Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-15 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, державного акту на право приватної власності на землю та визнання права власності на 1/3 частку земельної ділянки в порядку спадкування . Свої вимоги мотивує тим, що після смерті батька - [PERSON], який помер [INFO] , вона прийняла спадщину, оскільки на момент його смерті була неповнолітньою, від спадщин у встановленому законом порядку не відмовлялась. Але незважаючи на її права щодо спадкового майна , відповідачеві було видано свідоцтво про право на спадщину на всю спадкову земельну ділянку. Відповідач в подальшому зареєстрував своє право власності на неї та отримав Державний акт. Тому за захистом порушених прав вимушена звернутись до суду. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Позивач пояснила, що на час смерті батька їй виповнилось 16 років. Вона з заявою про відмову від прийняття спадщини не зверталась. Відповідач під час оформлення спадкового майна не повідомив нотаріуса про її існування, як спадкоємця першої черги, а нотаріус дані обставини належним чином не перевірила, у зв»язку з чим було порушено її права на спадкове майно. Коли у січні 2015 року звернулась до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, нотаріус в усній формі відмовила в її прийнятті, пояснивши, що вона повинна вирішувати всі питання в судовому порядку, тому і звернулась до суду. Про існування спадкового майна та про успадкування відповідачем всієї земельної ділянки знала з 2007 року. Але про те, що вона також має право на спадкове майно і про те, що захистити свої права може в судовому порядку дізналась лише у жовтні 2014 року. Раніше до суду не зверталась, оскільки росла в інтернаті, потім з»явились діти, не було коштів на юридичну допомогу, а самотужки не в змозі була захистити свої права. Представник позивача [PERSON] пояснила, що дійсно діючи в інтересах [PERSON] зверталась до Маловисківської районної державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, але нотаріус в усній формі відмовила в її прийнятті, тому були вимушені звернутись за юридичною допомогою до фахівця в галузі права та за захистом до суду. Відповідач та його представник позовні вимоги не визнали, посилаючись на те, що у позивачки на час звернення до суду були відсутні докази звернення до нотаріальної контори та відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, тому відсутній спір про право. Вона не була позбавлена можливості одержати в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину та вирішити всі питання у позасудовому порядку. Також представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову у зв"язку з пропуском позивачкою строку позовної давності. Крім того відповідач пояснив, що він дійсно під час оформлення спадкового майна не повідомив нотаріуса про наявність у спадкодавця неповнолітньої дитини, оскільки сумнівається у тому, що [PERSON], являється біологічною донькою його батька. На перерозподіл спадкового майна та на внесення змін до свідоцтва про право на спадщину не згоден. [PERSON] просила відмовити у задоволенні позову, оскільки вона вважає, що позивачка не являється донькою її померлого чоловіка. Представники Маловисківська Державної нотаріальної контори та відділу Держземагенства у Маловисківському районі в судове засідання не з»явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, їхніх представників, показання свідків, дослідивши подані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку [ADDRESS], яка належала спадкодавцеві на підставі Державного акту на право приватної власності на землю та являється єдиним спадковим майном після його смерті. 05 лютого 2007 року [PERSON] звернувся в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини після смерті батька. При наявності заяви [PERSON] - дружини спадкодавця , яка відмовилась від прийняття спадщини на користь свого сина [PERSON] , а також заяви матері спадкодавця - [PERSON], яка не претендувала на спадкове майно, [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на спірну земельну ділянку. Після отримання свідоцтва про право на спадщину [PERSON] зареєстрував у встановленому законом порядку свої права та отримав Державний акт на спірну земельну ділянку (а.с.11). [PERSON] являється донькою спадкодавця, що підтверджується копією свідоцтва про народження та копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 7,8). На час смерті батька їй виповнилось 16 років, з заявою про відмову від прийняття спадщини у встановленому законом порядку вона не зверталась. Тобто після смерті батька - [PERSON] в силу ч.4 ст. 1268 ЦК України прийняла спадщину . Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до положень ст. 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках встановлених законом. В п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року містяться роз'яснення, що свідоцтво про право на спадщину, може бути визнано недійсним з підстав встановлених ст. 1301 ЦК України, не лише тоді, коли особа, якій воно видане не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути : визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб. Так, при оформленні спадкових прав [PERSON] після смерті батька, було приховано від нотаріуса наявність іншого спадкоємця за законом - позивача по справі. В своїй заяві в нотаріальну контору відповідач про те що [PERSON] також являється спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] не повідомив. (а.с. 23) При таких обставинах державним нотаріусом безпідставно було видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на спадкове майно, без врахування прав [PERSON] А відтак і свідоцтво про право на спадщину , і Державний акт про право приватної власності на спадкову земельну ділянку підлягають визнанню недійсними в частині 1\\3 спадкового майна, на яке і слід визнати право власності за позивачем по справі . Доводи представника відповідача про те, що права позивача не було порушено та нею, на час звернення до суду, не було надано відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, суд визнає безпідставними. Так , відповідно до ч.1 ст. 1300 ЦК України , за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, нотаріус за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину. Відповідач в судовому засіданні вказав, що не визнає права позивача на спадкове майно , на перерозподіл спадщини та на внесення змін до свідоцтва про право на спадщину з урахуванням її прав не згоден, тому за вказаних обставин у позасудовому порядку, зокрема в нотаріальній конторі, [PERSON] не мала можливості отримати свідоцтво та її права підлягають судовому захисту. Крім того вказані обставини підтверджуються постановою нотаріуса, яка була видана під час розгляду справи по суті. Доводи відповідача та його матері [PERSON], про те, що [PERSON] не являється донькою спадкодавця, суд до уваги не приймає, оскільки жодних належних доказів на підтвердження цих обставин суду не надано та наявні в матеріалах справи докази не спростовано. Крім того суд не вбачає законних підстав для застосування строків позовної давності до вимог позивача, оскільки по-перше, на час смерті спадкодавця вона була неповнолітньою та не мала можливості захистити самостійно свої права. З пояснень [PERSON] вбачається , що про свої права на спадкове майно та про можливість захисту своїх прав в судовому порядку вона дізналась лише у 2014 році ; по-друге, відповідно до чч.4,5 ст.1268 ЦК України спадкове майно належить позивачці з часу відкриття спадщини. Також суд враховує, що відповідно до Конституції України особа повинна неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей та виконувати обов'язки, передбачені ст.ст.65-67 Конституції. При невиконанні особою конституційних обов'язків незнання законів не звільняє особу від юридичної відповідальності. При цьому ст.64 Конституції передбачає, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Як свідчить практика Європейського суду з прав людини особа вправі бути юридично необізнаною. Таким чином, суд вважає, що оскільки права неповнолітніх на прийняття спадщини захищені законом, спадкове майно позивачці належить з часу відкриття спадщини і в інший спосіб захистити своє право вона не може ніж звернутися до суду, позовні вимоги необхідно задовольнити. Судові витрати в сумі 730 грн 80 коп, виходячи з кількості позовних вимог та ціни позову (243.60 * 3 = 730 грн 80 коп ) , суд відповідно вимог ст. 88 ЦПК України покладає на рахунок відповідача.

Outcome: approved