Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до Деснянського районного суду міста Києва з зазначеною позовною заявою, в якій, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, просить: 1) Розірвати шлюб з [PERSON], зареєстрований 13 травня 2011 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №427; 2) Визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], з матір'ю - [PERSON] за адресою їх проживання: [ADDRESS] 3) Стягнути на її користь з [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, від дня пред'явлення позову - 25 липня 2016 року до досягнення найстаршою дитиною повноліття У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі, надавши відповідні пояснення на підтвердження своїх вимог, зазначивши, що подальше сімейне життя між подружжям неможливе, оскільки між ними склалися неприязні стосунки, додатково зазначивши, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків та матеріального утримання дітей у повній мірі, позивачка самостійно утримує дітей, сплачує додаткові витрати, за продукти харчування, одяг. У судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги визнав в повному обсязі. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Суд дійшов обґрунтованого висновку, що визнання позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб, що є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову, з таких підстав. Суд, заслухавши сторін, перевіривши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 13 травня 2011 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №427, зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON], прізвище після реєстрації шлюбу якої [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 6). Сторони від подружнього життя мають дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], позивач та відповідач є батьками дитини, що підтверджується копією свідоцтв про народження (а.с. 7-8). [PERSON], [PERSON] та [PERSON], станом на 19.08.2016 року зареєстровані за адресою: [ADDRESS], що підтверджується Довідкою Комунального концерну "Центр комунального сервісу" Деснянського району міста Києва" №3830 від 19.08.2016р., власником особового рахунку є [PERSON] (а.с. 19). Згідно з вимогами ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно із ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч. 2 ст. 183 СК України якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно ч. 1 ст. 182 СК України, суд, визначаючи розмір аліментів, враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Закон встановлює мінімальний їх розмір, а саме ч. 2 ст. 182 СК України зазначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 ЦПК України. Частиною 1 ст. 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітніх дітей беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дітей до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, приймаючи до уваги визнання позову відповідачем за наявності для того законних підстав, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовна заява підлягає задоволенню. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати пов'язані з розглядом справи підлягають стягненню з відповідача. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved