Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-24 00:00:00

17 липня 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], вказуючи на те, що рішенням 44 сесії п'ятого скликання Шишацької селищної ради Шишацького району Полтавської області від 29 грудня 2009 року йому у приватну власність безоплатно передана земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0606 га, що по [ADDRESS], яка, в свою чергу, межує з земельною ділянкою відповідача [PERSON], що розташована по [ADDRESS] в тому ж населеному пункті. Вказана земельна ділянка, цільове призначення якої - будівництво та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, площею 0.0716 га, була передана безоплатно у приватну власність відповідача [PERSON] на підставі рішення 42 сесії п'ятого скликання Шишацької селищної ради Шишацького району від 15 вересня 2009 року з внесеними рішенням від 23 листопада 2009 року відповідними змінами. Зважаючи на те, що в'їзд до гаражу, який розташований на території, належного йому домогосподарства, яким його сім'я користувалася близько тридцяти років, облаштований саме з [ADDRESS], тобто проходить через земельну ділянку відповідача, останній, не дотримуючись вимог добросовісності, з квітня 2013 року почав чинити перешкоди у його користуванні, шляхом обгородження своєї земельної ділянки металевим парканом. Такі дії відповідача позбавили його реальної можливості користуватися проїздом, що, на думку позивача [PERSON], є грубим порушенням його права власності, а від так просив встановити земельний сервітут на, належній відповідачу [PERSON], земельній ділянці. 10 вересня 2013 року позивач [PERSON], користуючись правами, визначеними статтями 27, 31 ЦПК України, подав до суду заяву про збільшення позовних вимог та часткову зміну предмету позову, та, як наслідок просив суд визнати недійсною приватизацію земельної ділянки, що по [ADDRESS], яка безоплатно передана у власність відповідача [PERSON], скасувавши рішення 39 сесії п'ятого скликання Шишацької селищної ради Шишацького району Полтавської області від 15 вересня 2009 року з внесеними до нього відповідними змінами, рішенням чергової 42 сесії того ж скликання від 23 листопада 2009 року, визнати недійсним Державний акт, який посвідчує право приватної власності відповідача [PERSON] на обумовлену земельну ділянку та встановити земельний сервітут для проїзду легковим автомобілем з гаражу літера « Г », що розташований на території, належного йому домогосподарства, та побудований у 1984 році, до [ADDRESS], на земельній ділянці, що знаходиться у власності та користуванні відповідача [PERSON] / а. с. 102 - 106, т. 1 /. В обґрунтування поданої заяви позивач [PERSON] послався на те, що 29 травня 2013 року для врегулювання земельного спору, який виник між ним та сім'єю відповідача [PERSON], Шишацькою селищною радою Шишацького району Полтавської області була створена комісія, якою встановлено, що, належні йому та [PERSON], земельні ділянки частково накладаються одна на одну. При складанні технічної документації з землеустрою на земельну ділянку, що по [ADDRESS], акт про встановлення меж між суміжними земельними ділянками, зокрема тією, що розташована [ADDRESS], взагалі не складався, оскільки не погоджувався з суміжними землекористувачами. Зважаючи на те, що технічна документація з землеустрою є невід'ємною частиною Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, а при приватизації, належної відповідачу [PERSON], земельної ділянки не проводилися її обміри та не погоджувалися її межі з суміжними землекористувачами, проведену останнім приватизацію та виданий на його ім'я Державний акт направо приватної власності на землю слід визнати недійсним, так як чинним законодавством не передбачена можливість внесення будь - яких змін до Державних актів. Ухвалою суду від 10 вересня 2013 року в результаті задоволення клопотання позивача [PERSON] про збільшення позовних вимог та часткову зміну предмету позову до участі у справі в якості співвідповідачів залучено державне підприємство « Полтавський науково - дослідний і проектний інститут землеустрою », а також Шишацьку селищну раду Шишацького району Полтавської області. При цьому, ухвалено вважати, що [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], Шишацької селищної ради Шишацького району Полтавської області, ДП « Полтавський науково - дослідний і проектний інститут землеустрою », третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - відділ Держземагенства в Шишацькому районі Полтавської області, - про визнання приватизації земельної ділянки недійсною, скасування рішення Шишацької селищної ради Шишацького району Полтавської області від 15 вересня 2009 року, визнання недійсним Державного акту на право приватної власності на землю та встановлення земельного сервітуту для проїзду легковим автомобілем / а. с. 109, т. 1 /. 25 вересня 2014 року відповідач за первісним позовом [PERSON] звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до [PERSON], Шишацької селищної ради Шишацького району Полтавської області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - відділ Держземагенства в Шишацькому районі Полтавської області, про визнання незаконним рішення 44 сесії п'ятого скликання Шишацької селищної ради Шишацького району Полтавської області від 29 грудня 2009 року про право на приватизацію земельної ділянки для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що [ADDRESS], та визнання недійсним Державного акту, який посвідчує право приватної власності відповідача [PERSON] на, належну йому, земельну ділянку / а. с. 123 - 126, т. 1/ На підтвердження своїх позовних вимог позивач за зустрічним позовом [PERSON] послався на те, що він являється власником земельної ділянки для будівництва, обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, площею 0, 0716 га, що по [ADDRESS], яка частково межує з земельною ділянкою для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і спору, площею 0.0606 га, та незаконно передана у приватну власність відповідачу [PERSON], оскільки попередньому власнику [PERSON] на підстав рішення зборів уповноважених колгоспників колгоспу імені Ілліча, протокол № 1 від 12 лютого 1974 року під індивідуальне будівництво по [ADDRESS] була виділена земельна ділянка значно меншою площею, а саме 0. 05 га. Згідно плану земельної ділянки і червоних ліній забудови за рішенням Шишацької селищної ради депутатів трудящих від 26 лютого 1974 року за № 31 [PERSON] було відведено в безстрокове користування земельну ділянку площею 500 кв. м. Межі земельної ділянки на плані забудови не співпадають з планом приватизації земельної ділянки нинішнього землекористувача, а від так площа земельної ділянки по Державному акту на 0. 0106 га більша, ніж та, що була надана під забудову. Оскільки при приватизації земельної ділянки правонаступнику [PERSON] - [PERSON] були використані недостовірні дані про розмір та межі земельної ділянки, рішення 44 сесії п'ятого скликання Шишацької селищної ради Шишацького району Полтавської області від 29 грудня 2009 року є незаконним, а відповідно Державний акт, який посвідчує право власності на вказану земельну ділянку, - недійсним. Ухвалою суду від 25 вересня 2013 року зустрічну позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та об'єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] / а. с. 135, т. 1 /. 11 лютого 2014 року позивач за первісним позовом [PERSON] подав до суду чергову заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив, окрім іншого, усунути перешкоди у користуванні проїздом легковим автомобілем з гаражу літера « Г », що знаходиться на території домоволодіння по [ADDRESS], шляхом знесення встановлено на проїзді паркану та зобов'язати відповідача [PERSON] не чинити перешкоди у користуванні, належним йому, нерухомим майном / а. с. 175 - 178, т. 1 /. 19 лютого 2014 року представник позивача за первісним позовом [PERSON], який діє на підставі довіреності, подав до суду заяву про залишення позову його довірителя в частині встановлення земельного сервітуту без розгляду / а. с. 203, т. 1 /. Цього ж дня ухвалою суду позовну заяву [PERSON] до [PERSON], Шишацької селищної ради Шишацького району Полтавської області, державного підприємства « Полтавський науково - дослідний та проектний інститут землеустрою », третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - відділ Держземагенства в Шишацькому районі, в частині встановлення земельного сервітуту для проїзду легковим автомобілем, - залишено без розгляду. Ухвалено вважати, що [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], Шишацької селищної ради Шишацького району Полтавської області, державного підприємства « Полтавський науково - дослідний та проектний інститут землеустрою », третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - відділ Держземагенства в Шишацькому районі Полтавської області, про визнання приватизації земельної ділянки недійсною, скасування рішення сесії Шишацької селищної ради Шишацького району від 15 вересня 2009 року з внесеним змінами, визнання