Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-15 00:00:00

22 січня 2015 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житлом, а саме будинком [ADDRESS]. В обґрунтування заявлених вимог посилалась на те, що будинок [ADDRESS] належить їй на праві власності на підставі договору дарування від 05 червня 2003 року, реєстр. № 1824. Відповідач зареєстрований у вказаному будинку, але в ньому не мешкає та ніколи не мешкав, участі у витратах, пов'язаних з утриманням житла, та сплаті комунальних послуг, не приймає. На даний час місце проживання або перебування відповідача їй не відоме. На підставі наведеного, посилаючись на діюче законодавство, просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS]. У судовому засіданні позивачка дала пояснення, аналогічні наведеним у позові та додала, що вона свого часу зареєструвала відповідача у належному їй будинку, але відповідач не є членом її сім'ї, в будинку ніколи не проживав, та не проживає на даний час. Місце проживання [PERSON] їй не відомо, його особистих речей в будинку немає, участі в оплаті комунальних послуг відповідач не приймає, отже наявність реєстрації відповідача в будинку перешкоджає їй користуватись жилим приміщенням, розпоряджатись ним, та змушує нести додатковий тягар з утримання житла. Відповідач у судове засідання не з'явився, судова повістка про виклик його до суду була направлена голові комітету самоорганізації населення «Первомайський», для вручення [PERSON], за правилами ч. 3 ст. 76 ЦПК України. Однак повістка була повернута до суду з поміткою про неможливість її вручення адресату, оскільки останній у будинку [ADDRESS] не проживає. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Маріупольського Бюро технічної інвентаризації № 2426071 від 25 грудня 2003 року, будинок за адресою: [ADDRESS], належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору дарування від 05 червня 2003 року, реєстр. № 1824. Як вбачається з домової книги, відповідач [PERSON], [INFO], зареєстрований за вказаною адресою з 17 лютого 2004 року. Як вбачається з акту, складеного головою комітету самоорганізації населення «Первомайський», № 18 від 19 січня 2015 року, [PERSON], [INFO], в будинку [ADDRESS] не проживає та ніколи не проживав. Аналогічні дані відображені у письмових поясненнях сусідів [PERSON], що проживає по [ADDRESS], та [PERSON], що проживає по [ADDRESS]. Відповідно до ст. 405 Цивільного Кодексу України члени сім"ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 150 Житлового Кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші, не заборонені законом угоди. Отже наведені положення передбачають право користування жилим приміщенням для власника та членів його сім'ї. Відповідач [PERSON] не є членом власника майна (позивачки), був зареєстрований в будинку [ADDRESS], однак фактично у вказаному житловому приміщенні ніколи не мешкав. Позивач зазначає, що наявність реєстрації відповідача в будинку, перешкоджає їй користуватись жилим приміщенням, розпоряджатись ним. Відповідно до ст. 391 Цивільного Кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За наведених обставин, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON], будучи зареєстрованим в належному позивачці будинку, але з дня реєстрації не мешкаючи в ньому, втратив право користування цим житлом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Отже, у зв'язку з доведеністю обставин щодо втрати [PERSON] права користування жилим приміщенням будинку [ADDRESS] останній підлягає зняттю з реєстраційного обліку за вказаною адресою. На підставі ст. 391 ЦК України,

Outcome: approved