Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить поділити майно, яке обєктом спільної сумісної власності подружжя та визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] та на 1/2 частину автомобіля Мазда 626, 1993 року випуску, р.н ВН 51 66 СХ і тим самим припинити право спільної сумісної власності сторін на вказане майно. Свої вимоги мотивував тим, що 28.07.2001 року він зареєстрував шлюб з [PERSON] Рішенням Роздільнянського районного суду від 10.03.2016 року шлюб розірвано. Від шлюбу мають двох дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. За час сумісного проживання за спільні кошти ними були придбані трикімнатна квартира [ADDRESS] та автомобіль Мазда 626, 1993 року випуску, які були оформлені на імя відповідачки. Вважає, що вказане майно є їх спільною з відповідачем сумісною власністю, так як придбане в період шлюбу і за спільні кошти, їх частки є рівними і тому просить суд, визнати за кожним з них по ? частині вказаного нерухомого та рухомого майна і припинити таким чином право спільної сумісної власності на вказане майно. В судовому засіданні [PERSON] та його представник [PERSON] заявлені вимоги підтримали, та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] позов визнала частково. В наданому суду відзиві на позов та поясненнях в судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] визнали право позивача на ? частину автомобіля Мазда 626, 1993 року випуску, р.н ВН 51 66 СХ, який сторони придбали в період перебування у шлюбі. Також просили врахувати, що при поділі машини можливий варіант, за яким з позивача на її користь буде стягнено грошову компенсацію у розмірі вартості ? частини спірного автомобілю, а її право на належну їй частку автомобіля буде припинено з визнанням права власності на цілий автомобіль за позивачем. Щодо визнання за позивачем права власності на ? частину квартири заперечували і стверджували, що позивач має право лише на 3/10 частини квартири [ADDRESS]. Свою позицію мотивували тим, що трикімнатна квартира [ADDRESS] була придбана ними в період шлюбу на підставі договору міни квартир від 11.06.2013 року, згідно якого власники цієї квартири [PERSON] та [PERSON] передали їй ([PERSON]А.) у власність, належну їм на праві спільної часткової власності трикімнатну квартиру №16 на вул. К.Лібкнехта, 1 м. Роздільна Одеської області, а вона прийняла у власність вищезазначену квартиру і передала у обмін у власність [PERSON] та [PERSON] належну їй на праві особистої власності однокімнатну квартиру №501 на вул. 40 років Перемоги, 4 м. Роздільна Одеської області з доплатою їх спільними з позивачем грошовими коштами в розмірі 79930,00 грн, що по курсу НБУ станом на 11.06.2013 року становило 10000 доларів США. Відповідно до п. 1.2 Розділу 1 вказаного Договору передана нею однокімнатна квартира, належала їй на підставі нотаріально посвідченого договору дарування квартири від 11.04.2006 року. Тобто з метою придбання у власність квартири, що є предметом спору, вона передала іншій стороні нерухоме майно, яке належало їй особисто і не відносилось до спільної сумісної власності. Так відповідно п.п.2.2 Розділу 2 Договору міни ринкова вартість належної їй квартири становила 51115,00 грн, а тому з урахування вартості цієї квартири її частка у придбаній квартирі складає 7/10 частин і відповідно частка позивача 3/10 частини квартири згідно наданого нею розрахунку. Тому відповідач та її представник просили винести рішення, яким задовольнити позов [PERSON] частково та визнати за ним право власності на 3/10 частини квартири і відповідно за нею на 7/10 частин квартири №16 на вул. К.Лібкнехта, 1 м. Роздільна Одеської області. [PERSON]\~заперечуючи проти\~позиції відповідача,\~надав до\~суду відповідь\~на відзив,\~в якому\~зазначив, підтвердивши свою позицію в судовому засіданні, що відповідач неправильно застосовує норми сімейного законодавства, що регулюють поділ майна подружжя. Тому вимоги відповідача, щодо визнання за нею права власності на 7/10 частин квартири, а за ним право власності на 3/10 частин є не законними. Також просили врахувати, що однокімнатна квартира, яка належала відповідачу на підставі договору дарування лише формально була її особистим внеском у придбання спірної квартири. У вказаній однокімнатній квартирі, де після її придбання позивач проживав разом з відповідачкою, як подружжя, неодноразово здійснювався ремонт (капітальний, поточний), у тому числі за рахунок коштів його батьків, вартість зазначеної однокімнатної квартири на момент придбання спірної квартири (11.06.2013 року) істотно збільшилася внаслідок значних його трудових та грошових затрат, а також їх спільних затрат. Отже, відповідно до ст.62 СК України є всі підстави для визнання однокімнатної квартири, придбаної відповідачем у 2006 році на підставі договору дарування, на момент придбання спірної квартири спільною сумісною власністю подружжя. Також позивач не погоджується з варіантом поділу автомобіля, при якому з нього на користь [PERSON] стягується грошова компенсація у розмірі половини вартості автомобіля Мазда 626, а суд, з огляду на діюче законодавство, не має право стягнути з нього на користь відповідача грошову компенсацію примусово. Суд, на підставі наданих сторонами доказів по справі, встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм спірні правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] (після одруження [PERSON]) перебували в зареєстрованому шлюбі з 28.07.2001 року по 10.03.2016 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-ЖД №307589, виданим 28.07.2001 року Відділом РАЦС Роздільнянського РУЮ в Одеській області (а.