Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. На обґрунтування заявлених вимог, позивач зазначає, що він є власником квартири [ADDRESS] . Крім нього у вказаній квартирі зареєстровані дружина та його син [PERSON] , [INFO] , який фактино протягом останніх двадцяти років у вказаній квартирі не проживає. Його реєстрація порушує право позивача на повноцінне користування власністю, впливає на оплату комунальних послуг, тощо, у зв`язку з чим позивач просить позов задовольнити. Позивач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі (а.с. 36). Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про час, дату та місце слухання справи повідомлений належним чином. Згідно з ч.1 ст.174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, ч. 8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що відповідач в судове засідання не з"явився, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не подавав, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло № [NUMBER] від 12.07.1996р., витягом з державного реєстру правочинів від 09.07.2009р. №7485836, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №23464102 від 31.07.2009р. За вказаною адресою крім позивача зареєстровані його дружина, [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] (а.с.7). Згідно акту комісії в складі працівників ТОВ «Керуюча компанія «КомЕнерго-Житомир» від 05.02.2019р. відповідач [PERSON] зареєстрований у квартирі [ADDRESS] , однак протягом останніх двадцяти років не проживає. (а.с. 6). У відповідності до ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону (ч.1 ст. 319 ЦК України). Право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст. 321 ЦК України). Право власника вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном передбачено ст.391 ЦК України. За ч. 1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців Реєстрація відповідача у квартирі належній позивачу порушує його право, передбачене ст. 317 ЦК України. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, якими закріплено принцип непорушності права приватної власності, що означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України). Таким чином, судом встановлено, що відповідач втратив право на користування квартирою, що належить позивачу, у зв`язку із відсутністю без поважних причин протягом двадцяти років, а тому позов про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням підлягає задоволенню.

Outcome: approved