Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-24 00:00:00

01.10.2018 року позивач [PERSON] звернулася в Дарницький районний суд м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що між нею та відповідачем 01.10.2014 року було укладено договір позики, відповідно до умов якого вона передала у позику відповідачеві [PERSON] грошові кошти готівкою наручно у розмірі 150 000 грн., які відповідач зобов"язалася повернути в строк до 15.10.2015 року. Однак у зазначений строк кошти повернуті не були, у зв"язку з чим 01.09.2018 року вона надіслала письмову вимогу відповідачу про повернення отриманої позики. В зв"язку з тим, що в добровільному порядку відповідач не повертає позичені кошти за договором позики, вона вимушена звернутися до суду з даним позовом, просила суд про стягнення з відповідача на її користь 150 000 грн. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 12.10.2018 року відкрито провадження у даній цивільній справі, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 13.12.2018 року ухвалено закінчити підготовче засідання та призначити справу до розгляду по суті. В судове засідання позивача не з"явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, в матеріалах справи разом з позовною заявою позивачем подане клопотання про розгляд справи у її відсутність. Відповідач також у судове засідання не прибула, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення, однак про причини неявки суд не повідомила, відзив до суду не подавала. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи зазначене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 01.10.2014 року було укладено договір позики у письмовому вигляд, відповідно до умов якого [PERSON] отримала у позику від [PERSON] грошові кошти готівкою наручно у розмірі 150 000 грн., які відповідач зобов"язалася повернути в строк до 15.10.2015 року. 01.09.2018 року позивач надіслала письмову вимогу відповідачу про повернення отриманої позики, однак вказана вимога залишилася без відповіді. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона ( позикодавець) передає другій стороні ( позичальникові) у власність грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики ), або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості . Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Вищевказаний договір позики від 01.10.2014 року був укладений сторонами відповідно до вимог діючого законодавства, підписаний відповідачем, не визнаний недійсним і є чинним на момент розгляду справи. Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. На підставі вищевказаного та

Outcome: approved