Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-24 00:00:00

05.04.2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання права власності на самочинно збудований гараж по [ADDRESS] на земельній ділянці площею 0,0053 га, кадастровий № [NUMBER]. Від позивача через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи без його особистої участі. Від представників відповідачів також надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність, при цьому представник Чернігівської міської ради у вирішенні спору покладалась на розсуд суду, а представник Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Чернігівській області проти задоволення позову не заперечував. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог, зважаючи на наступне. Відповідно до ст. 15 ч. І ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; ч. 2 - кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно норм ст. 16 ч. 1 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Положеннями ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Пунктом 2 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року за № 6 „ Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва )" визначено, що відповідно до ст. 376 ЦК України суди розглядають справи щодо самочинного будівництва, зокрема, про визнання права власності на самочинно збудоване майно власником земельної ділянки; про визнання права власності на самочинно збудоване майно на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснила самочинно будівництво. Частинами 1, 2 ст. 376 ЦК України визначено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Таким чином, за загальними правилами особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Однак, згідно ч. 3 ст. 376 ч. 3 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, лише за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.09.2011 року, р. № 1-2000, позивач отримав у спадок від померлого сина - [PERSON] земельну ділянку площею 0,0053 га, кадастровий № [NUMBER], яка розташована по [ADDRESS]. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 22.01.2015 року за [PERSON] визнано право власності на будівельні матеріали та обладнання, які були використані під час будівництва гаражу на вказаній вище земельній ділянці. Чернігівським міським бюро технічної інвентаризації на спірний гараж видано технічний паспорт, відповідно до якого його загальна площа становить 21,70 кв.м, інвентаризаційна вартість становить 38609 грн. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що позовна заява обґрунтована, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved