Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] в якому просила визнати договір позики від 04 січня 2014 року укладений між [PERSON] та [PERSON] - недійсним. В обгрунтування своїх вимог покликається на те, що 04 січня 2014 року між нею та [PERSON] було підписано договір позики. За умовами вищезгаданого договору позики (п.1; п. 1.1. договору) відповідач [PERSON] зобов'язаний був передати [PERSON] грошові кошти у сумі 149 000,00 тис. грн. в момент написання нею розписки, проте [PERSON] свого обов'язку не виконав, будь-яких коштів [PERSON] не передав. До моменту пред'явлення [PERSON] до Жовківського районного суду Львівської області позову про повернення суми грошових коштів за договором позики (цивільна справа № 444/2702/14-ц), [PERSON] була переконання, що укладений договір позики немає правових наслідків, оскільки довірившись словам [PERSON], написала розписку про нібито отримання коштів, хоча таких не отримувала ні готівкою, ні будь-яким їх переказом на своє ім'я. Сам факт підписання договору позики позивачка не заперечує. Проте грошових коштів у сумі 149 000,00 тис. грн. які передбачені договором позики, [PERSON] 04.01.2014р. ні до, ні після написання розписки їй не передав, оскільки запевнив її, що розписка є лише формальністю, якою він себе перестраховує аби в майбутньому внести вказані у розписці грошові кошти на покриття витрат необхідних для відкриття спільного з її сином [PERSON] продуктового магазину в селі Кунин. Обставину про те, що [PERSON] та [PERSON] мали спільний намір відкрити продуктовий магазин, може підтвердити голова Кунинської сільської ради, оскільки з приводу розміщення магазину на території згаданого села [PERSON] та [PERSON] до нього зверталися, були на прийомі. Обставина про те, що [PERSON] та [PERSON] мали спільний намір відкрити продуктовий магазин є важливою для правильного вирішення справи, оскільки вона була використана [PERSON], як привід аби ввести [PERSON] в оману щодо істотних умов договору позики, а саме що в момент написання розписки передача їй грошових коштів є необов'язковою. Чому саме [PERSON] має надати йому розписку, а не її син, відповідач [PERSON] повідомив, що [PERSON] ніде офіційно не працевлаштований, зареєстрованого власного майна немає, а це створює для [PERSON] загрозу неповернення йому внесених у спільний магазин коштів, а тому за переконаннями [PERSON] розписку про нібито отримання коштів повинна написати [PERSON], та як у її власності перебуває житловий будинок по [ADDRESS] в місті Жовкві, в якому вона та її син разом із своєю сім'єю проживають. Просив надати йому документи на будинок, проте [PERSON] відмовилась йому їх надати. Починаючи з січня 2014 року одразу після надання [PERSON] [PERSON] розписки про нібито отримання від нього коштів в сумі 149 000,00 тис. грн. у телефонних розмовах та при зустрічі з її сином [PERSON] завжди знаходив відговори про нібито свою зайнятість та переносив з дня на день, з місяця на другий місяць початок ведення спільних дій по відкриттю продуктового магазину, коштів вказаний у розписці не надавав. Так, тривало до травня 2014 року допоки її син підчас праці на столярному станку не втратив чотири пальці лівої руки. Зараз він є інвалідом, має групу. Враховуючи згадані обставини, починаючи з травня 2014 року [PERSON] та її сину було вже не до відкриття задуманого в селі Кунин продуктового магазину. Таким чином позивачка вважає, що відповідач вів її в оману, а тому відповідно до ст. 230 Цивільного кодексу України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. 28 листопада 2014 року [PERSON] подано до Жовківського РВ ГУМВС України у Львівській області заяву про вчинення [PERSON] кримінального правопорушення передбаченого статтею 190 Кримінального кодексу України. Одразу після звернення позивачки [PERSON] до Жовківського РВ ГУМВСУ у Львівській області із заявою про вчинення [PERSON] кримінального правопорушення передбаченого ст. 190 Кримінального кодексу України, останній звертався до неї з пропозицією укласти мирову угоду та подати заяву до суду про визнання та затвердження мирової угоди. За змістом запропонованої мирової угоди позивач [PERSON] 04.12.2014 нібито повернула 89 000,00 тис. грн. відповідачу [PERSON] та повинна була визнати пред'явлений ним позов. Проте, [PERSON] на згадану пропозицію [PERSON] не погодилась, оскільки зміст запропонованої мирової угоди не відповідає дійсності, і по своїй суті є лише спробую [PERSON] ввести суд та органи досудового розслідування в оману стосовно обставин справи і таким чином отримати 60 000 тис. грн. Також, вважає, що на увагу заслуговує факт матеріального становища позивача [PERSON], яка працює на посаді сестри-господині у Жовківській центральній районній лікарні понад 20 років та отримує невисоку заробітну плату, а саме за період грудня 2013 року по листопад 2014 року становить 17675,92 грн. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав наведених в позовній заяві, просили позов задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] позов заперечив повністю та суду пояснив, що пояснення позивача про нібито непередачу коштів ним позивачці не відповідають дійсності, оскільки свідченням передачі коштів є власне написана власноручно позивачкою боргова розписка про отримання коштів від нього. Крім цього зазначає, що під час підписання договору позики та розписки інших осіб окрім нього та позивачки присутніх не було, інакше б такі були зазначені в розписці. Також пояснив, що дійсно його представником готувалася мирова угода, так як після пред»явлення ним позову про стягнення коштів по розписці відповідачка хотіла повернути частину коштів, однак оскільки такі так і не повернула, то й мирова угода не була підписана, а тому просить в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши фактичні обставини справи суд вважає, що в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до положень ст.. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до вимог ст.. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. ст.. 10, 60, 61 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беріть участь у справі, виникає спір. Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд виходить з наступного. Із договору позики від 04 січня 2014 р. вбачається, що такий було укладено між [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник). Згідно данного договору позикодавець передав позичальнику, а позичальник прийняв у власніть 149000 грн. Зазначена сума грошей мала бути повернута до 31.10.2014.р.. Також даним договором засвідчено, що сторонни не приховують обставин, які мають істотні значення для даного договору, не порушено будь-чиїх прав даним договором, договір не укладається під впливом тяжкої обставини, укладення договору відповідає інтересам сторін, волевиявлення сторін є вільним, усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі, умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін, даний договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовленні в ньому, сторонни свідчать, що у тексті договору зафіксовано усі істотні умови, що стосуються позики. Даний договір підписаний сторонами, і позивачка в судовому засіданні підтвердила факт підписання нею даного договору. Із розписки від 04.01.2014 р. вбачається, що така написана власноручно позивачкою [PERSON], про те, що вона сааме 04.01.2014 р. о 14 год. в приміщенні за адресою [ADDRESS] відповідно до договору позики отримала від [PERSON] гроші в сумі 149000 грн. Дана розписка написана та підписана позивачкою власноручно і позивачка в судовому засіданні підтвердила факт підписання нею даної розписки. Із заяви [PERSON] від 28.11.2014 р. вбачається, що такою вона звернулася в Жовківський РВ ГУМВСУ у Львівській області із заявою про внесення відомостей, щодо вчинення злочину [PERSON], а саме за ст. 190 КК України. Із витяту з кримінального провадження № 12014140240001290 вбачається, що такі відомості було внесено в ЄРДР 05.12.2014 р., а саме, що [PERSON] шляхом обману отримав розписку від [PERSON] про передачу їй грошових коштів у сумі 149000 грн., однак грошові кошти на вказану суму [PERSON] не отримувала. З постанови про закриття кримінального провадження від 24.01.2015 р. вбачається, що кримінальне провадження за ст. 190 ч. 1 КК України за № 12014140240001290 від 05.12.2014р. закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України (встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення). Із тексту мирової угоди долученої до справи вбачається, що така сторонами не підписана. Із довідки про доходи вбачається, що [PERSON] працює в Жовківській ЦРЛ сестрою-господинею, загальна сума доходу за період з грудня 2013 р. по листопад 2014 р. складає 17675,92 грн. Із аудіозапису від 06 грудня 2014 р. записанного на ДВД диск Ridata, зробленого відповідачем по справі [PERSON] на телефон, який було досліджено судом, вбачається розмова двох осіб, а саме між [PERSON] та [PERSON], із наступним змістом, а саме на запитання [PERSON] до [PERSON] чи збираються вони з мамою повертати йому кошти, які він їм позичив, [PERSON] відповів «ну аякже», на запитання коли [PERSON] відповів «так як казали до 31 січня 2015 року, на запитання чи ідуть вони на мирову угоду чи ні, [PERSON] відповів «мама так і я їй кажу вона тіпа і так і щось проти, бо вона того слухає представника [PERSON]». В судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що дійсно на аудіозаписі чути його голос і що між ним та відповідачем відбулася саме ця розмова і саме цього змісту, однак в такому записі відсутнє продовження розмови оскільки така тривала дещо довший період часу. Із висновку експерта № 1006 від 22.07.2015 р. вбачається, що особистісна значимість для [PERSON] обставин, за яких була укладена угода позики між нею і [PERSON] лежить в площині психологічної прив»язаності її з сином, під час укладання угоди, досліджуваної судом, [PERSON] у виключному емоційному стані не перебувала, перебувала у стані підвищеної тривожності, властивого для типу емоційного реагування під експертної, здатність [PERSON] усвідомлювати, прогнозувати та усвідомлено приймати рішення і усвідомлено реалізовувати його збережені. На сприйняття [PERSON] досліджуваних судом обставин мали вплив комплекс індивідуально-психологічних ознак (довірливість, надмірна психологічна прив»язаність та емоційна залежність, наївність, тощо). Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що до нього одного разу під час футболу в селі підійшов [PERSON] та запитав чи є місця на території села для будівництва магазину і це було приблизно 2 роки назад. Іншої інформації не пригадує, так як це було давно. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що він 04.01.2014 р. разом з мамою, позивачкою по справі пішли до [PERSON] з метою, щоб мама написала останньому розписку про те, що вона бере позичку в сумі 149000 грн. Така розписка була необхідна йому, оскільки він планував відкриття спільного бізнесу разом з [PERSON], а саме магазину в одному із сіл Жовківського району, і оскільки він не мав грошей для відкриття магазину, а це приблизно 300000 грн., то відповідач йому запропонував написати розписку про буцімто отримання таких коштів, як гарантія, що він не обдурить в майбутньому відповідача. Так як він не працює, і у нього відсутнє будь-яке майно, то [PERSON] сказав розписку щоб написала мама, так як на неї зареєстрований будинок. Він був присутній під час написання розписки, однак заперечує сам факт передачі коштів в сумі 149000 грн. Допитана в судовому засіданні позивачка в якості свідка, суду дала пояснення аналогічні поясненням сина, свідка [PERSON], та заперечила факт отримання нею від [PERSON] кошти в сумі 149000 грн.. Суд не надає віри поясненням [PERSON] та [PERSON], так як їх пояснення про неотримання [PERSON] грошових коштів від [PERSON] спростовуються власноручно написаною розпискою [PERSON] про отримання грошей від [PERSON] в сумі 149000 грн., а також аудіо записом на якому зафіксована розмова між відповідачем [PERSON] та свідком [PERSON] з якої вбачається, що сам свідок [PERSON] на запитання [PERSON] чи збираються вони з мамою повертати йому кошти, які він їм позичив, відповів, що так, до 31 січня 2015 року, і сам свідок [PERSON] в судовому засіданні суду пояснив, що дійсно між ним та відповідачем [PERSON] відбулася розмова із вищезазначеним змістом, а тому суд розцінює такі пояснення [PERSON] та [PERSON], що дані на користь [PERSON] з метою неповернення нею коштів [PERSON]. Крім цього із змісту самого оскаржуваного договору який підписаний сторонами, вбачається, що таким не приховуються обставин, які мають істотні значення для даного договору, не порушують будь-чиїх прав даним договором, договір не укладається під впливом тяжкої обставини, укладення договору відповідає інтересам сторін, волевиявлення сторін є вільним, усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі, умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін, даний договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовленні в ньому. Відповідно до ст.. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст.. ст.. 627, 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст.. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Згідно п. 20 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивача, так як позивачем не доведено наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, не здобуто таких доказів і судом. Таким чином, суд прийшов до переконання, що в позові [PERSON] до [PERSON] про визнання договору позики недійсним слід відмовити.

Outcome: dismissed