Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-28 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради Волинської області про позбавлення батьківських прав. В позовній заяві посилається на те, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який згідно рішення Володимир-Волинського міського суду від 27.05.2014 року було розірвано. За час спільного подружнього життя у них народилась одна дитина, син [PERSON], [INFO]. Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 03.06.2014 року стягнуто з відповідача в її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі по 500 гривень щомісячно, починаючи з 05.05.2014 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків, з сином не підтримує зв'язку, не піклується про його здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, не дбає про навчання та не бере участі у його вихованні чим проявляє своє байдуже ставлення до долі дитини. Ухвалою судді від 17.04.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Підготовче судове засідання призначено на 03.05.2018 року. 03.05.2018 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті на 16.05.2018 року. 16.05.2016 року у зв"язку з неявкою відповідача з невідомих суду причин розгляд сппрви було відкладено на 29.05.2018 року. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, в своїх поясненнях суду зіслались на обставини, викладені в позовній заяві, просять позов задовольнити. Представник служби у справа дітей Володимир-Волинської міської ради Дубась О.В. підтримала висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав щодо його неповнолітнього сина [PERSON] Суду пояснила, що питання про позбавлення відповідача батьківських прав двічі заслуховувалось на засіданнях комісії, про яке відповідач був повідомлений особисто, однак від явки ухилився. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про дату та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, шляхом направлення судової повістки. Також, відповідач викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Враховуючи, що відповідно до положень ст. 128 ЦПК України, з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, а також те, що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, а відповідач відзив не подав, наявні всі умови, встановлені ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення. Таким чином, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін за доказами, що містяться в матеріалах справи, при заочному розгляді справи відповідно до положень ст. 281 ЦПК України Заслухавши пояснення та доводи позивача та її представника, представника третьої особи, дослідивши зібрані по справі матеріали, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. У відповідності до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; несприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. Згідно ч.1,2 ст. 27 вказаної Конвенції, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі з 25 липня 2011 року, який згідно рішення Володимир-Волинського міського суду від 27.05.2014 року було розірвано. Згідно копії свідоцтва про народження [NUMBER] відповідач [PERSON] являється батьком неповнолітнього [PERSON], [INFO]. Як пояснила в судовому засіданні позивач, що після розірвання шлюбу, дитина залишилась проживати разом з нею. Відповідач з 2013 року взагалі перестав цікавитись життям та здоров'ям сина, хоча йому було відомо місце їх проживання. Він не виявляє бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь в її вихованні, проявляє байдуже ставлення до долі дитини. Свідок [PERSON] суду пояснила, що відповідач життям дитини не цікавиться, не відвідує і не спілкується з нею, фінансово не допомагає утримувати сина. Свідок [PERSON], в судовому засіданні підтвердила, що дитина постійно проживає разом з матір'ю. Батько жодного разу не відвідував сина, не забирав з садочка. Судом встановлено, що рішенням Володимир-Волинського міського суду від 03.06.2014 року з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі по 500 гривень щомісячно, починаючи з 05.05.2014 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно довідки Володимир-Волинського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби № 1000 від 21.12.2017 року заборгованість [PERSON] по аліментах на утримання сина [PERSON], [INFO] станом на 01.12.2017 року становить 11436,48 грн. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В ході розгляду справи встановлено, що відповідач протягом значного часу ухилився від виховання та утримання свого неповнолітнього сина. Знаючи про місце проживання своєї дитини, відповідач жодного разу її не відвідав, не поцікавився станом здоров'я та не надав матеріального утримання. Виконавчий комітет Володимир-Волинської міської як орган опіки і піклування надав висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Представник служби у справах дітей Володимир-Волинської міської ради Дубась О.В. в судовому засіданні зазначений висновок підтримала, пояснила , що питання щодо позбавлення батьківських прав відповідача на засіданні комісії з питань захисту прав дитини розглядалося неодноразово про що його повідомлялося, однак він з жодним клопотанням до органу опіки та піклування щодо забезпечення можливості спілкування з дитиною не звертався, чим підтвердив своє байдуже ставлення до виховання та утримання сина. Отже, позбавлення відповідача батьківських прав на даний момент, приймаючи до уваги конкретні обставини справи, враховуючи свідоме нехтування батьком своїми батьківськими обов'язками, що знайшло підтвердження у судовому засіданні, на думку суду є єдиним можливим засобом забезпечення дитини гармонійного виховання, як того вимагає ст. 150 СК України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов підлягає задоволенню, то з відповідача в користь позивача необхідно стягнути судовий збір.

Outcome: approved