Державного акту на право приватної власності на землю недійсним, усунення перешкод у користуванні проїздом легковим автомобілем, зобов'язання відповідача [PERSON] не чинити перешкоди у користуванні проїздом легковим автомобілем / а. с. 216, т. 1 /. Будучи допитаним у судовому засіданні позивач за первісним позовом / відповідач за зустрічним позовом / [PERSON] поданий ним позов з урахуванням внесених змін та уточнень підтримав та просив його задовольнити, виходячи з обставин вказаних у позовних заявах. При цьому, акцентував увагу суду, що домоволодіння [ADDRESS] він прийняв у спадок від померлої матері [PERSON], а від так до нього перейшли всі права, що належали останній на момент відкриття спадщини. Гараж, який позначений в технічному паспорті, виданому на його ім'я, літерою « Г » побудований його батьками ще у 1984 році, проїздом до якого по [ADDRESS] його родина, а потім він особисто безперешкодно користувався до квітня 2013 року, тобто до часу коли відповідач [PERSON] встановив паркан. На вимогу не чинити перешкоди у користуванні проїздом, останній ніяким чином не реагував, позбавляючи його, в такий спосіб, користуватися нерухомим майном, а від так просив відновити порушене відповідачем [PERSON] право. Представник позивача за первісним позовом / відповідача за зустрічним позовом / [PERSON], який представляє інтереси [PERSON] за довіреністю, вказував на те, що внаслідок незаконної приватизації [PERSON] земельної ділянки, розташованої по [ADDRESS], грубо порушується право його довірителя на безперешкодне користування належним нерухомим майном, а від так просив позов свого довірителя задовольнити в повному обсязі, відмовивши в задоволенні зустрічного позову [PERSON] у зв'язку з його безпідставністю. Позивач за зустрічним позовом / відповідач за первісним позовом / [PERSON] просив у задоволенні первісного позову [PERSON] відмовити та задовольнити його позовні вимоги, оскільки останній без належної на те правової підстави користується земельною ділянкою, яка має значно більшу площу ніж та, що була виділена попередньому власникові та вказана в рішенні чергової 44 сесії п'ятого скликання Шишацької селищної ради Шишацького району Полтавської області від 29 грудня 2009 року. Аналогічну думку висловила і захисник [PERSON] - адвокат [PERSON], вважаючи, що [PERSON] неправомірно звернувся з позовом до суду, оскільки її довіритель ніяким чином не порушує його права, як власника суміжної земельної ділянки, яка була приватизована останнім з грубим порушенням закону, а від так в задоволенні позову останнього слід відмовити. Представник відповідача Шишацької селищної ради Шишацького району Полтавської області Василенко Д.В. та представники третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Осауленко Ю.І. та Хоролець А.І. вважали за необхідне визнати Державні акти, що видані на ім'я [PERSON] та [PERSON], недійсними, з огляду на наявність технічної помилки, що виникла при оформленні технічної документації, яка призвела до фактичного накладення земельних ділянок, розташованих [ADDRESS] та по [ADDRESS]. При вирішенні спору щодо зобов'язання відповідача за первісним позовом [PERSON] не чинити перешкоди у користуванні проїздом легковим автомобілем до гаража, що знаходиться на території домогосподарства [PERSON], покладалися виключно на розсуд суду. На розсуд суду при вирішенні спору покладався і представник відповідача за первісним позовом ДП « Полтавський науково - дослідний та проектний інститут землеустрою », про що подав до суду відповідну заяву, в якій також просив розгляд справи провести у його відсутність / а. с. 174, 195- 198, т. 1; а. с. 69, 81-82, 96-97, т. 2 /. Вислухавши пояснення сторін, їх представників, свідків [PERSON], [PERSON], роз'яснення експертів, перевіривши фактичні обставини справи, наявними в ній належними та допустимими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку, суд приходить до висновку про часткове задоволення первісного позову [PERSON] та наявність підстав для задоволення зустрічного позову [PERSON], виходячи з наступного. Так, статтею 14 Конституції України визначено, що земля є основним національним багатством, яка перебуває під особливою охороною держави. Право власності набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно у відповідності до закону. Рівність умов захисту прав власності на землю встановлена положеннями статей 21, 55 Конституції України та ст. 152 ЗК України. Зокрема, відповідно до вимог ч. 3 ст. 152 ЗК України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав, визнання угоди недійсною, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. За правилами ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення / визнання / порушених / оспорюваних/ прав та вплив на порушника. З січня 2002 року відповідно до статті 125 ЗК України право користування земельною ділянкою виникало після одержання її власником або землекористувачем документа, що посвідчує право власності чи право користування або укладення договору оренди, їх державної реєстрації та встановлення меж земельної ділянки в натурі / на місцевості /, а з 2 травня 2009 року право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав; громадяни та юридичні особи зберігають право на земельні ділянки / пункт 7 розд. Х «Перехідні положення» ЗК /, одержані ними до 1 січня 2002 року у власність, у тимчасове користування або на умовах оренди розмірах, що були раніше передбачені чинним законодавством. Редакцією статті 126 ЗК України, чинної на час видані спірних державних актів, передбачено, що право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Порядок видачі державних актів про право власності на земельну ділянку регулюється Інструкцією про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженою Наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах 4 травня 1999 року №43. Відповідно до пунктів 1.12,1.13 цієї Інструкції, складання державного акта на право власності на земельну ділянку або право постійного користування земельною ділянкою при передачі або наданні земельних ділянок громадянам, підприємствам, установам, організаціям та об'єднанням громадян всіх видів проводиться після перенесення в натурі / на місцевості / меж земельної ділянки та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка та затвердженим в установленому законом порядку відведення цієї ділянки. Складання державного акта на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою при передачі земельної ділянки, що була раніше надана громадянам, підприємствам, установам організаціям і об'єднанням громадян всіх видів, у постійне користування або при переоформлені правоустановних документів на ці земельні ділянки, проводиться після відновлення меж земельної ділянки в натурі / на місцевості / та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженою відповідною технічною документацією. Згідно п.1.16 цієї Інструкції, технічна документація зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою включає, зокрема: кадастровий план земельної ділянки, складений за результатами зйомки; збірний кадастровий план суміжних землевласників і землекористувачів. У відповідності з положеннями ст. 198 ЗК України, кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає: а) геодезичне встановлення меж земельної ділянки; б) погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; в) відновлення меж земельної ділянки на місцевості; г) встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; ґ) виготовлення кадастрового плану. В ході розгляду справи встановлено, що рішенням виконавчого комітету Шишацької селищної ради депутатів трудящих від 24 квітня 1974 року, [PERSON], який являється батьком позивача за первісним позовом [PERSON], та який зі слів останнього залишив сім'ю в серпні 1988 році, на підставі рішення зборів, уповноважених колгоспників, протокол № 1 від 12 лютого 1974 року « Про виділення земельної ділянки під індивідуальне будівництво » надано право індивідуального житлового будівництва за типовими проектами на земельній ділянці в селищі Шишаки, загальною площею 0.69 га, наділеній із присадибного фонду колгоспу імені « Ілліча », по [ADDRESS] - 0.05 га / а. с. 46, т. 1; а. с. 106, т. 2, зворот /. Відповідно до архівного витягу з протоколу зборів уповноважених колгоспу імені Ілліча, селище Шишаки, Шишацької селищної ради Шишацького району Полтавської області від 20 травня 1974 року № 2, ухвалено наділити [PERSON] присадибну ділянку, площею 0.10 га / а. с. 106, т. 2 /. Із викопіювання з генерального плану забудови селища Шишаки станом на 1981 рік слідує, що земельна ділянка [ADDRESS] є нерозривною та виходить на [ADDRESS], що нині [ADDRESS] / а. с. 108, 118, т. 2 /. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 28 грудня 2009 року, виданого приватним нотаріусом Шишацького районного нотаріального округу [PERSON], позивач за первісним позовом [PERSON] на підставі ст. 1261 ЦК України успадкував після смерті матері - [PERSON], яка померла [INFO], житловий будинок з господарським будівлями, 1973 року побудови, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] / а. с. 101 - 102, т. 2 /. На підставі рішення чергової 44 сесії п'ятого скликання Шишацької селищної ради Шишацького району Полтавської області « Про передачу безоплатно у власність земельних ділянок громадянам » від 29 грудня 2009 року, враховуючи фактичне користування земельних ділянок, [PERSON] передано безплатно у власність земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, площею 0. 065 га, що розташована [ADDRESS] / а. с. 7, т.1 /. Відповідно до Державного акту серії ЯК № 695668 від 07 травня 2010 року, який виданий на підставі рішення від 29 грудня 2009 року 44 сесії п'ятого скликання Шишацької селищної ради Шишацького району Полтавської області, [PERSON] являється власником земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0. 0606 га, яка розташована [ADDRESS]. Вказаний правовстановлюючий документ зареєстровано в Книзі записів державний актів на право приватної власності на землю за № 011057300550 / а. с. 8, т. 1 /. Як пояснив представник відповідача за первісним та зустрічним позовом Шишацької селищної ради Шишацького району Полтавської області Василенко Д.В. така невідповідність у розмірі площі, яка вказана в рішенні органу місцевого самоврядування і Державному акті, викликана виключно тим, що на той час Державні акти видавилися на земельні ділянки, які перебували в фактичному користуванні землекористувачів. Оскільки [PERSON] фактично користувався земельною ділянкою, площею 0.0606 га, його право й було посвідчено саме на такий розмір. Із плану меж обумовленої земельної ділянки, кадастровий номер якої 5325755100:30:002:0461, слідує, що земельна ділянка [PERSON] від літери « Г до Д межує з земельною ділянкою [PERSON]», довжина спільної межі - 13, 53 кв. м. / а. с. 8, т. 1, зворот /. В той же час, на підставі заяви [PERSON], останньому рішенням чергової 39 сесії п'ятого скликання від 15 вересня 2009 року « Про передачу безоплатно у власність земельних ділянок громадянам », враховуючи фактичне користування, було передано безоплатно у власність земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, площею 0. 07 га, та для ведення особистого селянського господарства, площею 0.13 га, що розташована по [ADDRESS] / а. с. 67, 75, т. 1 /. Рішенням чергової 42 сесії п'ятого скликання « Про внесення змін у рішення селищної ради « Про передачу безоплатно у власність земельних ділянок громадянам» від 23 листопада 2009 року, виходячи з фактичних меж і розмірів земельної ділянки, внесено зміни у рішення 39 сесії п'ятого скликання селищної ради від 15 вересня 2009 року та, як наслідок, збільшено площу земельної ділянки для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, замінивши її значення на 0. 0716 га / а. с. 68, т. 1 /. На підставі цього рішення [PERSON] був виданий Державний акт серії ЯИ № 647101, який посвідчує право його приватної власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, загальною площею 0.0716 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] / а. с. 15, т. 1 /. Навесні 2013 року [PERSON] звернувся до виконавчого комітету Шишацької селищної ради Шишацького району Полтавської області з проханням надати йому земельну ділянку для проїзду до гаражу, яким його сім'я користувалася близько тридцяти років та в'їзд до якого здійснюється виключно по [ADDRESS], оскільки [PERSON], як суміжний землекористувач, встановив паркан, що перешкоджає вільному доступу до належного йому майна. З метою вирішення земельного спору, що виник між [PERSON] та [PERSON], мешканцями [ADDRESS] та [ADDRESS], з приводу заїзду до гаражу, який розташований на земельній ділянці, що [ADDRESS], зі сторони [ADDRESS], розпорядженням Шишацького селищного голови О.І. Тутки за номером 45 від 22 травня 2013 року створена комісія, якій рекомендовано виїхати на місце і розібратися по суті спору / а. с. 13, т. 1, зворот /. Відповідно до висновку комісії Шишацької селищної ради Шишацького району Полтавської області від 29 травня 2014 року, останньою 28 травня 2013 року в присутності [PERSON] та [PERSON] було проведено обстеження та обмір зовнішній меж земельної ділянки, що [ADDRESS], яка належить [PERSON], та зовнішніх меж земельної ділянки по [ADDRESS], яка належить [PERSON], за результатами чого складено схему розташування земельних ділянок. Згідно Державних актів, земельні ділянки [PERSON] та [PERSON] мають спільну межу і не накладаються, однак при проведенні обстеження та обміру фактичних зовнішніх меж вказаних земельних ділянок та зіставлення отриманих даних з даними Державних актів комісією встановлено, що дані земельні ділянки частково накладаються одна на одну, що також візуально вбачається з схеми розташування земельних ділянок /а. с. 13, 14, т. 1 /. Такого ж висновку дійшла й судовий експерт Авдєєва Н.