Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-02 00:00:00

02.11.2016 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства «АЕС Київобленерго» до [PERSON] про відшкодування збитків, завданих внаслідок порушення Правил користування електричною енергією для населення, (а.с., 2 5), в якій позивач просив суд винести рішення, яким: - стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача на розрахунковий рахунок 26034312998482 в ПАТ «Державний банк України», МФО 322669, код 23243188 вартість не облікованої електричної енергії внаслідок порушення ПКЕЕН в розмірі 2909,18 (дві тисячі дев»ятьсот дев»ять грн.., 18 коп.); - стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача на поточний рахунок 26000010517301 в ПАТ «Альфа Банк», МФО 300346, код ЄДРПОУ 23243188 витраті по оплаті судового збору в розмірі 1378,00 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім грн.. 00 коп.). 02.11.2016 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі ч. 3 ст. 11 1 ЦПК України для слухання даного провадження був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В., ( а.с., 22). 24.11.2016 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 122, 127 ЦПК України винесено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначеного до судового розгляду, (а.с., 25). 09.02.2017 року Кагарлицьким районним судом винесено рішення, ( а.с., 126 139), згідно з яким: - в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «АЕС Київобленерго» до [PERSON] про відшкодування збитків, завданих внаслідок порушення Правил користування електричною енергією для населення, - відмовити. 19.04.2017 року колегією суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області винесено ухвалу, ( а.с., 169 176), на підставі якої: - апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «АЕС Київоленерго» - відхилити. - рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 09 лютого 2017 року, - залишити без змін. 17.05.2017 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла письмова заява відповідача [PERSON] про винесення додаткового рішення, ( а.с., 179), в якій відповідач просить суд: - ухвалити в справі додаткове рішення, яким стягнути з ПАТ «Київобленерго» (код ЄДРПОУ 23243188, адреса: 08132, Київська область, м. Вишневе, вул.. Київська, буд. 2 Б) на користь [PERSON] (09234, Київська область, Кагарлицький район, с. Балико Щучинка, вул.. Козирєва, 47 а, код [NUMBER]) понесені ним витрати на оплату послуг адвоката в сумі 2756 (дві тисячі сімсот п»ятдесят шість) гривень. Свої вимоги про винесення додаткового рішення відповідач [PERSON] обґрунтовував наступним: Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 09 лютого 2017 року по справі № 368/1447/16-ц в задоволені позову відмовлено. З даним рішенням суду позивач не погодився та звернувся до Апеляційного суду Київської області з апеляційною скаргою, в якій, вказуючи на незаконність та необгрунтованість рішення суду першої інстанції, просив суд його скасувати з ухваленням нового рішення із задоволенням позовних вимог. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 19 квітня 2017 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «АЕС Київобленерго» - відхилено. Рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 09 лютого 2017 року - залишено без змін. З урахуванням вимог цивільно-процесуального законодавства рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 09 лютого 2017 року по справі № 368/1447/16-ц набрало законної сили 19 квітня 2017 року. Однак, при винесенні рішення, суд першої інстанції не вирішив питання про судові витрати, понесені відповідачем [PERSON] на оплату послуг адвоката у сумі 2 756 (дві тисячі сімсот пятдесят шість) гривень, відповідні документи містяться в матеріалах цивільної справи. У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 220 ІДПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. В судовому засіданні, яке відбулося 03.11.2017 року, представник позивача, - [PERSON] заперечувала проти задоволення заяви відповідача [PERSON], відповідно, заперечувала проти стягнення з її довірителя коштів в сумі 2756 (дві тисячі сімсот п»ятдесят шість) гривень. Свою позицію представник позивача [PERSON] обґрунтовувала положенням ч. 1 ст. 84 ЦПК України, де, зокрема, зазначено, що витрати, пов»язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. В судовому засіданні, яке відбулося 03.11.2017 року, відповідач, - [PERSON] вимоги, викладені в заяві про винесення додаткового рішення, підтримав, обґрунтовуючи свою позицію обставинами, які викладені в мотивувальній частині його заяви, та які судом наведено вище. В судове засідання, яке відбулося 03.11.2017 року, представник відповідача [PERSON], - [PERSON] не з»явився, хоча повідомлявся судом належним чином про день, час та місце слухання справи. Відповідач [PERSON] не заперечував проти слухання справи у відсутності його представника, - [PERSON] Суд, вислухавши сторони по справі, дослідивши матеріали справи, що стосуються судових витрат відповідача [PERSON], приходить до висновку щодо задоволення заяви відповідача, та винести судове рішення про задоволення вимог, викладених в заяві про винесення додаткового рішення, обґрунтовуючи своє рішення наступним. Фактичні обставини справи, та застосування до них норм процесуального права. 09 грудня 2016 року відповідач по справі, - [PERSON], як фізична особа, уклав угоду (Договір) № 22 про надання правової допомоги з адвокатом [PERSON] В»ячеславом Валерійовичем, ( а.с., 38). Згідно розділу 1 вищевказаної угоди клієнт в порядку та на умовах, визначених цією Угодою, дає завдання доручення, а Адвокат зобов»язується відповідно до завдання доручення Клієнта надати йому за плату правову допомогу адвоката щодо здійснення представництва (правової допомоги) прав та інтересів Клієнта в органах державної влади, на підприємствах, установах, організаціях, всіх форм власності та підпорядкування, судах України, правоохоронних органах тощо з питання представництва інтересів в суді. Згідно п. 3.1.2. вищевказаної угоди всього гонорар складає, - за домовленістю. Адвокатом є [PERSON] В»ячеслав Валерійович, повноваження якого підтверджуються: - витягом з Єдиного реєстру адвокатів України, ( а.с., 39); - свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю, посвідчення адвоката, ( а.с., 40). Адвокат [PERSON] приймав участь в судових засіданнях по захисту законних прав та інтересів відповідача [PERSON] в наступні дати, що підтверджується журналами судових засідань, - 14.12.2016 року, ( а.с., 46 47), 26.01.2017 року, ( а.с., 101 102), 09.02.2017 року, ( а.с., 125). Окрім того, на підтвердження суми судових витрат, понесених відповідачем [PERSON] під час слухання даної справи, в матеріалах справи містяться наступні документи докази: - квитанція до прибуткового касового ордеру № 22, ( а.с., 107), в якій зазначено, що адвокатом [PERSON] прийнято від [PERSON] кошти в сумі 2756 (дві тисячі сімсот пятдесят шість) гривень на підставі угоди № 22 про надання правової допомоги від 09.12.2016 року; - акт виконаних робіт до угоди про надання правової допомоги адвоката від 26 січня 2017 року, ( а.с., 108), в якому зазначено що: - даний акт виконаних робіт до угоди про надання правової допомоги адвоката є невідємною частиною вищезазначеної угоди № 22 від 09 грудня 2016 року по цивільній справі № 368/1447/16-ц, складений між виконавцем: адвокатом [PERSON], який діє на підставі Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 4734/10, що видане Київською обласною кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури 22 грудня 2011 року та замовником [PERSON], про наступне: 1. На підставі угоди про надання правової допомоги адвоката по справі № 368/1447/16-ц, Виконавцем виконано, а Замовниками прийнято наступні роботи: 1. Попередня консультація щодо характеру спірних правовідносин. 2. Вивчення та правовий аналіз матеріалів справи. 3. Підготовка процесуальних документів. 4. Участь у судових засіданнях. Замовник прийняв вказані роботи в повному обсязі та належної якості. Вартість виконаних робіт вказана у розрахунку. Жодних претензій по якості та обсягу робіт Замовник немає. Акт підписано у двох примірниках українською мовою, по одному примірнику - для кожної Сторони. Обидва примірники мають однакову юридичну силу; - розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу, ( а.с., 109), в якому зазначено наступне: - адвокатом [PERSON], який діє на підставі Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 4734/10, що видане Київською обласною кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури 22 грудня 2011 року, та [PERSON], згідно угоди (договору) № 22 від 09 грудня 2016 року по цивільній справі № 368/1447/16-ц надано правову допомогу наступного характеру: №п/пХарактер правової допомоги (послуги)рікКількість витраченого часу (год.)Розрахунок вартості, згідно Закону України №4191 -VI від 20.12.2011 рокуВартість (фн.) 1.Попередня консультація щодо характеру спірних правовідносин20162,001378,00x40%1102,40 2.Вивчення та правовий аналіз матеріалів справи20162,001378,00x40%1102,40 3.Участь у судових засіданнях20161,001378,00x40%551,20 4. Підлягає до Сплати 5,00 2 756,00 Фактично Оплачено 2 756,00 Всього Ш2 756,00 * Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік, з 1 січня 2016 року розмір мінімальної заробітної плати становить -1378, 00 гривень. Отже, що стосується винесення додаткового судового рішення, то суд керувався наступними нормами процесуального права. Згідно п. 4 ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Згідно ч. 2 ст. 220 ЦПК України суд ухвалює додаткове рішення після розгляду питання в судовому засіданні з повідомленням сторін. Їх присутність не є обов»язковою. Отже, слід зазначити, що питання про розподіл судових ви\-трат вирішується судом одночасно із ухваленням рішення суду. В мотивувальній частині рішення суд повинен визначити склад цих витрат та як вони розподіляються між сторо\-нами. В резолютивній частині рішення зазначається хто і на чию користь сплачує ці судові витрати. Додаткове рішення може бути ухвалене і тоді, коли суд вирішив питання про розподіл судових витрат лише частково. Проте, додаткове рішення не може бути ухвалене на підставі додаткового поданих доказів про розмір та склад судових витрат. Так, не допускається подання документів, що підтвер\-джують, наприклад, розмір витрат на правову допомогу, і їх включення до складу судових витрат після ухвалення рішення. Додаткове рішення може бути подано після проголошення рішення і до закінчення строку на виконання рішення. Строк розгляду заяви законом не передбачено. Тому суд повинен виходити з вимог розумності. За змістом додаткове рішення повинно відповідати загальним вимогам, які передба\-чені для рішення суду, тобто повинно містити вступну, описову, мотивувальну і резолю\-тивну частину. Однак, суд обмежується аналізом лише тих обставин, які стосуються під\-став для ухвалення додаткового рішення. В описовій частині суд повинен додатково зазначити коли було ухвалене рішення, яке доповнюється додатковим рішенням. В резолютивній частині суд вирішує лише ті питання, які викликали необхідність ух\-валення додаткового рішення. На виконання додаткового рішення видається окремий виконавчий лист. Стягнення судових витрат регулюється ст. 88 ЦПК України та пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №10 від 17.10.2014 р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», із змінами та доповненнями, внесеними постановою пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2015 року № 10. Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов»язаних з розглядом справи. Згідно п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов»язаних з розглядом судової справи належать витрати на правову допомогу. Згідно ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов»язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку щодо стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат, понесених ним під час слухання справи. Відповідно, суд вважає, що з позивача на користь відповідача слід стягнути судові витрати у виді коштів, оплачених за правову допомогу адвоката. Згідно п. 1 постанови № 10 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», із змінами та доповненнями, внесеними постановою пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2015 року № 10, (далі, - постанова): - судові витрати - передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у звязку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв'язку з вирішенням конкретної справи. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.ХІ.1950), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R (81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду. Разом із тим, ураховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції та прецедентну практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland)), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету. У звязку із цим при здійсненні правосуддя у цивільних справах суди повинні вирішувати питання, повязані з судовими витратами (зокрема, шодо відстрочення та розстрочення судових витрат, зменшення їх розміру або звільнення від їх сплати), у чіткій відповідності до Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК), Закону України від 08 липня 201 1 року № 3674-VI «Про судовий збір» (далі - Закон № 3674-VI), а також інших нормативно-правових актів України, забезпечуючи при цьому належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ, з одного боку, та інтересами позивача (заявника) щодо можливості звернення до суду, з другого боку. Згідно п. 2 Постанови: Згідно із главою 8 розділу 1 ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Визначені ЦПК види судових витрат є вичерпними, тому на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі, не може покладатися о6ов»язок нести інші витрати, не передбачені законодавством. Склад судових витрат по окремим його видам не є вичерпним. Порядок розподілу та відшкодування судовий витрат регламентується виключно ЦПК. Зазначені витрати не є збитками в розумінні статті 22 Цивільного кодексу України (далі - ІДК), не входять до складу ціни позову і не можуть стягуватися як збитки. Згідно п. 35 Постанови: - вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, якщо його також не звільнено від сплати цих витрат (частина друга статті 88 ЦПК). При предявленні позову до кількох відповідачів одним або кількома позивачами, звільненими від сплати судового збору, він стягується в дохід держави за рішенням суду окремо з кожного відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При предявленні позову кількома звільненими від сплати судового збору позивачами до одного відповідача судовий збір з відповідача стягується в дохід держави з урахуванням загальної суми всіх вимог. При повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. У разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду заяви позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави. Згідно п. 47 Постанови: - право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційний Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13 - рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6- рп/2013). Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Порядок надання безоплатної правової допомоги у цивільних справах передбачений у розділі III Закону України від 02 червня 2011 року № 3460-УІ «Про безоплатну правову допомогу», положення якого забезпечуватимуться поетапно, починаючи з 01 січня 2015 року. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-УІ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Згідно п. 48 Постанови: - підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Підсумовуючи вищевикладене, суд зазначає наступне: - винесення даного додаткового рішення обумовлене необхідністю вирішення питання судових витрат у повній відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, яке не було вирішено під час винесення основного рішення, в порядку та на умовах, які передбачені ст. 220 ЦПК України; - суд визнає кошти в сумі 2756 (дві тисячі сімсот п»ятдесят шість) гривень, які були сплачені відповідачем [PERSON] адвокату за надання правової допомоги, - як судові витрати в розумінні положення п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України; - суд визнає належними та допустимими доказами на підтвердження судових витрат, понесених відповідачем наступні письмові докази, - документи, - квитанцію до прибуткового касового ордеру № 22, ( а.с., 107), акт виконаних робіт до угоди про надання правової допомоги адвоката від 26 січня 2017 року, ( а.с., 108), розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу, ( а.с., 109); - судові витрати, понесені відповідачем, повинні бути стягнені з позивача на користь відповідача в порядку, та на умовах, які передбачені ч. 1ст. 88 ЦПК України; - суд критично відноситься до твердження представника позивача, що єдиною та достатньою підставою для відмови в задоволенні даної заяви є положення ч. 1 ст. 84 ЦПК України, де, зокрема, зазначено, що витрати, пов»язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони. Свою критичність суд обґрунтовує тим, що дійсно, судові витрати, пов»язані з оплатою правової допомоги адвоката, дійсно, ніс відповідач під час слухання справи, проте, під час винесення рішення в частині вирішення судових витрат слід застосовувати положення ст. 88 ЦПК України, зокрема, частини першої вказаної статті. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved