Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-18 00:00:00

Адвокат Романко В.Р., який діє, як представник за дорученням в інтересах [PERSON] звернувся в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства «Кредобанк», Приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личука Тараса Володимировича, третя особа без самостійних вимог: Приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Пиць Андрій Андрійович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги мотивує тим, що 21 січня 2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Тарасом Володимировичем було вчинено виконавчий напис №184, за яким запропоновано звернути стягнення на заборгованість у розмірі 30825,30 грн. на користь Публічного акціонерного товариства «Кредобанк». Зазначена заборгованість виникла за Договором про надання споживчого кредиту №1435656449701014 від 08 серпня 2014 року, Договору про відступлення прав вимоги, укладеного 10 серпня 2018 року між Публічним акціонерним товариством «Фідобанк» та Публічним акціонерним товариством «Кредобанк», додаткового Договору №1 до договору про відступлення прав вимоги від 10 серпня 2018 року з відповідними додатками, боржником за якою є [PERSON] . При цьому Позивачка покликається на те, що між нею та Публічним акціонерним товариством «Фідобанк» 8 серпня 2014 року було укладено договір про надання споживчого кредиту №1435656449701014. На підставі умов укладеного кредитного договору ПАТ «Фідобанк» надав Позивачці кредит у вигляді грошових коштів на суму 19997,41 грн. З моменту укладання кредитного договору та до серпня 2017 року (припинення роботи відділення банку по [ADDRESS] ) Позивачка своєчасно виконувала взяті на себе кредитні зобов`язання. Через проведення процедури ліквідації банку (публікація про ліквідацію міститься в газеті «Голос України» №138(6392) від 23.07.2016р.), з припиненням роботи відділення банку Позивачка була позбавлена можливості здійснювати періодичні платежі. Ліквідатор ПАТ «Фідобанк» не повідомив Позивачку у який спосіб проводити погашення кредиту за відсутності відділення в якому справлялась плата. Заборгованість яка виникла за вищевказаним кредитним договором не в такому розмірі, як то зазначено у виконавчому написі. За таких обставин, Позивачка вважає, що заборгованість, яка виникла у зв`язку з порушенням такою умов споживчого кредиту №1435656449701014 від 08 серпня 2014 року, на підставі якого вчинено оспорюваний виконавчий напис нотаріусом, не може вважатися безспірною і такою, що не потребує додаткового доказування, а відтак і не може стягуватись шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису. На підставі наведеного Позивачка просить, виконавчий напис Личука Тараса Володимировича, приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області, зареєстрований в реєстрі за №184 від 21.01.2021 року за яким запропоновано звернути стягнення у розмірі 30825,30 грн. на користь Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» визнати таким, що не підлягає виконанню. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак надала суду клопотання, в якому просила розглянути справу без її та представника участі, за наявними у справі матеріалами. Позовні вимоги Позивачка підтримує, у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві та просить задовольнити такі у повному обсязі. Відповідач, Публічне акціонерне товариство «Кредобанк», який був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, в судове засідання, повторно, не з`явився. Про причини своєї неявки суд не повідомив. Відповідач, приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тарас Володимирович, який був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, в судове засідання, повторно, не з`явився . Про причини своєї неявки суд не повідомив. Представник третьої особи без самостійних вимог: приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Пиць Андрій Андрійович, в судове засідання не з"явився, однак надіслав клопотання про розгляд справи без його участі. Рішення по справі ухвалити на розгляд суду. Суд, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, які є в матеріалах справи, прийшов до наступного висновку. Позовною вимогою Позивачки являється вимога про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягають виконанню. Судом встановлено, що 21 січня 2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Тарасом Володимировичем, на підставі статей 87-91 Закону України «Про нотаріат», глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 та пункту п.1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172 (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України від 11 листопада 1999 року № 2075, від 24 квітня 2000 року № 693, від 29 листопада 2001 року № 1602, від 26 листопада 2014 № 662), було вчинено виконавчий напис №184, за яким запропоновано звернути стягнення на заборгованість у розмірі 30825,30 грн. на користь Публічного акціонерного товариства «Кредобанк». Наявна заборгованість не може вважатись обґрунтованою у зв`язку з виникненням такої заборгованості у Позивачки перед Відповідачем через дію положень договору про відступлення прав вимоги від 10.08.2018 р. та додаткового договору №1 про відступлення прав вимоги від 10.08.2018 р. Сума боргу нарахована не на дату відступлення прав вимоги, а за пізніший період з 10.08.2018 р. по 09.09.2019 р. Тобто, як вбачається із спірного виконавчого напису сума заборгованості за відсотками не була предметом положень договору про відступлення прав вимоги від 10.08.2018р. та додаткового договору №1 про відступлення прав вимоги від 10.08.2018 р. Відповідачем така нарахована самостійно. Відповідно до ч.2 ст. 516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. З даних доводів суд убачає факт існування спору між сторонами, як Кредитором та Боржником. Вчинення виконавчого напису нотаріусом регулюється статтями 87, 88 Закону України «Про нотаріат», постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1127 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі Порядок). Згідно статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Підпунктом 2.3. п.2 Глави 16 Розділу ІІ. Порядку, визначено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів із моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від Іпотекодавця, а згідно підпунктів 3.1., 3.2. п.3 Глави 16 Розділу ІІ Порядку, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Відповідно до п.1 Переліку документів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172, стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, а для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до п.п.3.1 п.3 Порядку заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у цьому переліку (п.п. 3.5 п.3 Порядку). За таких обставин суд вважає, що заборгованість, яка виникла у зв`язку з порушенням Позивачкою умов по Договору про надання споживчого кредиту №1435656449701014 від 08 серпня 2014 року, на підставі якого вчинено оспорюваний виконавчий напис нотаріусом, не може вважатися безспірною і такою, що не потребує додаткового доказування, а відтак і не може стягуватись шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису. Враховуючи дані доводи, суд вважає, що виконавчий напис вчинено з порушенням вимог чинного законодавства, а тому позовні вимоги підлягають, оскільки Позивачка довела відповідно до ст. 81 ЦПК України ті обставини, на які вона посилалася як на підставу своїх вимог і заперечень на підставі належних та допустимих доказів. Відповідачі не скористались своїм правом та не виконали свого обов`язку доказування та подання доказів. Будь-яких доказів на спростування вимог та доказів Позивачки судом не здобуто. Відповідачі не скористались своїм правом надати суду відзив на позов та докази, які спростовують вимоги Позивачки. Відповідно до ч. 8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Разом з тим, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Велика Палата Верховного Суду у п.34 Постанови від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц зазначає, що вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду відповідає висновкам, викладеним у раніше ухвалених нею постановах від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) та від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278 гс18) з подібних правовідносин, відступати від яких немає підстав. Також, у п. 10 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. У даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Відтак, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог Позивачки. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. В силу приписів ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а суд повинен сприяти всебічному і повному з`ясуванню обставин справи. При розгляді даної справи суд посилається на положення ст. 77 ЦПК України, згідно якої належними є ті докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Outcome: approved