Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-04 00:00:00

29 квітня 2021 року [PERSON] звернувся до суду з вказаною заявою, якою просить видати обмежувальний припис, яким вжити наступні заходи тимчасового обмеження прав [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та покладення на них обов`язків : - заборонити [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , перебувати у місці спільного проживання з постраждалими особами - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] за адресою : [ADDRESS] , строком на 6 місяців; - заборонити [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , наближатися на відстань менше 300 м. до місця проживання постраждалих осіб - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] за адресою : [ADDRESS] , строком на 6 місяців; - заборонити [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , вести телефонні переговори з постраждалими особами - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, строком на 6 місяців; - заборонити [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалих осіб - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому кривдникам, переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з ними строком на 6 місяців. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [INFO] померла дружина заявника [PERSON] . Після смерті дружини, залишилась донька [PERSON] , [INFO] , яка проживає з заявником, в будинку, побудованому разом з [PERSON] за адресою : [ADDRESS] . Після смерті дружини за наказом матері померлої - [PERSON] до їхнього будинку переїхали брат померлої дружини [PERSON] зі своєю сім`єю. При цьому, після переїзду вказані особи разом із сестрою померлої дружини [PERSON] почали настроювати проти заявника його доньку [PERSON] , влаштовують сварки і скандали, які негативно впливають на неї. У зв`язку з постійними сварками, погрозами з боку родичів дружини, заявник не може належним чином виконувати свої обов`язки як батько, по вихованню своєї доньки. Заявник неодноразово звертався до родичів припинити подібні протиправні дії, але це не надало позитивного результату. 13 квітня 2021 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] вчинили домашнє насильство в сім"ї, після чого заявник звертався до правоохоронних органів та намагався виселити з його житлового будинку родичів покійної дружини. Заявник зазначає, що вказані особи протягом тривалого часу вчиняють протиправні дії щодо нього та його доньки, погрожують розправою і відібранням від нього доньки. Заявник переконаний, що родичі дружини повторно будуть вчиняти насильство щодо нього і його доньки, а тому звернувся до суду із вказаною заявою. Представник заявника подав до суду заяву, якою заяву [PERSON] підтримав та просив задовольнити, а розгляд заяви провести у його відсутність. Представник заінтересованої особи Служби у справах дітей Пристоличної сільської ради Бориспільського району Київської області також подала до суду заяву, якою підтримала та не заперечувала щодо задоволення заяви [PERSON] та проти видачі судом обмежуваль-ного припису хоча б на деякий час. Інші заінтересовані особи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Заяв чи клопотань до суду не направили. Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 350-5 ЦПК України неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Дослідивши подані заяви та матеріали справи, надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов наступного висновку. Частиною 1 ст. 4 та ч. 1 ст. 5 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом. Частинами 1-4 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч. 1 ст. 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що 25 серпня 2011 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, що підтверджується копією серії [NUMBER] виданого 09 квітня 2021 року (повторно) Бориспільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а.с. 14). [INFO] у подружжя народилася донька [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 09 квітня 2021 року (повторно) Бориспільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а.с. 13). [INFO] дружина заявника - [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 09 квітня 2021 року Бориспільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а.с. 15). Заявник [PERSON] з донькою проживають в [ADDRESS] . Наведене підтверджується довідкою за № 1353 виданою 26.04.2021 року Пристоличною сільською радою Бориспільсь-кого району Київської області (а.с. 12). Житловий будинок [ADDRESS] належить покійній дружині заявника [PERSON] , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за № 252392219 від 13.04.2021 року (а.с. 25-26). Судом також встановлено, що 13.04.2021 року [PERSON] звертався двічі до Бориспільського районного управління поліції ГУНП в Київській області із заявами з приводу сварок з родичами дружини, які відбувалися за адресою : [ADDRESS] . Вказані заяви зареєстровані за ЄО № 9537 та ЄО № 9554 (а.