Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-22 00:00:00

18 червня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] , обгрунтовуючи вимоги тим, що 17 липня 2014 року відповідач [PERSON] взяв у нього в борг у розмірі 5 000 грн., з терміном повернення до 17 листопада 2014 р. Згідно домовленості, повертаючи борг з настанням вказаної дати, [PERSON] також мав сплатити винагороду за користування коштами в сумі 2000 грн., тобто загальна сума повернутих коштів мала б складати 7000 грн., сплачуючи щомісяця рівними частками по 1750 грн., а також у розписці зазначив , що у випадку непорнення коштів зобов»язується сплачувати штрафні санкції у розмірі по 50 грн. за перші 10 днів прострочення грошового зобов»язання, після спливу цього терміну- по 100 грн. за кожен день прострочення . При передачі коштів, також був присутній відповідач [PERSON] , який виступив в якості поручителя у даному договорі та поручився про виконання [PERSON] своїх обовязків по поверненню коштів. [PERSON] борг повернув частково в сумі 3000 грн., залишок боргу склав 4000 грн.. Відповідачі в добровільному порядку відмовляються повернути йому борг. Враховуючи викладене, позивач просить суд, з урахуванням уточнення позовних вимог, стягнути солідарно з відповідачів суму боргу за договором позики в розмірі 30187 грн., з яких: 4000 грн. - сума основного боргу, 28300 грн. - сума боргу за договірними штрафними санкціями за кожен день прострочення, 127 грн. - 3 % річних, 1760 грн. - сума інфляційних збитків, та стягнути суму судового збору у розмірі 309,25грн., витрати на правову допомогу у розмірі 800 грн.. Позивач та його представник у судовому засіданні доводи і вимоги позовної заяви підтримали в повному обсязі з підстав , зазначених в позові. Відповідач [PERSON] позов визнав частково , а саме : суму основного боргу в розмірі 4000 грн., суму інфляційних збитків за період з 18.11.204р. по 18.06.2015 р. в розмірі 898,57 грн., 3% річних за вказаний період в розмірі 35,01 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 800 грн. та витрати зі сплати судового збору. В іншій частині позов не визнає. Відповідач [PERSON] позов не визнав , посилаючись на те , що позивач жодного разу не звертався до нього із вимогою про виконання зобовязання, тому вважає , що порука припинена. Суд, вислухавши думку сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, вважає позовні вимоги задовольнити частково. Судом встановлено, що 17 липня 2014 р. між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, згідно якої позикодавець передав позичальникові грошові кошти у сумі 5000 грн., з обовязком повернути позику до 17.11.2014 р. . Також, відповідно даного договору, [PERSON] зобовязувався до позиченої суми виплатити ще 2000 грн., а у випадку прострочення повернення боргу сплачувати 50 грн. за кожен день прострочення, а через десять днів по 100 грн. щодня. Відповідно до договору поруки від 17.07.2014р. поручитель [PERSON] поручається перед кредитором за належне виконання відповідачем [PERSON] взятих на себе зобов»язань про повернення 7000 грн. , що витікають з договору позики від 17.07.2014р.. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Суду було надано представником позивача підтвердження про існування з [PERSON] грошового зобовязання та укладення договору позики, шляхом складення розписки, оригінал якої знаходиться в матеріалах справи. Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно зі ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Строком є певний період часу, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення, згідно ч. 1 ст. 251 ЦК України. Відповідно складеної розписки відповідачем [PERSON] , не встановлено строк її дії , отже підлягає застосування норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо позикодавець протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителів. По договору позики строк виконання основного зобовязання чітко визначено - строк повернення коштів є 17 листопада 2014 року. За таких обставин, у позивача виникло право предявлення вимоги до поручителів про виконання боргового зобовязання позичальника щодо повернення позики, починаючи з 18 листопада 2014 р., протягом наступних шести місяців. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобовязання поруки. Таким чином, і право позикодавця, і обовязки поручителів по його закінченню припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Отже вимога до поручителів по виконанню ними зобовязань має бути предявлено в межах строку дії поруки. Відповідно позивач подав суду позовну заяву лише 18.06. 2015 р., отже строк для предявлення вимог до поручителів закінчився, підтверджень про звернення до [PERSON] про сплату заборгованості, представник позивача та позивач не надали. Згідно ст.. 611 ЦК України в разі порушення зобов»язання настають правові наслідки , встановлені договором або законом , зокрема сплати неустойки. Відповідачем [PERSON] зобов»язання за договором в повному обсязі виконані не були . З розрахунку , зазначеного в договорі, позивачем нарахована неустойка в розмірі 28300 грн. за період з 18.11.2014 р. по 31.08.2015р.( з 18.11.2014р. по 27.11.2014р. 500 грн. із розрахунку по 50 грн. за 10 днів , і з 28.11.2014р. по 31.08.2015р. із розрахунку по 100 грн. за 278 днів). Згідно ст.. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду , якщо він значно перевищує розмір збитків , та за наявності інших обставин , які мають істотне значення. При визначенні розміру неустойки суд враховує, що сума неустойки 28300 грн. значно перевищує розмір заборгованості за договором позики. Під час розгляду справи відповідач [PERSON] пояснив , що у зв"язку з тяжким матеріальним становищем він був позбавлений можливості своєчасно повернути борг. Вказані обставини мають істотне значення, тому суд визначає розмір неустойки , яка підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] у розмірі 8000 грн.. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник , який прострочив виконання грошового зобов»язання , на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення , а також три проценти річних від простроченої суми. Позивачем заявлена вимога про стягнення 3% річних , що становить 127 грн. за період з 18.11.2014р. по 09.12.2015 р. та стягнення інфляційних збитків за вказаний період в сумі 1760 грн. , які підлягають стягненню з відповідача [PERSON] в повному обсязі. Згідно с. 12 ЦПК України передбачається, що особа, яка бере участь у справі , має право на правову допомогу , яка надається адвокатами або іншими фахівцями в галузі права в порядку, встановленому законом. Враховуючи , що відповідач [PERSON] позовні вимоги в частині стягнення витрат на правову допомогу визнає в повному обсязі , суд вважає можливим позов задовольнити в цій частині і стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] витрати на правову допомогу. Оскільки згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України , якщо позов задоволено частково , судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог Враховуючи наведене , суд вважає необхідним стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] суму основного боргу в розмірі 4000 грн., суму неустойки в розмірі 8000 грн., 3% річних-127 грн., інфляційні витрати в розмірі 1760 грн., а всього 13887 грн.. Крім того , з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 800 грн. та витрати зі сплати судового збору 138,87 грн.. Позовні вимоги в частині з стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача Бенбері суд вважає не обґрунтованими та підлягають відмови.

Outcome: partial