Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-16 00:00:00

25 листопада 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В позовній заяві позивач зазначає, що жилий будинок №45 по вул.Стуса В. (колишня вул.Леніна) в с.Стоянів Радехівського району належав на праві власності її батькові, [PERSON], що стверджується свідоцтвом про право особистої власності на будівлю від 25 січня 1989 року, яке видане на підставі рішення Радехівського райвиконкому №9 від 19.01.1989 року. 21 січня 1998 року [PERSON] помер. Єдиним спадкоємцем за заповітом після його смерті була її мама, [PERSON]. До складу спадкового майна після смерті [PERSON] ввійшов, зокрема, вище вказаний жилий будинок. 27 липня 1998 року вона отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яке видане державним нотаріусом Радехівської державної нотаріальної контори. В жилому будинку №45 по вул.Стуса В. в с.Стоянів Радехівського Району, разом з її батьками, був зареєстрований і проживав її рідний брат, а їх син, [PERSON]. Крім того, після реєстрації шлюбу з [PERSON] за згодою батьків зареєструвалося і стала проживати у цьому жилому будинку його дружина, [PERSON], відповідач по справі, а згодом і їхні діти, відповідачі по справі, [PERSON] та [PERSON], про що свідчать записи в будинковій книзі. Оскільки спільне подружнє життя її брата з [PERSON] не склалося, вона, забравши тоді ще неповнолітніх дітей, [PERSON] та [PERSON], в 2009 році, перейшла на постійне проживання в жилий будинок своїх батьків №2 по вул.Павлосюка в с.Стоянів Радехівського району. Отже, відповідачі добровільно визначили собі інше місце проживання і спірним будинком не користуються до сьогодні. 4 липня 2011 року помер [PERSON], а 21 квітня 2012 року померла мама позивача, [PERSON], яка за життя вона склала заповіт, яким заповіла все своє майно позивачу, тому вона стала єдиною спадкоємницею за заповітом після її смерті. Рішенням Радехівського районного суду від 2 жовтня 2015 року визнано за нею право власності на жилий будинок з господарськими будівлями №45 по вул.[PERSON] в с.Стоянів Радехівського району в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON]. 29 жовтня 2015 року Реєстраційною службою Радехівського районного управління юстиції було прийняте рішення про державну реєстрацію права власності на вище вказаний жилий будинок, що стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 29.10.2015 року. Позивач є єдиним власником жилого будинку з господарськими будівлями №45 по вул.В.Стуса в с.Стоянів Радехівського району. З моменту набуття нею права власності на жилий будинок №45 по вул.В.Стуса в с.Стоянів будь-яких домовленостей про те, що відповідачі по справі будуть зареєстровані в цьому будинку або будуть проживати у ньому не було. Вони не набули також самостійного права на це житло з підстав, передбачених законом. Але не дивлячись на це відповідачі по справі зареєстровані у будинку, який належить позивачу на праві приватної власності, хоча в ньому не проживають. Той факт, що відповідачі по справі зареєстровані, але не проживають у вище зазначеному жилому будинку, стверджується актом комісійної перевірки від 17.11.2016 року і цю обставину можуть підтвердити також свідки [PERSON] та [PERSON]. Оскільки припинилося право власності на будинок №45 по вул.Стуса В. в с.Стоянів у попереднього власника [PERSON], як члени сім'ї якої у будинку вселялися відповідачі по справі, при цьому вони не набули самостійного права на таке житло з підстав, передбачених законом, а відтак вони втратили право на користуванням вище вказаним жилим приміщенням і з цієї підстави. Хоча позивач є власником жилого будинку №45 по вул.Стуса В. в с.Стоянів, проте повноцінно користуватися цим право не може. Вище зазначені обставини змусили її звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійснення права користування та розпорядження жилим будинком шляхом визнання відповідачів по справі такими, що втратили право користування жилим приміщенням в будинку, який належить їй на праві приватної власності. Просить винести рішення, яким усунути перешкоди у здійсненні [PERSON] права користування та розпорядження жилим будинком №45 по вул.В.Стуса в с.Стоянів Радехівського району шляхом визнання [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням у будинку №45 по вул.В.Стуса в с.Стоянів Радехівського району Львівської області. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, які викладені у позовній заяві, просив постановити рішення про задоволення позовних вимог. Оскільки відповідачка [PERSON] визнала, що вона з дітьми з 2008 року у спірному будинку не проживає, тому відмовився від допиту в судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON]. Відповідач [PERSON], вона ж представник відповідачів [PERSON], [PERSON] просила суд відстрочити зняття її дітьми з реєстрації, оскільки вона завершує будівництво свого житлового будинку і має намір там зареєструватись та проживати. В спірному будинку не проживає з дітьми з 2008 року. Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача [PERSON], представника відповідачів [PERSON], [PERSON]- [PERSON], зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позов необхідно задовольнити, виходячи із наступних міркувань. Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.11 та ст.60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК власник майна (будинку) має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом. Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК україни. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи, втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї. Власником житлового будинку №45 з господарськими будівлями по вул.В.Стуса в с.Стоянів Радехівського району є [PERSON] на підставі рішення Радехівського районного суду від 2 жовтня 2015 року. 29 жовтня 2015 року Реєстраційною службою Радехівського районного управління юстиції проведено державну реєстрацію права власності на вище вказаний жилий будинок за [PERSON], що стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 29.10.2015 року (а.с.13-14,15). Як встановлено в судовому засіданні, що визнала відповідач по справі [PERSON], вона разом з [PERSON], [PERSON] з 2008 року не проживають у спірному будинку. Зареєстровані в цьому будинку були з дозволу попереднього власника [PERSON], як члени її сім"ї. [PERSON] померла 21 квітня 2012 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії І-СГ №277329 від 21.04.2012 року, виданим Стоянівською сільською радою Радехівського району Львівської області (а.с.11). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до наведених норм закону, а також вимог ст.47 Конституції України та ст.311 ЦК України право на житло, зокрема, користування ним та усунення перешкод у користуванні підлягає судовому захисту лише у випадку порушення таких прав особи. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Статтею 24 Конституції України закріплено рівність прав та свобод кожного громадянина України. Згідно ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Відповідно до ст.55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Право на судовий захист у цивільному процесі також гарантовано ст.ст.1,3 ЦПК України та ст.15-16 ЦК України. Таким чином, припинення права власності [PERSON] і відсутність відповідного договору з новим власником - позивачем по справі припиняє і право членів сім'ї [PERSON], [PERSON], [PERSON] - відповідачів по справі на користування цим житлом, а відтак наведене дає підстави для задоволення позовних вимог.

Outcome: approved