overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-11 00:00:00

17 жовтня 2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В своїй заяві позивач зазначила, що 22 жовтня 2011 року в Центральному відділі реєстрації атів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області вона уклала шлюб з відповідачем, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено актовий запис за № 1586. Від зазначеного шлюбу у них народилася донька - [PERSON], [INFO], яка проживає з матір'ю. Позивач посилається на те, що з травня 2014 року вони припинили фактичні шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство, спільного набутого майна не мають, подальше збереження шлюбу неможливе. В судове засідання позивач не з'явилася, але надала до суду заяву, в якій просила справу розглядати без її участі та просила задовольнити її позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не з'явився, але надав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутність та вказав, що позовні вимоги визнає та не заперечує проти розірвання шлюбу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає що позов підлягає до задоволення за наступних підстав. Судом встановлено, що 22 жовтня 2011 року сторони зареєстрували шлюб в Центральному відділі реєстрації атів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 1586, свідоцтво про укладення шлюбу [NUMBER]. Відповідно до положень ст. 112 СК України суд з"ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Майнового спору та спору стосовно визначення місця проживання дитини між подружжям на момент розгляду даної справи не заявлено. Після розірвання шлюбу дитина буде проживати з матір'ю. За таких обставин суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними неможливе, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-02 00:00:00

17 жовтня 2014 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з нього аліментів на утримання малолітньої дитини. В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилається на те, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 22 лютого 2003 року, але шлюбні відносин між ними припинені у січні 2013 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, хоча працює, має стабільний заробіток. На даний час відповідач виплачує аліменти у розмірі 1/4 частки свого заробітку на утримання дитини від попереднього шлюбу. Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/6 частки від усіх видів заробітку відповідача щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позивачка у судове засідання не з'явилась, від неї надійшла заява, в якій вона просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю, на задоволенні позову наполягала. Відповідач у судове засідання не з'явився, надіславши до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, у заяві зазначає, що позовні вимоги [PERSON] він визнає у повному обсязі, з розміром аліментів згоден. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Орджонікідзевського райуправління юстиції міста Маріуполя Донецької області 07 серпня 2003 року, актовий запис № 501, [PERSON] народилась [INFO], в графі „Батьки" зазначені: батько - [PERSON], мати - [PERSON]. Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При ухиленні від цього обов'язку, відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька. Позивачка просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/6 частки від його заробітку, відповідач проти розміру аліментів не заперечує, позов визнає. Приймаючи до уваги, що позов визнаний відповідачем, визнання позову не суперечить вимогам закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, на підставі ст. ст. 180, 181, 182, 183 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-18 00:00:00

17 жовтня 2015 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб і проживали разом до лютого 2016 року. 10 лютого 2016 року шлюб між ними розірваний. Від даного шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають дитину - сина [PERSON], [INFO]. Вказана обставина підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 26 травня 2016 року. Дитина проживає спільно з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач ухиляється від утримання дитини, матеріальної допомоги в добровільному порядку не надає, хоча має таку можливість. Останній має задовільний стан здоров»я. Позивач просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання дитини- сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частки його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати подачі заяви до його повноліття . Позивач у судове засідання подала заяву про розгляд справи без її участі, в якій зазначає, що з вимогами позивача погоджується. Відповідач подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій зазначає, що згоден сплачувати аліменти на утримання сина. Розгляд справи суд проводить відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи , з"ясувавши фактичні обставини, на яких грунтується позов, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.180 СК України батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення ним повноліття. Обов"язок утримувати дитину є рівною мірою обов"язком як батька, так і матері. Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов"язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Згідно положень ч.2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму. В судовому засіданні встановлено, що сторони: [PERSON] та [PERSON] мають дитину - сина [PERSON], [INFO] про що вбачається із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 26 травня 2016 року. Син перебуває на утриманні матері, що підтверджено довідкою Савинської сільської ради № 431 від 21 липня 2016 року. Отже, суд стягує з відповідача на користь позивача на утримання сина [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1/3 частки його доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дати подачі заяви до його повноліття, за наявності для того законних підстав та визнання позову відповідачем.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-19 00:00:00

