Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-09 00:00:00

07.08.2018 року позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком [ADDRESS] В обгрунтування заявлених вимог у позовній заяві вказав, що на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.05.2012 року [PERSON] є власником житлового будинком [ADDRESS] Відповідач [PERSON] є колишньою невісткою позивача, яка по теперішній час є зареєстрованою у вказаному будинку, однак в ньому фактично не проживає з травня 2015 року, її місце проживання позивачу не відоме. 05.07.2018 року комісією під головуванням депутата Балаклійської міської ради [PERSON] був складений акт про не проживання відповідача [PERSON] за місцем реєстрації з травня 2015 року. Реєстрація відповідача в будинку є перепоною позивачу в розпорядженні належним майном, а також в оформленні субсидії по оплаті житлово-комунальних послуг, тому вищенаведене стало підставою для звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів. В судове засідання позивач не з'явився, надав заяву, в якій підтримав позовні вимоги, просив розглянути справу без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час і місце судового розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду невідомі, відзиву на позовну заяву та заяви про розгляд справи за її відсутності не надала. У зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди позивача суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.223 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданого 30 травня 2012 року державним нотаріусом Балаклійської державної нотаріальної контори Харківської області [PERSON], технічним паспортом на житловий будинок . Відповідно до Рішення Балаклійської міської ради «Про перейменування вулиць, провулків, проїздів, площ, майданів, інших об'єктів топоніміки міста Балаклія Харківської області» від 28.01.2016 року за № 17-VІІ та Розпорядження Балаклійського міського голови «Про перейменування вулиць, провулків, проїздів, площ, майданів, інших об'єктів топоніміки міста Балаклія Харківської області» від 01.02.2016 року за № 12 вулицю Островського перейменовано на вулицю Вишневу. З копії домової книги вбачається, що у вищевказаному житловому будинку зареєстрована: [PERSON]. З акту від 05.07.2018 складеного депутатом Балаклійської міської ради Харківської області [PERSON] в присутності свідків: [PERSON], [PERSON], вбачається, що [PERSON] прописана, але фактично не проживає за адресою: [ADDRESS], з травня 2015 року. Відповідно до положень ч.1 ст.383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім"ї, інших осіб. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 2 ст.405 ЦК України передбачено, що член власника сім"ї втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В правових позиціях, які містяться в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від.12.04.1985 року з наступними змінами "Про деякі питання,що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", у справах про визнання наймача або членів його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, тощо) суд може продовжити пропущений строк. Таким чином, обов'язковою умовою для визнання особи такою, що втратила право користування житлом, є її відсутність в житловому приміщенні протягом року без поважних причин . Із змісту позову вбачається, що відповідач не проживає в спірному будинку з травня 2015 року з власної волі, її речі за місцем проживання відсутні, а позов пред'явлено до суду у серпні 2018 року. Відповідач не проживає у будинку позивача більше року з власної волі, а своєю реєстрацією у житлі порушує права позивача як власника на користування та розпорядження майном, захист, якого передбачений ст. 391 ЦК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved