ці підстави у статтях 599, 600, 601, 604 - 609 ЦК України. Жодна з цих норм не вказує на звернення кредитора в суд із позовом як на підставу припинення зобов'язання. За відсутності інших передбачених договором або законом підстав, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином. Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Як вже було зазначено вище, позичені у Позивача кошти Відповідачами не повернуті. Необхідно також звернути увагу на зміст Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.12.2011 року, направленого Головам апеляційних судів областей, міст Києва та Севастополя, Апеляційного суду Автономної Республіки Крим . «Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При цьому вказана норма права не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Оскільки чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з ухваленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків, тому висновок суду про те, що сплата інфляційних нарахувань та трьох процентів річних може бути лише як невід'ємна частина вимоги про сплату основного боргу є необгрунтованим, так як статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (постанова від 12 вересня 2011 року №3-73 ге 11)». Виходячи зі змісту правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ та відповідних правових висновків суддів Верховного Суду України, слідує безспірний висновок про те, що з поданням кредитором позову про стягнення з боржників боргу та, навіть, з ухваленням судом про це відповідного рішення зобов'язання між сторонами договору не припиняються. Таким чином, судді Верховного Суду України прямо вказують на право кредитора стягувати з боржників інфляційні нарахування та три проценти річних з несплаченої ними після винесення відповідного судового рішення суми, а Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ наполягає ще й на подальшій відповідальності боржників за порушення строків розрахунків після винесення судового акту про стягнення заборгованості. Законною і правомірною, в такому разі, на переконання Позивача, є й вимога про стягнення з Відповідачів відсотків за користування позиченими у нього коштами. Як зазначалося вище, Відповідачі свого обов'язку з повернення боргу не виконали і розмір неповернутої Позивачу суми боргу становить 27 000 (двадцять сім тисяч) доларів США. Згідно ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. За ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється законом. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Інший розмір процентів умовами укладених Відповідачем 1 із Позивачем [PERSON] позики від 29 листопада 2006 року та додатковими договором та угодою до нього не встановлено. Позивачем розрахована сума належних до стягнення з Відповідачів на його користь процентів за користування позикою за періодами в залежності від встановленої Національним банком України облікової ставки З моменту попереднього звернення Позивача 03 липня 2015 року в суд по день складення даної позовної заяви 25 березня 2016 року складає 4 762 (чотири тисячі сімсот шістдесят два) долари США. Крім того, відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов"язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Відповідно до правового висновку суддів Верховного Суду України в Рішенні від 26 листопада 2008 року по справі № 6-1337св08, індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Тому, норми щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, яке визначене договором у гривні. Оскільки, грошові зобов'язання за [PERSON] позики від 29 листопада 2006 року в редакції відповідно до Додаткового договору № 2 від 10 лютого 2010 року визначені в іноземній валюті, то Позивач не висуває вимог про стягнення з Відповідачів інфляційного збільшення суми боргу. Три проценти річних від простроченої поверненням суми боргу, належні до стягнення з Відповідачів на користь Позивача, розрахунок яких здійснений ним за період з моменту попереднього звернення Позивача 03 липня 2015 року в суд по день складення даної позовної заяви Отже, належна до стягнення з Відповідачів на користь Позивача сума трьох процентів річних від простроченої поверненням суми боргу за період з 03 липня 2015 року по день складення даної позовної заяви складає 590 (п'ятсот дев'яносто) доларів США. З урахуванням наведених вище обставин та розрахунків, розмір процентів за користування коштами на рівні облікової ставки НБУ та трьох процентів річних від суми боргу за період з 03 липня 2015 року по день складення даної позовної заяви складає: 4762 долари США (проценти за користування коштами на рівні облікової ставки НБУ) 590 доларів США (три проценти річних від простроченої поверненням суми боргу) 5352 (п'ять тисяч триста