Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-25 00:00:00

22.04.2016 року позивач звернулася в суд з вищезазначеним позовом. Позов мотивовано тим, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], 2012 року народження. Як і за час пребування у шлюбі з позивачкою, так і по сьогоднішній день він ухиляється від виконання батьківських обов'язків щодо своєї доньки, не цікавиться її життям, здоров"ям, не відвідує, не надає матеріальної допомоги в добровільному порядку. Тому позивачка просить позбавити [PERSON] батьківських прав щодо їх дитини, стягнути з нього на її користь аліменти на утримання доньки у твердій грошовій сумі в розмірі 700 гривень, судові витрати покласти на відповідача. Позивачка [PERSON] та її представник на розгляд справи не з"явилися, від представника позивача [PERSON] надійшла заява про слухання справи за їх відсутності та письмові пояснення, з яких вбачається, що позов підтримують в повному обсязі, наполягають на його задоволенні. Відповідач [PERSON] на розгляд справи не з"явився, надіслав до суду письмові заперечення проти позову, які мотивував тим, що він бажає приймати активну участь у житті та вихованні своєї доньки [PERSON], проте позивачка, з якою після розірвання шлюбу залишилась проживати дитина, всіляко перешкоджає йому у спілкуванні з донькою. Стосовно надання матеріальної допомоги у добровільному порядку, то він пропонував позивачці укласти між собою нотаріально- посвідчений договір з приводу даного питання та надати реквізити для перерахування коштів на утримання дитини. Представник третьої особи- органу опіки та піклування при Воловецькій РДА на розгляд справи не з"явилася, надала суду заяву про слухання справи без її участі, проти задоволення позову в частині стягнення аліментів заперечень не має, позбавлення батьківських прав відповідача вважає недоцільним. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 07.11.2012 року батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.6), яка після розірвання шлюбу змінила прізвище на [PERSON] (а.с.7). Пунктом 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до положень п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. З рішення Воловецького районного суду від 27.10.2015 року №300/732/15-ц, яке набрало законної сили 17.11.2015 року вбачається, що під час вирішення позову про розірвання шлюбу неповнолітню дочку сторін [PERSON], [INFO] залишено на вихованні у матері (а.с.7), місцем реєстрації та проживання якої є [ADDRESS] (а.с.5, а.с.52). Тоді як місцем проживання відповідача- батька дитини є [ADDRESS] (а.с.22). Актом обстеження умов проживання дитини за адресою позивачки [PERSON] від 02 червня 2016 року встановлено, що [PERSON], 2012 року народження проживає в належних умовах для виховання та навчання, забезпечена всім необхідним (а.с.52), відвідує дитячий садок з 2015 року по теперішній час, позитивно характеризується вихователем закладу (а.с.70). З відповіді завідуючої Верхньоворітського ДНЗ №2 від 17.03.2016 року випливає, що відповідача [PERSON] в дошкільному навчальному закладі бачать дуже рідко (а.с.69). При цьому, він не звертався до органу опіки та піклування Воловецької РДА чи Ужгородської РДА із скаргами на те, що [PERSON] перешкоджає йому бачитись з дитиною [PERSON] (а.с.71, 72). З висновку органу опіки та піклування Воловецької районної державної адміністрації від 25.08.2016 року №1730/02-26 вбачається недоцільним позбавити [PERSON] батьківських прав щодо його дочки [PERSON] (а.с.66-67), оскільки відсутні будь-які достатні докази про його навмисне ухилення від своїх батьківських обов"язків, небажання брати участь у житті та вихованні дитини, негативні характеризуючі матеріали на відповідача, скарги на його неправомірні дії щодо дочки. Положеннями статті 19 Сімейного кодексу України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов'язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, зважаючи на стійке бажання батька брати участь у вихованні дитини, відсутність будь- яких даних про його негативну поведінку чи аморальний спосіб життя, наявність допустимих умов проживання, відсутність позитивного висновку органу опіки та піклування Воловецької РДА про доцільність позбавлення його батьківських прав, з метою захисту прав дитини на участь обох батьків у її вихованні, з урахуванням того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] в цій частині задоволенню не підлягає. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою ВР України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ч.2 ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). За змістом статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 1 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, а відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, та роз'яснень, викладених в п. 17 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд може визначити розмір аліментів в твердій грошовій сумі. У відповідності до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку. Як вбачається з матеріалів справи відповідач [PERSON] регулярної допомоги для належного утримання доньки [PERSON] не надає, однак не відмовляється від надання її в майбутньому, з його письмових заперечень має нерегулярний дохід, частину доходу одержує в натурі (а.с.23). При визначенні розміру аліментів суд враховує те, що відповідач є працездатним, не має на утриманні інших неповнолітніх дітей чи непрацездатних батьків, а позивачка не має постійного місця роботи та стабільного заробітку, а тому приходить до висновку про обгрунтованість завленої нею суми аліментів у розмірі 700 гривень, які слід стягувати з відповідача на її користь на утримання дочки щомісяця до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 191 СК України, суд вважає за необхідне присудити стягнення аліментів з дня пред'явлення позову до суду - з 22 квітня 2016 року та на підставі п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів допустити до негайного виконання в межах місячного платежу. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір на користь держави в сумі 551 гривень 20 копійок.

Outcome: approved