17 жовтня 2016 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: [ADDRESS] Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 13.10.2016 р. о 13 год. 43 хв. гр. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора агресивна та становить безпосередню небезпеку для себе та оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. Гр. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 13.10.2016 р. о 13 год. 43 хв. гр. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра [PERSON] лікарні КЗ „ОЦЕМД та МК" ДОС. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що у хворої погіршення стану - сильні головні болі, запаморочення, слабкість, провали в пам'яті, забуває, що робила, куди йшла, постійно знаходиться у поганому настрої, не може одна залишатися вдома, нікуди не виходить, погано спить, порушені когнітивні функції. Зросла агресивність, іспитує слухові та зримі галюцинації страхітливого характеру. Висловлює маячні ідеї отруєння. Гр. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - органічний маячній (шизофреноподібний) розлад внаслідок захворювань судин головного мозку. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію гр. [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-19 00:00:00

17 жовтня 2016 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію гр. [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: [ADDRESS] Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 13.10.2016 р. о 13 год. 16 хв. гр. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є небезпечним та представляє реальну загрозу для безпеки оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. Гр. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 13.10.2016 р. о 13 год. 16 хв. гр. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Мікульського лікарні КЗ «ОЦЕМД та МК» ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий агресивний, напружений. Повідомляє, що чує „голос" Бога. Висловлює маячні ідеї величі і переслідування. Гр. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію гр. [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-19 00:00:00

17 жовтня 2016 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію гр. [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: [ADDRESS] Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 14.10.2016р. о 13 год. 50 хв. гр. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є безпорадним, і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. Гр. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 14.10.2016р. о 13 год. 50 хв. гр. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра [PERSON] лікарні КЗ „Васильківської ЦРЛ" ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий злобний, агресивний. Мова гучна, говорить не по суті. Негативно налаштований на адресу матері. Емоційно нестійкий, парадоксальний. Мислення дезорганізоване, Інструкції не виконує. Виказує маячні ідеї відносини, впливу. Сам з собою розмовляє. Свого стану не оцінює. Гр. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу, афективно-параноїдний синдром. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію гр. [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-19 00:00:00

17 жовтня 2016 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію гр. [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 16.10.2016р. о 05 год. 19 хв. гр. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є безпорадним, і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. Гр. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 16.10.2016р. о 05 год. 19 хв. гр. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Гаркуши лікарні КЗ „ОЦЕМД та МК" ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий на запитання не відповідає. Інструкції не виконує. Некритичний. Гр. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - розлади особистості органічного генезу, галюцинаторно-маячний синдром. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію гр. [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-19 00:00:00

17 жовтня 2016 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію гр. [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: [ADDRESS] Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 16.10.2016р. о 21 год. 22 хв. гр. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є безпорадним, і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. Гр. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 16.10.2016р. о 21 год. 22 хв. гр. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Лотакова лікарні КЗ „ОЦЕМД та МК" ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що у хворого загострення галюцинаторно-параноїдної симптоматики. Гр. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу, галюцинаторно-параноїдний синдром, поточний процес. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію гр. [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-08 00:00:00

17 жовтня 2019 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила розірвати шлюб, зареєстрований з відповідачем [PERSON] 27 липня 2012 року Халявинською сільською радою Чернігівського району Чернігівської області, актовий запис № 02, мотивуючи свої вимоги тим, що спільне життя не склалось через несумісність характерів, шлюбні відносини припинені з 2015 року, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, між ними втрачено почуття взаємоповаги, подальше спільне життя вважає неможливим. В судове засідання позивач не з`явилась, надавши заяву про розгляд справи без її участі та зазначивши про підтримання позовних вимог. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, зазначивши про відсутність заперечень щодо заявлених позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Як слідує з положень ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи те, що відповідачем позов фактично визнається, про що надана письмова заява, суд вважає можливим розглянути справу у підготовчому засіданні. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, що зареєстрований 27 липня 2012 року Халявинською сільською радою Чернігівського району Чернігівської області, актовий запис № 02 (а.с.7). Від даного шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] (а.с.17). Сімейним Кодексом України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім"ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби та взаємодопомоги - ч.1 ст.55 СК України. Відповідно до ч.3 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Враховуючи досліджені обставини справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що шлюб належить розірвати, оскільки між сторонами втрачені почуття взаєморозуміння і поваги, шлюбні стосунки фактично припинились і перебування у шлюбі носить формальний характер, примирення між подружжям неможливо. На підставі викладеного,

Outcome: approved