Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-30 00:00:00

25.02.2015 року позивач звернулася до суду із позовом, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS]. В обгрунтування заявлених вимог у позовній заяві вказала, що на підставі договору міни реєстр № 2-666 від 01.04.2000 року вона є власницею 1/3 частини житлової квартири [ADDRESS], розташованої за вищевказаною адресою ( власниками по 1/3 частини вищевказаної квартири є [PERSON] та [PERSON], вони зареєстровані та мешкають за іншими адресами). У квартирі крім неї зареєстрований також її син - [PERSON]. Однак, на даний час місце його проживання невідоме, у зазначеній квартирі він не проживає більше одного року, будинком не цікавиться, позивач сама оплачує всі комунальні послуги. Реєстрація відповідача є перешкодою для неї у розпорядженні в повному обсязі квартирою. Внаслідок цього порушується її право на користування і розпорядження власністю. Позивач надала заяву, в якій позов підтримала та наполягала на його задоволенні, просила справу розглянути без її участі. Треті особи [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з»явилися, причина їх неявки суду не відома, про час місце слухання справи були повідомлені належним чином. Від завідувача Балаклійського районного сектору Головного управління Державної міграційної служби України у Харківській області надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника, заперечень не має. Відповідач в судове засідання не з»явився. Його виклик проводився у відповідності із ст.74 ЦПК України. Заперечень проти позову не надходило, причини неявки суду не відомі. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. На підставі ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Власниками по 1/3 частині квартири [ADDRESS], на підставі договору міни реєстр № 2-666 від 01.04.2000 є [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). За вищевказаною адресою зареєстрований відповідач [PERSON], [INFO] (а.с.7). Відповідач зареєстрований у спірній квартирі, однак більше одного року не проживає у ній, що підтверджується актом обстеження від 27.01.2015 року (а.с.8). Відповідно до ст. 7 Закону України від 11.12.2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації з місця проживання здійснюється на підставі рішенням суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або про позбавлення права користування житловим приміщенням, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або померлою, свідоцтва про смерть. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК; ст. 405 ЦК). За змістом ч.2 ст. 405 ЦК України передбачені спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право на користування житлом власника: у разі відсутності члена сім»ї власника без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідач без поважних причин не проживає у зазначеному будинку більш ніж рік, втратив зв'язок і зацікавленість до вказаного житла, а тому за правилами ч. 2 ст. 405 ЦК України втрачає право на користування цим житлом. Оцінюючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову, оскільки судом встановлена відсутність відповідача [PERSON] у житловому приміщення більше одного року без поважної причини. На підставі викладеного,

Outcome: approved