Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-26 00:00:00

21.09.2016 року [PERSON] звернулася до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов змінила та наполягала на стягненні з відповідача на її користь аліментів на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісячно. Пояснила, що у них з відповідачем є спільна дитина син [PERSON] [INFO], який після досягнення повноліття продовжив навчання в Національному фармацевтичному університеті на факультеті промислової фармації, управління та адміністрування (м. Харків). Термін закінчення навчання -01.07.2020 року. Форма навчання денна, контрактна основа. Оплата навчання щорічно становить 9190 грн. Крім того, син проживає на період навчання в гуртожитку вартість якого щорічно складає 4400 грн. Також син навчається на військовій кафедрі в Харківському національному медичному університеті і оплачує щорічно 5000 грн. за таке навчання. Син на період навчання потребує матеріальної допомоги. Вона по мірі можливості таку допомогу надає, а відповідач відмовляється, що спонукало її звернутися з даним позовом до суду. Просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] [INFO] на період його навчання в розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення з позовом до суду і до досягнення ним 23 років за умови, що він буде продовжувати навчання. Відповідач [PERSON] позов не визнав та в його задоволенні просив відмовити. Пояснив, що він працює в м. Львові, але отримує мінімальну заробітну плату, на даний час підприємство збанкрутувало. Має на своєму утриманні малолітню дитину сина [PERSON] [INFO]. За домовленістю з позивачкою він допоміг оплатити перший рік навчання сина в університеті (частково проведено оплату навчання, перебування сина в гуртожитку) за умови, що в подальшому вона буде самостійно оплачувати навчання сина і вона дала на це свою згоду. Щоб оплатити навчання сина за перший рік він брав кредит, який на сьогоднішній день погашає. Вважає, що він за перший рік навчання сина сплатив ті кошти, які він міг би отримати за весь період його навчання, а тому підстави для стягнення з нього аліментів відсутні. Крім того, у нього слабке здоровя та він потребує оперативного лікування, а отже значних матеріальних затрат, має на своєму утриманні неповнолітню дитину, а третя особа [PERSON] є повнолітнім та повинен приймати заходи до власного матеріального забезпечення. Третя особа [PERSON] просив суд задовольнити позов його матері. Пояснив, що він навчається на контрактній формі навчання в Національному фармацевтичному університеті. Перший рік навчання батько допомагав проводити його оплату, але на даний час жодних коштів на його утримання не надає. Він вважає, що батько має можливість та повинен його матеріально забезпечувати на період навчання, оскільки його головне завдання навчатися, а працювати в цей період він можливості не має. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Встановлено, що сторони мають спільного сина [PERSON] [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про його народження (а.с. 6). Син сторін [PERSON], після закінчення школи продовжив навчання в Національному фармацевтичному університеті, факультет промислової фармації, управління та адміністрування, термін навчання з 01.09.2015 року по 01.07.2020 року (а.с. 33). Навчається на контрактній основі, про що свідчить копія договору від 18.08.2015 року. Вартість навчання становить 9190 грн. на рік (а.с.16-17). Крім цього [PERSON] навчається на військовій кафедрі Харківського національного медичного університету, плата за навчання 5000 грн. на рік (а.с.18). Проживає в гуртожитку, плата за який за рік становить 4400 грн. Відповідно до ч.1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і в зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч.1 ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При встановленні судом факту потреби в утриманні повнолітньої дитини, суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов'язок обох батьків по наданню відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. У пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба в зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.ч.1,4 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Матеріалами справи доведено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] [INFO]. Останній є повнолітнім, проте продовжує навчання в Національному фармацевтичному університеті на денній формі навчання договірного фінансування. Вартість плати за навчання за рік становить 9190 грн. Також матеріали справи свідчать, що відповідач є особою працездатного віку /1969 р.н/; працює. При цьому, відповідачем будь-яких доказів про те, що позивачка краще матеріально забезпечена, ніж він та те, що їх син, який навчається, не потребує матеріальної допомоги з його сторони суду не надано та такі в матеріалах справи відсутні. Водночас, наявність на утриманні відповідача неповнолітньої дитини (а.с.15) та наявність захворювань, які потребують оперативного втручання, достовірно не підтверджує неспроможність останнього надавати утримання повнолітньому сину на період його навчання. Разом з тим, обов'язок по утриманню повнолітнього сина в період його навчання не може бути покладений виключно на матір дитини зважаючи на її заробіток (а.с. 35). Відтак, можливо зробити висновок, що син сторін у зв'язку з продовженням навчання потребує матеріальної допомоги зі сторони відповідача, а останній може надавати таку матеріальну допомогу. За наведених обставин суд приходить до висновку, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина [PERSON] [INFO], який продовжує навчання та у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги. При визначенні суми, яку потребує син сторін на період навчання суд не враховує витрати на його навчання на військовій кафедрі Харківського національного медичного університету, оскільки таке навчання не входить до обовязкових навчальних дисциплін Національного фармацевтичного університету і проводиться виключно за особистим бажанням третьої особи, а отже є додатковими витратами, які він самостійно несе. Правила та порядок участі батьків у додаткових витратах на дитину встановлені ст. 185 СК України, яка міститься у главі 15 СК України та поширюється на правовідносини щодо обов'язків батьків з утримання неповнолітніх дітей, а тому її правила не можуть бути розповсюджені на правовідносини, які виникли між повнолітнім сином та його батьком. Отже, при визначенні розміру аліментів, які слід стягнути з відповідача, суд враховує обставини, визначені в ст.182 СК України, а саме стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище відповідача, наявність на його утриманні малолітньої дитини, також судом враховується розмір прожиткового мінімуму, який існує в державі для працездатних осіб на час винесення судом рішення. Також суд враховує розмір вартості навчання, проживання в гуртожитку, необхідність придбання продуктів харчування, засобів особистої гігієни, одягу, предметів і речей для навчання тощо, ту обставину, що син сторін, як повнолітня особа, повинен і самостійно приймати заходи до власного матеріального забезпечення та визначає їх розмір у сумі 800 грн., щомісяця, на період навчання. Судові витрати підлягають до стягнення з відповідача на користь держави на підставі ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial