Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-01 00:00:00

13 травня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просив суд: -стягнути з відповідача на його користь 90 780 грн. відшкодування збитків. -стягнути з відповідача на його користь сплачений судовий збір; -стягнути з відповідача на його користь 1000 грн. витрат на правову допомогу. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 09.01.2015 [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER] виїхав на смугу зустрічного руху, де здійснив зіткнення з автомобілем марки «Опель» д.н.з. [NUMBER], що призвело до пошкоджень двох транспортних засобів. ДТП відбулася з вини водія автомобіля [NUMBER], [PERSON], що підтверджується постановою судді Солом'янського районного суду м. Києві від 20.02.2015 у справі № 760/2656/15-п. Відповідно до Звіту № 1853 про оцінку автомобіля «Опель» д.н.з. [NUMBER] від 14.01.2015 вартість відновлювального ремонту автомобіля «Опель» д.н.з. [NUMBER] в результаті його пошкодження при ДТП становить 140 780 грн. Крім того, позивач вказав, що був змушений звернутися за наданням правової допомоги до Адвокатського об'єднання «ТІБУРОН», що підтверджується витягом з договору № 01/01 від 13.01.2015 про надання правової допомоги та заплатив за його послуги 1000 грн. 21.01.2015 позивач направив відповідачу вимогу про відшкодування збитків, проте останній не здійснив позивачу відповідну виплату. Станом на 27.04.2015 позивач отримав від страхової компанії відшкодування у розмірі 49 000 грн. 25.02.2016 в судовому засіданні представник позивача подав заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив: -стягнути з відповідача на користь позивача 136 272, 79 грн. відшкодування збитків; -стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір; -стягнути з відповідача на користь позивача 20 000 грн. моральної шкоди; -стягнути з відповідача на користь позивача 4 000 грн. витрат на правову допомогу. Збільшення позовних вимог обґрунтовує наступним. Відповідно до звіту №1853 про оцінку автомобіля Opel Movano д.н.з. [NUMBER] від 03.02.2015 вартість відновлювального ремонту вищевказаного автомобіля в результаті його пошкодження при ДТП становить 140 780 грн. Позивач зазначає, що зробив ремонтні роботи самостійно, у зв'язку з чим витратив 161 622, 78 грн. на запчастини та 23 650 грн. за вартість робіт. Виходячи з вищенаведеного, просив позов задовольнити. 13.05.2015 ухвалою судді відкрито провадження в справі та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача в судовому засіданні 02.06.2016 позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні 02.06.2016 просив частково задовольнити позовні вимоги в сумі 42 778, 48 грн. вартості відновлювального ремонту та витрати на правову допомогу в сумі 1000 грн., у задоволенні інших позовних вимог заперечував. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 09.01.2015 сталася ДТП за участі автомобілів «Дачія» д.р. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та «Опель» д.р. [NUMBER] під керуванням [PERSON] Винним у скоєнні даної ДТП визнано [PERSON], що підтверджується постановою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 20.02.2015 у справі № 760/2656/15-п. Цивільно-правову відповідальність [PERSON] застраховано у ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» згідно полісу АІ/2786668 від 24.10.2014 (строк дії з 13.11.2014 - по 12.11.2015). Ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну становить 50 000 грн., франшиза - 1 000 грн. Встановлено, що 13.01.2015 до ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІСННА ІНШУРАНС ГРУП» звернувся [PERSON] із заявою про настання страхової події виплату суми. На підставі даного звернення страховиком було замовлено експертизу по зазначеній справі для визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого у ДТП т.з. «Опель» д.р. [NUMBER]. Згідно Звіту №1853 від 03.02.2015: -ринкова вартість т.з. - 148 657,14 грн., -вартість відновлювального ремонту - 244 187,24 грн., -вартість відновлювального ремонту із урахуванням коефіцієнту фізичного зносу - 91 778, 48 грн. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язковий ліміт відповідальності страховика - це грошова сума, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Згідно ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи (відповідно до полісу № АІ/2786668 франшиза становить 1000 грн.). 26.02.2015 [PERSON] надав страховику заяву на виплату страхового відшкодування , на підставі чого страховиком було виплачено [PERSON] суму страхового відшкодування у розмірі 49000 грн. (ліміт з урахуванням франшизи). Постановою Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18.12.2009 «Про судове рішення» (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Згідно з положеннями ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов'язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] встановлена та в порядку ст.61 ЦПК України доказуванню не підлягає. Відповідно до п.22.1. ст. 22 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно ст. 29 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Згідно ст. 12 цього Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової витати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного суду України за №4 від 01.03.2013 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" передбачено, що при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Як встановлено судом, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу автомобіля [NUMBER], згідно полісу серії АІ № 2786668 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності учасників наземних транспортних засобів, укладеного 13.11.2014, застрахована у Приватного акціонерного товариства "УСК "Княжа Вієнна Іншуранс Груп". Згідно з даним полісом ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну (на одного потерпілого) становить 50 000,00 грн., при цьому франшиза складає 1 000,00 грн. Відповідно до звіту №1853 про визначення вартості матеріального збитку автомобіля Opel Movano д.н.з. [NUMBER] від 03.02.2015 вартість відновлювального ремонту вищевказаного автомобіля в результаті його пошкодження при ДТП становить 108 821, 73 грн. (а.с. 44). А тому при вирішенні справи суд бере до уваги саме вищезазначений звіт, згідно якого відшкодування шкоди має становити 108 821, 73 грн. Оскільки страховою компанією було виплачено страховий ліміт в сумі 49 000 грн., то з відповідача підлягає стягненню сума відшкодування шкоди, а саме: 108 821, 73 грн. - 49 000 грн. = 59 821, 73 грн., а також сума франшизи в розмірі 1 000 грн., а всього з відповідача на користь позивача підлягає стягненню суми в розмірі 60 821, 73 грн. Судом не приймаються до уваги пояснення позивача в обгрунтування позовних вимог в частині стягнення суми в розмірі 136272,79 грн., виходячи з наступного. Позивач, звертаючись з позовом до суду, вказує, що стягненню підлягає сума збитків за вартість робіт та запчастини, що він витратив, зробивши ремонт самостійно, а саме на підставі рахунку № 391 від 15.03.2015 р. (а.с. 63) та накладної № 54103 від 28.03.2015 р. (а.с. 64). В той же час, суд роз'яснює позивачу, що відповідно до ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відтак, відшкодуванню Відповідачами підлягають вартість ремонтних робіт, матеріалів, а також вартість пошкоджених запчастин з урахуванням їх зносу. Крім матеріальної шкоди, позивач вказує, що йому було завдано моральну шкоду. Моральну шкоду позивач оцінює в сумі 20 000,00 грн., проте в ній слід відмовити з огляду на наступне. Відповідно до положень ст.ст. 23, 1167 ЦК України позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань, ступеня вини відповідача, який завдав моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року (зі змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно п. 5 вказаної Постанови відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. На підставі вищевикладеного, суд не має підстав для задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди, оскільки позивач не надав суду доказів, які підтверджують факт заподіяння його моральних страждань або втрат немайнового характеру. Враховуючи вищевикладене, позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки позов задоволено частково, суд приходить до висновку, що судові витрати, понесені позивачем, повинні бути відшкодовані відповідачем пропорційно.

Outcome: partial