Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-11 00:00:00

22.11.2019 позивач звернулася до Вінницького районного суду із даним позовом, який обґрунтувала тим, що на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу, Дробахою О.Д., від 12.09.2003 позивачу належить житловий будинок з господарськими спорудами розташований в [ADDRESS] . Вказує, що на момент придбання будинку продавець, [PERSON] , пояснила позивачу, що землю переоформити не можливо, оскільки вона перебуває в процесі приватизації, показала їй рішення 09 сесії 04 скликання від 29.07.2003 року Вороновицької селищної ради та запропонувала їй придбати будинок, а коли приватизуються земельні ділянки то переоформити і їх. Зазначає, що даний будинок знаходиться на земельній ділянці загальною площею 0,1500 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, кадастровий номер 0520655300:02:003:0003. Поряд знаходиться земельна ділянка площею 0,1320 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 0520655300:02:003:0004. Вказує, що оскільки на той час для укладення договору купівлі- продажу житлового будинку не вимагалась наявність відомостей про земельну ділянку, вона здійснила розрахунок за будинок та земельні ділянки в повному обсязі і чекала поки земля приватизується. Зазначає, що після нотаріального оформлення договору купівлі-продажу будинку вона переїхала до будинку і проживає там по даний час, обробляє вказані земельні ділянки, висаджує городину. Вказує, що приблизно у 2006 році до неї прийшла [PERSON] і дала їй Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ВН № 129393 від 06.07.2005 року, загальною площею 0,1500 га розташовану по [ADDRESS] , з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, кадастровий номер 0520655300:02:003:0003 та Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ВН [NUMBER] від 06.07.2005 , загальною площею 0,1320 га, розташовану по [ADDRESS] , з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 0520655300:02:003:0004. Обидва державних акти були видані на ім`я відповідача [PERSON] - чоловіка [PERSON] Зазначає, що вона запитала в неї, коли вони будуть переоформляти вищезазначені земельні ділянки, на що почула відповідь, коли чоловік приїде з Росії, де він перебуває на заробітках. З тих пір вона періодично телефонувала їй і все відкладалось на пізніше. Так триває до даного часу. Тому вона вирішила захистити свої законні права, звернувшись до суду з позовом про визнання права власності на земельні ділянки в порядку набувальної давності, оскільки вже понад 15 років відкрито, добросовісно користуюсь ними. Просить суд визнати за [PERSON] , право власності земельну ділянку загальною площею 0,1500 га, розташовану по [ADDRESS] з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, кадастровий номер 0520655300:02:003:0003 та земельну ділянку загальною площею 0,1320 га , розташовану по [ADDRESS] з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства кадастровий номер 0520655300:02:003:0004 в порядку набувальної давності. Позивач [PERSON] до судового засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] також до судового засідання не з`явився, надав суду відзив на позовну заяву, з якого убачається, що він позовні вимоги визнає в повному обсязі та згідно письмової заяви просить розглянути дану справу за його відсутності. 03.09.2019 в судове засідання представник позивача [PERSON] та представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Вороновицької селищної ради Вінницького району, до судового засідання не з`явилися по невідомим для суду причинам, про дату, час та місце судового засідання повідомлялися завчасно та належним чином; заяв про відкладення судового засідання до суду не надходило. Суд, з урахуванням положення ч. 3 ст. 223 ЦПК України , вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності нез`явившихся осіб. Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 12.09.2019 відмовлено у прийнятті визнання відповідачем [PERSON] позовних вимог по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] «про визнання права власності на земельну ділянку за набувальною давністю», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Вороновицька селищна рада Вінницького району. Дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов є необґрунтованим та таким, що підлягає відмові у задоволенні виходячи з такого. Судом установлено, що 12.09.2003 між [PERSON] ( продавець) та [PERSON] ( покупець) було укладено договір купівлі - продажу житлового будинку, відповідно до якого продавець продав, а покупець купив цілий жилий будинок і господарськими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] під [ADDRESS] (двадцятим ) , і розташований на присадибній земельній ділянці. Цей жилий будинок належить продавцю на підставі Договору купівлі - продажу, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Дробахою 13.0. 02 жовтня 2002 року (а.с.6). З Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВН № 129393 від 06.07.2005 року, убачається, що [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка загальною площею 0,1500 га. розташована по [ADDRESS] , з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, кадастровий номер 0520655300:02:003:0003 (а.с.9). З Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВН № 129394 від 06.07.2005 року, убачається, що [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка загальною площею 0,1320 га. розташована по [ADDRESS] , з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 0520655300:02:003:0004 (а.с.8). Вищезазначеними земельними ділянками користується позивач [PERSON] , про що свідчить довідка від 09.11.2018 №02-29/607 видана виконавчим комітетом Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області (а.с.13). Відповідно до довідки від 09.11.2018 №02-29/608 виданої виконавчим комітетом Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області убачається, що [PERSON] не може отримати дозвіл на виготовлення технічної документації по встановленню меж земельних ділянок за адресою [ADDRESS] так, як земельна ділянка площею 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд кадастровий №0520655300:02:003:0003 та земельна ділянка площею 0,1320 га для ведення особистого селянського господарства кадастровий № 0520655300:02:003:0004 знаходяться у власності гр. [PERSON] (а.с.12). Відповідно до ст.13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст.81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 119 Земельного кодексу України, громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Розмір цієї земельної ділянки встановлюється у межах норм, визначених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. При цьому, суд враховує, що набувальна давність визначається як спосіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Задоволення таких вимог можливе лише за наявності необхідних умов, а саме: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння, про що також наведено у п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав". При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Судом установлено, що позивач [PERSON] лише користувалась спірними земельними ділянками, і їй достеменно був відомий власник цих земельних ділянок, а тому в даному випадку дія норми 344 ЦК України застосуванню не підлягає. Такий висновок суду узгоджується і з позицією Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ висловленою в ухвалі від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-26282св14 за позовом про визнання права власності за набувальною давністю, а саме, що не завжди суди беруть до уваги те, що позов про право власності за давністю володіння не може пред`явити законний володілець, тобто особа, яка володіє майном з волі власника і завжди знає хто є власником. Це призводить до помилки у правовідносинах, і до договірних правовідносин застосовуються правовідносини набувальної давності. Крім того, такий висновок суду узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України висловленою в постанові від 20 травня 2015 року у справі № 911/130/14 / 3-87гс15 за позовом про визнання права власності за набувальною давністю, де зазначено, що відповідно до ч. ч. 1, 4 ст.344ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Отже, задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі ст.334ЦК України можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння. Норми цієї статті не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалося на підставі договірних зобов`язань (договорів оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), чи у будь-який інший передбачений законом спосіб, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. Отже, зважаючи на те, що власник спірних земельних ділянок відомий позивачу, про що зазначила позивач в позовній заяві, позивач надала до суду документи, які безспірно підтверджують право власності відповідача на спірні земельні ділянки, тому суд вважає, позивачем не доведено наявності сукупності умов для набуття права власності за набувальною давністю,правові підстави для встановлення факту добросовісного, безперервного, відкритого користування спірними земельними ділянками позивачем відсутні, а тому відсутні і підстави для визнання за позивачем права власності на спірне нерухоме майно за набувальною давністю. У зв`язку з чим, у задоволенні позову слід відмовити. Враховуючи, що у задоволені позову було відмовлено, тому у відповідності до ст. 141 ЦПК, судові витрати по сплаті судового збору за даним позовом підлягають залишенню за позивачем. Також суд вважає за необхідне роз`яснити учасникам справи положення ч.ч.4,5 ст. 268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: dismissed