Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-01 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] вказавши, що з 27 липня 1982 року перебував з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі. Рішенням суду шлюб між ними розірвано, дружиною в 2006 році отримано свідоцтво про розірвання шлюбу, однак вони продовжували жити однією родиною у спільній квартирі. За час спільного проживання у шлюбі ними було придбано квартиру [ADDRESS], загальною площею 73,60 кв.м. та автомобіль марки КТП 330239 модель СПГ 2007 року випуску держномер [NUMBER]. Для придбання автомобіля вони з відповідачкою отримали кредит в ПАТ «ОТП Банк» на суму 54 000,00 грн. На момент подання позову кредитну заборгованість не погашено, хоча він надавав [PERSON] для цього грошові кошти для погашення кредиту. Відповідачка отримала в банку кредит на своє ім'я під заставу їх спільної квартири, яка була ними придбана ще в період шлюбу. Тому позивач відмовляється від вимог щодо визнання за ним частки в квартирі та просить визнати автомобіль спільною сумісною власністю і визнати за ним право власності на вказаний автомобіль. В ході розгляду справи позивач свої вимоги уточнив, доповнивши, що після розірвання шлюбу вони з відповідачкою фактично мешкали разом з їх спільною донькою однією родиною, сумісно робили покупки, піклувалися один про одного, відносилися як чоловік та дружина. Сумісно святкували родинні свята, мали спільних друзів. В той же період за сумісні кошти оформили купівлю автомобіля. Тому позивач просить встановити юридичний факт проживання його з [PERSON] однією родиною без реєстрації шлюбу з березня 2006 року по грудень 2010 року, визнати автомобіль спільним сумісним майном їх з [PERSON] та визнати за ним право власності на автомобіль. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] на заявлених вимогах наполягала з підстав, викладених в уточненому позові, просила їх задовільнити. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала, не заперечувала проти їх задоволення. Представник третьої особи ТзОВ «ОТП Факторінг Україна» Маринченко О.В. не заперечувала проти позову. Представник Довгинцівського відділу ДВС КМУЮ у Дніпропетровській області в судове засідання не з'явився, про дату слухання був повідомлений своєчасно та належним чином. Вислухавши відповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який 15.08.2006 р. розірвано (а.с.5 - копія свідоцтва про розірвання шлюбу). 03 вересня 2007 року між [PERSON] та ТзОВ «АВТО ЧАС ПЛЮС» в осбі директора Сущенко А.А. було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу, відповідно до якого [PERSON] придбано в кредит автомобіль марки Газ 33023-414У, вартістю 68310,00 грн. (а.с. 6 - копія договору купівлі-продажу, а.с.7 - копія акту прийому-передачі) 11 вересня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено договір про надання кредиту № CL-SME0AU/186/2007для придбання автомобіля згідно договору купівлі-продажу від 03.09.2007 р., на строк до 11 вересня 2010 року (а.с. 8-16 - копія договору про надання кредиту). Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Статтею 63 ЦК України, передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленість між ними. Частиною 1 ст. 70 СК України та ст.ст. 370, 372 ЦК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Пунктом 23 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11 Пленум Верховного Суду України визначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ( 2947-14 ), ч. 3 ст. 368 ЦК) ( 435-15 ), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до п. 30 вказаної Постанови, рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК ( 2947-14 ). Нормами ст. 74 СК України передбачено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Разом із тим, згідно із ч.2 ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. У відповідності до п.20 Постанови № 11 Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. На підставі викладеного, враховуючи визнання відповідачем позовних вимог в повному обсязі, суд вважає, що вимоги [PERSON] обґрунтовані, та підлягають задоволенню.

Outcome: partial