Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Рубіжанської міської ради Луганської області, якою, з урахуванням наданих ним пояснень, просив визначити місце проживання дитини: [PERSON] [INFO] разом із батьком - [PERSON], за адресою: [ADDRESS]; позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно дитини: [PERSON]; припинити стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання дитини: [PERSON]. А [PERSON], 20 листопада 2017 року, звернулась із зустрічною позовної заявою до [PERSON], якою просила негайно відібрати дитину [PERSON] у батька та повернути дитину за попереднім місцем проживання, а також визначити місце проживання дитини разом із матір'ю [PERSON], за адресою: [ADDRESS]. Позиції учасників справи. Аргументи позивача, як за первісним позовом так і за зустрічною позовною заявою, де він виступає відповідачем. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], від народження якого вони проживали разом за адресою місця проживання [PERSON]. Але остання, своїх батьківських обов`язків не виконує: участі у його вихованні не бере, груддю не годує, зникає на тривалий час у невідомому напрямку, дитину залишає у неохайному вигляді та голодну. [PERSON] має шкідливі звички, що негативно відображаються на здоров`ї дитини, тривалий час ніде не працює, постійного доходу та власного житла не має, а живе тільки за рахунок отримання аліментів на дитину, соціальної допомоги. А він, навпроти, має постійне місце роботи та постійний дохід, власне житло, в якому створені усі умови для проживання і розвитку дитини. Через, що 28 липня 2017 року, він був вимушений забрати у неї дитину. І враховуючи це, а також через те, що дитина проживає із ним вже тривалий час, дитині слід визначити місце проживання разом з ним, тобто за місцем його проживання, припинити стягнення з нього аліментів, а також позбавити [PERSON] батьківських прав аби вона не могла вирішувати питання про надання чи не надання дозволу на виїзд дитини за межі України, чим впливати на нього. Як наслідок, вважає, що його позов підлягає задоволенню повністю, а у задоволенні вимог зустрічної позовної заяви слід відмовити. Аргументи його представника. Первісний позов є обґрунтованим та таким, що підтверджується наданими до нього доказами, тому його слід задовольнити. При цьому, незважаючи на вік дитини та положення Декларації прав дитини, пріоритет має Конституція України та Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, а тому у вирішенні питання про те з ким з батьків повинна проживати дитина, стать батьків не має жодного значення, і відповідач як мати, не має переваги у вирішенні цього питання на свою користь автоматично. Тому, первісний позов підлягає задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову слід відмовити. Аргументи відповідача, як за первісним позовом так і за зустрічним позовом, де вона виступаж позивачем. З моменту свого народження, [PERSON] проживав разом із [PERSON], а [PERSON], як його батько, дав свою згоду на те аби [PERSON] проживав саме разом із нею, де також проживають і два брати [PERSON]: [PERSON] та [PERSON]. І хоча квартира, в якій вони проживають, належить матері [PERSON], в ній створені усі умови для проживання [PERSON] та інших дітей. Але 28 липня 2017 року [PERSON], без її згоди, способом викрадення, змінив місце проживання [PERSON], який з того часу проживає з батьком. При цьому, [PERSON] не дає можливості зустрічатись та спілкуватись з дитиною, наносить [PERSON] тілесні ушкодження, є наркоманом та зловживає спиртними напоями, а за час їхнього спільного проживання, зґвалтував її декілька разів. Тож, [PERSON] повинен проживати саме із нею, тим більше, що у його віці, він повинен бути поруч саме із матір`ю, а [PERSON] не взмозі виховувати його, годувати з необхідною періодичністю, а також займатись розвитком та навчанням дитини, так як знаходиться щодня (з 07 години по 16 годину) на роботі. Як наслідок, вважає, що у задоволенні первісного позову слід відмовити у повному обсязі, а зустрічний позов слід задовольнити. Аргументи її представника. Місце проживання дитини було змінено батьком не законно, а тому дитина підлягає поверненню до матері обов`язково, при чому, оскільки виник спір з приводу місця проживання [PERSON], потрібно визначити його за місцем проживання з [PERSON], і як наслідок, стягнення аліментів на її користь продовжити. Підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав, нічим не доведені. Навпроти, [PERSON] заважає їй виконувати свої батьківські обов`язки належним чином, оскільки перешкоджає її зустрічам та спілкуванню із сином. Також, позивачем нічим не доведено наявність хоча б однієї виняткової обставини для того аби, на підставі Декларації прав дитини, розлучити [PERSON] із матір`ю. А висновок органу опіки та піклування за яким, місце проживання дитини слід визначити разом з батьком, не може бути прийнятий судом, оскільки його складено без проведення обстеження матеріально-побутових умов сім`ї [PERSON]. Тому, первісний позов не підлягає задоволенню, а вимоги зустрічного позову слід задовольнити повністю. Аргументи третьої особи. [PERSON] звернулась до служби у справах дітей з проханням врегулювати зустрічі [PERSON] з [PERSON], але не повідомляла про те, що дитина проживає з батьком, питання про встановлення дат і часу зустрічей для неї, перед службою не ставила, на засідання, на які вона викликалась не приходила і причини своєї неявки не повідомляла. Служба дізналась, що вихованням сина [PERSON] вона займається на належному рівні, але доглядом старшого сина: [PERSON], переважно займається її мати: [PERSON], бабуся [PERSON], з якою він проживає. Умови проживання у квартирі, в якій проживає [PERSON] разом з іншими дітьми, добрі. Проте, вона фактично самоусунулась від виконання батьківських обов`язків щодо [PERSON], не виявляючи жодного інтересу до його розвитку. Як наслідок, незважаючи на те, що позбавлення її батьківських прав є недоцільним, місцем проживання [PERSON] слід визначити з батьком, за адресою, де вони проживають разом нині, і це буде відповідати найвищим інтересам [PERSON]. Показання свідків. [PERSON] ([INFO]; місце проживання: [ADDRESS]; працюючий пенсіонер, працює у Рубіжанському промкомплексі товариства з обмеженою відповідальністю «ТАНДЕМ ЛТД» на посаді директора) дав суду такі показання: [PERSON] являється його рідним сином, а [PERSON] є його онуком. Після народження [PERSON], син забрав з пологового будинку онука разом із матір'ю та приблизно три місяці вони проживали разом. Між сином та [PERSON], в цей період були нормальні стосунки, вони виховували та доглядали дитину разом, а він міг навідуватись до них 2-3 рази на тиждень. Коли він був у них вдома, бачив, що [PERSON] годували молочними сумішами. Потім, син переїхав до іншого помешкання і почав проживати окремо від дитини та [PERSON]. Після переїзду його сина до іншого помешкання, вони разом із сином помічали, що [PERSON] разом із дітьми часто не було вдома, її матір, по телефону повідомляла деколи, що [PERSON] разом із дітьми знаходиться у неї в селі Єпіфанівка. Старші сини [PERSON], [PERSON] та [PERSON] більше проживали у бабусі. На телефонні дзвінки [PERSON] часто не відповідала. Одного разу [PERSON] не було вдома декілька днів і вони її три дні шукали. В кінці липня 2017 року йому подзвонив син та попросив приїхати до Томашівського мосту. Приїхавши, він побачив, що [PERSON] був на руках [PERSON], а [PERSON] бігла у інший бік. Він особисто подзвонив у поліцію. [PERSON] віддав йому онука. [PERSON] був не купаний та у брудному одязі. На обличчі та руках дитини, були сліди від укусів комарів чи комах, яких було багато. [PERSON] плакав і він дав дитині води, а потім повіз дитину до санпропускника і коли приїхав [PERSON], їх направили до дитячої поліклініки. Купили дитині води та їжі, зробили суміш. Після відвідування дитячої поліклініки, [PERSON] допитувала поліція, а він разом зі своєю цивільної дружиною забрав [PERSON] додому. Коли [PERSON] почав жити з [PERSON], останній почав працював дистанційно, тобто вдома, однак у моменти, коли на роботі потрібен був [PERSON] особисто, тоді за [PERSON] доглядає або він, або його цивільна дружина: [PERSON] чи донька. У вихідні дні [PERSON] разом із [PERSON] гостює у них вдома. Восени, він спілкувався з [PERSON] з приводу аліментів, однак домовитись не вдалось. При цьому, [PERSON] про [PERSON] не запитувала та не цікавилась сином. Коли дитина проживала з матір'ю, він був останнього разу у них вдома на весні 2017 року, в квартирі були дитяче ліжко та велике ліжко, комп'ютер, у ванній кімнаті була душова кабіна, пральна машина, в залі був диван, дитячі іграшки та телевізор, у квартирі була шафа для одягу, прибрано, чисто та охайно. [PERSON] ([INFO]; місце проживання: [ADDRESS]; працює у Рубіжанському промкомплексі товариства з обмеженою відповідальністю «ТАНДЕМ ЛТД» на посаді керівника відділу стандарту, сертифікації і якості) дала суду такі показання: вона знає [PERSON] бо проживає з його батьком у так званому „цивільному шлюбі" з червня 2017 року, а працює на тому ж підприємстві де і [PERSON]. [PERSON] не вимагає постійного перебування на робочому місці, оскільки він шукає клієнтів для збуту продукції підприємства. Вона знає, що у [PERSON] є син [PERSON], а його матір'ю є [PERSON]. З [PERSON] вона ніколи не спілкувалась, ані в телефонному режимі, ані особисто, а сина [PERSON] вона бачила коли [PERSON] та [PERSON] привозили дитину на роботу, за часів спільного проживання. З червня 2017 року, з [PERSON] вона почала спілкуватись і поза роботою. У липні 2017 року їй подзвонив [PERSON], забрав її з роботи і вони поїхали до Рубіжанської міської лікарні, [PERSON] був у брудному одязі, зі слідами від укусів комарів на обличчі та руках, хлопчик плакав. [PERSON] придбав суміш для дитини і після того як дитину погодували, дитина перестала плакати. Після лікарні вона, [PERSON] з дитиною та [PERSON] поїхали до [PERSON] додому. Для дитини вони придбали одяг та їжу. Вона разом з [PERSON] у перші дні почали допомагати [PERSON] піклуватись про [PERSON]: привозили їм їжу, прибирали, інколи [PERSON] привозив дитину до роботи і там вона разом із [PERSON] дбали про [PERSON]. Перший місяць сумісного проживання [PERSON] з сином, вона вчила [PERSON] готувати їжу, але потім графік роботи [PERSON] змінився, і він став працювати вдома. [INFO] року вони всі разом відмічали день народження [PERSON] у новій оселі, де і зараз проживають [PERSON] разом із сином. Десь один-два рази на тиждень [PERSON] разом із сином можуть приїхати на годину-півтори після 16-17 години. Іноді, вона залишається з дитиною, коли [PERSON] приїжджає до них у гості на вихідні для спілкування дитини із дідом. Після того як [PERSON] став жити з [PERSON], вона ніколи не бачила аби [PERSON] вживав алкогольні напої та/або наркотичні засоби, хоча і до цього моменту не пам'ятає аби [PERSON] вживав їх, вона ніколи не бачила у [PERSON] шприців чи якої не-будь тари для, чи з, алкогольними напоями. Хоча раніше, на свята, у компанії, він міг разом з іншими вживати спиртні напої, але в міру. [PERSON] ([INFO]; проживає: [ADDRESS], пенсіонер) дала суду такі показання: [PERSON] є її донькою. Коли [PERSON] повідомила про третю вагітність, зі слів [PERSON], [PERSON], цієї дитини не хотів та просив [PERSON] зробити аборт, проте [PERSON] цього не зробила. З середини періоду вагітності [PERSON], вона та [PERSON] почали проживати разом у квартирі де проживала [PERSON] з дітьми: [PERSON] та [PERSON]. Під час пологів, про все піклувалась вона особисто, у цей період родичі [PERSON] не приходили. За час коли вона відвідувала [PERSON], [PERSON] не бачила. У день виписки з пологового будинку, до дому до [PERSON] приходив [PERSON] та на виписку приїздив батько [PERSON]. З першого дня після виписки з пологового будинку, вона ходила кожен день допомагати [PERSON] та [PERSON], бо за станом здоров'я [PERSON] потрібна була допомога (приблизно до березня 2017 року через операції), а [PERSON] працював, і тому вона допомагала доглядати дитину в день, а [PERSON] ввечері, після роботи. [PERSON] проживала разом з дітьми та [PERSON]. За час спільного проживання, [PERSON] вживав алкогольні напої (горілку чи пиво), іноді пропонував їй та купував напої для друзів. Дбати про дітей, [PERSON] допомагає вона та сестра [PERSON] - [PERSON]. Влітку, [PERSON], приблизно у серпні 2017 року повідомила, що [PERSON] забрав [PERSON], коли [PERSON] з [PERSON] повертались від [PERSON], батька двох перших дітей [PERSON]: [PERSON] і [PERSON]. Одного разу, після прохання надати допомогу дітям, [PERSON] побив [PERSON], у зв`язку з чим, вона знаходилась в неврологічному відділенні. У лютому 2018 року вона разом із [PERSON] та [PERSON] відвідувала [PERSON] вдома у [PERSON]. Також свідок звертав увагу суду на те, що грудним вигодовуванням [PERSON] займатись не могла, оскільки через встановлений у неї вірус імунодефіциту людини, лікарі не рекомендували цього робити з метою забезпечення здоров`я дитини. Процесуальні дії у справі та заяви і клопотання учасників. Ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 18 грудня 2017 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, суд замінив третю особу у справі, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача (як за первісним позовом так і за зустрічним): Службу у справах дітей Виконавчого комітету Рубіжанської міської ради Луганської області, на Службу у справах дітей Рубіжанської міської ради Луганської області, як орган опіки та піклування, представлений належною юридичною особою. Ухвалами Рубіжанського міського суду Луганської області від 11 січня 2018 року та від 10 квітня 2018 року було відмовлено у задоволенні клопотань [PERSON] про негайне постановлення рішення про відібрання дитини: [PERSON] від батька та його повернення до матері, з підстав, що вказані у цих ухвалах. Оцінка судом обставин, доказів та аргументів сторін щодо них. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] [INFO], про що свідчить копія свідоцтва про народження (а.с.52,53,7,54,173 тому 1). Під час вагітності [PERSON], з середини цього періоду та протягом трьох місяців після цього, [PERSON] та [PERSON] жили разом у квартирі, що належить на праві власності матері [PERSON]: [PERSON], зокрема, у квартирі [ADDRESS] житловою площею 27,7 метрів квадратних (а.с.56,57,59,60,61, показання свідків: [PERSON] та [PERSON].). У вказаний період часу, у цій квартирі проживали: [PERSON], її два сини: [PERSON] та [PERSON], а після свого народження - [PERSON], а також [PERSON] (а.с.55,175 тому 1, показання свідків: [PERSON] та [PERSON].). При цьому у цій квартирі, [PERSON] зареєстрованого місця проживання не мав, але 22 вересня 2016 року, тобто у період коли [PERSON] та [PERSON] проживали разом однією сім`єю, і у прямому та триваючому конфлікті між собою не перебували, дав письмову згоду на реєстрацію місця проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.55,137,174,175 тому 1, показання свідків: [PERSON] [PERSON].). Тому, суд не приймає заяву про реєстрацію місця проживання [PERSON], як доказ вирішення батьками питання щодо визначення місця проживання дитини з одним із них, зокрема з матір`ю: [PERSON], на чому наполягав її захисник. Позаяк, згода була надана [PERSON] на реєстрацію місця проживання дитини хоча і за адресою, яка співпадає з тодішнім і нинішнім місцем проживання [PERSON], така згода була надана у той момент коли вони обидва проживали за цією адресою. І оскільки між ними не було спору про визначення місця проживання дитини і обидва батьки проживали за однією адресою, очевидно, що саме тому така згода не може бути сприйнята судом як належний доказ визначення [PERSON] та [PERSON], як батьками [PERSON], місця його проживання з одним з них, зокрема із матір`ю. У період спільного проживання [PERSON] та [PERSON] за вказаною адресою, після народження [PERSON], вони разом займались його вихованням та розвитком, але у цьому їм також допомагала мати [PERSON]: [PERSON]. Вони мали потребу у допомозі, оскільки [PERSON] працював не вдома (з ранку до вечора), а [PERSON], через стан свого здоров`я не мала можливості тривалий час після пологів (приблизно до березня 2017 року) займатись фізичними вправами (а.с.10,11,82 тому 1, показання свідка [PERSON].). У цей час, [PERSON] вживав алкогольні напої (це могли бути горілка чи пиво), але суд не може погодитись із тим, що [PERSON] саме зловживав цими напоями, оскільки показання свідка [PERSON] є настільки не змістовними щодо об'єму, тривалості та частоти вживання та виду алкогольного напою (марка, вміст спирту у процентному відношенні), що суд не може їх оцінити більш конкретно, як і оцінити той вплив, який міг мати місце внаслідок вживання цих напоїв, як на [PERSON] так і на оточуючих його людей (показання свідка [PERSON].) Також суд відзначає, що [PERSON] чи її представником не надано жодних доказів того, що [PERSON] вживав які-небудь наркотичні засоби, а також вдався до зґвалтування [PERSON] декілька разів. Разом з цим, суд не може погодитись з аргументами [PERSON] та його представника у тій частині, що за час спільного проживання [PERSON] та [PERSON] вона не здійснювала грудного вигодовування [PERSON] з міркувань збереження краси власного тіла, оскільки показаннями свідка [PERSON] яким суд довіряє, підтверджується наявність у [PERSON] вірусу імунодефіциту людини, що суд розцінює як поважну причину аби не здійснювати грудне годування [PERSON], тим більше, що це були рекомендації лікарів (показання свідка [PERSON].). Як наслідок, суд не вважає і встановленою ту обставину, на наявності якої наполягали [PERSON] та його представник, що [PERSON] ухилялась від годування своєї дитини груддю. Приблизно з початку 2017 року, відносини [PERSON] та [PERSON] стали погіршуватись, і останній, не відразу, але частіше став ночувати окремо від сім`ї, у своїй власній квартирі [ADDRESS], житловою площею 51,5 метрів квадратних, а з початку літа 2017 року, він повністю переїхав туди на постійне місце проживання (а.с.8-9 тому 1 , показання свідка [PERSON].). Суд не погоджується з аргументами [PERSON] та його представника про те, що за час окремого проживання [PERSON], [PERSON] не займалась вихованням, а тим більше ухилялась від виховання [PERSON] (у тому числі, що вона залишала його без материнського догляду, зникала на тривалий час і у невідомому напрямку, не цікавилась здоров`ям і зовнішнім виглядом дитини, витрачала аліменти на дитину на свої власні потреби, залишала дитину голодну та у неохайному вигляді), а також що вона через шкідливі звички негативно впливала на здоров`я дитини, оскільки жодних переконливих доказів наявності цих обставин, до суду не надано (а.с.1-250 тому 1, а.с.1-10 тому 2). Разом з цим, суд вважає встановленою ту обставину, що у місці проживання [PERSON], зокрема: у квартирі її матері [PERSON], [PERSON] були створені та забезпечені усі мінімально необхідні для його віку умови (а.с.73-81 тому 1, свідок [PERSON], [PERSON].). [PERSON] та [PERSON] визнали те, що між ними, з часу окремого проживання [PERSON], постійно виникали сварки з різних питань, у тому числі й щодо виховання [PERSON], але конкретні причини їх виникнення та те, хто був їх ініціатором, суд встановити не зміг через відсутність конкретики з цих питань у їх поясненнях, що збігались тільки щодо наявності таких чвар. Визнавали вони і те, що [PERSON] декілька разів, забирав [PERSON] до себе за місцем свого проживання, але через декілька днів спільного проживання, повертав [PERSON]. Останнього разу, це відбулось 28 липня 2017 року, коли [PERSON], керуючи транспортним засобом у вигляді автомобіля, разом з [PERSON], поверталась до місця свого проживання у місто Рубіжне, рухаючись до залізничного вокзалу від людини на ім`я [PERSON], який є батьком іншої дитини [PERSON]: [PERSON] (показання свідка [PERSON]; пояснення [PERSON] та [PERSON], що збігаються). [PERSON], теж рухався у транспортному засобі у вигляді автомобіля, але їй на зустріч, і після зупинки автомобіля, підбіг до неї, відкрив двері автомобіля, в якому знаходилась вона та висловивши їй своє невдоволення зовнішнім виглядом [PERSON], забрав його до своєї машини (пояснення [PERSON] та [PERSON], що збігаються). Інші обставини, при яких [PERSON] забрав [PERSON] у [PERSON] суд встановити не зміг, через відсутність доказів (а.с.1-250 тому 1, а.с.1-10 тому 2). Разом з цим, суд вважає встановленою ту обставину, що [PERSON] був одягнений у брудний одяг, а на тілі були сліди від укусів комарів, оскільки це визнавала і [PERSON], і підтверджували свідки ([PERSON] та [PERSON].). Проте суд не погоджується із тим, що така обставина є доказом неналежного ставлення, а тим більше ухилення [PERSON] від належного виконання своїх батьківських обов`язків, оскільки ступінь забрудненості одягу дитини та обсяг і тривалість наявності слідів від укусів комарів на тілі дитини, [PERSON] та його представником не доведені. А без цього, суд переконаний у цьому, не можна навіть припускати їх появу саме внаслідок неналежного ставлення [PERSON] до виконання своїх батьківських обов'язків, оскільки одяг це така річ, яка може бруднитись як внаслідок бездіяльності щодо її заміни (тобто внаслідок природних процесів), так і внаслідок випадкових контактів дитини з навколишнім середовищем, у чому звинувачувати будь-якого батька чи мати не можна. Що стосується слідів від укусів комарів, то по-перше, суд враховує, що жодна людина, у тому числі і дитина, якщо вона знаходиться влітку у безпосередньому контакті з природою, і особливо біля водойм, не може повністю уберегтись від наслідків взаємодії з будь-якими комахами, особливо з комарами. А по-друге, за відсутності даних про точний об'єм укусів, тривалості знаходження дитини у такому стані та даних про дії [PERSON] чи встановлену бездіяльність, суд не може погодитись із тим, що вона допустила не належне виконання своїх батьківських обов'язків. Також суд врахував і те, що будь-яких медичних документів про огляд [PERSON] у медичному закладі, про що повідомляв [PERSON], суду не надано (а.