с. 16). Як вбачається з копії акту отримання усної заяви та повідомлення про вчинення насильства в сім`ї або реальну загрозу його вчинення від 13.04.2021 року, складеного начальником служби у справах дітей Пристоличної сільської ради Корніякою Л.Г. та ст. дільничим Стельникович М.В. (а.с. 17), 13.04.2021 року в сімї [PERSON] за адресою : [ADDRESS] , відбувся конфлікт між батьком дитини [PERSON] та бабусею дівчинки в присутності дитини щодо доцільності визначення місця проживання дитини. З акту проведення оцінки рівня безпеки дитини [PERSON] , [INFO] вбачається, що дитина боїться сварки та конфлікту між родичами. Бабуся (по матері) наполягає, щоб дитина залишила батька та проживала разом з нею. Дитина має переляканий вигляд, пригнічений стан, відмовляється приймати їжу та залишити свою кімнату. Крім того, під час опитування дитини з`ясовано, що [PERSON] проявляє любов до батька, з яким любить проводити час, а також любить обох бабусь, які читають їй казки. Дівчинка забезпечена всім необхідним для її нормального розвитку. В догляді за дитиною батьку допомагає його матір та сестра, які проявляють турботу та піклування за нею. Дитина відмовилась говорити на тему правопорушень, очевидцем яких вона стала (а.с. 19-23). Згідно психолого-педагогічної характеристики [PERSON] , [INFO] , учениці 3-А класу ОНЗ Щасливський НВК, у квітні 2021 року психологом шкоди дівчинці надано психологічну допомогу та підтримку у зв`язку із втратою матері. Із бесіди з дівчинкою зрозуміло, що з`ясування стосунків дорослих (бабусі і брата матері з батьком) негативно впливає на її емоційний стан, їй це дуже неприємно, але вона не хоче образити нікого з рідних (а.с. 24). Так, згідно положень ст. 350-1 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу. Заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (п.1 ч.1 ст. 350-2 ЦПК України). За приписами п. 3, 6, 7, 8 ч.1, ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Згідно п. 14 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, принижен-ня, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Отже, в розумінні цієї норми Закону постраждалими від домашнього насильства є неповнолітня [PERSON] , [INFO] , а також її батько [PERSON] . Частиною 2 ст. 4 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що в разі якщо постраждалою особою є дитина, будь-які дії, що вчиняються щодо неї, базуються на принципах, визначених Конвенцією ООН про права дитини, Конвенцією Ради Європи про захист дітей від сексуальної експлуатації та сексуального насильства, Європейською конвенцією про здійснення прав дітей та законодавчими актами України у сфері захисту прав дитини. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Частиною 3 ст. 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання, а також на суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству. Частинами 2, 3, 4 ст. 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Відповідно ст. 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. За змістом ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Так, досліджені судом письмові докази переконливо свідчать про те, що між сторонами існує спір щодо визначення місця проживання дитини чи щодо порядку спілкування з дитиною, які можуть бути врегульовані у встановленому законом порядку нормами Сімейного кодексу України. У постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі №756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) зроблено висновок, що «враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. У п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» вказано, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Суд приходить висновку, що заявником не доведено наявність домашнього насильства щодо нього чи дитини [PERSON] та не доведено наявність таких ризиків як продовження протиправної поведінки заінтересованих осіб та їх вплив на заявника та неповнолітню дитину, що може призвести до тяжких або особливо тяжких наслідків, а тому обмеження, які просить ввести заявник, є непропорційними щодо обмеження права на свободу пересування та спілкування з дитиною. Дослідивши надані докази, суд вважає, що вони не містять достатньої інформації, що заінтересовані особи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , вчинили саме домашнє насильство та є беззаперечними кривдниками [PERSON] та неповнолітньої [PERSON] , а підстави вважати, що наявні ризики настання тяжких наслідків для заявника та його дочки, у зв`язку з відмовою у видачі обмежувального припису, також відсутні. Таким чином, враховуючи, що суду не надано достатніх, належних, допустимих, та переконливих доказів для оцінки ризиків вчинення насильства заінтересованими особами відносно заявника [PERSON] та його доньки [PERSON] , доказів настання наслідків вчинення домашнього насильства та ризиків настання негативних наслідків для заявників чи подальшого продовження вчинення таких дій заінтересованими особами, суд приходить висновку що в задоволені заяви про видачу обмежувального припису наразі слід відмовити. В силу ч. 3ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави Україна. Згідно ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed