Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого виконкомом Горондівської сільської ради народних депутатів Мукачівського району Закарпатської області, актовий запис №4. Позивач вказує на те, що спільне життя з відповідачем не склалося, шлюбних стосунків не підтримують. Подальше подружнє життя та збереження шлюбу неможливе, шлюб носить формальний характер. Позивач у підготовче судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач у підготовче судове засідання також не з`явився, натомість подав до суду заяву про проведення підготовчого судового засідання у його відсутності, позовні вимоги визнає. Дослідивши матеріали справи, суд констатує наступне. Судом встановлено, що між сторонами по справі укладено шлюб, який зареєстрований 04.02.1989 року Горондівською сільською радою народних депутатів Мукачівського району Закарпатської області, актовий запис №4 (а.с. 4). При вирішенні переданого на розгляд суду позову суд виходить з того, що у відповідності до частини другої ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з частиною третьою ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина друга ст. 112 Сімейного кодексу України). У відповідності до ст. 51 Конституції України та ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Судом встановлено, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому шлюб носить лише формальний характер, що є підставою для задоволення позовних вимог. Задовольняючи позов суд також враховує те, що у відповідності до приписів частини четвертої ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В свою чергу, положеннями ст.200 Цивільного процесуального кодексу України передбачено право суду ухвалювати рішення за результатами підготовчого провадження у випадку визнання позову відповідачем. Позовні вимоги [PERSON] визнані відповідачем безумовно, тому підлягають задоволенню без з`ясування і дослідження інших обставин справи (абзац третій пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 „Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"). При цьому судом не встановлено обставин, які б свідчили про порушення прав, свобод та інтересів інших осіб, внаслідок ухвалення судом саме такого судового рішення. Також, частиною першою ст. 142 Цивільного процесуального кодексу України та частиною третьою ст. 7 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З огляду на вказані нормативні приписи, позивачу слід повернути з державного бюджету суму 384,20 грн. сплаченого судового збору (768,40 х 0,5 = 384,20). Решту суми понесених позивачем витрати зі сплати судового збору у сумі 384,20 грн. слід стягнути з відповідача на користь позивача на підставі ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України. На підставі наведеного,

Outcome: approved