Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-07 00:00:00

14.03.2018 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів та просив позбавити останніх батьківських прав по відношенню до [PERSON], [INFO]; стягнути з відповідачів аліменти на утримання [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку від дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Представник позивача просив позов задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи сповіщалися завчасно і належним чином. Представник третьої особи подав заяву про розгляд справи без участі представника та одночасно просив позов задовольнити. Заслухваши пояснення представника позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. [PERSON] народився [INFO], його батьками записані [PERSON], [PERSON] (а.с. 4). Батьки дитини - [PERSON] та [PERSON] вихованням та матеріальним утриманням сина не займаються, ведуть аморальний спосіб життя, бродяжать, зі слів родичів схильні до вживання алкогольних та наркотичних препаратів. Згідно довідки КЛПЗ "Чернігівський обласний наркологічний диспансер" від 24.07.2017 року № 1080 [PERSON] перебуває на обліку в Чернігівському обласному наркологічному диспансері з приводу: Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання опіоїдів. Синдром залежності. Згідно довідки КЛПЗ "Чернігівський обласний наркологічний диспансер" від 24.07.2017 року № 1075 [PERSON] перебуває на обліку в Чернігівському обласному наркологічному диспансері з приводу: Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання опіоїдів. Синдром залежності. За інформацією дитячої поліклініки № 2 від 27.10.2017 року № 07-01/1063 [PERSON] мешкає разом з бабусею [PERSON] по [ADDRESS], мати не виконує батьківські обов'язки, відсутня протягом 4-х місяців. За інформацією Чернігівського відділу поліції ГУНП в Чернігівській області 22.11.2017 року гр. [PERSON] являється підсудною з 31.07.2017 року та притягувалась до адміністративної відповідальності за ст. 51 та ст. 127 КупАП. Представник позивача вказав, що під час відвідування фактичного місця проживання малолітнього [PERSON] по [ADDRESS] з липня 2017 року по теперішній час батьки дитини були постійно відсутні. Вихованням та матеріальним утриманням малолітнього [PERSON], [INFO] займається його баба - [PERSON]. Свідок [PERSON] показала суду, що дитина проживає з бабусею, яка водить її у дитячий садочок, доглядає дитину, батьки дитиною не займаються. Свідок [PERSON] дала свідчення, що самостійно займається вихованням дитини, вказала, що мати дитини живе поруч, проте не виявляє бажання спілкуватись з дитиною. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України №3 в Постанові „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав" від 30.03.2007 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до висновку служби у справах дітей та комісії з питань захисту прав дитини Деснянської районної у м. Чернігові ради вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON], [PERSON] по відношенню до малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до (ч. 1 п.4) ст. 164 Сімейного кодексу України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони є хронічними алкоголіками або наркоманами. Згідно з норми ст. 164 СК України, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. При цьому ухилення від виконання дитини є лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов'язків. Одночасно відповідачами не надавалася матеріальна допомога на утримання дитини. Також відповідачі не надають медичного догляду, лікування дитини. Згідно із ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХІІ і набула чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Держава вживає всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками. Декларація з прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, закріплює, що дитина повинна мати можливість користуватися благами соціального забезпечення, повинна бути забезпечена належним харчуванням, житлом, розвагами та медичним обслуговуванням. Найкраще забезпечення інтересів дитини повинно бути головним принципом, і відповідальність за це лежить перш за все на батьках дитини. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Як вбачається зі ст.150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Отже, кожній дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, що повинні забезпечувати обоє батьків. У відповідності до ст.ст. 180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, кошти на утримання дітей стягуються в судовому порядку у частці від доходу батьків чи у твердій грошовій сумі. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно п. 1 ч. 1ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини. У відповідності до ч. 2 ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позбавлення відповідачів батьківських прав буде відповідати інтересам дитини, тому слід передати органу опіки та піклування Деснянської районної у м. Чернігові ради [PERSON], [INFO] для вирішення питання подальшої форми влаштування. Виходячи з принципу розумності та справедливості, слід стягнути з [PERSON] аліменти на утримання [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 14.03.2018 року і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з [PERSON] аліменти на утримання [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 14.03.2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Outcome: partial