Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-11 00:00:00

28.05.2020 року до суду звернулася позивач [PERSON] , з позовом про визнання права власності до відповідача Верхівцевської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог: комунальне підприємство «Верхньодніпровське бюро технічної інвентаризації» Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2020 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження без виклику сторін на 12 серпня 2020 року. Відповідач відзив на позовну заяву не надав Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксація судового засідання технічними засобами не проводилась Згідно поданої позовної заяви позивач просить визнати за нею право власності на самочинно збудований садибний житловий будинок літера Г-1 площею 51.5 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами ( погріб п/д, навіс г-1, сходи г'-1, гараж Д-1, ганок д-1, сарай Д'-1, навіс Е-1, вбиральня Ж-1, колодязь к, паркан № 1, огорожа № 2, огорожа № 3, мощення І, мощення ІІ,мощення ІІІ), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог посилаючись на наступне: 03 червня 2019 року на підставі ухвали Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області про поділ спільного майна подружжя по цивільній справі № 173/110/18, за нею було визнано право власності на об`єкт незавершеного будівництва за адресою: [ADDRESS] . В кінці 2019 року вона закінчила будівництво житлового будинку, яке здійснювала господарським способом без отримання відповідних дозволів. В жовтні 2019 року вона звернулась до КП «Верхньодніпровське бюро технічної інвентаризації» для виготовлення технічного паспорту на об`єкт. 07.02.2020 року вона отримала витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на земельну ділянку, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) форма власності приватна, розміром 0.25 га. В 2019 році відповідно до чинного законодавства вона отримав Звіт про проведення технічного обстеження будинку: літера Г-1 по [ADDRESS] , де зазначено, що на час технічного обстеження на предмет визначення можливості або неможливості надійної та безпечної експлуатації були оглянуті основні несучі та огороджувальні конструкції об`єкта і встановлено його готовність до експлуатації. 10.03.2020 року вона отримала Інформаційну довідку щодо відповідності місця розташування вимогам державним будівельним нормам від головного архітектора Верхівцевської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області де зазначено, що розміщення житлового будинку відповідає містобудівній документації на місцевому рівні - відповідно до схеми генерального плану села Широке будівництво об`єктів розташованого на селищній території в зоні житлової забудови, яка включає в себе території для садибної забудови (присадибні ділянки) Після закінчення будівництва вона має на меті отримати документи про право власності на повний об`єкт, що є можливим лише після введення його в експлуатацію. Ввести об`єкт нерухомості в експлуатацію вона не має можливості, так як відповідно до Порядку введення об`єктів в експлуатацію необхідно отримати рішення суду, що й стало підставою звернення до суду. Справа слухалась в спрощеному провадженні без виклику сторін. Відповідачем відзив на позовну заяву не наданий. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини Між сторонами виникли правовідносини із визнання права власності на нерухоме майно. Судом встановлено, що 03 червня 2019 року на підставі ухвали Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області про поділ спільного майна подружжя по цивільній справі № 173/110/18, за позивачкою було виділено у власність позивачки об`єкт незавершеного будівництва за адресою: [ADDRESS] . В кінці 2019 року позивачка закінчила будівництво житлового будинку, яке здійснювала господарським способом без отримання відповідних дозволів. В жовтні 2019 року позивачка звернулась до КП «Верхньодніпровське бюро технічної інвентаризації» та виготовила технічний паспорт на об`єкт. 07.02.2020 року позивачка отримала витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, згідно якого за позивачкою зареєстроване право оренди на земельну ділянку, розміром 0.25 га відповідно до договору оренди земельної ділянки, виданого 03.02.2020 року, Виданик Верхівцевська міська рада, орендар [PERSON] . Після закінчення будівництва позивачка має на меті отримати документи про право власності на повний об`єкт, що є можливим лише після введення його в експлуатацію. Ввести об`єкт нерухомості в експлуатацію позивачка не має можливості, так як відповідно до Порядку введення об`єктів в експлуатацію необхідно отримати рішення суду . Відповідно до ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України - право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК - право власності вважається набутим правомірним, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.1 ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом Згідно з вимогами ч.ч. 1,2, 6 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону, а держава не втрачається у здійснення власником права власності. Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Разом з тим, у відповідності до п. 9 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» органу державного архітектурно-будівельного контролю були наданні повноваження до 31.12.2015 року приймати в експлуатацію об`єкти будівництва, збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт Враховуючи, що позивач здійснила побудову житлового будинку без отримання будь-яких дозволів та проекту, таке будівництво вважається самочинним будівництвом. Пунктом 2 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року за № 6 „ Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)" визначено, що відповідно до ст. 376 ЦК України суди розглядають справи щодо самочинного будівництва, зокрема, про визнання права власності на самочинно збудоване майно власником земельної ділянки. Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п`ята статті 376 ЦК). З матеріалів справи вбачається, що позивачем проведене самочинне будівництво на земельній ділянці, яка виділена позивачеві органом місцевого самоврядування . Згідно з «Тимчасовим положенням про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно», затвердженого наказом Мінюсту України № 7/5 від 07.02.02р. визначено, що одним із документів, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на нерухоме майно, є рішення суду про визнання права власності. Відповідно до п. 10 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 461 від 13.04.2011 року зазначено, що у разі коли на самочинно збудоване нерухоме майно визнано право власності за рішенням суду, воно приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком. Враховуючи, що самочинно збудований позивачем будинок відповідає будівельно-технічним, санітарно - гігієнічним та пожежним вимогам, що підтверджується Звітом про проведення технічного обстеження будинку: літера Г-1 по [ADDRESS] , де зазначено, що на час технічного обстеження на предмет визначення можливості або неможливості надійної та безпечної експлуатації були оглянуті основні несучі та огороджувальні конструкції об`єкта і встановлено його готовність до експлуатації. Відповідно до Інформаційної довідки від 10.03.2020 року № 140, виданої архітектором Верхівцевської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області зазначено, що згідно «Плану розташування будівель», наданим КП «Верхньодніпровське БТІ», збудований житловий будинок Г-1, гараж Д-1, сарай Д'-1 виконано (збудовано) без суттєвих відхилень від державних будівельних норм, а саме вимог ДБН Б2.2-12:2018 «Планування і забудова територій» у частині місця розміщення в межах ділянки землекористування відносно прилеглих земельних ділянок, будівель і споруд, окрім навісу Е-1 по суміжній межі з сусідніми землекористувачами. На підставі вищевикладеного суд відповідно до способу захисту невизнаних прав, обраного позивачем, який передбачений ст. 16 ЦК України, та з яким погоджується суд, вважає за можливе частково задовольнити позовні вимоги, визнавши за позивачем право власності на самочинно збудований житловий будинок літера Г-1 площею 51.5 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами ( погріб п/д, навіс г-1, сходи г'-1, гараж Д-1, ганок д-1, сарай Д'1, вбиральня Ж-1, колодязь к, паркан № 1, огорожа № 2, огорожа № 3, мощення І, мощення ІІ, мощення ІІІ), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У задоволенні позовних вимог про визнання за позивачкою права власності на навіс Е-1, розташованого за вказаною адресою, відмовити, оскільки він побудований з порушенням вимог ДБН Б2.2-12:2018 «Планування і забудова територій» по суміжній межі з сусідніми землекористувачами. Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 840.80 грн., суд вважає за можливе покласти на позивача, так як судом не встановлено вини відповідача, щодо порушення прав позивача, а необхідність звернення до суду виникла в зв`язку з недотриманням порядку будівництва нового майна

Outcome: partial