Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-03 00:00:00

В грудні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до районного суду з позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідачки [PERSON] борг за борговою розпискою в розмірі 10 000,0 дол. США. Свої вимоги мотивує тим, що 05 грудня 2015 року позивач позичив відповідачці на строк до 01 березня 2016 року 10 000,00 дол. США, про отримання зазначеної суми коштів відповідачка склала розписку. Зазначає, що в зазначеній розписці вказано, що у випадку неможливості повернення зазначеної суми боргу відповідач гарантує переоформити транспортний засіб «AUDI Q7», д.н.з. [NUMBER] на позивача. Крім того, в зазначеній розписці вказано, що сума винагороди буде виплачена до «5» числа кожного місяця. Однак, позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою погасити борг, але відповідачка грошей не повернула, транспортний засіб на позивача не переоформила та під будь-яким приводом ухиляється від виконання свого зобов`язання. Ухвалою від 16.01.2017 року відкрито провадження у даній справі (суддя Богінкевич С.М.). В березні 2017 року відповідачкою були подані заперечення, в яких сторона відповідачки просила відмовити в задоволенні позову посилаючись на те, що 05.12.2015 року нею було отримано в позику від [PERSON] , який є братом її колишнього чоловіка, грошові кошти в розмірі 10 000,00 дол. США, після отримання яких нею власноручно було написано розписку. Зазначає, що в період з січня 2016 року по вересень 2016 року вона систематично сплачувала позивачу відсотки за користування позикою у розмірі 500,00 дол. США щомісячно. В подальшому відповідачкою було зібрано грошові кошти для погашення вказаного боргу в повному обсязі. Вказує, що 15.12.2016 року повернувшись додому, за адресою: [ADDRESS] , де також разом з нею мешкає її колишній чоловік, вона принесла грошові кошти в сумі 10000,00 дол. США, щоб повернути їх позивачу. Однак, відповідні кошти у неї відібрали позивач зі своїм рідним братом, що може підтвердити її рідна сестра, яка була при цьому присутня. Вказує, що зверталась до позивача з проханням надати їй розписку про отриманні кошти, однак їй було категорично відмовлено. Крім того, коли йшла розмова про розписку та спір за відсотки, позивач разом з її колишнім чоловіком силою вихопили у неї з рук грошові кошти в сумі 10 000,00 дол. США та виштовхали її з квартири. Після чого відповідачкою було викликано поліцію, про що свідчить її заява про вчинення злочину. На підставі протоколу повторного автоматичного розподілу від 15.11.2017 року матеріали вищевказаної справи передані в провадження судді Ларіонової Н.М. Відповідно до п.9 розділу ХІІІ «Перехідні положення ЦПК України (2017 р.) розгляд даної справи підлягає за нормами ЦПК України (2017 р.), чинного з 15.12.2017 р. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі з підстав, зазначених в заяві, надав пояснення, аналогічні викладеним в позові обставинам, просив задовольнити позов та ухвалити відповідне рішення. Відповідачка та її представник в судовому засяданні заперечували проти задоволення позову, посилаючись на обставини, викладені в поданих раніше письмових запереченнях. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню за таких підстав. Судом встановлено, що 05 грудня 2015 року позивачем було передано відповідачці, суму в розмірі 10 000,00 дол. США. під 6% річних в місяць. Про отримання відповідачкою даної суми від позивача [PERSON] власноручно написана розписка від 05.12.2015 року. Дані обставини підтверджені обома сторонами у справі та оригіналом вищевказаної розписки від 05.12.2015 р., наданої позивачем. Як вбачається з вищевказаної розписки, отримані від позивача кошти в розмірі 10 000,00 дол. США відповідачка зобов`язувалась повернути до 01.03.2016 року. Відповідачка стверджує, що вказані кошти в сумі 10 000,0 дол. США позивач разом зі своїм братом силою вихопили в неї з рук, а позивач відмовився їй надавати розписку про отримані кошти. Так, допитана як свідок [PERSON] суду показала, що є рідною сестрою позивачки; 15.12.2016 року вона разом з сестрою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] мали передати [PERSON] суму боргу в розмірі 10 000,00 дол. США. Однак, брат позивача [PERSON] вихватив гроші у [PERSON] , розписку про повернення коштів відмовились надавати; Вона разом з сестрою знімала вказану суму коштів в ПАТ «КБ «Приватбанк» за 2 дні, отримували частинами, оскільки є обмеження; [PERSON] та його брат [PERSON] вигнали їх з квартири; [PERSON] жила в цій квартирі з дітьми до [INFO] . Свідок [PERSON] в судовоум засіданні показав, що є цивільним чоловіком [PERSON] - відповідачки у справі; в 2016 році познайомився з [PERSON] ; на початку грудня 2016 року особисто перерахував на картковий рахунок відповідачки 10 000,0 дол. США. Суд не приймає вищевказані показання на підтвердження повернення боргу, оскільки відповідно до ст.1051 ЦК України повернення грошей не може підтверджуватись показаннями свідків. Перевіряючи доводи сторони позивача та заперечення сторони відповідача, суд виходить з того, що відповідно до вимог ст.11 