М., яка у своєму висновку № 136 судової земельно - технічної експертизи від 30 грудня 2013 року, вказала на те, що земельна ділянка, що знаходиться в приватній власності [PERSON] та розташована [ADDRESS], відповідно до зовнішніх меж земельної ділянки, зазначених в Державному акті на право власності на земельну ділянку, обмежена земельними ділянками селищної ради та землями, що належать сусіднім власникам домоволодінь. Спільною межею із суміжною земельною ділянкою, яка належить [PERSON] та розташована по [ADDRESS], є межа довжиною 16.93 м. Земельна ділянка, що знаходиться в приватній власності [PERSON] та розташована по [ADDRESS], відповідно до плану зовнішніх меж земельної ділянки, зазначеного в Державному акті на право власності на земельну ділянку, обмежена земельними ділянками селищної ради та землями, що належать сусіднім власникам домоволодінь. Спільною межею із суміжною земельною ділянкою, яка належить [PERSON] та розташована [ADDRESS], є межа довжиною 21. 75 м. Земельна ділянка, що знаходиться в фактичному користуванні [PERSON] згідно акту обміру земельних ділянок [PERSON] та [PERSON], складеного ПП « Лада інформ » має наступні розміри: з боку земель [PERSON] межа є викривленою - 4.30 м та 25.27 м, що менше на 2.85 м; з боку земель [PERSON] - 24.16м, що більше на 1.17м; з боку земель [PERSON] - 16.82 м та 14.43, що менше на 0.45 м; з боку земель [PERSON] - 8.08 м, що менше на 13.67м; з боку земель загального користування / проїзд, прохід / межа є викривленою - 10.8м, 2.14 м, 4.01 м, що не відповідає опису меж, зазначеного в Державному акті. Площа земельної ділянки складає 0.0729 га, що більше на 0.0013 кв. м / 0.0729 - 0.0716 /. Спільною межею із суміжною земельною ділянкою, яка належить [PERSON] та розташована по [ADDRESS], є межа довжиною 8.08 га. Фактичні розміри земельної ділянки, яка розташована по [ADDRESS], не відповідають розмірам, зазначеним в Державному акті, а також не відповідає плану зовнішнім межам, зазначеного в Державному акті на право приватної власності, кадастровому плану по конфігурації, по опису меж, по розмірам лінійних промірів та по площі. Згідно плану меж земельної ділянки, зазначеного в Державному акті та кадастровому плані, земельна ділянка [PERSON] з усіх боків має суміжні земельні ділянки приватної забудови та не межує із земельною ділянкою загального користування. Довжина спільної межі з ділянкою [PERSON] повинна складати 21.75 м, а по факту 8.08 м. / а. с. 160 - 163, т. 1 / Даючи роз'яснення по проведеному експертному дослідженні, експерт Авдєєва Н.М. суду пояснила, що фактичні розмірі земельної ділянки, яка розташована по [ADDRESS], не відповідають розмірам, зазначеним в Державному акті. Довжина спільної межі з земельною ділянкою [PERSON] повинна складати 21. 75 м, а по факту 8.08 м., у зв'язку з чим виникла часткова накладка двох суміжних земельних ділянок. При цьому, вказала на те, що якби не було вказаної накладки, то проїзд до гаражу, який знаходиться на території домоволодіння по [ADDRESS] з [ADDRESS], був би можливий. В той же час, відповідно до висновку експерта Нв4/1 від 06 квітня 2014 року, наданого судовим експертом Черкун В.Б., межі земельної ділянки фактичного користування по [ADDRESS], не відповідають межам, що зазначені в Державному акті про право приватної власності на землю [PERSON] по довжині, по опису меж / на відрізку межі « В - Г фактично частино межує із земельною ділянкою загального користування - проїздом /. При графічній побудові земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] на основі координат поворотних точок з технічної документації із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку, земельні ділянки не мають спільної межі / а. с. 43 - 62, т. 2/. Надаючи роз'яснення щодо проведеного експертного дослідження, судовий експерт Черкун В.Б. пояснила, що належні [PERSON] та [PERSON] земельні ділянки, не мають спільної межі лише при графічній їх побудові на основі координат поворотних точок, хоча фактично вони накладаються одна на одну, що є наслідком допущеної технічної помилки при виготовлені проектної технічної документації на обидва Державні акти. Окрім цього, судовий експерт Черкун В.Б. за результатами проведеного аналітичного дослідження наданої технічної документації на земельну ділянку, що по [ADDRESS], даних кадастрової зйомки, що видана ПП « Лада - інформ » станом на 2013 рік, дійшла висновку, що межі земельної ділянки в натурі не відповідають межам, зазначеним в Державному акті про право приватної власності на землю [PERSON], і розмірам та межам земельної ділянки, яка надавалася для будівництва попередньому власнику - [PERSON], схемі та розміру земельної ділянки, визначеної в плані земельної ділянки і червоних ліній забудови за рішенням Шишацької селищної ради депутатів і трудящих від 26 лютого 1974 року за № 31, яка була відведена в безстрокове користування під забудову [PERSON] / а. с. 51, т. 2 /. Відповідно до повідомлення першого заступника начальника державної інспекції сільського господарства в Полтавській області, земельні ділянки, що належать [PERSON] та [PERSON], мають перетин, що свідчить про те, що розробниками технічної документації із землеустрою невірно внесені відомості про місце розташування даних земельних ділянок до бази Державного земельного кадастру / а. с. 11, т. 1 /. На думку експертів, яка була висловлена при дослідженні, наданих ними, висновків дана помилка при виготовлені технічної документації виникла через непогодження меж земельних ділянок з власниками суміжних земельних ділянок. Із дослідженої в судовому засіданні технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчує право на земельну ділянку [PERSON] / а. с. 66, т. 1 /, остання не містить в собі погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами, зокрема з [PERSON], а акт прийомки - передачі межових знаків на зберігання не датований та не підписаний ні виконавцем робіт, ні землевласником [PERSON]/ а. с. 76, т. 1 /, від так не можна зробити категоричного висновку про відсутність претензій відносно історично складеної межі земельних ділянок, та їх площ, як і відсутність претензії щодо цього зі сторони суміжних землекористувачів. Не заперечували відсутності факту погодження меж суміжних ділянок між собою при виготовленні технічної документації і сторони по справі. З огляду на наявність суперечностей, що маються в висновках експертних досліджень, судом у відповідності за вимогами ч. 3 ст. 10 ЦПК України сторонам та їх представникам роз'яснялося право на проведення додаткових чи комісійних експертиз, однак останні вказаним правом не скористалися. Таким чином, як відповідачем за первісним позовом [PERSON], так і відповідачем за зустрічним позовом [PERSON] не було надано суду доказів в підтвердження правомірності прийняття рішення органу місцевого самоврядування щодо приватизації спірних земельних ділянок і здійснення цієї приватизації з дотриманням вимог ч.2 ст.198 ЗК України та положень п.1.16 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі від 4 травня 1999 року, в результаті чого й відбулася накладка двох суміжних земельних ділянок, розташованих [ADDRESS] та [ADDRESS], оскільки їх фактичні розміри не відповідають плану зовнішніх меж, зазначених в Державних актах, кадастровому плану по конфігурації, по опису меж, по опису лінійних промірів та по площі. Оскільки рішення Шишацької селищної ради Шишацького району про приватизацію спірних земельних ділянок прийнято з порушенням вимог земельного законодавства, яке діяло станом на 2009 року, та, як наслідок, призвело до порушення земельних прав як [PERSON], так і [PERSON], як суміжних землекористувачів, то порушені права підлягають судовому захисту, шляхом визнання незаконними рішень органів виконавчої влади або місцевого самоврядування, що передбачено положеннями ч. 3 ст. 152 ЗК України. Зважаючи на те, що розгляд цивільних справ проводиться не інакше як за зверненням фізичних осіб та в межах заявлених ними вимог, суд з урахуванням позиції позивача за первісним позов [PERSON] щодо вибору способу захисту, належних йому особистих немайнових прав, приходить до висновку про правомірність звернення останнього до суду з вимогою про визнання приватизації земельної ділянки, що по [ADDRESS], незаконною, а від так вона підлягає задоволенню. Порушення визначеного законом порядку набуття у власність земельної ділянки є підставою не тільки для визнання у судовому порядку незаконними рішень органів місцевого самоврядування про передачу землі у власність, а також й для визнаття недійсним державного акту про право власності на землю. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Така правова позиція сформульована у постановах Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 24 квітня 2013 року у справі № 6-14цс13, 22 травня 2013 р. у справі № 6-33 цс13 та інших, які в силу ст. 360-7 ЦПК є обов'язковою для застосування всіма судами України. З огляду на наведене та зважаючи на те, що чинним законодавством не передбачено внесення змін до Державних актів, які [PERSON] та [PERSON] виготовлені з порушенням норм земельного законодавства, видані на ім'я кожного з них правовстановлюючі документи є недійсними. Відповідно до ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов"язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Як встановлено в ході розгляду справи і це підтверджується планом земельної ділянки і червоних ліній забудови / а. с. 48, 49, т. 1/ та не заперечувалося відповідачем за первісним позовом [PERSON], домоволодіння, що [ADDRESS], було збудовано першочергово по відношенню до домоволодіння, що по [ADDRESS]. Вказані обставини підтвердили в судовому засіданні також і свідки [PERSON], [PERSON], які засвідчили, що в'їзд до гаражу, який знаходиться на території домогосподарства [PERSON], понад тридцяти років здійснювався саме з [ADDRESS]. Згідно свідчень свідка [PERSON], він особисто на автомобілі марки УВАЗ - 452 Д / бортовий / на прохання [PERSON] здійснював заїзд до його гаражу з [ADDRESS]. Проїзд був вільним, до тих пір поки [PERSON] не звів паркан. Про існування такого проїзду свідчить і план земельної ділянки і червоних ліній забудови, яка відведена безстрокове користування суміжному землекористувачу - [PERSON] / а. с. 207, т. 1 /. Таким чином, надані суду докази дають підстави для висновку, що відповідачу [PERSON] внаслідок приватизації передано у приватну власність частину земельної ділянки, яка перебувала у фактичному користуванні родини [PERSON], чим порушено право останнього, як спадкоємця, щодо користування успадкованим майном, безперешкодного доступу до нього та здійснення належного його обслуговування. Оскільки незаконною приватизацією [PERSON] частини, отриманої у спадок [PERSON], земельної ділянки порушується право позивача за первісним позов на користування належним йому гаражем, в'їзд до якого історично склався з [ADDRESS], відповідно вимога останнього в частині усунення перешкод у користування проїздом до гаражу легковим автомобілем підлягає задоволенню, шляхом зобов'язання [PERSON] усунути перешкоди у користуванні проїздом легковим автомобілем з гаражу, позначеного літерою « Г », який знаходиться на території домоволодіння [PERSON], що по [ADDRESS], до [ADDRESS], шляхом демонтажу встановленого на території проїзду паркану. При цьому, суд не знаходить підстав у задоволенні позову [PERSON] в частині зобов'язання [PERSON] не чинити в майбутньому перешкоди у користуванні проїздом до гаражу, оскільки суд не вирішує наперед питання порушеного права. Не бере суд до уваги при вирішенні даного спору, посилання відповідача за первісним позовом [PERSON] та його представника - захисника [PERSON] про те, що розміщення житлового будинку, господарських будівель і споруд [ADDRESS] не відповідає вимогам ДБН, а їх фактичне розташування - їх розташуванню згідно плану забудови, а від так вимога позивача за первісним позовом [PERSON] про усунення перешкод у користуванні проїздом легковим автомобілем до гаражу є неправомірною, оскільки останній вказане домоволодіння отримав у спадок, а від так до нього перейшли всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини. Питання судових витрат, суд вирішує у відповідності з вимогами ст. 88 ЦПК України, відповідно до частини першої якої стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволені якої позивачем відмовлено. Судові витрати позивача за первісним позовом [PERSON] складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, документальне підтвердження яких містяться на аркушах справи 1, 97а, 100, 204, 205, т. 1; а. с. 109 - 114, т. 2, та дорівнюють 7 729 грн. 40 коп. При визначенні загального розміру судових витрат, які підлягають стягненню з відповідача за первісним позовом [PERSON] на користь [PERSON], суд не бере до уваги судові витрати, які складаються із сплати судового збору в розмірі 114 грн. 70 коп. / а. с. 1, т. 1 /, оскільки позов останнього в частині встановлення земельного сервітуту залишений без розгляду. Судові витрати позивача за зустрічним позовом [PERSON], загальний розмір яких 5129 грн. 70 коп., складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи / а. с. 122, 134, т. 1; 119 - 122, т. 2 /. На підставі викладеного та

Outcome: partial