Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-30 00:00:00

03 квітня 2019 року [PERSON] звернулася до Миргородського міськрайонного суду з вищевказаною позовною заявою. На підтвердження своїх позовних вимог позивач зазначив, що [PERSON] є її батьком. На даний час, позивач продовжує навчання на 1-му курсі факультету управління персоналом Київського національного економічного університету імені Вадима Гетьмана. Позивач зазначає, що наразі всі витрати на її навчання лише несе її мати - [PERSON] .. Однак доходів матері не достатньо для забезпечення її потреб, що включають в себе витрати на проживання, проїзд купівлю взуття, зошитів та канцелярських засобів. Добровільно батько не надає матеріальної допомоги. У зв`язку з цим, прохав суд стягувати з відповідача на його користь аліменти на період навчання в розмірі 1/6 частини від його заробітку (доходу). Ухвалою судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 16.04.2019 відкрито провадження у даній справі та призначено перше судове засідання. У встановлений судом строк відповідач правом на подання відзиву не скористався. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, до суду подала заяву в якій свої позовні вимоги підтримала та прохала їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився до суду подав заяву в якій позовні вимоги визнав повністю та виклав прохання провести розгляд справи за його відсутності. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] в судовому засіданні прохала задовольнити позов позивача. Заслухавши пояснення третьої особи, вивчивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] є донькою відповідача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.7). Згідно довідки №1146 від 29.08.2018, [PERSON] є студенткою 1 курсу факультету управління персоналом Київського національного економічного університету імені Вадима Гетьмана (а.с.8). Відповідно до ч.1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і в зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч.1 ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При встановленні судом факту потреби в утриманні повнолітньої дитини, суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків по наданню відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. У пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба в зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. З огляду на встановлення судом факту настання повноліття [PERSON] , продовження ним навчання у вищому начальному закладі, наявності в позивача потреби в додаткових витратах у зв`язку з навчанням (що включають в себе витрати на проживання, проїзд купівлю взуття, зошитів та канцелярських засобів) та наявності у відповідача фінансової можливості сплачувати аліменти, суд вважає, що вимога позивача про призначення аліментів підлягає задоволенню. З огляду на визнання відповідачем позовних вимог позивача, суд вважає, що відповідач в змозі надавати матеріальну допомогу щомісячно в розмірі 1/6 частини від його заробітку (доходу) на особисте утримання позивача на період навчання або до досягнення ним 23-річного віку. На переконання суду, аліменти в такому розмірі відповідають критеріям розумності та справедливості і забезпечать виконання [PERSON] свого обов`язку, як одного з батьків, по утриманню дитини яка продовжує навчання. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, при подачі позову до суду про стягнення аліментів позивач звільнений від сплати судового збору, рішення прийнято на його користь, тому судові витрати слід стягнути з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволених вимог. А тому із [PERSON] необхідно стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп.

Outcome: approved