Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про визнання права власності в порядку спадкування на земельну ділянку загальною площею 5,759 га на території Мар'є-Дмитрівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області, що відноситься до Девладівської сільської об'єднаної територіальної громади. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що [INFO] помер [PERSON] - батько [PERSON]. На день смерті [PERSON] проживав сам за адресою : [ADDRESS]. Після його смерті відкрилась спадщина - земельна ділянка площею 5,759 га на території Марє-Дмитрівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області, яка дісталася померлому від його матері [PERSON], яка померла [INFO]. 04 грудня 2003 року Рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області свідоцтво про право на спадщину за заповітом частково скасовано та визнано частину спадкового майна (1/2 земельної ділянки загальною площею 10,929 га) за братом померлого спадкодавця [PERSON], а саме: за [PERSON]. Таким чином на момент смерті батька позивача - [PERSON] відкрилась спадщина на частину земельної ділянки (паю), яка складає 5,759 га. З метою оформлення своїх спадкових прав [PERSON] (позивач по справі) звернувся із заявою про прийняття спадщини після померлого батька до приватного нотаріуса Софіївського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кот Любов Іванівни, в тім у прийнятті спадщини на земельну ділянку 5,759 га йому було відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Позивач звернувся за захистом прав позивача шляхом подання позову про визнання в порядку спадкування права власності на земельну ділянку. Позивач та представник позивача у судове засідання не з'явились, в матеріалах справи є заява від представника позивача про розгляд справи без його участі та без фіксування технічними засобами, просить позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач через канцелярію Софіївського районного суду Дніпропетровської області подав заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутністю, згідно з письмовим поясненням, заперечення проти задоволення позовної заяви відсутні. Представник третьої особи без самостійних вимог подав заяву про розгляд справи без його участі, заперечення проти задоволення позовної заяви відсутні. Дослідивши письмові докази та оцінивши усі докази по справі в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. [INFO] помер [PERSON] - батько позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], актовий запис №181, виданий Пятихатським районним відділом РАЦС Дніпропетровської області від 20.09.1989 року (а.с.12). [PERSON] помер [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть, серія [NUMBER], виданим 18 травня 2012 року Виконавчим комітетом Мар'є-Дмитрівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області, актовий запис №4, після смерті якого відкрилась спадщина на 1/2 частину земельної ділянки (паю) та складає 5,759 га., яка знаходиться на території Мар'є-Дмитрівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області. 16 травня 2017 року приватний нотаріус Софіївського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кот Л.І. видала [PERSON] Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку у зв'язку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ на земельну ділянку на ім'я померлого загальною площею 5,759 за адресою: (а.с.7). Рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2003 року свідоцтва про право на спадщину за заповітом частково скасовано та визнано 1/2 частину спадкового майна за братом померлого спадкодавця [PERSON], а саме: за [PERSON] (а.с.8-9). Як вбачається зі свідоцтва про спадщину за законом, померлому [PERSON], земельна ділянка площею 5,759 га, яка знаходиться на території Мар"є-Дмитрівської сільської ради Софіївського району, Дніпропетровської області дісталася від його матері [PERSON], яка померла [INFO] (а.с.15). Згідно державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], місцем знаходження нерухомого майна, а саме земельної ділянки площею 5,759 га., є Девладівська сільська об'єднана територіальна громада (а.с.13). Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи. В судовому засіданні досліджені всі докази, подані учасниками справи. Суд постановляє рішення на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись особа за захистом свого невизнаного, оспорюваного або порушеного права. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Нормами ст. 1261 ЦК України передбачено, діти спадкодавця складають першу чергу спадкоємців за законом. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верхового суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Відповідно до вимог ст.1 Протоколу 1 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод та ч.1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Частиною 2 ст. 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 Цивільного кодексу України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно з ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Статтею 120 ЗК України встановлено, що у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені, на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною у порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; свідоцтвом про право на спадщину (ч. 1 і ч. 2 ст. 126 ЗК). Відповідно до роз'яснень, що містяться в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7, про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Згідно з п. 1 ст.125 ЗК України, право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто, передумовою для застосування ст.392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Стаття 328 ЦК України встановлює, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Майнових спорів з приводу заявлених вимог про спадкування зазначеного спадкового майна не існує. Інших спадкоємців, ні за законом, ні за заповітом, після смерті [PERSON] не встановлено. В той же час судом при дослідженні матеріалів справи встановлено, що рішенням Софіївського районного суду від 04 грудня 2003 року, яке вступило в законну силу, визнано за [PERSON] право власності на 1/2 земельної ділянки (загальною площею 10,929 га, яка належала на праві власності [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER], зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №70) в розмірі 5,46 га, після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. Зі змісту позовних вимог позивача вбачається, що позивач просить визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку загальною площею 5,759 га, розташованої на території Мар'є-Дмитрівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області, в порядку спадкування після смерті [PERSON], який помер [INFO]. Отже, як встановлено судом, заявлений розмір земельної ділянки, на яку позивач просить визнати право власності в порядку спадкування, не відповідає фактичному розміру земельної ділянки, яка залишилась після успадкування [PERSON] право власності на 1/2 земельної ділянки загальною площею 10,929 га та розмір якої після 1/2 частини її успадкування в розмірі 5,46 га у відповідності до рішення Софіївського районного суду від 04.12.2003 року склала 5,469 га. (10,929 га-5,46 га=5,469 га). Судом враховується, що в іншому порядку, крім судового, позивач позбавлений можливості захистити свої спадкові права, а тому суд вважає, що позовні вимоги щодо визнання права власності в порядку спадкування за законом є законними та обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню частково.

Outcome: partial