Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до ФОП [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди. В позовній заяві вказала, що 10.06.2013 р. вона уклала договір купівлі-продажу та встановлення меблів на загальну суму 4 920 грн. з ФОП [PERSON] Умовами п.1.1 договору передбачено, що замовник поручає, а виконавець зобов»язується виконати роботи по виготовленню та доставці меблів згідно розцінок виконавця. П.2.1 договору передбачено, що загальна вартість меблів складає 4920 грн. Нею зазначена сума сплачена в повному обсязі, для оплати було укладено кредитний договір № AN3ZRG98870100 від 10.06.2013 р. У п.3.2 договору на придбання меблів зазначено, що після повної оплати продукції виконавець зобов»язується виготовити та доставити товар протягом 25 робочих днів, а у випадку, якщо виріб має нестандартну комплектацію, то строк виготовлення та доставки виробу складає 40 робочих днів. Незважаючи на повну оплату товару, до цього часу відповідач не виконав своїх зобов»язань, товар вчасно не доставив. 29.11.2013 р. між сторонами було укладено угоду про розірвання договору від 10.06.2013 р., за п.2.1 якої [PERSON] зобов»язався повернути грошові кошти в сумі 4 920 грн. протягом 15 банківських днів. На день підписання даного позову відповідач зобов»язання не виконав, грошові кошти не повернув. Посилаючись на ст.ст.23, 526, 530 ЦК України, ст.10, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», [PERSON] за позовом просить стягнути з відповідача на її користь сплачені кошти за договором від 10.06.2013 р. на виготовлення та поставку меблів у сумі 4920 грн. та моральну шкоду у розмірі 2000 грн. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує, просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не з»явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, заперечень не надав. У відповідності до ст.224 ЦПК України, суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Вивчивши матеріали справи, приймаючи до уваги позицію позивача, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст.ст. 837, 865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір побутового підряду є публічним договором. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Судом встановлено, що 10.06.2013 року між [PERSON] та фізичною особою - підприємцем [PERSON] було укладено договір про виготовлення та доставку меблів (а.с.9-10). Таким чином, між сторонами було укладено договір побутового підряду (ч.1 ст. 865 ЦК України). Відповідно до п.2.1 договору, ціна виробу становить 4920 грн., задаток сплачено позивачем у сумі - 4920 грн. в день укладення договору, що підтверджено заявою позичальника № AN3ZRG98870100 від 10.06.2013 р., в якій вказано, що кредит надається шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок [PERSON] № [NUMBER] у ПАТ «А-Банк» (а.с.12). П.3.2 договору передбачено, що після виконання п.3.1 договору, згідно якого замовник зобов»язалась сплатити вартість замовлення, що складає 4920 грн., виконавець зобов»язаний виготовити та доставити вироби протягом 25 робочих днів. А у разі, якщо виріб має нестандартну комплектацію - впродовж 40 днів. Однак у визначений термін відповідач свої зобов'язання не виконав, меблі не виготовив, грошові кошти не повернув. Статтею 872 ЦК України передбачено, що якщо підрядником були допущені істотні відступи від умов договору побутового підряду або інші істотні недоліки в роботі, виконаній із матеріалу замовника, він має право вимагати на своїм вибором: 1) виготовлення іншої речі з однорідного матеріалу такої самої якості; 2) розірвання договору та відшкодування збитків. У зв»язку з невиконанням відповідчем договору підряду, між сторонами 29.11.2013 р. була досягнута угода про розірвання договору № 1734 від 10.06.2013 р. на загальну суму 4920 грн.(а.с.14), за п.2.1 якої відповідач зобов»язався повернути замовнику грошові кошти у вказаному розмірі протягом 15 банківських днів. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Аналізуючи у сукупності надані позивачем докази, наявні в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що позов в частині вимог позивача стосовно повернення грошових коштів є законним та обґрунтованим, у зв'язку з чим відповідач повинен сплатити позивачу матеріальні збитки у розмірі 4920,00 грн. Розглядаючи позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди, суд виходив з наступного. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.2 Постанови від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в спорах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» спори про відшкодування заподіяної фізичної особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках коли встановлена відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Стаття 872 ЦК України, яка регулює права замовника у разі істотного порушення підрядником договору побутового підряду не передбачає права на стягнення моральної шкоди. Правовідносини, що виникли між сторонами в даній справі, є договірними, тому відшкодування моральної шкоди у випадку їх порушення законом не передбачено. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що вимоги про стягнення моральної шкоди не ґрунтуються на положеннях діючого законодавства, а тому задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При зверненні до суду позивача було звільнено від сплати судового збору на підставі ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 229,40 грн.

Outcome: partial