Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-21 00:00:00

[PERSON], 07.12.2017р. звернулася в суд із позовом про розірвання шлюбу з [PERSON], мотивуючи тим, що їхній шлюб був зареєстрований 01.09.2001р. відділом РАЦСу Городоцького районного управління юстиції Львівської області, актовий запис №77, у шлюбі мають сина [PERSON], 24.02.2006р.н., спільне життя між ними не склалося через зловживання відповідачем спиртними напоями, подружньою зрадою, а також через те, що увесь свій вільний час останній проводив із своїми друзями, поза домом, як наслідок з 2008 року припинили подружні стосунки, незважаючи на те, що проживали в одній квартирі, стали фактично чужими людьми, за таких обставин переконана, що втратила до [PERSON] почуття поваги і любові, збереження шлюбу та примирення є неможливим та суперечить її інтересам. Ухвалою судді від 11.12.2017р. провадження у справі відкрито. Позивачка в суді позов підтримала покликаючись на мотиви такого, пояснила, що з грудня 2017р. проживають окремо, як подружжя стосунків не підтримують понад 10 років, спільного господарства не ведуть понад 5 років. Просить розірвати шлюб, судові витрати покласти на відповідача. Відповідач в судове засідання 29.12.2017р. та повторно 22.01.2018р. не зявився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, тому, згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу у його відсутності в заочному порядку, на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши позивачку, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд доходить наступного висновку. Відповідно до положень ч.1 ст.\~24, ч. 3 і ч. 4 ст.\~56, ч. 2 ст.\~112 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п. 10\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007р. проголошена\~Конституцією України\~охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Отже, регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Із пояснень позивачки в суді, із матеріалів справи убачається, що [PERSON] та [PERSON] Леонідна зареєстрували 01.09.2001р. шлюб у відділі РАЦСу Городоцького районного управління юстиції Львівської області, актовий запис № 77, у шлюбі мають сина [PERSON], 24.02.2006р.н., із грудня 2017р. сторони разом не проживають, понад 10 років як подружжя стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть понад 5 років, причина розпаду сімї - подружня зрада та небажання відповідача проживати разом і дбати про сім"ю (а.с.5). Згідно свідоцтва про зміну імені серія І-СГ №017927 від 23.07.2015р., [PERSON] змінила прізвище та імя на [PERSON] (а.с.6). Із копії паспорта [PERSON] також убачається, що остання зареєструвала 01.09.2001р. шлюб з [PERSON] у відділі РАЦС Городоцького району Львівської області (а.с.3-4). Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позивачка в суді настоює на розірванні шлюбу, категорично заперечила можливість примирення з відповідачем, поновлювати сімейні стосунки з останнім - не бажає. З огляду на вищеозначені обставини та інші фактичні взаємини подружжя [PERSON] і [PERSON], суд доходить висновку, що подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає\~ст. 111 СК України, є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства, що має важливе значення. Розриваючи шлюб між сторонами, суд також враховує інтереси їх малолітньої дитини, повноцінний розвиток та виховання якої у сім'ї, в якій існують постійні непорозуміння, є неможливим. З огляду на вимоги ст. ст.\~133,141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивачки 640 грн. судового збору.

Outcome: approved