Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-05 00:00:00

10 грудня 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому посилається на те, що вона зареєстрована за адресою [ADDRESS] . За даною адресою в житловому будинку № 41 , проживала з своєю сім`єю із самого народження, тобто з 1970 року. Право власності на 1/2 частину даного житлового будинку, ще у 1945 році набули її дідусь з бабусею по батьковій лінії: [PERSON] та [PERSON] . Даний факт підтверджується Вироком Народного суду м. Коломиї Української Радянської Соціалістичної Республіки від 13 жовтня 1945 року. Хоче зазначити, що її дідусь з бабусею, ще в 1943 році відремонтували даний будинок, добудували до нього ще дві кімнати. І з того часу користувалися цілим житловим будинком, про що зазначено у Вироку Народного суду м. Коломиї Української Радянської Соціалістичної Республіки від 13 жовтня 1945 року. Інша 1/2 частина вказаного житлового будинку ніколи ні заним не була зареєстрована, право власності на 1/2 частину житлового будинку що [ADDRESS] , ніхто не оформляв. Тобто, з 1943 року її дід та баба проживали в даному будинку разом із своїм сином, її батьком - [PERSON] , [INFO] . Після одруження з її мамою - [PERSON] , [INFO] , її батьки продовжували проживати там разом. Після смерті дідуся та бабусі, спадщину прийняв їх син, [PERSON] . Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] , належала 1/4 частина житлового будинку. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина за законом на належну йому 1/4 частину житлового будинку, що за адресою: [ADDRESS] . Згідно свідоцтва після смерті батька, [PERSON] , вона набула права власності на 1/8 частину вказаного житлового будинку. А інша 1/8 частина вказаного спадкового майна після смерті батька, перейшла її матері - [PERSON] . [INFO] померла її моя матір [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина за законом на належну їй 1/8 частину житлового будинку. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.09.2020 після смерті матері, [PERSON] , вона набула права власності на 1/8 частину вказаного житлового будинку. Тобто, їй [PERSON] , на даний час належить 1/4 частина зазначеного житлового будинку. Інша 1/4 частина вказаного житлового будинку належала - [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину. Однак, [PERSON] не проживав у даному будинку. Останній проживав та був зареєстрований до дня смерті, тобто до [INFO] в Чернігівській області Носівського районі в м. Носівка. [INFO] [PERSON] помер, після його смерті відкрилася спадщина за законом на 1/4 частину житлового будинку, що за адресою: [ADDRESS] . Єдиним можливим спадкоємцем померлого [PERSON] , являється його дочка - [PERSON] , яка є відповідачем по даній справі. Та яка не претендує на спадкове майно, в зазначеному будинку ніколи не проживала та визнає заявлені нею позовні вимоги. Тому просить визнати нею право власності за набувальною давністю на 3/4 частки житлового будинку, що за адресою: [ADDRESS] . 06 квітня 2021 року подала заяву про зменшення позовних вимог, просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку, що за адресою: [ADDRESS] . В судове засідання від позивача надійшла письмова заява про слухання справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала письмову заяву з проханням розглядати справу без її участі, позов визнала у повному обсязі. Представник відповідача Коломийської міської об"єднанаої територіальної громади в судове засідання подав письмове клопотання про слухання справи без участі представника міської ради. У відповідності до ч. 2ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши матеріали справи, беручи до уваги думку позивача та представника відповідача, та письмові клопотання сторін, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. У відповідності до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Пункт 1 ч. 2 ст.16 ЦК України передбачає, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно з ч. 2 ст.328 ЦК Україниправо власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ст. 392 ЦК Українивласник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до вимог ст.ст. 346, 347 ЦК Україниособа може відмовитись від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. Відповідно до частин 1, 4 статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Судом встановлено, правовласниками на 1/2 (пів) хати по [ADDRESS] , являлися [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією вироку Української Радянської Соціалістичної Республіки від 13 жовтня 1945 року (а.с. 16). Відповідно до копії архівної довідки державного архіву Івано-Франківської області від 25.02.2020 року № К-38/(Ц)/06-06 [PERSON] народився [INFO] у м. Коломия, хрещений 02 листопада 1941 року у церкві м. Коломия (актовий запис № 190). Батько : [PERSON] , син [PERSON] і [PERSON] . Мати : [PERSON] , донька [PERSON] І [PERSON] , уродж. Тесляна. (а.с. 15). [INFO] [PERSON] помер, про що в книзі реєстрації актів про смерть від 25 січня 2001 року зроблено актовий запис за № 44 (а.с. 12). Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом та копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно спадкоємцем 1/2 /однієї другої частки спадкового майна гр.. [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] є його дочка [PERSON] , яка проживає по [ADDRESS] . На 1/2 /одну другу/ частку спадкового майна видано свідоцтво про право на спадщину на ім`я [PERSON] (а.с. 17-18). Відповідно до копії виписки з інвентаризаційних матеріалів, про те, що в [ADDRESS] згідно архівних даних станом на 31.12.2012 р. в Коломийському міжрайонному бюро технічної інвентаризації право власності зареєстровано в реєстровій книзі № 3 під реєстровим №392 реєстраційним № 14059666 за : [PERSON] , на підставі: свідоцтва про право на спадщину , форма власності: приватна спільна часткова, частка : 1/8; 2. [PERSON] , на підставі: свідоцтва про право на спадщину, форма власності: приватна спільна часткова, частка :1/8; [PERSON] , на підставі: свідоцтва про право на спадщину, форма власності: приватна спільна часткова, частка: 1/4 (а.с. 23). Право власності на 1/2 частину будинку в [ADDRESS] не зареєстровано (а.с.23). [INFO] [PERSON] помер, про що в книзі реєстрації актів про смерть від 07 березня 2013 року зроблено актовий запис за № 9 (а.с. 14). [INFO] [PERSON] померла, про що в книзі реєстрації актів про смерть від 10 січня 2017 року зроблено актовий запис за № 28 (а.с. 13). Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом та копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно спадкоємцем 1/8 /однієї восьмої/ частки спадкового майна гр [PERSON] , яка померла [INFO] є її дочка [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової карти платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб - платників податків [NUMBER] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 19-20). Відповідно до копії нотаріально засвідченої заяви [PERSON] , яка вказує, що в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] [PERSON] проживала з народження, тобто з 1970 року. В даному будинку проживала до дня смерті батьки [PERSON] : [PERSON] та його дружини [PERSON] . За будинком завжди доглядали та проживали в ньому сім`я [PERSON] (ас. 70). Відповідно до копії нотаріально засвідченої заяви [PERSON] , яка вказує, що в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] [PERSON] проживала з народження, тобто з 1970 року. В даному будинку проживала до дня смерті батьки [PERSON] : [PERSON] та його дружини [PERSON] . За будинком завжди доглядали та проживали в ньому сім`я [PERSON] (ас. 71). Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині 1 статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 ЦК України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Відтак йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини 3 статті 344 ЦК України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина 2 статті 344 ЦК України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у ЦК України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років. Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх вищевказаних умов у сукупності. За змістом частини 1 статті 344 ЦК України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності (наведена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2019 у справі N 910/17274/17). Аналізуючи встановлені обставини, суд доходить висновку, що позивачем дотримано всіх умов, для визнання за нею 1/2 частини будинку за набувальною давністю. Так, суд доходить висновку, що [PERSON] заволоділа вказаним майном добросовісно, оскільки є власником іншої частини будинку та проживала там. Також судом встановлено, що право власності на вказане майно не зареєстроване, тому дана річ є безхазяйною. Крім того, [PERSON] володіла майном безперервно та відкрито більше 10 років. Враховуючи наведене, суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача. На підставі ст.16, 328, 344, 346, 347, 392 ЦК України та,

Outcome: approved