Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-13 00:00:00

В липні 2015 року позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 01.03.2012 по 28.02.2015, з яких 5 450,70 грн. - основна заборгованість, 6 766,65 грн. - інфляційна складова та 1 862,44 грн. - 3% річних, а також судові витрати, понесені позивачем. При цьому зазначає, що позивач звертався вже до суду із відповідною заявою про видачу судового наказу. 23.04.2015 такий наказ судом було видано. Ухвалою суду від 12 червня 2015 року судовий наказ скасовано та роз`яснено Житлово-будівельному кооперативу «Будпрогрес» (далі - ЖБК «Будпрогрес») про можливість звернутися із такими вимогами в порядку позовного провадження. Так, в обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що є балансоутримувачем будинку [ADDRESS] В свою чергу, відповідач зареєстрований та проживає в квартирі №4 даного будинку. Позивач виконувало функції з утримання будинків та прибудинкової території, надання житлово-комунальних послуг та проведення розрахунків з квартиронаймачами житлових приміщень будинку за надані житво-комунальні послуги. Відповідач щомісячно отримував рахунки на сплату житлово-комунальних послуг, проте їх не сплачував, у зв'язку з чим утворилась заборгованість за фактично надані житлово-комунальні за вищезазначений період. Посилаючись на викладене, позивач просить суд позов задовольнити та на підставі ч.2 ст.625 ЦК України стягнути інфляційне збільшення боргу та 3% річних, судові витрати, зокрема, сплачений судовий збір та понесені витрати на правову допомогу (а.с.4-6) В судове засідання позивач свого представника не направив, останній подав заяву про розгляд справи за його відсутності, надав детальні розрахунки заборгованості (а.с.81) Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи в судові засідання 16 листопада 2015 року (був повідомлений під звукозапис в судовому засіданні 12 жовтня 2015 року - а.с.73) та 14 січня 2016 року (повідомлений шляхом направлення судової повістки - а.с.86) не з`явився. Зважаючи на повторну без поважних причин неявку відповідача, враховуючи розумні строки розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити (ст.214 ЦПК України) Судовим розглядом встановлено, що ЖБК «Будпрогрес» 20 квітня 2015 року звернулося до Солом`янського районного суду м. Києва із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача заборгованості за період з 01.03.2012 по 28.02.2015, з яких 5 450,70 грн. - основна заборгованість, 6 766,65 грн. - інфляційна складова та 1 862,44 грн. - 3% річних (а.с.87) 23.04.2015 судом виданий відповідний наказ. Ухвалою суду від 12 червня 2015 року скасовано даний судовий наказ (а.с.8) Згідно довідки від 23.07.2015 [PERSON] зареєстрований та проживає в [ADDRESS]. Будинок перебуває на балансі ЖБК «Будпрогрес» (а.с.14) Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що сума заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги у відповідача перед позивачем за період з 01.03.2012 року по 28.02.2015 року становить 14 079,78 грн., з яких 5 450,70 грн. - сума основного боргу, 6 766,65 грн. - інфляційна складова та 1 862,44 грн. - 3% річних (а.с.7) Відповідач в наданих суду заявах звертає увагу суду на пропущення позивачем строку позовної давності звернення до суду, проте суд не може повністю погодитися із цими доводами, оскільки в даному випадку мова йде про стягнення періодичних платежів, а також суд враховує не час звернення із цим позовом (липень 2015), а час звернення із цими вимогами в порядку наказного провадження (квітень 2015) Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки визначено у Законі України «Про житлово-комунальні послуги" (далі - Закон) Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником послуг (ст. 1, ч. 2 ст. 3, ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги") Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги" виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримування, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Примірні переліки житлово-комунальних та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи: 1) перша група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг та національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики; 2) друга група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують органи місцевого самоврядування для надання на відповідній території; 3) третя група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які визначаються виключно за договором (домовленістю сторін) Ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом (ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги") Статтями 20, 21 Закону визначені обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов'язком споживача є оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов'язком виконавця - забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору. Згідно ст. 68 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР) наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Квартирна плата та палата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Радою Міністрів Української РСР. Відповідно до ст. 64 ЖК УРСР члени сім'ї наймача, що проживають разом, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. Частиною 1 статті 66 ЖК УРСР встановлено, що плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється виходячи із загальної площі квартири (одноквартирного будинку) Згідно ст. 67 ЖК УРСР плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до ст. 179 ЖК УРСР користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність відповідного договору між споживачем житлово-комунальних послуг та їх виконавцем не є підставою для відмови у стягненні заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг, оскільки згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають також із дій осіб, які породжують ці права та обов'язки, і такою дією є реальне надання послуг та їх отримання відповідачем. Доводи відповідача, викладені в його заяві-запереченні проти позову (а.с.40) про те, що він фактично не користується послугами, оскільки позивач, на його думку, протиправно його них позбавив, не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи. Представник позивача в своїх письмових поясненнях на адресу суду зазначив, що лише з вересня 2012 року було припинено надання послуг з холодного водопостачання та водовідведення, гарячого водопостачання та водовідведення по квартирі [ADDRESS], що підтверджується актом від 30.08.2013 і з цього періоду плата за вказані послуги не нараховується (а.с.76-78, 79) Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України) Оскільки розрахунок заборгованості по комунальним послугам та квартплаті по квартирі [ADDRESS] відповідачем в передбаченому процесуальним законодавством не спростовано, суд вважає його належним та допустимим доказом на підтвердження наявності у останнього заборгованості за житлово-комунальні послуги. Враховуючи трирічний строк звернення до суду і відповідну заяву відповідача про застосування строків позовної давності суд враховує період заборгованості з травня 2012 року, відповідно стягненню підлягає заборгованість за період з 01.05.2012 по 28.02.2015 за надані житлово-комунальні послуги - 10 240,94 грн. (а.с.78) В той же час, позивач просить стягнути з відповідача лише суму в розмірі 5 450,70 грн. основного боргу (а.с.5) Свої вимоги позивач протягом розгляду справи не збільшував, відтак суд не може вийти за межі позовних вимог і задовольняє ці вимоги в частині стягнення 5 450,70 грн. основного боргу за житлово-комунальні послуги за період 01.05.2012 по 28.02.2015 (а.с.5, 7, 78) Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи з розрахунку, представленого позивачем і не оспореного відповідачем інфляційне збільшення боргу та 3% річних за період з 01.05.2012 по 28.02.2015 складає відповідно 6 715,52 грн. та 1 776,28 грн. , оскільки суд враховує період з травня 2012 року (а.с.7) Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог щодо стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги та інфляційного збільшення боргу і 3% річних. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню і судові витрати - судовий збір та витрати на правову допомогу. Так, позивачем при зверненні до суду було сплачено 243,60 грн. судового збору (а.с.2-3) та 1 948,80 грн. витрат на правову допомогу (а.с.28) на підставі договору №14/03/15 про надання правової допомоги від 23.03.2015 (а.с.26-27) 13942,50*2192,40/14079,78=2171,02 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial