Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-02 00:00:00

15.08.2018 року позивач звернулася до суду з даним позовом, в якому просила розірвати шлюб з відповідачем [PERSON] Свої вимоги мотивує тим, що їх сімейне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки з ведення спільного господарства та виховання дитини. Вказує, що між ними втрачені всі фізичні та духовні зв'язки, ведення спільного господарства припинено, шлюб носить суто формальний характер. Тому змушена звернутися до суду. Сторони у судове засідання не прибули, надали суду письмові заяви про розгляд справи у їх відсутності; у письмовій заяві позивач позовні вимоги підтримала повністю, які просила задовольнити, визначити місце проживання неповнолітнього сина з нею, прізвище залишити без змін; відповідач у письмовій заяві позовні вимоги визнав, не заперечив проти розірвання шлюбу . А тому суд, постановив за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі їх письмових заяв та матеріалів справи у підготовчому судовому засіданні. Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та надані докази, з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі за наступних підстав. Згідно з ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред"явлений одним із подружжя. Встановлено, що сторони 07 вересня 2013 року зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Новоград-Волинському реєстраційної служби Новоград-Волинського міськрайонного управління юстиції у Житомирській області, актовий запис № 236, що стверджується свідоцтвом про шлюб /а.с.5/. Дошлюбне прізвище позивачки [PERSON]. Від цього шлюбу у сторін є неповнолітній син [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження/ копія а.с.4/. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, що мають істотне значення. Таким чином, з урахуванням обставин, викладених в позовній заяві, перебуваючи у шлюбі, сторони не змогли створити міцної сім'ї, поступово втратили зв'язки між собою, а, отже, сім'я припинила своє існування. За таких обставин суд приходить до висновку, що сім'я розпалася остаточно. Шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам сторін, що має суттєве значення для них, тому є підстави для розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Ч.3 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Отже, позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Місце проживання неповнолітнього сина [PERSON] слід визначити за місцем проживання його матері, про що у сторін спору не виникло. Прізвище позивачці після розірвання шлюбу суд залишає без змін. Вирішуючи питання судових витрат, суд бере до уваги те, що позивач не наполягала на стягнення судових витрат з відповідача на її користь, а тому не стягує їх.

Outcome: approved