Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до Золочівського районного суду Львівської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності за давністю користування. В обґрунтування позову вона зазначає, що вона народилася та проживає в [ADDRESS] . Даний будинок глиняновалькований, побудований на початку 20-го століття. Власниками даного будинку був її дід [PERSON] та його дружина [PERSON] . Вони померли в 1996 та 1991 роках відповідно. Зазначає, що спадкові справи після діда і баби не відкривались. І ніхто спадщини після них не приймав. Особи, які могли би претендувати на вказане майно, або померли, або не претендують. У вказаному будинку проживає позивачка, її чоловік та син. З часу народження вона там проживає, тому вважає, що вона має право набути право власності на вказаний будинок за давністю користування. Позивачка [PERSON] подала до суду заяву про розгляд у її відсутності. Позовні вимоги підтримала. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на розгляд справи не з`явилися, подали до суду заяви, якими позов визнали просили проводити розгляд справи у їх відсутності. Позов визнали. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними звукозаписуючими засобами не здійснювалося. При розгляді позову судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин: Позивачка з часу народження проживає у вказаному будинку [ADDRESS] . З часу початку користування вказаним майном вона відкрито, безперервно, без таємниць користується вказаним будинком, обробляє земельну ділянку, вважає його своїм. Сплачує необхідні платежі для обслуговування даного майна, провела його поточний ремонт, в даному будинку знаходяться її речі. Іншими словами: тривало, добросовісно, відкрито та безперервно, без таємниць володіє житловим будинком, ставиться до нього як до свого власного майна. Позивачка заволоділа даним майном добросовісно, обставини у зв`язку з якими виникло володіння цим майном не давали сумніву щодо правомірності користування ним. Інших доказів до справи позивачем не додано, клопотань про витребування інших доказів не заявлялось. Оцінюючи кожний аргумент, наведений учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, суд приходить до висновку про задоволення позову з урахуванням наступного. Згідно свідоцтв про право власності на жилий будинок від 12.11.1990р., виданих на підставі Рішення Золочівської районної ради народних депутатів від 25.10.1990р. №240. Видно, що власниками спірного житлового будинку були [PERSON] та [PERSON] . Зі свідоцтв про смерть [NUMBER] та [NUMBER] , видно, що [PERSON] помер [INFO] та [PERSON] померла [INFO] . З технічних паспортів, виготовлених 02.11.1989р. та 26.05.2020р. на вказаний житловий будинок видно, що його будівельні характеристики не змінились. Самовільних добудов чи перебудов немає. Як видно з свідоцтв про народження серія [NUMBER] , серія [NUMBER] та свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] , видно, що позивачка є внучкою власника спірного будинку. Як вбачається з будинкової книги позивачка зареєстрована в спірному будинку від народження та на момент пред`явлення позову проживає там разом із сім`єю. Набувальна давність є способом виникнення права власності, тобто таким способом, відповідно до якого право власності на цю річ виникає вперше, або незалежно від права попереднього власника на цю річ, тобто не базується на попередній власності, а базується на сукупності обставин, зазначених у частині першій\~статті 344 ЦК України. Суд враховує, що будинок збудований в початку 20-го століття. Протягом визначених\~ст.344 ЦКУ\~строків ніхто не вчиняв дій, що свідчили б про обов`язок повернути (витребувати) майно. З урахуванням викладеного суд вважає, що позов підлягає до задоволення, оскільки позивач фактично володіє та користується вказаним майном. Строк володіння майном повністю відповідає положеннями ст.344ЦК України. Суд вважає, що до даних правовідносин слід застосувати наступні правові норми: 01.01.2004р. вступив в дію\~Цивільний кодекс України, статтею 344 якого передбачено виникнення права власності за набувальною давністю. Як зазначено в\~ст. 344 ч. 1 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п"яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим кодексом. Відповідно до ч.4\~ст.344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до ч. 3\~ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно змісту\~ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. З врахуванням того, що відповідачі позов визнали, подавши про це заяву, до початку розгляду справи по суті, таке визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а також\~з врахуваннямвстановлених судом обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, суд приходить до висновку, що у позивача виникло право власності наспірний житловий будинок за набувальною давністю, а відповідно позов є підставним та підлягає до задоволення. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved