Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-02 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] звернулася до суду з позовом до Львівського казенного експерементального підприємства засобів пересування і протезування про стягнення компенсації за порушення строків виплати нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. Позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до наказу № 8 від 12.01.1995 року була прийнята на роботу до Львівського казенного експериментального підприємства засобів пересування і протезування в Луцький протезно ортопедичний цех на посаду техніка - протезиста, де працює на день подачі позовної заяви. Щомісячно відповідач здійснював їй нарахування сум заробітної плати, а за наявності коштів виплачував. Однак починаючи з березня 2020 року фактична виплата заробітної плати позивачці частково не здійснювалась. Згідно довідки, яка була надана заявниці за місцем роботи, за період з березня 2020 року по жовтень 2021 року відповідачем було нараховано та не виплачено [PERSON] заробітної плати на суму 79344,71 грн., тобто тривалий час вона не отримала належних їй коштів за виконану роботу. Таким чином, вже протягом 19 місяців вона не отримує заробітної плати. Просить суд стягнути з відповідача на її користь 79344,71 грн. 71 коп. нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та 5998 грн. 37 коп. компенсації за порушення строків виплати нарахованої але не виплаченої заробітної плати та судові витрати по справі. Позивачка подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Просить суд позов задовольнити проти заочного рішеня не заперечує. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причини не прибуття в суд не повідомив. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення. \~ \~ \~ \~ Судом встановлено, що позивач [PERSON] працює у Львівського казенного експерементального підприємства засобів пересування і протезування на посаді посаду техніка\~-\~протезиста (а.с. 6,7). В період з березня 2020 року по день подання позову відповідач не виплачував позивачці заробітну плату. Так, станом на даний час відповідач не виплатив їй за цей період та заборгував 79344,71 грн., що підтверджується довідкою про нараховану та невиплачену заробітну плату Львівського КЕПЗПіП. Відповідно до вимог частини першої\~статті 115 КЗпП України\~заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ст. 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи. За особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов`язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Згідно статті 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Компенсація провадиться відповідно до Закону № 2050 та Порядку № 159. Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін у відсотках для визначення суми компенсації. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. ІСЦ у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Відповідно до ч. 2\~ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник маж право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Таким чином, суд вважає, що відповідачем були порушені права позивача, передбачені\~ст. 115 КЗпП України,а саме: право на оплату праці та своєчасне отримання заробітної плати, дане право підлягає захисту, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість по заробітній платі за період з березня 2020 року по жовтень 2021 року. Статтею першою Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» визначено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Статтею другою даного Закону встановлено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадяться у разі, затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності" цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, в т.ч. заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Відповідно до пункту третього постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 «Про затвердження порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, в т.ч. заробітна плата (грошове забезпечення). Відповідно до пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» у справах , пов`язаних із вирішенням спорів про індексацію заробітної плати або компенсацію працівникам втрати її частини у зв`язку із затримкою її виплати , суди мають враховувати , що компенсація втрати частини заробітної плати проводиться згідно ст.. 34 Закону і Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати , затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427 , підприємствами , установами , організаціями усіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати ( проіндексованої за наявності необхідних для цього умов ) на один і більше календарних місяців , незалежно від того , чи була в цьому вина роботодавця , якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток . За наявності зазначених умов у тому ж порядку індексації підлягає присуджена за рішенням суду сума заробітної плати, якщо ці умови настали у зв`язку з несвоєчасним виконанням рішення . У Рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 у справі № 1-18/2013 за конституційним зверненням громадянина … щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України викладено наступний правовий висновок : в аспекті конституційного звернення положення частини другої статті 223 Кодексу законів про працю України слід розуміти так, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем (пункт 1 резолютивної частини рішення). Таким чином, в ході судового розгляду заявницею підтверджено факт заборгованості відповідача, що виникла через порушення трудових прав [PERSON] та відсутність якої відповідачем в установленому порядку не спростовано, а тому загальна сума заборгованості, що підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача, за період з березня 2020 по жовтень 2021 року, становить 85343,08 грн., з яких 79344,71 грн. заробітної плати та компенсація за порушення строків виплати нарахованої, але невиплаченої заробітної плати в сумі 5998,37 грн. Отже, враховуючи викладені вище обставини по справі, суд приходить до висновку, що в ході судового розгляду викладені позивачкою [PERSON] знайшли своє підтвердження, а тому заявлений позов підлягає до задоволення. Відповідно до вимог Закону України\~«Про судовий\~збір» позивач звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом про стягнення заробітної плати, у зв`язку з чим судовий збір з відповідача у розмірі 908 грн. підлягає стягненню у дохід держави

Outcome: approved