Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання однокімнатної квартири спільним майном подружжя та визнання права власності на ? частину цієї квартири, вказавши, що вона [PERSON] (дошлюбне прізвище «[PERSON]»), є дружиною [PERSON], що доводиться копією свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER]. Після реєстрації даного шлюбу Хорольським райвідділом ЗАГС Полтавської області за актовим записом № 32, починаючи з 27 квітня 1991 року почала проживати з [PERSON] однією сім»єю в будинку батька [PERSON] за адресою: [ADDRESS] Полтавської області та вести спільне господарство, що підтверджується актом комісії Хорольської міської ради від 01.08.2014 року. Від даного шлюбу мають одну повнолітню дитину-сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про його народження серія [NUMBER]. Починаючи з 01 квітня 1990 року по даний час позивачка має постійне місце роботи в Хорольській центральній районній лікарні, де отримує заробітну плату, що підтверджується копією трудової книжки серія [NUMBER] та довідками вказаного лікувального закладу про заробітну плату. Позивачка вказує, що за період сумісного проживання чоловік [PERSON] також періодично працював на різних посадах та отримував заробітну плату, що доводиться копією його трудової книжки серія [NUMBER]. Періодичність його роботи була викликана станом його психічного здоров»я, оскільки він мав нестабільну психіку та неодноразово проходив лікування у лікувально - психіатричних закладах, що доводиться письмовими доказами: виписними епікрізами стаціонарного хворого. У зв»язку з відсутністю власного житла частину спільних коштів вони відкладали для купівлі нерухомості. В період шлюбу позивачки з [PERSON] на спільні кошти подружжя 06 грудня 2011 року було придбано однокімнатну квартиру, загальна площа: 42, 9 кв.м., житлова площа: 20, 7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Під час нотаріального оформлення купівлі-продажу цієї квартири з урахуванням емоційного стану чоловіка [PERSON] за його вимогою позивач написала заяву про те, що він придбаває її за особисті кошти в його особисту приватну власність, оскільки він обіцяв в подальшому скласти заповіт на сина позивачки -[PERSON]. Згідно договору купівлі-продажу, посвідченого 06 грудня 2011 року приватним нотаріусом Хорольського районного нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 2872 та Витягу про державну реєстрацію прав від 08.12.2008 року за № 32384070 Серія ССМ № 613963, [PERSON] є власником однокімнатної квартири, загальна площа: 42,9 кв.м., житлова площа: 20, 7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. У пункті 1.7 цього договору вказано, що покупець придбаває вказану квартиру за особисті кошти в особисту власність, про що свідчить заява дружини покупця, справжність підпису на якій засвідчена приватним нотаріусом Хорольського районного нотаріального округу [PERSON] 06.12.2011 року за реєстровим № 2871. [INFO] року чоловік позивачки [PERSON] помер у м. Хорол Полтавської області, що доводиться копією свідоцтва про його смерть серія [NUMBER]. Після смерті чоловіка [PERSON] відкрилась спадщина на його спадкове майно. З повідомлення приватного нотаріуса Хорольського районного нотаріального округу [PERSON] від 05 серпня 2014 року за №01-16/283 слідує, що [PERSON], 18 червня 2014 року подала до цього приватного нотаріуса заяву про прийняття спадщини після смерті [INFO] року [PERSON]. Приватним нотаріусом [PERSON] після смерті [INFO] року [PERSON] відкрита спадкова справа № 50/2014 від 03 червня 2014 року, у якій міститься заява [PERSON] про прийняття спадщини, подана 03 червня 2014 року, на підставі якої відкрита спадкова справа; та заява [PERSON] про прийняття спадщини, подана ним 18 червня 2014 року. Заяви про прийнятя спадщини та/або про відмову від прийняття спадщини від інших спадкоємців станом на 05 серпня 2014 року не надходили. Заяви про прийняття спадщини після померлого [INFO] року чоловіка [PERSON] разом зі позивачкою також подав її син - [PERSON] та рідна сестра покійного [PERSON], тому позивачка вважає, що останні фактично порушують її право на ? частину спільного майна подружжя, тому вимушена звернутись до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала повністю. Представник позивача адвокат [PERSON], вважає, що є всі підстави для задоволення позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, направив клопотання про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги визнає повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, направила суду заяву про розгляд справи у її відсутність т а заперечення проти позову. Свідок [PERSON], в суді пояснив, що з 27.04.1991 року [PERSON] та померлий чоловік [PERSON] проживали у його будинку, вели спільне господарство та постійно відкладали грошові кошти для придбання будинку, оскільки в них власного житла не було. Будинок утримував він сам та допомагав дітям. [PERSON] працював не постійно, грошових коштів йому ніхто не дарував. На протязі останніх 3-4 років [PERSON] хворів на психічні розлади, в нього була дипресія, оскільки переживав за матір яка тяжко хворіла. Витрати на його лікування йшли із сімейного бюджету. Вважає, що сестра [PERSON] - [PERSON] умовила його скласти заповіт на її ім'я. [PERSON] має у власності власне житло. Його донька [PERSON] та її син [PERSON] власного житла не мають. Також додав, що після трагічної смерті [PERSON] всі витрати з його похованням понесла його донька [PERSON] Про написання заяви [PERSON] про придбання її чоловіком квартири за його особисто грошові кошти дізнався пізніше. Вважає, що його донька [PERSON] написала заяву під тиском її чоловіка, щоб той не хвилювався. Свідок [PERSON] пояснив, що товаришував із померлим [PERSON] на протязі 23-х років. З 2010 року [PERSON] почав хворіти, в нього була депресія та психічні розлади, звертався до лікарів в м. Миргород. Весь час [PERSON] проживав разом із дружиною [PERSON], відносини були нормальні та розповідав, що збирають кошти на придбання власного житла. Свідку відомо, що [PERSON] оформив квартиру на себе, чому він так зробив йому невідомо. [PERSON] лягав на лікування 3-4 рази з приводу його психічного стану. Про складення заповіту дізнався після смерті [PERSON] Згідно ст. 169 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу по суті у відсутність не з'явившихся осіб на підставі наявних по справі доказів. Суд, врахувавши позицію сторін, та їх представників, пояснення свідків, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлено, що [PERSON] (дошлюбне прізвище «[PERSON]»), є дружиною [PERSON], з яким зареєструвала шлюб 27 квітня 1991 року у Хорольському ЗАГСі і з цього часу почала проживати з [PERSON] однією сім»єю в будинку свого батька [PERSON] за адресою: [ADDRESS] Полтавської області та вести спільне господарство, що підтверджується актом комісії Хорольської міської ради від 01.08.2014 року. Від даного шлюбу народився - син [PERSON], [INFO]. Починаючи з 01 квітня 1990 року по даний позивачка має постійне місце роботи в Хорольській центральній районній лікарні, де отримує заробітну плату, що підтверджується копією її трудової книжки та довідками вказаного лікувального закладу про заробітну плату. За період сумісного проживання її чоловік [PERSON] періодично працював на різних посадах та отримував заробітну плату, що доводиться копією його трудової книжки. Періодичність його роботи була викликана станом його психічного здоров»я, оскільки він мав нестабільну психіку та неодноразово проходив лікування у лікувально-психіатричних закладах. У зв»язку з відсутністю власного житла частину спільних коштів вони відкладали для його майбутньої купівлі. В період шлюбу з [PERSON] на спільні кошти подружжя 06 грудня 2011 року ними було придбано однокімнатну квартиру, загальна площа: 42, 9 кв.м., житлова площа: 20, 7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Згідно договору купівлі-продажу, посвідченого 06 грудня 2011 року приватним нотаріусом Хорольського районного нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 2872 та dитягу про державну реєстрацію прав від 08.12.2008 року за № 32384070 Серія ССМ № 613963, [PERSON] є власником однокімнатної квартири, загальна площа: 42, 9 кв.м., житлова площа: 20, 7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. У пункті 1.7 цього договору вказано, що покупець придбаває вказану квартиру за особисті кошти в особисту власність, про що свідчить заява дружини покупця, справжність підпису на якій засвідчена приватним нотаріусом Хорольського районного нотаріального округу [PERSON] 06.12.2011 року за реєстровим № 2871. Під час нотаріального оформлення купівлі-продажу цієї квартири з урахуванням емоційного стану чоловіка [PERSON] за його вимогою позивачка - [PERSON] написала заяву про те, що він придбаває її за особисті кошти в його особисту приватну власність, оскільки чоловік обіцяв в подальшому скласти заповіт на їх сина [PERSON] [INFO] року чоловік позивачки [PERSON] помер у м. Хорол, Полтавської області, що доводиться копією свідоцтва про його смерть. Після смерті чоловіка [PERSON] відкрилась спадщина на його спадкове майно. У матеріалах цивільної справи знаходиться повідомлення приватного нотаріуса Хорольського районного нотаріального округу [PERSON] від 05 серпня 2014 року за № 01-16/283 слідує, з якого слідує, що позивачка,- [PERSON], 18 червня 2014 року подала до цього приватного нотаріуса заяву про прийняття спадщини після смерті [INFO] року [PERSON]. Приватним нотаріусом [PERSON] після смерті [INFO] року [PERSON] відкрита спадкова справа № 50/2014 від 03 червня 2014 року, у якій міститься заява [PERSON] про прийняття спадщини, подана 03 червня 2014 року, на підставі якої відкрита спадкова справа; та заява [PERSON] про прийняття спадщини, подана ним 18 червня 2014 року. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України - майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини... самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу крім речей індивідуального користування, є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, спірна квартира є об»єктом права спільної сумісної власності позивачки з [PERSON] подружжя, оскільки була придбана в період шлюбу на спільні кошти, оскільки останній не мав достатніх особистих коштів для її придбання у особисту власність, що підтвердили свідки допитані в судовому засіданні. Отже, [PERSON], як дружина померлого [INFO] року [PERSON] має право на 1/2 частку однокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та зареєстрована на праві приватної власності на [PERSON]. Оскільки як до укладення шлюбу так і протягом даного шлюбу (прожили спільно 23 роки) покійним [PERSON] не отримувалось жодних коштів в дарунок або в порядку спадкування, тому будь-які кошти отримані ним в період шлюбу з позивачкою в тому числі заробітна плата чи інші доходи, а також допомога батьків чи рідних вважаються спільними коштами подружжя. Згідно ч.1 ст. 368 Цивільного кодексу України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Крім того, згідно ст. 61 Сімейного кодексу України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло. Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Відповідно до ч.3 ст.368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пп. 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СКУ). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та визнання права власності на майно, що є спільною сумісною власністю подружжя в рівних частках.

Outcome: approved