Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-17 00:00:00

[PERSON], [PERSON]., діюча в інтересах малолітнього [PERSON], звернулись до суду з позовом до ПрАТ «ЕРДЕ БАНК», що є правонаступником ПАТ «ЕРДЕ БАНК», [PERSON], [PERSON], треті особи: Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Апатенко М.А., про визнання права власності, визнання договору купівлі-продажу недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння. Мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до договору дарування від 01 жовтня 1998 року [PERSON] отримала у власність квартиру [ADDRESS]. Онук [PERSON], який народився у [INFO], одразу після народження був заселений до спірної квартири, у якій була зареєстрована його мати [PERSON], та належала на праві власності його бабусі - [PERSON] 18 січня 2008 року між ВАТ «ЕРДЕ БАНК» та [PERSON] укладено договір іпотеки, за умовами якого [PERSON] передала в іпотеку ПАТ «ЕРДЕ БАНК» у якості забезпечення виконання зобов»язання за кредитним договором вказану квартиру. Рішенням апеляційного суду м. Києва від 12 грудня 2013 року на квартиру [ADDRESS] звернуто стягнення у рахунок заборгованості за кредитним договором. 06 серпня 2015 року відповідно до договору купівлі-продажу ПАТ «ЕРДЕ БАНК» відчужив квартиру [PERSON] 04 вересня 2015 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Апатенко М.А. 01 жовтня 2015 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір про задоволення вимог іпотекодержавтеля, на підставі якого [PERSON] набув право власності на спірну квартиру, й наразі яка перебуває у його володінні. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 07 вересня 2017 року позов [PERSON], діючої в інтересах [PERSON], до [PERSON], ПАТ «ЕРДЕ БАНК», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Літвінов А.В., Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, [PERSON], про визнання недійсним договору іпотеки, задоволено й визнано недійсним договір іпотеки від 18 січня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвіновим А.В., укладений між [PERSON] та ВАТ «Ерде Банк». Вважає, що оскільки судовим рішенням договір іпотеки від 18 січня 2008 року визнаний недійсним, він є таким з моменту його укладення, ПАТ «ЕРДЕ БАНК» не набув права звертати стягнення на предмет іпотеки, у зв»язку із чим власником залишається [PERSON] Спірна квартира вибула із її володіння на підставі недійсного іпотечного договору. У зв»язку із чим просить визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 06 серпня 2015 року, укладений між ПАТ «ЕРДЕ БАНК» та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Апатенко М.А., зареєстрований в реєстрі за № 1068, витребувати у [PERSON] на користь [PERSON] вказану квартиру, й визнатьи за [PERSON] право власності на спірну квартиру. В судовому засіданні представник позивачів [PERSON], діюча на підставі довіреностей від 17 травня 2017 року (а.с.193) та 30 листопада 2017 року (а.с.195), позовні вимоги підтримала з тих же підстав та просила їх задовольнити, з можливим ухваленням заочного рішення. Відповідачі в судове засідання повторно не з»явивились, про час та місце розгляду справи повідомлені згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, розміщеним оголошенням на офіційному сайті судої влади (суду). Відповідач [PERSON] надав до адресу суду відзив та просив відмовити у задоволенні позову, вважаючи набуття спірної квартири на законних підставах згідно договірних/зобов»язальних правовідносин й рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Треті особи в судове засідання повторно не з»явивились, про час та місце розгляду справи повідомлені згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, розміщеним оголошенням на офіційному сайті судої влади (суду). Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. За таких підстав судом відповідно до положень статті 280 ЦПК України визнано за можливе ухвалити по даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та за погодженням позивача. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції. Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Вислухави пояснення позивача, його доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із наступних підстав. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Судом встановлено, що відповідно до договору дарування від 01 жовтня 1998 року [PERSON] отримала у власність (дар) квартиру [ADDRESS]. Це право зареєстровано в КМБТІ 13 жовтня 1998 року, реєстраційний запис № 34468 (а.с. 46-47 том 1). Онук [PERSON], який народився у [INFO], одразу після народження був заселений до спірної квартири, у якій була зареєстрована його мати [PERSON], та належала на праві власності його бабусі - [PERSON] 18 січня 2008 року між ВАТ «ЕРДЕ БАНК», правонаступником якого є ПАТ «ЕРДЕ БАНК», та [PERSON] укладено договір іпотеки, за умовами якого [PERSON] передала в іпотеку ВАТ «ЕРДЕ БАНК» у якості забезпечення виконання зобов»язання за кредитним договором № 02-К від 18 січня 2008 року, укладаних між ВАТ «ЕРДЕ БАНК» та [PERSON], щодо наданих у кредит [PERSON] грошових коштів в сумі 350 000 грн. 00 коп., квартиру№ 256, що в будинку № 6 «Ж» по вулиці Тростянецькій в місті Києві (а.с. 40-45 том 1). Рішенням апеляційного суду м. Києва від 12 грудня 2013 року на квартиру [ADDRESS] звернуто стягнення у рахунок заборгованості за вказаним кредитним договором (а.с. 20-24 том 1). Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 06 серпня 2015 року ПАТ «ЕРДЕ БАНК», як власник спірної квартири згідно рішення апеляційного суду м. Києва від 12 грудня 2013 року (право власності на квартиру зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 09 квітня 2014 року Реєстраційною службою Головного управління юстиції у місті Києві, номер запису про право власності 5831104), звернувши стягнення на предмет іпотеки, відчужило (продало) квартиру [PERSON] згідно торгів на аукціоні з продажу активів АТ «ЕРДЕ БАНК», затвердженого уповноваженою особою ФГВФО на ліквідацію АТ «ЕРДЕ БАНК» (протокол № 117204) 21 листопада 2014 року за відчужуваною ціною 554 490 грн. 00 коп. (а.с.26-30 том 1). 04 вересня 2015 року [PERSON] та [PERSON] щодо спірної квартири уклали договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Апатенко М.А. (а.с.31-34 том 1). 01 жовтня 2015 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Апатенко М.О., на підставі якого [PERSON] набув право власності на спірну квартиру, й наразі перебуває у його володінні (а.с.31-34 том 1). Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 07 вересня 2017 року позов [PERSON], діючої в інтересах [PERSON], до [PERSON], ПАТ «ЕРДЕ БАНК», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Літвінов А.В., Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, [PERSON], про визнання недійсним договору іпотеки, задоволено: визнано недійсним договір іпотеки від 18 січня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвіновим А.В., укладений між [PERSON] та ВАТ «Ерде Банк» (а.с.161-163 том 1). Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Суд вважає, що оскільки судовим рішенням договір іпотеки від 18 січня 2008 року визнаний недійсним, він є таким з моменту його укладення, ПАТ «ЕРДЕ БАНК» не набув права звертати стягнення на предмет іпотеки, у зв»язку із чим власником залишається [PERSON] Спірна квартира вибула із володіння [PERSON] на підставі недійсного іпотечного договору, що встановлено рішенням Апеляційного суду м. Києва від 07 вересня 2017 року (а.с.161-163 том 1). Відповідно, всі наступні відчуження спірного майна попередніми набувачами є недійсними. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред'явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України. Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом України у постанові від 17 грудня 2014 року 6-140цс14, за положеннями статей 330, 387, 388 ЦК України власник майна може витребувати належне йому майно від будь якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. Так, за положеннями статей 330, 387, 388 ЦК України власник майна може витребувати належне йому майно від будь якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. При цьому норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було в наступному набувачем відчужене третій особі, оскільки надає право повернення майна лише стороні правочину, який визнано недійсним. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред'явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України. Розглядаючи спори щодо витребування такого майна, суди повинні мати на увазі, що в позові про витребування майна може бути відмовлено лише з підстав, зазначених у статті 388 ЦК України, а також під час розгляду спорів про витребування майна мають встановити всі юридичні факти, які визначені статтями 387 та 388 ЦК України, зокрема: чи набуто майно з відповідних правових підстав, чи є підстави набуття майна законними, чи є набувач майна добросовісним набувачем тощо. Судом надана правова оцінка заперечень відповідача проти позову, та вважає, що останні не заслуговують на увагу, розцінюються судом як такі, що спрямовані на уникнення від зобов"язання (відповідальності), встановленого законом щодо повернення майна, оскільки докази ним на спростування позовних вимог не надані, тому такі заперечення не можуть бути прийняті судом та покладені в основу рішення як такі, що спростовуються доказами наданими позивачем по справі. За таких підстав позов в частині визнання договору купівлі-продажу недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння підлягає задоволенню. Проте, не всі вимоги позивача є обгрунтованими. Так, вимога про визнання права власності на спірну квартиру задоволенню не підлягає з тієї підстави, що оскільки судовим рішенням договір іпотеки від 18 січня 2008 року визнаний недійсним, він є таким з моменту його укладення, ПАТ «ЕРДЕ БАНК» не набув права звертати стягнення на предмет іпотеки, у зв»язку із чим власником залишається [PERSON], що підтверджується правовстановлюючим документом, а тому додаткове визнання за [PERSON] право власності на спірну квартиру є безпідставним. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ч. 6 ст. 141 ЦПК України. Позивачі звільнені від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про судовий збір», що підтверджується посвідченнями, виданими громадянам, віднесеним до ІІ-ї категорії постраждалих внаслдіок Чорнобильської катастрофи (а.с.16, 19 том 1). Так, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно з кожного відповідача підлягає на користь держави стягненню по 367 грн. 46 коп. - судового збору (551 грн. 20 коп. х 2 вимоги = 1 102 грн. 40 коп., 1 102 грн. 40 коп. : 3 = 367 грн. 46 коп.), від сплати якого позивач був звільнений згідно Закону України «Про судовий збір». На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial