Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-15 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що [INFO] померла його тітка - [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина на спадкове майно у вигляді земельної частки (паю),у розмірі 7,28 умовних кадастрових гектарів, що належала їй згідно з Сертифікатом на право на земельну частку (пай) серія СМ № 0183586, виданим на підставі розпорядження голови Глухівської районної державної адміністрації № 8 від 16.01.1997, зареєстрованим у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Глухівською районною державною адміністрацією членам САПТЗТ «Восход» за № 443 від 17.02.1997. Позивач є спадкоємцем даного майна за законом та прийняв спадщину після смерті тітки, оскільки на протязі шести місяців після відкриття спадщини вступив в управління та володіння спадковим майном, став користуватися земельною ділянкою та житловим будинком. Однак, коли він звернувся до Глухівської районної державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно [PERSON] , йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на земельну частку (пай), оскільки сертифікат на земельну частку (пай) було втрачено. Тому і змушений звернутися з даним позовом до суду. В судове засідання позивач не з`явився, але позивач подав письмову заяву про підтримання позовних вимог та про розгляд справи без його участі. Представник відповідача - Уланівської сільської ради Глухівського району Сумської області у судове засідання не з`явився, при цьому подав заяву про відсутність заперечень на позов та слухання справи без його участі. Третя особа у судове засідання свого представника не направила, при цьому подала заяву про слухання справи без участі його представника. Враховуючи те, що позивач позов підтримав, відповідач проти задоволення позову не заперечував, тому розгляд даної справи по суті був проведений, відповідно до статті 198 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), у підготовчому судовому засіданні за правилами частини третьої статті 200 ЦПК України. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов є повністю обґрунтованим, підтверджується представленими документами, а тому підлягає повному задоволенню з огляду на таке. Так, судом встановлено, що [INFO] померла тітка позивача - [PERSON] (а.с. 7, 8, 10, 11, 13). Після її смерті відкрилася спадщина на спадкове майно у вигляді земельної частки (паю),у розмірі 7,28 умовних кадастрових гектарів, належної їй згідно з Сертифікатом на право на земельну частку (пай) серія СМ № 0183586, виданим на підставі розпорядження голови Глухівської районної державної адміністрації № 8 від 16.01.1997, зареєстрованим у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Глухівською районною державною адміністрацією членам САПТЗТ «Восход» за № 443 від 17.02.1997 (а.с. 17). Позивач після смерті спадкодавця [PERSON] , дійсно вступив в управління і володіння майном, користувався присадибною земельною ділянкою та житловим будинком (а.с. 9), тому, як спадкоємець, для оформлення своїх прав на спадкове майно, він звернувся в нотаріальну контору, але нотаріус йому відмовила в цьому зазначивши, що відсутній правовстановлюючий документ, а саме сертифікат на право на земельну частку (пай) серія СМ № 0183586 (а.с. 18). Згідно інформаційних довідок зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину та заповіти/спадкові договори) від 09.08.2019, інформація після смерті [PERSON] відсутня (а.с. 14, 15). Відповідно до положень ст. ст. 529, 530 Цивільного кодексу Української РСР (1963 року), який діяв на час відкриття спадщини, після смерті спадкодавця [PERSON] , при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. При відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). Тобто, племінники не є спадкоємцями ні першої, ні другої черги, які передбачені ст. 529, ст. 530 зазначеного вище кодексу. Як вбачається з матеріалів справи, спадкоємців першої, другої, третьої та четвертої черги спадкодавець [PERSON] не має. Заповіту за життя вона також не залишила. А відтак, спадщина після смерті [PERSON] , відповідно до положень Цивільного кодексу Української РСР (1963 року), який діяв на момент її відкриття, не прийнята ніким із спадкоємців. Однак, за приписами п.5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Згідно ст. 1265 ЦК України [PERSON] , як племінник [PERSON] , є її спадкоємцем п`ятої черги за законом. А, відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Статтею 1220 цього Кодексу передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до положень статей 1216, 1218 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) і до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі статтею 548 Цивільного кодексу УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженням. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до статті 549 цього Кодексу визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Оскільки позивач відповідно до статті 1265 ЦК України є спадкоємцем за законом, інших спадкоємців немає, а тому суд приходить до висновку, що він є єдиним спадкоємцем померлої [PERSON] , який прийняв спадщину, оскільки фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, відповідно до статті 549 Цивільного кодексу УРСР. В пункті 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено: при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України № 720/95 від 08.08.1995 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми Цивільного кодексу УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25.10.2001 сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Відповідно до пункту 2 діючого, на час смерті, Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30.05.2008 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до пункту а частини третьої статті 152 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) захист прав громадян юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав. Частиною першою статті 131 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набути у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільного-правових угод. Відповідно до пункту 17 Перехідних положень ЗК України сертифікати на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Отже, після смерті [PERSON] всі належні їй права та обов`язки, у тому числі й право на земельну частку (пай), що належали останній, перейшли до її племінника, [PERSON] відповідно до статті 549 Цивільного кодексу УРСР. Оскільки судом встановлено, що позивач набув у порядку спадкування за законом право на земельну частку (пай), площею 7,28 умовних кадастрових гектара, що належала [PERSON] відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії СМ № 0183586, однак вказане право не визнається, суд вважає за необхідне захистити дане право позивача шляхом його визнання, тому позов підлягає задоволенню повністю. На підставі викладеного,

Outcome: approved