Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-13 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовною заявою до [PERSON] селищної ради Харківського району Харківської області, в якій в остаточних позовних вимогах просили передати їм квартиру у спільну часткову власність та визнати за ними право власності по 1/2 частини квартири за кожним, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позову зазначили, що 08 червня 1992 року помер їх батько [PERSON] За життя він отримав у користування трьох кімнатну квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Користування даною квартирою він здійснював відповідно до ордеру від 18 березня 1971 року, який був виданий на підставі рішення виконкому Харківської районної Ради депутатів трудящих від 18 березня 1971 року №207. Відповідно до даного ордеру у квартиру були вселені 4 особи: [PERSON], його дружина [PERSON] та сини позивачі по справі [PERSON] та [PERSON] В звязку з чим вони були поставлені на реєстраційний облік за вище вказаною адресою. 03 серпня 2013 року померла мати позивачів [PERSON] Після смерті батька позивачі в даній квартирі проживають більше 22 років, добросовісно користуються нею, підтримують та покращують її стан, іншого житла для проживання не мають. В судове засідання позивачі [PERSON], [PERSON] належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, не з'явилися. Надали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] селищної ради Харківського району Харківської області належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився. Надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просив прийняти рішення на розсуд суду у відповідності до чинного законодавства України. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За положеннями ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що відповідно до ордера від 18 березня 1971 року виданого громадянину [PERSON] сімя якого складалася з чотирьох чоловік ([PERSON], його дружина [PERSON] та сини позивачі по справі [PERSON] та [PERSON]Ю.), на право зайняття трьох кімнат в квартирі № 2 будинку №44 в смт. Покотилівка, вул. Ульянівська, який виданий на підставі рішення виконкому Харківської районної ради депутатів трудящих від 18 листопада 1971 року №207 позивачі по справі володіють вищезазначеною квартирою /а.с. 7/. На підставі рішення Виконавчого комітету [PERSON] селищної ради Харківського району Харківської області від 13 вересня 2005 року №387 «Про прописку громадян [ADDRESS]» у звязку з перенумерацією будинку №44 по вул. Ульянівській в смт. Покотилівка на вул. Табірна №2-а надано дозвіл на перенумерацію будинку [ADDRESS] громадянам: [PERSON], [PERSON], [PERSON] для приведення до відповідності адреси проживання вищезазначених громадян у звязку з перенумерацією [ADDRESS] по вул. Ульянівській потрібно [ADDRESS] /а.с. 10/. [PERSON] батько позивачів, помер 08 червня 1992 року /а.с. 8/. [PERSON] мати позивачів, померла 03 серпня 2013 року /а.с. 9/. Позивачі ще до смерті [PERSON] та [PERSON] проживали у спірній квартирі та продовжують на сьогоднішній день в ній проживати. Вони зареєстровані в даній квартирі, що підтверджується копіями паспортів /а.с. 3, 5/. Добросовісно та безперервно володіють та відкрито користуються даною квартирою більше 40 років. Виступаючи в ролі фактичних власників зазначеної квартири, здійснюють її ремонт, здійснюють оплату комунальних послуг. За положеннями частин 1, 2, 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно з п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України, правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються на випадки, коли володіння майном розпочалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Ураховуючи, що Цивільний Кодекс України набрав чинності з 1 січня 2004 року (п. 1 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України) норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року, а відтак визнання за рішенням суду права власності на нерухоме майно (ч. 4 ст. 344 ЦК України) може мати місце з 1 січня 2001 року. Отже, згідно до ст. 344 ЦК України набувачеві достатньо володіти чужим майном із дотриманням вимог, встановлених законом. Для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до зазначеної статті повинні існувати наступні ознаки: володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю; володіння має бути відкритим, очевидним для всіх третіх осіб, які повинні мати можливість спостерігати за ним; володіння має бути безперервним протягом визначених законом строків. Окрім того, в п. 6 Листа ВССУ "Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» за №24-150/0/4-13 від 28 січня 2013 року, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ звертає увагу судів на наступне. Так, при вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Позов про право власності за давністю володіння не може предявити законний володілець, тобто особа яка володіє майном з волі власника і завжди знає хто є власником. При вирішенні спорів, пов'язаних з правом власності в силу набувальної давності, судам слід враховувати наступне: - право власності на нерухоме майно можна набувати за набувальною давністю лише після 01 січня 2011 року; - задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі статті 334 ЦК можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння; - за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено; - відлік строку набувальної давності починається з моменту заволодіння нерухомим майном; у випадку коли володілець заволодів майном на підставі певного договору з його власником, строк набувальної власності обчислюється з моменту спливу строку позовної давності; - у разі втрати майна володільцем не зі своєї волі (усунення володільця від володіння нерухомим майном), неповернення майна у володіння та незвернення з позовом про витребування такого майна протягом року строк набувальної давності переривається; у разі повернення нерухомого майна у володіння чи пред'явлення позову про його витребування строк набувальної давності не переривається, а період, протягом якого володілець не з власної волі був позбавлений володіння, зараховується до строку набувальної давності. Застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю. У разі якщо існує інша підстава для виникнення права власності у момент заволодіння , а сторона посилається на строк набувальної давності, слід визнати, що стороною вибрано невірний спосіб захисту, тобто такий, який не відповідає специфіці правовідносин, що виникли. В звязку з наведеним суд вважає, що є підстави для набуття позивачами права власності на спірну квартиру на підставі набувальної давності, оскільки вони: - заволоділи квартирою добросовісно, протягом всього часу володіння квартирою були впевнені, що на цю квартиру не претендують інші особи, і вони отримали цю квартиру з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на неї. - продовжують володіти квартирою відкрито, без таємниць, що є очевидним для всіх третіх осіб, і безперервно, до них не пред'являвся правомочною особою позов про повернення квартири; - продовжують володіти квартирою протягом установленого терміну, більш 10 років. Перебіг строку набувальної давності починається від моменту виникнення володіння. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Враховуючи, вищевикладене, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позивачі по справі добросовісно заволоділи квартирою, відкрито та безперервно нею володіють, а тому суд вважає за можливе визнати за ними право спільної часткової власності по 1/2 частини квартири за кожним, яка розташована за адресою: [ADDRESS], в порядку набувальної давності. На підставі викладеного і

Outcome: approved