п'ятдесят два) долари США. Частиною другою статті 533 ЦКУ передбачено, що якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Якщо договір позики між фізичними особами містить посилання на використання як предмета договору іноземної валюти, то порядок розрахунку має здійснюватися в грошовій одиниці України - гривні. Це твердження узгоджене із правовою позицією Верховного Суду України, закріпленою у відповідних судових рішеннях (від 25 листопада 2009 року у справі № 6-19596 св 07, від 02 червня 2010 року у справі № 6-14192свО9 та інших). Крім того, така позиція Верховного Суду України закріплена у роз'ясненнях, що містяться у п. 14 Постанови його Пленуму від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», в якому зазначається, що оскільки ч. 1 ст. 192 ЦК України визначає законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, грошову одиницю України - гривню, то при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення суми, що підлягає стягненню, грошову одиницю України - гривні (з наведенням розрахунків з переведенням іноземної валюти (яка була предметом позики); в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення). Враховуюче наведене обґрунтування, позовні вимоги Позивача полягатимуть в стягненні з Відповідачів процентів за користування позикою та трьох процентів річних в сумі, еквівалентній 5 352 (п'яти тисячам трьомстам п'ятдесяти двом) доларам США за курсом НБУ на день схвалення рішення у справі, а також нарахованої нижче за текстом цього позову неустойки. Але задля визначення ціни позову, Позивач змушений визначити гривневий еквівалент визначеної Позивачем суми доданків процентів за користування коштами на рівні облікової ставки НБУ та трьох процентів річних від суми боргу за період з моменту звернення Позивача 03 липня 2015 року в суд із попереднім позовом по день складення цієї позовної заяви 25 березня 2016 року, що розраховується шляхом множення вказаної суми в іноземній валюті (доларах США) на офіційний курс Національного банку України цієї валюти в українських гривнях на день складення даної ПОЗОВНОЇ заяви 5 352 доларів США х 2625,2159 грн. / 100 доларів США = 140 501 грн. 55 коп. Крім того, сторонами передбачено спосіб забезпечення виконання Відповідачами їх зобов'язань з повернення Позивачу позичених коштів ще й безпосередньо умовами укладеного ними [PERSON] позики грошей. Як вже зазначалося вище, відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, крім іншого, сплата неустойки та відшкодування збитків. За ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою. Стаття 549 визначає неустойку (штраф, пеню) як грошову суму, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Згідно ст. 551 ЦК України, предметом неустойки може бути грошова сума, і в такому разі її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до п. З [PERSON] позики від 29 листопада 2006 року (в редакції відповідно до Додаткового договору № 2 від 10 лютого 2010 року за реєстровим № 197), за прострочку виконання зобов'язання по поверненню позики Відповідач 1 (в договорі - «ПОЗИЧАЛЬНИК») повинен сплатити на користь Позивача (в договорі - «ПОЗИКОДАВЕЦЬ») неустойку в розмірі 300 (триста) гривень за кожен день прострочки. Прострочення виконання Відповідачами їх зобов'язань за договором позики в період з моменту попереднього звернення Позивача 03 липня 2015 року в суд по день складення даної позовної заяви складає 266 днів. Отже, розмір належної до сплати Відповідачами на користь Позивача неустойки становитиме результат від множення кількості днів прострочення на розмір щоденної неустойки: 266 днів х 300 грн. 00 коп. = 79 800 грн. 00 коп. Тож, розмір належної до стягнення з Відповідачів на користь Позивача встановленої сторонами в [PERSON] позики неустойки за прострочення виконання зобов'язання в період з 03 липня 2015 року по 25 березня 2016 року, складає 79 800 (сімдесят дев'ять тисяч вісімсот) грн. 00 коп. Загальний розмір ціни позову, що складається із гривневого еквіваленту процентів за користування коштами на рівні облікової ставки НБУ, трьох процентів річних від суми боргу та неустойки за прострочення виконання зобов'язання Відповідачами за [PERSON] позики від 29 листопада 2006 року в редакції відповідно до Додаткового договору № 2 від 10 лютого 2010 року за період з моменту звернення Позивача 03 липня 2015 року в суд із попереднім позовом по день складення цієї позовної заяви, становить: 140 501 грн. 55 коп. + 79 800 грн. 00 коп. = 220 301 грн. 55 коп. \~Таким чином, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених\~\~\~\~обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є\~\~\~\~обґрунтованими та доведеними,\~\~\~\~у зв'язку з чим підлягають задоволенню.\~\~\~

Outcome: approved