Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-15 00:00:00

02 червня 2014 року [PERSON] (далі позивач) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач) з вимогою про стягнення аліментів на одну неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття. Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що з нею проживає неповнолітня дитина і знаходиться на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги не надає. У судове засідання позивач не з'явилася, надіслала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, надіслав до суду заяву про визнання позову, в заяві просив розглянути справу без його участі. Судом на підставі частини другої статті 197 Цивільно процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом встановлені такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 27 липня 2013 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.5). В період сумісного проживання у них народилася дитина - дочка [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] (а.с.6). В судовому засіданні встановлено, що неповнолітня дитина проживає разом з матір'ю, що підтверджується довідкою про склад сім'ї № 227 від 27 травня 2014 року, виданої виконавчим комітетом Дмитрівської селищної ради Бахмацького району Чернігівської області (а.с.7). Сторони спільне господарство не ведуть, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, дані обставини визнані сторонами та не підлягають доказуванню відповідно до частини першої статті 61 ЦПК України. З встановленого випливають наступні висновки. У відповідності до статті 3 „Конвенції про права дитини" від 20 листопада 1989 року (далі Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. А, статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно із статтею 180 Сімейного кодексу України (далі СК України) батьки зобов'язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Виходячи із змісту статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За змістом частини четвертої статті 174 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до статті 182 СК України, враховуючи стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище відповідача, відсутність в матеріалах справи доказів про наявність у нього інших дітей та непрацездатних утриманців, визнання відповідачем позову, суд знаходить підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття, у зв'язку із чим позов підлягає задоволенню. Відповідно до статті 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved