Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-03 00:00:00

[PERSON] 22 лютого 2018 року звернувся до суду з позовом до Лука-Мовчанської сільської ради Жмеринського району, Жмеринської районної державної адміністрації про визнання права на спадкове майно, який мотивовано наступним. [INFO] року померла його баба [PERSON] Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина. За життя [PERSON] 6 лютого 1999 року склала заповіт, яким заповіла позивачу все майно, яке належало їй та налажатиме на час смерті. До складу спадкового майна, яке залишилося після смерті [PERSON] входить також право на земельну частку (пай) на території Лука-Мовчанської сільської ради. На дану земельну частку (пай) спадкодавець отримала сетрифікат серії [NUMBER] від 14 серпня 1997 року, який було втрачено, і у звязку з чим в газеті «Жмеринський меридіан» від 13 лютого 2016 року було розміщено відповідне оголошення. Спадщину після смерті баби він прийняв, оскільки фактично вступив в управління і володіння спадковим майном. При зверненні до державної нотаріальної контори за отриманням свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у звязку із відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. На підставі викладеного позивач просив визнати за ним право на вищезазначені земельні частку (пай) в порядку спадкування. 27 лютого 2018 року відкрито провадження у справі (а.с.23). Ухвалою суду від 14 березня 2018 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті (а.с. 29). Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, телефонограммою повідомив, що позов підтримує за викладених в позовній заяві обставин, просив розгляд справи провести у його відсутність. Представники відповідачів Лука-Мовчанської сільської ради Жмеринського району та Жмеринської районної державної адміністрації в судове засідання не з'явились, подали заяви, в яких позов визнають в повному обсязі та просять справу розглядати у їх відсутність. Згідно з частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки розгляд справи відповідно до положень цього Кодексу здійснювався судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого. Відповідно до копії свідоцтва про народження [PERSON], [INFO] (а.с. 8), його батьками є [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до копії свідоцтва про одруження [PERSON] та [PERSON] 28 вересня 1958 року зареєстрували шлюб (а.с. 9). Відповідно до заповіту від 6 лютого 1999 року [PERSON] заповіла своєму онукові [PERSON] все своє майно, яке їй належить та належатиме на час смерті. Станом на 10 березня 2015 року заповіт не змінено та не скасовано (а.с. 12). Відповідно до копії свідоцтва про смерть [PERSON] померла [INFO] року в с. Лука-Мовчанська Жмеринського району (а.с. 7). Відповідно до довідки Лука-Мовчанської сільської ради №509 від 10 листопада 2017 року [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, і яка постійно проживала та була зареєстрвоана в с. Лука-Мовчанська Жмеринського району, шляхом вступу у фактичне управління та володіння спадковим майном (а.с. 11). Із Витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №50766797 від 1 лютого 2018 року (а.с. 14), із Витягу про реєстрацію в Садковому реєстрі №4224198 від 22 березня 2006 року (а.с. 13) та із Витягу за Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідооцтва про право на спадщину) №50766801 від 1 лютого 2018 року (а.с. 15) вбачається, що заповіт, складений [PERSON] 6 лютого 1999 року, не змінений та не відмінений; після смерті [PERSON] спадкову справу не заведено. Із довідки управління Держгеокадастру у Жмеринському районі Вінницької області № П-611/0-0.22-617/136-17 від 24 жовтня 2017 року вбачається, що за наявної інформації, сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] площею 1,98 умовних кадастрових га вартістю 5859 грн, зареєстрований в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за [NUMBER] від 14 серпня 1997 року с. Лука Мовчанська КСП «Союз» виданий розпорядженням Жмеринської райдержадміністрації №130 від 28 травня 1997 року на ім'я [PERSON] Відповідно до розпорядження Жмеринської райдержадміністрації «Про затвердження проекту землеустрою, передачу земельних ділянок у власність, видачу державних актів на право власності на землю власникам земельних часток (паїв) на території Луко-Мовчанської сільської ради» за померлою [PERSON] закріплена земельна ділянка [NUMBER] загальною площею 1,6880 га. Державний акт на право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва [PERSON] не видавався. Загальна грошова оцінка земельної ділянки 66635,28 грн. (а.с. 16). Згідно з копією Розпорядження Жмеринської РДА № 265 від 23 квітня 2008 року "Про затвердження проекту землеустрою, передачу земелньих ділянок у власність, видачу державних актів на право власності на землю власникам земельних часток (паїв) на території Луко-Мовчанської сільської ради» та Додатку № 2 «Список померлих власників земельних часток (паїв) спадкоємцям яких будуть видаватися у власність земельні ділянки на території Луко-Мовчанської сільської ради та видаватися державні акти після оформлення спадщини, померлій [PERSON] під номером 97 виділено земельну ділянку [NUMBER], площею 1,6880 га на території Луко-Мовчанської сілької ради (а.с. 17, 18). Відповідно до копії газети «Жмеринський меридіан» (а.с. 20) поміщено оголошення про втрату сертифікату на право на земельну частку (пай) на ім'я [PERSON] Позивачу державним нотаріусом відмовлено в оформленні спадщини за заповітом на земельну ділянку, що залишилась після смерті [PERSON] в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на земельну частку (пай) на території Луко-Мовчанської сільської ради Жмеринського району, яка рахується за померлою [INFO] року [PERSON] (а.с. 21). Згідно з частиною четвертою статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оцінюючи вище перераховані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд згідно з положеннями статей 77, 78, 79, 80 цього ж Кодексу вважає ці докази належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані у встановленому законом порядку, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, а також у своїй сукупності вони дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. А тому в суду немає підстав для їх відхилення. Із встановлених обставин випливає, що між сторонами виникли правовідносини спадкування за законом, що регулюються Цивільним Кодексом України в редакції 1963 року. Відповідно до статті 9 ЦК України в редакції 1963 року - правоздатність громадянина виникає в момент його народження і припиняється з смертю. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до частини першої статті 1225 ЦК України - право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Статтею 530 ЦК України в редакції 1963 року визначено, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до статті 548 ЦК України в редакції 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Так, згідно зі змістом статті 549 ЦК України (1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Статтею 524 ЦК України (1963 року) визначено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до статті 527 ЦК України (1963 року) спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народжені після його смерті. Відповідно до частин дев'ятої та десятої статті 5 ЗК України 1990 року, що був чинним на час смерті спадкодавця кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу. Право на земельну частку може бути передано у спадщину в порядку і на умовах, передбачених цивільним законодавством щодо успадкування майна, та статутом відповідного колективного підприємства. Відповідно до пункту 17 розділу X Перехідних положень ЗК України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Відповідно до частин першої, другої, третьої, п'ятої статті 25 ЗК України при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров'я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю). Рішення про приватизацію земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій приймають органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень за клопотанням працівників цих підприємств, установ та організацій. Землі у приватну власність особам, зазначеним у частині першій цієї статті, передаються безоплатно. Особи, зазначені у частині першій цієї статті, мають гарантоване право одержати свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості). Згідно з частиною другої статті 22 ЗК України до земель сільськогосподарського призначення належить зокрема рілля. Згідно з частиною третьою статті 22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення, зокрема особистого селянського господарства, ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідно до статті 116 ЗК України, набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, викладених у статтях 12, 13 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 76, 81 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином суд приходить до висновку, що відповідачами були порушені права позивача на спадкування належного його бабі права на земельну частку (пай), що стало підставою звернення позивача до суду з цим позовом, і як наслідок, визнання відповідачем позову; тобто, відсутності у відповідачів об'єктивних підстав для заперечення проти позову, що є підставою для задоволення позову відповідно до норм статті 206 ЦПК України, оскільки таке визнання відповідачами позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved