Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просить визнати [PERSON] втратившим право на користування житлом в належній йому на праві власності 1/2 частині житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Позов мотивує тим, що він є власником 1/2 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . На даний час в будинку зареєстрований відповідач. [PERSON] у квітні 2017 року місце проживання залишив, виїхав до міста Києва. На даний час його місце перебування не відомо. Відповідач жодної допомоги на утримання житла не надає. В судове засідання позивач не з`явився. В наданій суду заяві просить суд розглянути справу в його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився. Про час і місце розгляду справи повідомлений у відповідності до вимог ст.ст. 128 - 130 ЦПК України. Про причини неявки суд не повідомив, відзив про позов не надав. Заяву про розгляд справи в його відсутності суду не надали. Зі згоди позивача судом ухвалено рішення при заочному розгляді, відповідно до статті 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося. Дослідивши докази, суд вважає, що позов слід задовольнити з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] є власником 1/2 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування ВВВ 882228 № 1-180 від 05.03.2004 року(а.с. 14). Згідно довідки Гришковецької селищної ради від 17.10.2019 року [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.21). Згідно письмових пояснень свідків [PERSON] , [PERSON] , вони часто відвідують позивача в будинку за адресою: [ADDRESS] та не бачили відповідача у вказаному будинку з 2017 року. Відповідно до частини першої статті 321 Цивільного Кодексу України (далі ЦК України), право власності є непорушним. За статтею 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 379 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Права власника житлового будинку, квартири визначені статтею 383 ЦК України, та статтею 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Як роз`яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п. 3 ч. 1 ст. 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Частиною другою статті 405 Цивільного кодексу України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи викладене, Суд приходить до висновку, що [PERSON] як член сім"'ї власника житла за адресою: [ADDRESS] , відсутній у цьому житлі без поважних причин понад один рік, а тому втратив право користування цим житлом. Відповідно до вимог статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням є підставою для зняття осіб з реєстраційного обліку. Враховуючи, що відповідач у житлі позивача не проживає з квітня 2017 року, будь-яких домовленостей між сторонами щодо проживання у спірному домоволодінні не має, позивач заперечує проти реєстрації відповідача у вказаному будинку, і така реєстрація обмежує його у праві вільно розпорядитися будинком, вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право на користування належною часткою житла позивача, ґрунтуються на законі, та підлягають задоволенню.

Outcome: approved