Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до КП «Придніпровська служба утримання будинку» Черкаської міської ради про стягнення заробітної плати, вихідної допомоги, грошової компенсації за календарні дні невикористаної відпустки, середнього заробітку за весь період затримки розрахунку по заробітній платі та моральної шкоди. Позов мотивує тим, що з 17 жовтня 2016 року по 14 травня 2019 року він перебував у трудових відносинах із відповідачем, працюючи у КП «Придніпровська СУБ» на посаді монтажника санітарно технічних систем. Згідно наказу від 14.05.2019 року №83-к/п звільнений з роботи за скороченням штату. Стверджує, що при звільненні з роботи повний розрахунок з ним не проведений, а саме заробітна плата в сумі 12\~924,74 грн не виплачена, не нарахована виплата вихідної допомоги і грошової компенсації за календарні дні невикористаної відпустки, середній заробіток за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку. Позивач також зазначає, що своїми неправомірними діями щодо несвоєчасної виплати заробітної плати, відповідачем заподіяна йому моральна шкода в сумі 10 000 грн. У зв`язку з чим, просить задовольнити позов. 09 грудня 2019 року ухвалою суду позов залишено без руху. 27 грудня 2019 відкрито спрощене позовне провадження у справі. До початку розгляду справи по суті позивач в заяві від 26.12.2019 року вх.№39469/19, від позовних вимог в частині стягнення заборгованості по заробітній платі та стягнення моральної шкоди відмовився, вказуючи, що відвідач заборгованість по заробітній платі, 29 листопада 2019 року виплатив в повному обсязі. Заявою від 26.12.2019 року вх.№39470/19 збільшив позовні вимоги в частині стягнення виплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, що становить 62\~359,44 грн. Представник відповідача КП «Придніпровська СУБ» в судове засідання не з`явився. Про причини невки суду не повідомив. Відзив на позовну заяву не надав. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 43 Конституції України передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обов"язки, в рівній мірі кореспондується обов`язок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату. Як вбачається з матеріалів справи, а саме трудової книжки колхозника [NUMBER] , позивача з 17.10.2016 року прийнято на роботу на посаду монтажника санітрано технічних систем та устаткування третього розряду КП Придніпровська СУБ» Черкаської міської ради. Згідно до наказу № 83-к/п від 14.05.2019 року [PERSON] був звільнений. При звільненні позивача з ним не було проведено остаточного розрахунку з виплати заробітної плати. Відповідно до квитанції від 10.12.2019 №BLC1G1FC14DSLD9K відповідач 29.11.2019 повністю перерахував заборгованість по заробітній платі в сумі 12\~924,74 грн. Конституційне право громадян на оплату праці розглядається як одне з найбільш важливих та пріоритетних засад становлення і розвитку суспільства, ефективний засіб стимулювання працівників та службовців до належного та якісного виконання службових обов`язків. Згідно із ст.ст. 21, 43 Конституції України, ст.ст. 94, 115 КЗпП України, ст.ст. 21, 24 Закону України «Про оплату праці» кожна людина має право на заробітну плату за виконану роботу та її своєчасне одержання в повному обсязі. Відповідно до ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільнені працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільнені, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» судам роз`яснено, що непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. На підставі абз.4 ч.2. п.2 Постанови КМУ №100 від 08 лютого 1995 року про затвердження «Порядку обчислення середньої заробітної плати» передбачено, що якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчисляється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У позові позивачем наведено розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні станом по 29.11.2019 (день фактичної виплати заборгованості). \~ \~ \~ \~Відповідно до довідки КП «Придніпровська СУБ» ЧМР» б/н від 16.10.2019 року середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 451,88 гривень (за два останні місяці березень 2019 року та квітень 2019 року) (а.с. 11). Як вбачається з матеріалів справи, кількість днів затримки розрахунку при звільненні за період з 14 травня 2019 року по 29 листопада 2019 року становить 138 днів.. Отже розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14.05.2019 по 29.11.2019 року становить 62\~359,44 гривень (із розрахунку 451,88 грн. х 138 день). Суд погоджується зі здійсненим розрахунком позивача та вважає, що ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача з відрахуванням всіх обов`язкових платежів, передбачених законом. За таких обставин, позовні вимоги позивача підлягають до задоволення. Щодо розподілу судових витрат, то суд приходить на доступних висновків. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, оскільки позивачем було сплачено судовий збір в сумі 768,40 грн., то за таких обставин з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 768,40 грн.. На підставі наведеного, ст.ст.115,116,117 КЗпП України

Outcome: approved