Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-29 00:00:00

22 листопада 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Жванської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими спорудами в порядку спадкування. Позов мотивував тим, що [INFO] помер [PERSON], який постійно проживав та був зареєстрований в [ADDRESS]. Після його смерті відкрилась спадщина до якої, в тому числі, належить житловий будинок з надвірними спорудами та будівлями, що розташований по вулиці [ADDRESS] Він є єдиним спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] Спадщину прийняв шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном. Мурованокуриловецькою державною нотаріальною конторою йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, так як відсутні правовстановлюючі документи на вказаний житловий будинок з господарськими спорудами. Оскільки іншого способу захисту своїх прав позивач не має, тому він звернувся до суду з даним позовом. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, в позовній заяві просив розглянути справу у його відсутності (а.с. 5). Представник відповідача Жванської сільської ради також в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає (а.с. 27). Враховуючи те, що сторони скористались своїм правом врегульованим ч.2 ст.158 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, давши оцінку зібраним доказам, суд приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що [INFO] у с. Жван Мурованокуриловецького району Вінницької області помер [PERSON] (а.с. 7). Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, до складу якого входить житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] Житловий будинок літ. «А» складається з 4-х житлових кімнат, житловою площею - 45,9 кв.м; загальною площею - 61,0 кв.м; ганку літ. «а», сарая літ. «Б», воріт «1», огорожі «2». Інвентаризаційна вартість даного будинку становить 85719 гривень. Факт належності житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами [PERSON] та його вартість підтверджується технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок (а.с. 10-14), довідками Жванської сільської ради № 557 від 28.10.2016 та № 553 від 24.10.2016 року (а.с. 16, 18), рішенням виконавчого комітету Мурованокуриловецької районної ради народних депутатів № 108 від 16.06.1988 року «Про оформлення права особистої власності на будинки, що належать окремим громадянам в селах Мурованокуриловецького району (а.с. 15), довідкою про проведення інвентаризації (а.с. 9). Згідно ч.ч. 1-2 ст. 524 ЦК УРСР (1963 р.), спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті (ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР 1963 р.). Свідоцтвом про смерть [PERSON] (а.с. 7), свідоцтвом про народження позивача (а.с. 8), довідкою Жванської сільської ради №553 від 24.10.2016 року (а.с 18), стверджується, що позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON], який має право на спадкування. Інші спадкоємці як за законом, так і за заповітом відсутні. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути втому числі довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним. Згідно довідки Жванської сільської ради Мурованокуриловецького району №553 від 24.10.2016 року, на час відкриття спадщини із спадкодавцем проживав та був зареєстрований його син - позивач [PERSON] (а.с.18). Отже останній прийняв спадщину шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном. З оглянутої в судовому засіданні спадкової справи № 136/2016 на ім'я померлого [INFO] [PERSON] слідує, що [PERSON] 26.05.2005 року подав заяву до Мурованокуриловецької державної нотаріальної контори про прийняття спадщини залишеної після смерті [PERSON] Інший спадкоємець за законом [PERSON] відмовилась від прийняття спадщини про що подала відповідну заяву. Державним нотаріусом позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, що складалося із грошового вкладу, який належав спадкодавцеві. Разом з тим, у посвідченні свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] [PERSON] державним нотаріусом відмовлено, оскільки відсутні правовстановлюючі документи (а.с.19). Верховний Суд України у своєму рішенні № 6-137цс13 від 18.12.2013 року висловив правову позицію згідно якої право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва. У 1957 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків" і прийнятою відповідно до цього Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків", які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Отже, за вказаними Указом та Постановою підставою виникнення у громадянина права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Як вбачається з характеристики будинку, господарських будівель та споруд (а.с. 14) житловий будинок, господарські будівлі та споруди, які є предметом розгляду у даній справі, були побудовані 1976 року та 1983 року відповідно. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністерства юстиції УРСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Крім того, з положень Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженого Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. З довідок Жванської сільської ради від 28.10.2016 року № 556 та № 557 слідує, що [PERSON] є власником житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] і свідоцтво на право власності на даний житловий будинок не видавалося (а.с. 16-17). Враховуючи, вищевикладені докази, а також обставину, що відповідач визнав позовні вимоги і таке визнання позовних вимог не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб, суд прийшов до висновку, що за позивачем слід визнати в порядку спадкування за законом право власності на житловий будинок як спадкоємця [PERSON]

Outcome: approved