Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-14 00:00:00

18 вересня 2015 року позивач звернулася до суду з позовною заявою про визнання права на земельну частку (пай). В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що вона 1 липня 1986 року була прийнята в члени КСП ім. Горького, реорганізованому в подальшому в КСП «Мурафське» в с. Мурафа Краснокутського району Харківської області, де працювала телятницею. Звільнилася 13 січня 1997 року в зв'язку зі зміною місця проживання. В період розпаювання земель господарства відповідно до Указу Президента України №720 від 8 серпня 1995 року, позивач була включена до списку-додатку до державного акту КСП "Мурафське", однак сертифікату вона не отримувала. Відповідно до Указу Президента України „Про порядок розпаювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам" право на земельну частку (пай) мають члени КСП та пенсіонери, які раніше працювали в ньому та залишилися членами цього підприємства. У зв'язку з юридичною необізнаністю позивач не знала, що порушені її Конституційні права, а стало про це відомо лише в 2015 році, коли вона звернулася до Відділу Держземагентства в Краснокутському районі, де і дізналася, що її прізвище внесено до списку - додатку до Державного акту на землю. Враховуючи вищевикладене, позивач [PERSON] звернулася з даним позовом до суду та прохає: поновити строк для звернення до суду за захистом права, оскільки він пропущений з поважних причин, так як позивач дізналася про її порушене право лише в 2015 році з відповіді відділу Держземагентства у Краснокутському районі Харківської області, визнати за нею право на земельну частку (пай) та зобов'язати Краснокутську РДА надати земельну частку (пай) розміром 4,5 умовних кадастрових гектарів із земель не витребуваних паїв, розташованої на території Мурафської сільської ради, за межами населеного пункту. В відкрите судове засідання представник позивача по довіреності не з'явився, надавши заяву про розгляд справи у їхню відсутність, позовні вимоги підтримав повністю та прохав їх задовольнити. Представник відповідача - Краснокутської районної державної адміністрації в судове засідання не з'явився, надавши через канцелярію суду заяву про розгляд справи без участі представника відповідача та про визнання позовних вимог. Суд, перевіривши та дослідивши письмові докази, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, прийшов до наступного. Указом Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» визначено, що право на земельний пай мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами цього підприємства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. За змістом статей 22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року) та Указу Президента особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: - перебування в членах КСП на час паювання; - включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; - одержання КСП цього акта. Матеріали справи свідчать, що 01 липня 1986 року позивач [PERSON] була прийнята в члени колгоспу ім. Горького та працювала телятницею по січень 1997 року, про що свідчить запис в її трудовій книжці серії [NUMBER]. Як вбачається з відповіді відділу Держгеокадастру у Краснокутському районі Харківської області від 15.10.2015 року №9.20.25-0.4-274/2-15 до списку-додатку №1 до Державного акту на право колективної власності на землю по КСП «Мурафське» Мурафської сільської ради серії ХР - 18-00-000700 була включена позивач [PERSON]. 13 січня 1997 року [PERSON] звільнена з роботи та з членів КСП «Мурафське» за власним бажанням, в зв'язку з переїздом в іншу місцевість, тобто на момент одержання КСП «Мурафське» Державного акту на право колективної власності позивач була членом КСП, однак сертифікату на земельну частку (пай) не отримувала. Окрім цього, факт перебування позивача [PERSON] в членах колгоспу КСП "Мурафське" підтверджується довідкою архівного відділу Краснокутської районної державної адміністрації від 13.10.2015 року №01-36/234. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач набула законне право на отримання земельної частки /пай/, так як на момент розпаювання земель працювала в колгоспі, була членом КСП «Мурафське» та була включена до списку осіб, доданого до Державного акту на право колективної власності на землю. Відповідно до ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. На підставі ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Отже, на підставі вищевикладеного, повно та всебічно з'ясувавши всі обставини справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, оскільки [PERSON] надала суду достатньо доказів, які підтверджують позов, а визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Крім того, [PERSON] пропустила строк для звернення з позовною заявою до суду і просить його поновити. Перевіривши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що відповідно до ст.73 ЦПК України пропущений строк необхідно поновити, оскільки він пропущений з поважних причин, так як позивачу не було відомо про те, що вона мала право на земельну частку (пай), а дізналася про це, коли в 2015 році звернулася до Відділу Держземагентства у Краснокутському районі Харківської області. Перевіривши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що відповідно до ст.73 ЦПК України пропущений строк необхідно поновити, оскільки він пропущений з поважних причин. На підставі вищевказаного та

Outcome: approved