с.10) та рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 10.03.2016 року про розірвання шлюбу, на підставі якого [PERSON] відновила своє дошлюбне прізвище [PERSON]. (а.с.11) Від спільного життя мають двох неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], на утримання яких з [PERSON] на користь [PERSON] ([PERSON]) за рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 21.03.2016 року були стягнуті аліменти. (а.с.13) В період перебування сторін у шлюбі 11.06.2013 року [PERSON] було укладено нотаріально посвідчений договір міни квартири, зареєстрований в реєстрі за №1137, згідно якого відбувся обмін квартирами з доплатою, і [PERSON] та [PERSON] передали у власність [PERSON] належну їм трикімнатну квартиру [ADDRESS], а [PERSON], прийняла у власність вищезазначену квартиру і передала в обмін у власність [PERSON] та [PERSON] належну їй однокімнатну квартиру №501 по вул.40 років Перемоги м. Роздільна Одеської області. Також відповідно до Розділу 2 зазначеного Договору вказано, що обмін квартир проводиться з доплатою [PERSON] та [PERSON] за передану ними квартиру в сумі 10000 доларів США, що по курсу НБУ станом на 11.06.2013 року становило 79930, 00 грн.(а.с.99) Відповідно до п. 1.2 Розділу 1 Договору міни передана по договору однокімнатна квартира, належала [PERSON] ([PERSON]А.) на підставі нотаріально посвідченого дарування квартири від 11.04.2006 року, зареєстрованого на імя [PERSON] в БТІ 18.05.2006 року за реєстраційним №25-4.(а.с.101) Із змісту договору встановлено, що на період його укладення відповідно до Звіту про оцінку майна 05.06.2013 року ринкова вартість квартири №16 на вул. К.Лібкнехта, 1 м. Роздільна Одеської області, яка належала [PERSON] та [PERSON], становила 98865,00 грн. (п.2.1. Договору), а відповідно до Звіту про оцінку майна ринкова вартість квартири, яка належала [PERSON] становила 51115,00 грн. (п.2.2. Договору) Право власності на придбану квартиру зареєстроване на імя [PERSON] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, що підтверджується витягом з Реєстру за №4720695 від 11.06.2013 року (а.с.19) Також в період перебування сторін у шлюбі згідно свідоцтва про реєстрацію серії САЕ 491246 на імя [PERSON] було придбано автомобіль MAZDA 626, 1993 року випуску, номер шасі JMZGE14J2P1262013, реєстраційний номер [NUMBER]. (а.с.14) Відповідно до звіту №2601-01-18 про оцінку колісного транспортного засобу автомобіля MAZDA 626, реєстраційний номер [NUMBER] ринкова вартість вказаного автомобіля складає 66053,49 грн. (а.с.45) Згідно звіту по встановленню ринкової вартості трикімнатної квартири №16 загальною площею 65,10 кв.м, розташованої по вул. Северній (колишня вул. К.Лібкнехта), 1 м. Роздільна Одеської області вартість вказаної квартири складає 498040,00 грн. (а.с.56) Позивач, не заперечуючи встановлені обставини по справі, в позові просив автомобіль Мазда та квартиру в м. Роздільна визнати спільною сумісною власністю подружжя, визнати їх частки у придбаному майні рівними та визнати за ним право власності на ? частину придбаного майна, і не враховувати позицію відповідача, яка просила його частку в квартирі визнати меншою, врахувавши, що у придбанні квартири у спільну сумісну власність було використано належне їй на право особистою власності майно. Дані спірні правовідносини регулюються наступними нормами права. Відповідно до п.2 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу але на підставі договору дарування або в порядку спадкування . За ч.7 ст.57 СК України якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів кошти, що належали одному із подружжя, то частка у цьому майні , відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст.\~368\~ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною\~\~власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Ст. 60 СК України, передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Частиною 1 ст.\~61\~СК України встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. За ч.1 ст.62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилось у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат другого подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 63\~СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного суд України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60,69 СК, ч.3 ст.368 ЦК) , відповідно до частин 2,3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна , за винятком тих, які згідно з законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту) незалежно від того, на ім"я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором або законом. Згідно зі ст. 70 ч. 1 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Так сторони\~по даній\~справі визнали,\~що в\~період їх\~перебування у\~шлюбі вони\~придбали наступне\~майно: - трикімнатну квартиру №16 в будинку по вул. К.Лібкнехта,1 м. Роздільна Одеської області; транспортний засіб автомобіль MAZDA 626, реєстраційний номер [NUMBER]. Сторони не заперечували, що дане майно є їх спільною сумісною власністю придбане за спільні кошти, при цьому відповідачка просила врахувати при визначенні часток у спільному майні , що у придбані квартирі є частка, яка належить їй на праві особистої приватної власності. Тому суд виходячи з фактичних обставин справи, встановивши, що автомобіль MAZDA 626, 1993 року випуску, номер шасі JMZGE14J2P1262013, реєстраційний номер [NUMBER] був придбаний подружжям [PERSON] в період шлюбу за спільні кошти, а тому відповідно до ст. 60 СК України вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя і їх частки у власності складають по ? частині, а тому позовні вимоги позивача в частині визнання за ним права власності на ? частину автомобіля підлягають задоволенню. При розгляді позовних вимог щодо поділу квартири, суд приходить до висновку, що дійсно у відповідача [PERSON] в період її перебування у шлюбі була у власності однокімнатна квартира №501 по вул.40 років Перемоги м. Роздільна Одеської області, яка була їй подарована, а тому відповідно до п.2 ч.1 ст.57 СК України була її особистою приватною власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказів того, що за час шлюбу дана квартира істотно збільшилось у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат другого подружжя [PERSON], суду не надано, а тому підстав визнавати цю квартиру відповідно до ч.1 ст.62 СК України , обєктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] у суду не має. Ці твердження позивача голослівні і не підтверджені доказами. Стосовно визначення часток сторін у квартирі суд приходить до наступного висновку. Виходячи зі змісту ч.7 ст.57 СК України, якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів кошти, що належали одному із подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю, суд приходить до висновку, що якщо один із подружжя зробив вкладення в придбання спільного майна за рахунок майна, яке було отримано ним в період перебування у шлюбі в дар, то ці вкладення виходячи з вартості майна, придбаного у спільну власність, повинні враховуватись при визначенні частки подружжя в спільній сумісній вартості. Суд вважає, що оскільки відповідач [PERSON] по Договору міни передала власникам квартири №16 по К.Лібкнехта, 1 м. Роздільна Одеської області власну однокімнатну квартиру з метою придбання у спільну сумісну власність з позивачем трикімнатної квартири, то виходячи з вартості переданої квартири частина придбаної трикімнатною квартири є особистою приватною власністю відповідача і відповідно інша частина квартири є спільною сумісною власністю подружжя. Так з Договору міни судом встановлено, що квартира №16 в будинку по вул. .К.Лібкнехта,1 м. Роздільна Одеської області, була придбана подружжям [PERSON] за 131045,00 грн, з яких: - 51115,00 грн - становила вартість однокімнатної квартири №501 по вул. 40 років Перемоги м. Роздільна Одеської області, належної [PERSON] на праві особистої приватної власності; - 79930,00 грн - доплата до переданої квартири грошовими коштами, які були коштами, що належали подружжю на праві спільною сумісної власності. Тобто частина коштів, які належали особисто [PERSON] при придбанні спірної квартири становила 51115,00 грн + 39\~965,00 грн (1/2 частина від 79930,00 (еквівалент 10000 доларів США) = 91080,00 грн. В свою чергу розмір грошових коштів, які належали позивачу [PERSON] при придбанні спірної квартири становила 39965,00 грн (1/2 частина від 79930,00 (еквівалент 10000 доларів США). У відсотковому значенні при поділі спірної квартири виходячи з вартості частки, яка належала [PERSON] 91080,00 грн - складає 7/10 частини квартири, на які належить визнати право власності за [PERSON], та 39965,00 грн - 3/10 частин квартири, на які належить визнати право власності за позивачем [PERSON] Позивач заперечував проти зменшення його частки в спірній квартирі, посилаючись на вимоги ст. 70 СК України, відповідно до яких частки подружжя у спільному майні є рівними, а відступлення від засад рівності часток подружжя можливо лише в виключних випадках, визначених ч.2,3 ст.70 СК України. Однак суд вважає, що врахувавши участь відповідача у придбанні квартири особистим майном відповідно до його вартості, суд лише встановив, що не вся квартира №16 в будинку по вул. К.Лібкнехта,1 м. Роздільна Одеської області, є спільною сумісною власністю подружжя, в ній є частка, яка є особистою власністю відповідача. Також суд вважає, що дані обставини, встановлені судом при розгляді справи, є підставою для часткового задоволення позову [PERSON], так як враховуються при визначенні часток подружжя у спільній сумісній власності, а не є підставою для заявлення самостійного позову [PERSON] Тому суд вважає, що позов [PERSON] належить задовольнити частково та визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] автомобіль MAZDA 626, 1993 року випуску, номер шасі JMZGE14J2P1262013, реєстраційний номер [NUMBER] та визнати за [PERSON] право власності на ? частину вказаного рухомого майна, а також визнати за [PERSON] право власності на 3/10 частини квартири [ADDRESS], а відповідачем [PERSON] визнати право власності на 7/10 частин вказаної квартири та ? частину вказаного рухомого майна. Також суд вважає, що позовні вимоги щодо припинення спільної сумісної власності на вказане майно не підлягають задоволенню, так як відповідно до ч.3 ст.372 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється автоматично і будь-якого судового рішення по цим правовідносинам не вимагається. Відповідно до статті 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 1824,39 грн. На підставі п.2 ч.1, 7 ст.57, ст.59, 60, ч.1 ст.61, ч.1 ст.69, ч.1 ст.70 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial