Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-28 00:00:00

15.01.2014 р. Позивач звернувся до суду з позовною заявою про встановлення родинних стосунків між ним та своєю померлою матусею [PERSON], а також своєю померлою бабусею - [PERSON] та визнанням права власності на 2/3 частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В обгрунтування позову [PERSON] зазначив , що він є співвласником квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Іншими співвласниками даної квартири є його померла мати - [PERSON] та його померла бабуся - [PERSON]. Його мати [PERSON] є дочкою [PERSON], яка доводиться йому бабусею. Таким чином квартира [ADDRESS] належить позивачу - [PERSON], його матері - [PERSON] та його бабусі - [PERSON] на праві спільної-сумісної власності, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло Р № 5-А-94-37952 від 30.09.1994 р., зареєстрованого в Реєстрі права власності на нерухоме майно за № 26001476 від 30.12.2008 р., про що також свідчить довідка КП „Харківського бюро технічної інвентаризації" № 25 від 16.01.2013 року. Він постійно проживав та зараз проживає в зазначеній квартирі . Після смерті його матері [PERSON] (свідоцтво про смерть [NUMBER] від 07.02.2004 року, видане Нагатинським відділом РАЦС Москви) відкрилась спадщина на частину трикімнатної квартири [ADDRESS], яка належала їй на праві спільної сумісної власності. Так як мати не залишала за своє життя заповіту, то спадкоємцями першої черги за законом були позивач - [PERSON] (син померлої), та мати померлої - [PERSON]. Які на момент смерті [PERSON] проживали сумісно в спірній квартирі. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина спадкоємцями якої є позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON]). Позивач на момент смерті бабусі [PERSON] (Свідоцтво про смерть серія [NUMBER], видане міським відділом реєстрації актів цивільного стану № 4 Харківського обласного управління юстиції від 03.07.2006 р.) разом з нею проживав . Представник позивача подав заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, справу слухати у її відсутність . Відповідач про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, в судове засідання не з'явився, проти позову не заперечував надавши до суду нотаріально посвідчену заяву про визнання позовних вимог. Треті особи про час і місце судового засідання були повідомлені належним чином, в судове засідання не з'явилась , представники 3-х осіб надали заяви про розгляд справи у їх відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наступне: Згідно свідоцтва про право власності на житло від 30 вересня 1994 року, виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду, квартира за адресою : [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON]. (а.с. 12). Згідно ч.2 ст. 370 ЦК України частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, а тому кожному із співвласників спірної квартири належить по 13 частині квартири. Згідно свідоцтва про народження [PERSON] його мати є [PERSON]. (а.с.6) Паспорт в 1997 році [PERSON] отримала на ім*я [PERSON] (а.с. 7) . Згідно свідоцтва про смерть,виданого Нагатинським відділом ЗАГС Управління ЗАГС м. Москва, померлою [INFO] є [PERSON] (а.с. 8) На момент смерті своєї матусі [PERSON] та своєї бабусі [PERSON] позивач проживав сумісно з ними весь час. Згідно довідки з місця проживання про склад сімьї [PERSON] зареєстрований в спірній квартирі 01.12.1989 р. Однак, звернутись до Одинадцятої Харківської державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину, було неможливо в зв'язку з тим, що не збереглося жодних документів, які підтверджують родинні відносини позивача із його бабусею - [PERSON], та родинні відносини його матері [PERSON] з його бабусею [PERSON]. На підставі наданих до суду клопотань про витребування доказів було з'ясовано родинні стосунки між позивачем його матір'ю та бабусею. Архівна довідку з Державного архіву Вінницької області підтверджує родинні стосунки позивача з померлими . Відповідно до ст.1216 та ст. 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтями 1258 та 1261 ЦК України, передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтею 1268 ЦК України, передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, яка відкривається внаслідок смерті особи в день її смерті. Згідно ст.370 та ч. 1 ст. 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Статтею 234 ЦПК України, передбачено, що справи про встановлення факту родинних відносин (фактів, що мають юридичне значення) підлягають до розгляду в порядку окремого провадження. Відповідно до абз. 2 п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору розглядається за правилами окремого провадження. Однак із даної заяви вбачається спір про право, а саме визнання права власності в порядку спадкування, таким чином справа підлягає розгляду в порядку позовного провадження. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтями 321 та 331 ЦК України, передбачено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Якщо право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно із ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Outcome: approved