Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

24 листопада 2014 року [PERSON] звернулася із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дружини. У заяві зазначає, що вона 14 лютого 2007 року зареєструвала шлюб із відповідачем. Рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 30 грудня 2010 року даний шлюб було розірвано. 28 травня 2012 року вони з відповідачем повторно зареєстровано шлюб, який також розірвано судом рішенням від 11.12.2014 року. У шлюбі у них народилося двоє дітей: [INFO] дочка [PERSON] та [INFO] дочка [PERSON]. Вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти позивачу, як дружині, з якою проживає дитина. Вона не може працювати, так як доглядає дитину, інших джерел, крім соціальних виплат, по догляду за дитиною, не має. Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини, до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до вимог ч. 2 ст.77 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду одному з подружжя, як правило» у грошовій формі. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 79 СК України, аліменти на одного з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Відповідно до норм ч. ч. 1, 2 ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Вважаю, що аліменти на її утримання в розмірі 1200 гривень буде вистачати лише для задоволення її мінімальних потреб, які держава визначає як мінімальний набір продовольчих та непродовольчих споживчих товарів першої необхідності. На даний час проживають окремо, дитина проживає разом із нею. Дитина проживає із позивачем, вона не має можливості працювати внаслідок догляду за нею, відповідач добровільно коштів на її утримання не надає, хоч знаходиться у працездатному віці та має можливість працювати й утримувати дружину. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, які наведені у заяві, просила постановити рішення про задоволення позовних вимог. Крім цього суду пояснила, що батьки мають рівні права та обов»язки по відношенні до дитини, тому якщо відповідач не має можливості сплачувати кошти на її утримання, тоді він повинен сам доглядати дитину або оплачувати послуги нянки в той час коли вона буде працювати. Крім цього, зазначила, що у неї є троє дітей, старша дочка [PERSON],[INFO] від першого шлюбу, на яку вона утримує пенсію по втраті годувальника в розмірі 900 гривень щомісячно, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], на яких отримує аліменти в розмірі по 365 гривень на кожну, а також соціальні виплати на наймолодшу [PERSON] в розмірі 1000 гривень до досягнення 6 років. [PERSON] зареєстрована та відвідує дошкільний заклад, проте дуже часто хворіє й вона змушена її доглядати, тому й поставила вимоги про стягнення аліментів на її утримання. В даний час вони проживають у батьківській хаті разом із батьком [PERSON], якому 59 років, мати перебуває за кордоном. Відповідач в судове засідання не з"явився, причин неявки суду не повідомив, подав суду письмову заяву в якій просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки він сплачує на користь дружини аліменти в розмірі 1/3 частини, в даний час в провадженні суду перебуває справа про збільшення розміру аліментів, а він є тимчасово безробітним. Крім цього зазначив, що дружина працює медичною сестрою в Корчинській амбулаторії сімейного типу та із серпня 2014 року перебуває у відпустці по догляду за дитиною та утримує на неї допомогу. Вислухавши пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності суд робить висновки про те, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити із наступних міркувань. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд встановив, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 11 грудня 2013 року (а.с.5). Від шлюбу у них народилося двоє дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 25 грудня 2013 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 29.11.2013 року і до досягнення дітьми повноліття (а.с.14-15). Крім цього, в провадженні Радехівського районного суду Львівської області перебуває на розгляді цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на дітей, рішення по справі ще не прийнято. Також суд встановив, що позивач в даний час не працює, перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення трьох річного віку, що підтверджується довідкою Радехівської центральної районної лікарні від 24.12.2014 року (а.с.16). Проте суд також встановив, що [PERSON], [INFO] відвідує дошкільний заклад, однак часто хворіє і позивач змушена її доглядати. За правилами ч.1 ст.75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. У відповідності до ч.2 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право (а не обов»язок) дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Зазначено норма права регулюють правовідносини між чоловіком та дружиною. Суд приймає до уваги заперечення відповідача про неможливість сплачувати аліменти на утримання дружини, оскільки він в даний час тимчасово не працює, сплачує аліменти на дітей, й не має можливості утримати дружину. Главою 5 Цивільного-процесуального Закону регламентовано поняття доказів, їх належність та допустимість; обов'язок доказування і подання доказів. Тому, при відмові в задоволенні позову суд виходить із засад змагальності щодо подання таких, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості, диспозитивності цивільного судочинства; з аналізу представлених і наявних у цивільній справі документів. Згідно із вимогами 1 ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язаний брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо). Посилання позивача на те, що вона має право на утримання аліментів від чоловіка через те, що [PERSON], [INFO] часто хворіє, не заслуговує на увагу, оскільки відповідно до вимог ст.185 СК України вона не позбавлена права ставити питання про стягнення додаткових коштів на утримання динити у зв»язку з хворобою, але це не підставою для задоволення її позовних вимог про стягнення аліментів на її утримання. Враховуючи наведене, а також те, що позивач не надала суду будь-яких без заперечливих доказів про те, що відповідач має можливість надавати їй матеріальну допомогу, суд робить висновки про те, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Outcome: dismissed