Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-15 00:00:00

В квітні 2010 року ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" в особі Донецької обласної дирекції звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 014/07-155/157050 від 14 березня 2008 року. В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що згідно до кредитного договору № 014/07-155/157050, укладеного між Банком та відповідачем [PERSON] від 14 березня 2008 року, останній отримав кредит у сумі 204 945,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,5 % річних, строком до 14.03.2017 року. Відповідач в порушення норм діючого законодавства та умов зазначеного договору свої зобов'язання належним чином не виконує, в результаті станом на 06.04.2010 року перед Банком утворилась заборгованість у загальному розмірі 307 250,87 гривень. На підставі викладеного просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за зазначеним кредитним договором у розмірі 307 250,87 гривень та судові витрати. В ході судового розгляду позивачем неодноразово уточнювались позовні вимоги, і в остаточній редакції від 21 лютого 2013 року просив стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором, станом на 11 лютого 2013 року, у сумі 1 558 657 гривень 04 копійки, а також судові витрати у вигляді судового збору в 1700 гривень і витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи у сумі 120 гривень, які були понесені ним при зверненні до суду. Представник позивача ПАТ „Райффайзен Банк Аваль" до суду не з'явились, надали суду заяву з проханням розглянути справу без їх участі. У судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, його інтереси у судовому засідання представляла на підставі довіреності [PERSON], яка позовні вимоги не визнала та суду пояснила, що відповідач [PERSON] дійсно має заборгованість за кредитним договором. Останній раз він погашав заборгованість за даним договором в 2011 році у розмірі 1000 гривень. Звертала увагу суду, що відповідно до ухвали Вищого спеціалізованого суду України по розгляду цивільних та кримінальних справ від 15 серпня 2012 року, суду необхідно з'ясувати фактичну суму заборгованості, її складну, тобто встановити фактичні обставини, які є суттєвими для правильного вирішення справи. В уточнених позовних вимогах позивача заборгованість відповідача станом на 2 липня 2010 року складала 356640,28 гривень. В наданому суду розрахунку сума заборгованості станом на 2 липня 2010 року склала 299398,76 гривень. Крім того позивач посилався на те, що за даним кредитним договором проводилася реструктуризація, з урахуванням якої сума заборгованості склала 356640,28 гривень, при цьому банк не має можливості надати розрахунок заборгованості на дану суму, тобто підтверджується сума заборгованості у розмірі 220299,52 станом на 7 квітня 2009 року. В подальшому представник відповідача [PERSON] [PERSON], будучи неодноразово належним чином повідомлена про день та час слухання справи не з'являлась, тому суд, відповідно до ч.4 ст. 169 ЦПК України розглянув справу без її участі. Третя особа [PERSON] до суду не з'явилася, її інтереси у судовому засідання представляла на підставі довіреності [PERSON], яка не підтримала позовні вимоги. Заслухавши пояснення представника відповідача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 14 березня 2008 року між ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" (у зв'язку із затвердженням статуту - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» ) з одного боку, та [PERSON] (надалі - Позичальник), з іншого, було укладено кредитний договір № 014/07-155/157050, за умовами якого Банк надав Позичальникові кредит у розмірі 204 945,00 гривень строком до 14.03.2017 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,5 % річних. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ч.1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у тій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у тій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Пунктом 7.1. кредитного договору встановлено зобов'язання позичальника здійснювати погашення кредиту та процентів щомісячно ануїтетними (однаковими) платежами в розмірі згідно з графіком погашення кредиту та інших платежів. Ануїтетний платіж включає в себе погашення частини основної суми кредиту та процентів за його користування. Пунктом 16.3 кредитного договору у разі невиконання чи неналежного виконання договору позичальник зобов'язався сплачувати банку пеню у розмірі 1% від простроченої до суми за кожен календарний день прострочення. Нарахування пені здійснюється починаючи з наступного календарного дня після дати, коли відповідне грошове зобов'язання мало бути виконаним, і по день виконання позичальником простроченого зобов'язання включно. Сплата пені здійснюється в порядку та строки, передбачені для здійснення ануїтетних платежів за кредитом а бо в будь-яких інший день за згодою або на вимогу кредитора. Відповідно до ч.1,2 ст. 536 ЦПК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. У відповідності до ст. 526 Цивільного Кодексу України, зобов'язання повинно виконуватися належним чином згідно умов договору та вимогами Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з простроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому. З наданих представником позивача розрахунків вбачається, що станом на 11 лютого 2013 року заборгованість відповідача по справі [PERSON] за зазначеним кредитним договором, яка утворилась в наслідок неналежного виконання ним умов договору, становить 1 558 657,04 гривень і яка складається з: суми заборгованості за кредитом у розмірі 210 957,47 гривень, заборгованості за відсотками 131 001,86 гривень, пені за прострочки кредиту та відсотків 1 216 697,61 гривень ( т.1а.с. 222-225). Відповідно до п. 9.1 кредитного договору у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань кредитор має право вимагати дострокового погашення кредиту позичальником у повному обсязі разом зі сплатою всіх сум, належних до сплати на дату пред'явлення вимоги, включаючи проценти за кредитом (в тому числі прострочені проценти), пеню та штрафи відповідно до умов договору. Письмова вимога банку про дострокове погашення кредиту, процентів, пені та штрафних санкцій, надіслана позичальнику [PERSON] 17.06.2009 року, з боку останнього не виконана й по сей день. За клопотанням представника [PERSON], [PERSON] суд призначав судово-економічну експертизу для визначення суми заборгованості за кредитним договором, оскільки в матеріалах справи маються розрахунки заборгованості за даним договором, які суперечать один одному( т.2 а.с.113-114). Станом на 29.07.2015 року оплата вартості судової експертизи, яка була покладена на позивача [PERSON] не здійснена, матеріали справи надіслані на адресу суду без виконання ( т.2 а.с. 115). Оскільки відповідач [PERSON] не реалізував своє процесуальне право на доказування неправильного розрахунку заборгованості за кредитним договором, яка складає 1 558 657,04 гривень в сенсі ст.60 ЦПК України, тому у суду не має підстав для сумніву в правильності розрахунку заборгованості за вищевказаним кредитним договором саме в цій сумі, який складався відповідним спеціалістом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». Таким чином, суд вважає встановленим факт неналежного виконання позичальником [PERSON] зобов'язань за кредитним договором і утворення заборгованості станом на 11 лютого 2013 року у сумі 1 558 657,04 гривень, тому приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі та стягує з відповідача на користь позивача дану суму у повному обсязі, як доведену в ході судового розгляду справи. Крім того, у відповідності зі ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача довий збір в розмірі 1700 гривень, що були сплачені останнім при зверненні до суду. При цьому суд не стягує з відповідача витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120 гривень, оскільки чинним ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» данні витрати не передбачені.

Outcome: approved