Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-12 00:00:00

07 травня 2014 року представник Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, в якому, згідно наданих до суду уточнень, просив стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість за кредитним договором в сумі 59 289,04 дол. США, що в гривневому еквіваленті згідно офіційного курсу гривні до долару США (23,4426) встановленому НБУ станом на 30.03.2015 р. становить 1 389 889,24 грн. та складається з:заборгованості за кредитом у розмірі 50 502,15 дол. США, що в гривневому еквіваленті згідно офіційного курсу гривні до долару США (23,4426) встановленому НБУ станом на 30.03.2015 р. становить 1 183 901,70 грн.;заборгованості по процентам у розмірі 7 752,07 дол. США. що в гривневому еквіваленті згідно офіційного курсу гривні до долару США (23,4426) встановленому НБУ станом на 30.03.2015 р. становить 181 728,67 грн.;заборгованості по пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам у розмірі 437,44 дол. США, що в гривневому еквіваленті згідно офіційного курсу гривні до долару США (23,4426) встановленому НБУ станом на 30.03.2015 р. становить 10 254,73 грн.;заборгованості по пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом у розмірі 597,38 дол. США. що в гривневому еквіваленті згідно офіційного курсу гривні до долару США (23,4426) встановленому НБУ станом на 30.03.2015 р. становить 14 004,14 грн. Окрім того, відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 р. «Про судове рішення у цивільній справі» у разі предявлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Зважаючи на наведене, AT «УкрСиббанк» вважає за доцільне просити суд у резолютивній частині рішення встановити спосіб та порядок його виконання. В свою чергу відповідачка [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом до до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] про визнання договору поруки припиненим, посилаючись на обставини та підстави викладені в позові, просила суд визнати договір поруки № 106521 від 4.04.2007 року, укладений між Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» та [PERSON] припиненим. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, згідно якої просив суд проводити розгляд справи за його відсутності, уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, зустрічний позов не визнав. Відповідач [PERSON] у судовому засідання позов не визнала просила суд відмовити у його задоволенні, її зустрічний позов задовольнити. Представники відповідачів - [PERSON] та [PERSON]Л у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, просили суд відмовити у його задоволенні,з підстав викладених у письмових запереченнях, та просили суд зустрічний позов задовольнити, з підстав викладених в зустрічному позові. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи, прийшов до висновку\~про відмову у задоволенні позову ПАТ «УкрСиббанк» та задоволенні зустрічного позову [PERSON] з наступних підстав. З матеріалів справи судом встановлено,\~що 04 квітня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено Договір про надання споживчого кредиту №11137232000 . Згідно з вимогами Закону України «Про акціонерні товариства» № 514-VI від 17.09.2008 р. були внесені зміни у Статут АКІБ «УкрСиббанк», відповідно до яких нове повне найменування Банку стало: Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк». Згідно з положеннями Цивільного кодексу України та Закону України «Про акціонерні товариства» дані зміни не є реорганізацією або ліквідацією юридичної особи АКІБ «УкрСиббанк». Відповідно до умов Кредитного договору, ПАТ «УкрСиббанк» надав [PERSON] кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 71 800,00 (сімдесят одну тисячу вісімсот) доларів США 00 центів, а [PERSON] зобов'язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 04.04.2028 року, згідно з графіком погашення кредиту (Додаток №1 до Кредитного договору), якщо тільки не буде застосовано інший термін повернення кредиту відповідно до умов Договору, та сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 9,50%. З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобовязань [PERSON] за Кредитним договором, між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено Договір поруки №106521 від 04.04.2007 року Відповідно до умов Договору поруки, [PERSON] зобовязався відповідати у повному обсязі за виконання [PERSON] усіх зобовязань, що виникли з Кредитного договору. Відповідальність [PERSON] та [PERSON] є солідарною (п.1.4. Договору поруки). 05 лютого 2009 року між ПАТ «УкрСиббанк» та поручителем [PERSON] було укладено Додаткову угоду №1 до Договору поруки, якою [PERSON] надала згоду забезпечувати порукою змінене основне зобовязання за Кредитним договором. 07 лютого 2009 року між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено Додаткову угоду №1 до Кредитного договору, якою сторони домовились, про зміну кінцевого терміну повернення кредиту в повному обсязі, а саме Позичальник зобов'язався повернути кредит не пізніше 04.04.2033 року, якщо тільки не буде застосовано інший термін повернення кредиту відповідно до умов Договору, також сторонами було викладено графік погашення кредиту в новій редакції. Звертаючись до суду з відповідним позовом, банк посилався на те, що свої зобовязання за кредитним договором ними виконано було належним чином та надано відповідачу грошові кошти у кредит. Проте, позичальник у свою чергу належним чином умови кредитного договору не виконує, з листопада 2012 року не здійснює погашення суми кредиту та відсотків за користування ним не здійснює, у звязку з чим у нього виникла заборгованість. За розрахунок банку, станом на 07.04.2014 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором в сумі 59 289,04 дол. США, що в гривневому еквіваленті згідно офіційного курсу гривні до долару США (23,4426) встановленому НБУ станом на 30.03.2015 р. становить 1 389 889,24 грн. та складається з:заборгованості за кредитом у розмірі 50 502,15 дол. США, що в гривневому еквіваленті згідно офіційного курсу гривні до долару США (23,4426) встановленому НБУ станом на 30.03.2015 р. становить 1 183 901,70 грн.;заборгованості по процентам у розмірі 7 752,07 дол. США. що в гривневому еквіваленті згідно офіційного курсу гривні до долару США (23,4426) встановленому НБУ станом на 30.03.2015 р. становить 181 728,67 грн.;заборгованості по пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам у розмірі 437,44 дол. США, що в гривневому еквіваленті згідно офіційного курсу гривні до долару США (23,4426) встановленому НБУ станом на 30.03.2015 р. становить 10 254,73 грн.;заборгованості по пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом у розмірі 597,38 дол. США. що в гривневому еквіваленті згідно офіційного курсу гривні до долару США (23,4426) встановленому НБУ станом на 30.03.2015 р. становить 14 004,14 грн. Згідност.11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини. Відповідно до\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 цього Кодексу). Відповідно до ст.ст.\~509,\~510,\~526 Цивільного кодексу України, зобов'язанням з правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Загальними умовами зобов'язання є те, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, статуту товариства, Закону України „Про господарські товариства", інших законодавчих актів. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. (статті525,625 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1\~ст. 530 ЦК України). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (ст. ст.\~530,631 ЦК України). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у\~ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~ст. 1048 цього Кодексу\~(ч. 2\~ст. 1050 ЦК України). Згідно з п. 7.1. Кредитного договору, за порушення термінів повернення кредиту, та/або процентів за кредит, та/ або комісій, Відповідач сплачує Позивачу додатково до встановленої процентної ставки за кредит пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені. Між тим, належним доказом у видачі кредитних коштів може бути виключно первинні документи бухгалтерського обліку. Відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність», відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національному банку України та угодами(договорами) між клієнтом та банком. Стаття 68 Закону України «Про банки та банківську діяльність», встановлює, що банки організовують бухгалтерській облік відповідно до внутрішньої облікової .політики, розробленої на підставі правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку та положень (стандартів) України. Бухгалтерській облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов'язань, результати фінансової діяльності та їх зміни. Пунктом 1.5. Положень про організацію операційної діяльності в банках України, затверджених Постановою Правління НБУ № 254 від 18 червня 2003 року, передбачено, що організація операційної діяльності передбачає наявність документованих операційних процедур (правил) за всіма операціями, що здійснюються банками відповідно до законодавства України. Порядок видачі готівки іноземної валюти регулювався Інструкцією про касові операції в банках Україні (далі-Інструкція), діючої на момент видачі кредиту. Інструкція затверджена Постановою Правління Національного банку України № 337 від 14.08.2003 року. Пункт 4 глави 3 розділу III Інструкції встановлює, що видача готівки іноземної валюти фізичним особам здійснюється за Заявою на видачу готівки. Вказана Заява, згідно Пункту 1 глави 1 розділу III Інструкції відноситься до касових документів. Як вбчається , з матерыалв справи належних доказу, підтверджуючого виконання п.1.5. Кредитного договору , в тому розумінні, в якому він викладений у цьому пункті, позивачем суду не надав. Окрі того,з наданих розрахунків, вбачається, що заборгованість з пені нарахована у доларах США. Відповідно до Ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі - ВССУ) (арк.4-5 Ухвали), від 19.09.2012 p.,справа № 6-6148св12 пояснюється наступне: «Разом з тим, судом апеляційної інстанції залишена поза увагою валюта, у якій нарахована пеня і постановлено нове рішення, яким стягнута пеня у доларах США з визначенням суми еквівалентній у гривні. Виходячи з того, що виконання договірних зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, то наряду зі стягненням заборгованості в іноземній валюті, суд має право стягнути й проценти за користування кредитом в іноземній валюті, оскільки такий процент не є фінансовою санкцією. Отже положення ч.2.ст.192, ч.З ст.533 ЦК України, Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» можуть бути застосовані тільки при вирішенні питання про стягнення основної заборгованості за кредитом та стягнення відсотків за користування валютним кредитом, та не підлягають застосуванню при вирішенні питання про стягнення пені. Як вбачається з матеріалів справи, у вказаних розрахунках, позивач визначає суму заборгованості пені у доларах США з визначенням суми еквівалентній у гривні, при цьому пояснюється, що розрахунок виконано згідно офіційного курсу НБУ станом на 07 квітня 2014 року. гідно п.7.1. Кредитного договору, пеня нараховується за кожен день прострочення, в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого(еквіваленту) розраховується за офіційним обміннім курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена у іноземній валюті. Таким чином, так як кредит є валютним, розрахунок пені по валютному кредиту необхідно проводити за кожен місяць прострочення і переводитись у гривню на час прострочення, а не на кінцевий строк нарахування пені. Відповідно до ухвали Вищого спеціалізованого суду України лі від 11 березня 2015 року /N9 6-40392св14/.: « суд не перевірив порядок нарахування пені, зокрема при обчисленні пені у доларах(всієї суми) і після цього приведенні цієї суми до еквівалента у гривні суд не звернув уваги... пеня є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. При цьому у національній валюті пеня повинна обчислюватись за кожен місяць прострочення і переводитись у гривню на час прострочення, а не на кінцевий строк нарахування пені, що значно впливає на кінцеву суму у зв'язку із зміною курсу іноземної валюти». Крім того в позовній заяві та в розрахунках, відсутні дані, без допомоги яких неможливо надати равильні розрахунки по заборгованості з пені. А саме, розмір подвійної облікової ставки Національного Банку України за кожен день прострочення та офіційний обмінний курс НБУ гривні до долара США за період з 07.04.2013 року по 07.04.2014 року та з 30.03.2014 року по 30.03.2015 року. Така позиція є підтверджується Ухвалою ВССУ від 11 березня 2015 року/справа № 6- 40392св14/. Таким чином, суд вбачає що надані розрахунки є необґрунтовані, не достовірні та не можуть вважатися достатніми та належними доказами існування заборгованості [PERSON]. Як вбачається з матеріалів справи а саме з доданої до позовної заяви Довідки - розрахунок заборгованості по процентам за користування кредитом відносно [PERSON], станом на 07.04.2014 року/а.с.23-32/ та Довідки - розрахунок заборгованості по процентам за користування кредитом, станом на 30.03.2015 року/а.с.112-122/ вбачається, що з 31.10.2012 року, процентна ставка вказується у розмірі 19 відсотків, тобто у двічі більше, чім вказана раніше - 9,5 відсотків/а.с.28, 117/. Як вбачається з п.9.2 Кредитного договору № 11137232000 від 04 квітня 2007 року/а.с.10/ в ньому закріплено положення про те, що Банк може змінити розмір процентної ставки в сторону збільшення у разі настання будь-якої із наступних обставин, а саме: порушення позичальником кредитної дисципліни, погіршення фінансового стану позичальника та здійснення поточних коливань процентних ставок за вкладами». Сторони погодили, що при настанні будь якої з зазначених обставин «Банк може збільшити розмір процентної ставки за договором в наступному порядку: Банк не пізніше ніж за 14(чотирнадцять) календарних днів до дня зміни розміру процентної ставки в сторону збільшення повідомляє позичальника про встановлення нової процентної ставки, із зазначенням ії розміру та дати початку дії такої ставки, шляхом направлення поштою відповідного рекомендованого листа за адресою позичальника;такий новий розмір процентної ставки за цим договором, починає застосовуватись з дати, що буде вказана у повідомленні Банку до позичальника» В пункті 9.2. Кредитного договору зазначено, що «про збільшення процентної ставки Банк протягом 7(семи) календарних днів з дати ії збільшення письмово повідомляє позичальника, шляхом направлення останньому поштою відповідного повідомлення Банку за адресою позичальника. В такому повідомленні Банком зазначається новий розмір процентної ставки та дата з якої розпочато застосування цього нового розміру ставки» Таким чином , Банк зобов'язаний був відповідно п.9.2. Кредитного Договору направити на адресу [PERSON], два письмових повідомлення, щодо підвищення процентної ставки. Однак, вказаних повідомлень з конкретним зазначенням нової процентної ставки, дати, з якої розпочаток застосування цього нового розміру ставки, суду надано не було. Таким чином, факт правомірності і встановлення нової процентної ставки за користування кредитними коштами, ії розмір та дата початку дії такої ставки не доведено та не підтверджено матеріалами справи, тому збільшення процентної ставки при вказаних обставинах необхідно вважати неправомірним. Зазначена позиція підтверджена пунктом 28, Постанови № 5 Пленуму ВССУ від ЗО березня 2012 року, «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, які виникають з кредитних правовідносин». Зазначеним пунктом 28 вказаної Постанови Пленуму ВССУ від 30 березня 2012 року № 5 встановлено, що у зв'язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», яким передбачено, що встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку і любе таке рішення є неправомірним з 10 січня 2009 року, тобто, з дати, коли цей закон набрав чинності. Щодо посилання позивача на право дострокового повернення кредиту, суд зазначає наступне. Відповідно до п. 11.1 розділу 11 Кредитного договору вказує, що «термін повернення кредиту вважається таким, що настав, а кредит - обов'язковим до повернення з дати одержання позичальником відповідної письмової вимоги Банку. В цьому випадку позичальник зобов'язується достроково повернути отриманий кредит та плату за кредит у встановлений заново термін в повному обсязі» Але в позовної заяві не вказана дата, з якої позивач вважає термін повернення кредиту таким, що настав. Тому суд вважає, що у позивача не виникло право вимоги дострокового повернення кредиту, так як він не обгрунтував суду належними доказами своє право на дострокового повернення кредиту. Як вбачається з матеріалів справи, позивач надає на адресу суду реєстр відправки поштової кореспонденції. Однак суд вважає, що даний реєстр не може бути доказом факту отримання вимоги з наступних підстав. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів за № 270 від 05 березня 2009 року « Про затвердження Правил надання послуг поштового зв'язку», реєстроване поштове відправлення вручається одержувачу під розписку», п. 89 закріплено, що «реєстровані поштові відправлення вручаються одержувачам за умови пред'явлення ними документа, що посвідчує особу.» ,п. 116 встановлює, що «у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення зберігаються об'єктом поштового зв'язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження». Згідно вимог абзацу другого пункту 119 Постанови, після закінчення встановленого строку зберігання поштові відправлення вважаються такими, що не вручені. Таким чином, суд вважає що відповідач [PERSON] не може вважатися повідомленим належним чином про порушення зобов'язання, оскільки доказів отримання повідомлення про погашення заборгованості позивачем суду не надано. Відповідно до ухвали Вищого спеціалізоваого суду України від 25 серпня 2011 року /№ 6-13926св11/. «фактичні обставини встановлені судами повно та об'єктивно підтверджуються матеріалами справи, які не містять належних доказів, що підтверджували б отримання відповідачами письмових вимог позивача про дострокове повернення кредитних коштів» Відповідно постанови №6-143цс14 від 17 грудня 2014 року, ВСУ зазначив наступне що « при цьому під письмовим повідомленням слід розуміти не тільки направлення відповідних відомостей зазначеним особам у письмовому вигляді, а й отримання цими особами відомостей, які мають бути їм повідомлені. Отже, за загальним змістом термін «повідомлення» включає в себе не тільки направлення відомостей, з якими особа має бути обізнаною, а й отримання цією особою зазначених відомостей».. Згідно вимог п.10 ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції Закону № 3161-IV від 01.12.2005 року, що діяла на момент підписання кредитного договору, тобто на 04 квітня 2007 року «якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду, споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність» На теперішній час, редакція вказаної статті передбачає, що якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту, вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та споживчим кредитом на придбання житла - шістдесяти календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Згідно умов абзацу першого, пункту 11.2 Кредитного договору « вимога направляється на адресу позичальника листом(цінний з описом та повідомленням про вручення), або доставляється кур'єром» Однак, доказів того, що даний лист був направлений [PERSON] цінним листом з описом, суду не надано. Таким чином, так як вимога про дострокове погашення кредиту [PERSON] не була направлена та вручена належним чином, суд вважаєю, що у позивача не виникло права вимоги дострокового повернення кредиту, так як він не обґрунтував суду належними доказами своє право вимоги дострокового повернення кредиту. Щодо вимог банку, предявлених до відповідачки [PERSON] як до поручителя за договором поруки, укладеним між сторонами 04 квітня 2007 року, та вимогами зустрічного позову [PERSON] про визнання договору поруки припиненим суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч. 1ст. 554 ЦК Україниу разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Згідно з ч. 4ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Строк, передбачений нормою ч. 4\~ст. 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобовязаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін.\~\~\~\~\~\~ Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі й застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. (висновок ВСУ у постанові від 20 квітня 2016 р. у справі № 6-2662цс15). Судом встановлено, що у п. 2.2. договору поруки сторони передбачили, що у випадку невиконання боржником своїх зобовязань за основним договором позивач має право предявити свої вимоги безпосередньо до поручителя ,які є обовязковими до виконання відповідачем на 10-й робочий день з дати відправлення йому такої вимоги (рекомендованим листом). Отже, як вже було встановлено судом, останній платіж за договором кредиту був здійснений позичальником 15.10.2012 року, починаючи з 15.10.2012 року у позивача виникло право на предявлення вимоги, проте відповідачем не надано до суду доказів отримання поручителем відповідної вимоги, а з відповідним позовом до відповідачів банк звернувся лише 07.05.2014 року, тому суд вбачає, що позивач не предявив до [PERSON] як поручителя вимоги про виконання зобовязання за кредитним договором протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання. Таким чином, з урахуванням викладених вище обставин та не предявлення до [PERSON] (поручителя) вимоги протягом шести місяців з моменту не виконання позичальником зобовязань за Кредитним договором, суд вбачає, що поруку за договором поруки №106521 від 04.04.2007 року слід вважати припиненою. Згідно\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказами. Відповідно до ч.1\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до ч.1\~ст. 212 ЦПК України\~суд оцінюєдоказиза своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Після всебічного, повного дослідження, оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд відмовляє у задоволенні позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» у повному обсязі, позов [PERSON] задовольняє.

Outcome: approved