с.1-250 тому 1, а.с.1-10 тому 2). Аргументи [PERSON] і його представника, що підтверджуються показаннями свідків: [PERSON] та [PERSON] у тій частині, що коли [PERSON] забрав [PERSON] та привіз у лікарню дитина плакала, була голодна і хотіла пити суд приймає, але відзначає, що всі вони у своїй сукупності і кожен окремо, не вказують на те, що це було наслідком невиконання [PERSON] своїх батьківських обов`язків. Причин виникнення таких обставин може бути безліч (плач міг бути природною реакцією, враховуючи вік [PERSON], на те, що людини, яка перебувала переважну більшість часу із нею, не стало поруч; бажання піти, як і плач, могли виникнути внаслідок температури чи інших причин; бажання їсти, у віці [PERSON], коли діти їдять часто, але мало, взагалі природній біологічний процес). Разом з цим, що вже було встановлено судом, коли 22 вересня 2016 року, [PERSON] дав згоду на реєстрацію місця проживання [PERSON], він не давав згоди на визначення його місця проживання з матір`ю: [PERSON], оскільки вони обидва проживали за тією адресою, і спору про визначення місця проживання дитини з одним з них, між ними не було. Як наслідок, встановлений вище факт того, що 28 липня 2017 року [PERSON] забрав [PERSON] до себе і став проживати із ним за місцем свого проживання, суд не може розцінити як викрадення [PERSON] чи як не законні дії [PERSON]. Тим більше, що [PERSON] та [PERSON] визнали, що у стосунках між ними, вже були такі випадки, і по суті (тобто проти того, що [PERSON] на деякий час забирав [PERSON] до себе), [PERSON] не заперечувала, як і не заперечувала це 28 липня 2017 року, оскільки вважала, як вона пояснила, що [PERSON] його поверне. Також, пояснення [PERSON] свідчать про те, що він не одразу прийняв рішення саме про визначення місця проживання дитини із собою. А спір з приводу визначення постійного місця проживання [PERSON], виник між ними після цієї події, коли [PERSON] через деякий час прийняв рішення про залишення [PERSON] у себе для постійного проживання та не дав можливості [PERSON] побачитись з [PERSON], у зв`язку із чим, вони спробували вирішити спір спочатку за допомогою органу опіки та піклування, а потім і суду (а.с.5-6,49-51,88-94,95 тому 1). З цих же міркувань, надані [PERSON] докази звернення нею до органів поліції щодо викрадення [PERSON] дитини, суд не може оцінити як належні (а.с.65,66,67,68 тому 1). Однак суд сприймає ці докази як належні на підтвердження того, що [PERSON] відреагувала як змогла на порушення, навіть на її суб'єктивну думку, прав [PERSON] на контакт з нею. Про її намагання відновити контакт з дитиною свідчить і її звернення до служби у справах дітей, що мало місце задовго до подання [PERSON] позову, що спростовує аргументи його представника про те, що підставою подачі [PERSON] зустрічного позову є намагання залишити в себе дитину для продовження отримання аліментів (а.с.88-94,95 тому 1). Проте суд не може погодитись із тим, що право на контакт [PERSON] з дитиною, на що вказувала вона та її представник, [PERSON] порушив шляхом нанесення їй 11 серпня 2017 року тілесних ушкоджень. Оскільки надані на підтвердження цього факту докази (копія протоколу прийняття усної заяви про вчинене кримінальне правопорушення, рапорту особи, яка прийняла усну заяву, повідомлення про початок досудового розслідування), у своїй сукупності, не є достатніми (а.с.71,70,69,72 тому 1), тим більше, що за показаннями свідка [PERSON] приблизно в той же час, тілесні ушкодження [PERSON] міг нанести батько іншої дитини [PERSON]: [PERSON] (показання свідка [PERSON].). Однак, незважаючи на такі висновки, суд констатує, що поведінка [PERSON], як батька, не може бути сприйнята судом як належна навіть, якщо він добросовісно помилявся у правильності своїх дій, як він зазначав у поясненнях,

Outcome: partial