ч.2 п.1 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори. Приписами ст.526 ЦК України визначено, що зобов`язання повинно виконуватися належним чином, згідно з умовами договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - згідно звичаїв ділового обороту або інших вимог, які завжди висуваються. Згідно зі ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій борг, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом або не слідує із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту. Статтею 530 ЦК України встановлено, що, якщо в зобов`язанні встановлений строк (дата) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (дату). Згідно ч.1 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним в момент учинення дій щодо передання предмета договору на основі попередньої домовленості (п.2 ч.1 ст.1046 ЦК). Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передання грошової суми позичальнику. Відповідно до чч.1 та 2 ст.207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що здійснений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю, розписка про отримання в борг коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної суми. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. За приписами ч.1 ст.1049 ЦК України визначено, що за договором позики, позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Як вбачається з розписки від 05.12.2015 р., відповідачкою [PERSON] отримані від позивача [PERSON] у борг грошові кошти, даним документом відповідачка зобов`язувалась їх у встановлений в розписці строк повернути. Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку, що правовідносини, що склались між позивачем та відповідачем, є правовідносинами за договором позики, і саме відповідач зобов`язаний повернути кошти позивачу. Заперечення відповідачки про те, що вона передала позивачу кошти в сумі 10 000,00 дол. США, а розписку він відмовився надавати, суд не приймає до уваги. Статтею 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Про отримання зазначених коштів від позивача відповідач склав відповідну розписку із зобов"язанням їх повернення до 01.03.2016 року, оригінал якої знаходиться в матеріалах справи. Розписка від 05.12.2015 року складена особисто відповідачкою та власноручно нею підписана, в судовому засіданні вказані обставини відповідачка не заперечувала. Розписка про отримання у борг грошових коштів відповідачем є документом, який виданий боржником кредитору, тобто позивачу, за договором позики, що підтверджує його укладення і умови цього договору, засвідчує отримання відповідачем від позивача певної грошової суми. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладання договору позивачем наданий оригінал боргового документу. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Враховуючи те, що на підтвердження укладання договору позивачем наданий оригінал боргового документу, який визнається відповідачем, а відповідачем не надано відповідного документу про погашення боргу, то вказані обставини дають суду підстави дійти висновку, що у судовому засіданні встановлено, що відповідач у встановлений договором позики строк (до 01.03.2016 року) не повернула грошові кошти. Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку, що цивільні права позивача порушені, а тому підлягають захисту в судовому порядку. Враховуючи те, що відповідач не надав доказів на спростування доводів та доказів позивача, позивачем наданий суду оригінал боргового документу відповідача - розписки від 05.12.2015 р., то, таким чином, в судовому засіданні достовірно встановлено, що заборгованість відповідача перед позивачем на час розгляду справи складає у розмірі 10 000,0 дол. США. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки позов є обґрунтованим, його вимоги засновані на законі та знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду. Верховний Суд, вирішуючи питання стягнення грошової суми в іноземній валюті, неодноразово наголошував, що у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. З аналізу правових норм Цивільного кодексу України можна зробити висновок, що гривня, як національна валюта, є єдиним законним платіжним засобом на території України. У разі укладення цивільно-правових угод сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Тобто фактично суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. Тлумачення статей 1046 та 1049 Цивільного кодексу України дає змогу зробити висновок, що належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, в розмірі та в тій валюті, яка визначена договором позики, а не виключно в національній валюті України. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. Конституція не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. В своїх рішеннях Верховний Суд наголошував на тому, що даний еквівалент має бути за курсом на день внесення платжу. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 2627,00 грн., що підтверджено квитанцією, яка міститься у матеріалах справи, який підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 11, 526, 527, 530, 625, 1046, 1048 ЦК України,

Outcome: approved