Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-17 00:00:00

26 лютого 2020 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Верхосульської сільської ради Білопільського району Сумської області про встановлення факту належності земельної ділянки та визнання права власності на земельну ділянку у порядку спадкування за законом. Свої вимоги позивач мотивує тим, що [INFO] в с. Сульське Білопільського району Сумської області померла [PERSON] . Після смерті останньої відкрилась спадщина на спадкове майно, до складу якої входить земельна ділянка, загальною площею 3,115 га з кадастровим номером 5920681400:03:002:0087, яка належала померлій відповідно до Державного акту серії ІІ СМ № 026757 , виданого 23 квітня 2002 року на підставі розпорядження голови Білопільської РДА № 90 від 19 березня 2002 року. Єдиним спадкоємцем за законом є її донька - позивач [PERSON] . Маючи намір прийняти спадкове майно, позивач звернулась до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини з метою подальшого отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказану земельну ділянку. Проте, під час оформлення спадщини, було отримано Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № 57306365 від 22 серпня 2019 року, де у розділі «Відомості про право власності, право постійного користування» даного витягу, помилково зазначено власником земельної ділянки з кадастровим номером 5920681400:03:002:0087 сторонню особу - [PERSON] замість спадкодавця - її матері [PERSON] . В той же час, у цьому ж розділі зазначено паспорт власника земельної ділянки серії [NUMBER] , виданого Білопільським РВ УМВС України в Сумській області та ІНН № [NUMBER] , які при житті належали її померлій матері [PERSON] та співпадають з документами власника. Зазначає, що із помилково зазначеним власником земельної ділянки - [PERSON] в будь-яких родинних відносинах ні вона ні її мати не перебували, про дану особу їй нічого не відомо, він є сторонньою особою, яка до земельної ділянки, належної її матері ніякого відношення не має. З метою виправлення помилки в державному реєстрі речових прав, вона звернулась до державного реєстратора прав на нерухоме майно, але їй було відмовлено у внесенні змін з виправлення помилково зазначеного власника [PERSON] на фактичного власника її матір [PERSON] . Крім того, письмовим роз`ясненням приватного нотаріуса їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з помилкою у Витязі з Державного земельного кадастру про власника земельної ділянки та рекомендовано у разі неможливості виправлення такої помилки звернутись до суду. У зв`язку з помилковим внесенням до державного реєстру речових прав власника земельної ділянки з кадастровим номером 5920681400:03:002:0087, загальною площею 3,1151 га, розташованої на території Верхосульської сільської ради у розділі «Відомості про право власності/право постійного користування» [PERSON] підтвердити факт належності земельної ділянки фактичному її власнику - [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] та підтвердити право власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом її спадкоємця, в інший спосіб у нотаріальному порядку не вдається можливим. Оскільки позивач не може набути права на спадщину за законом після смерті матері у зв`язку з відсутністю доказів належності земельної ділянки спадкодавцю, вона звернулась до суду із захистом своїх спадкових прав. Посилаючись на викладені вище обставини, позивач просить: - встановити юридичний факт належності [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] земельної ділянки загальною площею 3,1151 га з кадастровим номером 5920681400:03:002:0087 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Верхосульської сільської ради Білопільського району Сумської області, посвідченої Державним актом на право приватної власності на землю серії ІІ СМ № 026757, виданого 23 квітня 2002 року на підставі розпорядження голови Білопільської РДА № 90 від 19 березня 2002 року; - визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку загальною площею 3,1151 га з кадастровим номером 5920681400:03:002:0087 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Верхосульської сільської ради Білопільського району Сумської області, посвідчену Державним актом на право приватної власності на землю серії ІІ СМ № 026757, виданого 23 квітня 2002 року на ім`я [PERSON] на підставі розпорядження голови Білопільської РДА № 90 від 19 березня 2002 року, зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 1051 у порядку спадкування за законом після [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою від 27 лютого 2020 року цивільну справу призначено до підготовчого засідання за вказаним вище позовом (а. с. 24-25). 27 березня 2020 року ухвалою суду замінено неналежного відповідача - Верхосульську сільську раду Білопільського району Сумської області на належного - Миколаївську селищну раду Білопільського району Сумської області (а. с. 52-53). Ухвалою суду від 24 квітня 2020 року продовжено строк проведення підготовчого провадженні у справі (а. с. 77-78). 26 травня 2020 року ухвалою суду прийнято до провадження заяву про зміну заявлених позовних вимог, а саме позивач просив: встановити юридичний факт допущеної технічної помилки у Витязі з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-5914518112020, виданому 15.01.2020 року, де у розділі «Відомості про право власності, право постійного користування», власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,1151 га, з кадастровим номером 5920681400:03:002:0087, яка розташована на території Верхосульського старостату, Миколаївської селищної ради, Білопільського району, Сумської області, помилково зазначений гр. [PERSON] , коли дійсним власником зазначеної земельної ділянки є спадкодавець [PERSON] , [INFO] , мешканка [ADDRESS] , яка померла [INFO] . Також просить визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку загальною площею 3,1151 га, з кадастровим номером 5920681400:03:002:0087 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Верхосульської сільської ради Білопільського району Сумської області, посвідчену Державним актом на право приватної власності на землю серії ІІ СМ № 026757, виданого 23 квітня 2002 року на ім`я [PERSON] на підставі розпорядження голови Білопільської РДА № 90 від 19 березня 2002 року, зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 1051 у порядку спадкування за законом після [PERSON] , яка померла [INFO] (а. с. 84-85, 90-91). У підготовче засідання позивач [PERSON] не з`явилась, надала до суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі (а. с. 92) Представник відповідача - Миколаївської селищної ради, до територіальної громади якої входить Верхосульська сільська рада Білопільського району Сумської області у підготовче засідання не з`явився. Селищний голова надіслав лист про розгляд справи без участі представника селищної ради, позовну заяву підтримують у повному обсязі, заперечень проти позову не мають (а. с. 67, 96 ). Третя особа - приватний нотаріус Білопільського районного нотаріального округу Шамукова С.Ф. у підготовче засідання також не з`явилась, причини неявки не повідомила, будучи належним чином сповіщеною (а. с. 94). У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін та третіх осіб, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. За змістом ч. 3 та ч. 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Частиною четвертою статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно з абз. 3 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до абз. 6 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення в цивільній справі», у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Таким чином, Цивільний процесуальний кодекс України допускає ухвалення рішення в підготовчому засіданні в правовідносинах, що виникли між сторонами. Представник відповідача позов визнав, визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, отже у суду наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому засіданні. Перешкод для здійснення розгляду справи у підготовчому засіданні та вирішення справи і ухвалення судового рішення за наявними матеріалами судом не встановлено. Дослідивши матеріали справи, повно, всебічно та з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Статтею 41 Конституції України гарантовано право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Стосовно встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на земельну ділянку у порядку спадкування за законом, суд враховує наступні фактичні обставини справи і відповідні їм правовідносини. При ухваленні рішення суд керується наступними правовими нормами. У відповідності до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ч. 1, ч. 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. В силу ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У відповідності до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Пленум Верховного Суду України у п. 20 своєї постанови "Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року роз`яснив, що справи про спадкування за законом мають вирішуватись на основі правил глави 86 ЦК України. Спадкування за законом здійснюється почергово. За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Зокрема, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має право подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Частиною першою статті 316 Цивільного кодексу України поняття права власності визначено як право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). В силу ч. 2 ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. За змістом п. «г» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ст. 125 ЗК України). Судом встановлено, що батьками позивача [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а. с. 7). Після реєстрації шлюбу 06 листопада 1993 року позивачу присвоєно прізвище чоловіка - [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а. с. 8). Державним актом на право приватної власності на землю серії ІІ-СМ № 026757, виданим 23 квітня 23 жовтня 2002 року на підставі розпорядження голови Білопільської РДА від 19 березня 2002 року за № 90, зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 1051, посвідчено право власності [PERSON] на земельну ділянку, загальною площею 3,115 га ріллі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Верхосульської сільської ради Білопільського району Сумської області (а. с. 11). [INFO] в с. Сульське Білопільського району Сумської області померла [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а. с. 13). З Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, сформованого 22 серпня 2019 року вбачається, що приватним нотаріусом Шамуковою С.Ф. заведено спадкову справу № 58/2019 після [PERSON] , яка померла [INFO] (а. с. 18). В той же час встановлено, що 15 січня 2020 року державним кадастровим реєстратором ГУ Держгеокадастру у Сумській області Куликом В.М. видано Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку серії НВ-5914518112020 на ім`я [PERSON] (паспорт серії [NUMBER] , виданого Білопільським РВ УМВС України в Сумській області 09 липня 2001 року, ідентифікаційний номер [NUMBER] ), де його зазначено власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,1151 га з кадастровим номером 5920681400:03:002:0087, розташованої на території Верхосульської сільської ради Білопільського району Сумської області, посвідченої Державним актом на право приватної власності на землю серії ІІ СМ № 026757, виданого 23 квітня 2002 року на підставі розпорядження голови Білопільської РДА № 90 від 19 березня 2002 року, зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 1051, орендарем якої є Приватне сільськогосподарське підприємство «Слобожанщина Агро» (а. с. 15-17, 19). Крім того, з наданих копій паспорту серії [NUMBER] , виданого Білопільським РВ УМВС України в Сумській області 09 липня 2001 року та ідентифікаційного номеру [NUMBER] вбачається, що власником даних документів була [PERSON] , [INFO] (а. с. 12). Довідкою відділу у Білопільському районі ГУ Держгеокадастру у Сумській області від 16 січня 2020 року встановлено, що Витяг з Державного земельного кадастру № НВ- 5914518112020 від 15 січня 2020 року дійсно виданий на державний акт серії ІІ- СМ № 026757 від 23 квітня 2002 року з кадастровим номером 5920681400 :03:002 : 0087 на ім`я [PERSON] (а. с. 14). У роз`ясненнях, наданих у п. 23 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Як зазначено в п.п 4.18 п. 4 гл. 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за №282/20595 за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Зі змісту письмового роз`яснення приватного нотаріуса Білопільського районного нотаріального округу Шамукової С.Ф. від 06 лютого 2020 року з питань оформлення спадщини після матері [PERSON] , яка померла [INFO] вбачається, що у Державному акті на право приватної власності на землю серії ІІ СМ № 026757, виданого Верхосульською сільською радою Білопільського району Сумської області 23 квітня 2002 року, власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,12 га, розташованої на території Верхосульської сільської ради Білопільського району Сумської області, є [PERSON] , проте у Витязі з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-5914518112020, виданому 15 січня 2020 року державним кадастровим реєстратором ГУ Держгеокадастру у Сумській області Куликом В.М., власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,1151 га з кадастровим номером 5920681400:03:002:0087, розташованої на території Верхосульської сільської ради Білопільського району Сумської області, є [PERSON] . У зв`язку з даними обставинами, запропоновано спадкоємцю [PERSON] звернутись до територіального органу Держгеокадастру з заявою про виправлення помилки у Витязі або у випадку неможливості такого виправлення, до суду (а. с. 10). Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Пєшковою О.М. 23 січня 2020 року відмовлено у державній реєстрації права приватної власності на земельну ділянку, розташованої на території Верхосульської сільської ради Білопільського району Сумської області з кадастровим номером 5920681400:03:002:0087 за суб`єктом [PERSON] , спадкоємцем якої є [PERSON] (а. с. 9). Згідно з п. 24 зазначеної вище Постанови Пленуму ВСУ при розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини. Із Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру приватного нотаріуса Білопільського районного нотаріального округу Шамукової С.Ф. вбачається, що за вказаними параметрами запиту у Спадковому реєстрі щодо спадкової справи після [PERSON] , яка померла [INFO] , заведена спадкова справа № 58/2019 за заявою [PERSON] (а. с. 32). З витребуваної копії спадкової справи № 58/2019 вбачається, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17 лютого 201 року спадкоємцем майна [PERSON] , яка померла [INFO] , є її донька - [PERSON] . Спадщина, на яку видане свідоцтво складається із: земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,7120 га, яка належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії І- СМ № 038477 від 23.04.2020 року (а. с. 33-44). На підставі вимог ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Пунктом 6 частини 1 статті 315 ЦПК України визначено суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце, час і народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року зазначено, що суди розглядають справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Згідно з роз`ясненнями, які містяться в абз. 1 п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зі змінами і доповненнями, суд може встановлювати також факти належності особі правовстановлюючих документів. Позивач, як спадкоємець першої черги, позбавлена можливості отримати у нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом і вільно розпоряджатися спадковим майном у зв`язку з тим, що існують розбіжності у деяких правовстановлюючих документах. Як зазначає позивач, встановлення юридичного факту їй необхідно для оформлення у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки від встановлення даного факту залежить виникнення, зміна або припинення її особистих майнових прав. При цьому видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцю. З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що право позивача підлягає захисту в судовому порядку і вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON] та встановити юридичний факт допущеної технічної помилки у Витязі з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-5914518112020, виданму 15 січня 2020 року державним кадастровим реєстратором ГУ Держгеокадастру у Сумській області Куликом В.М., де у розділі «Відомості про право власності, право постійного користування», власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,1151 га, з кадастровим номером 5920681400:03:002:0087, яка розташована на території Верхосульського старостату, Миколаївської селищної ради, Білопільського району, Сумської області, помилково зазначений гр. [PERSON] , коли дійсним власником зазначеної земельної ділянки є спадкодавець [PERSON] , [INFO] , мешканка [ADDRESS] , яка померла [INFO] . Також суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку загальною площею 3,1151 га, з кадастровим номером 5920681400:03:002:0087 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Верхосульської сільської ради Білопільського району Сумської області, посвідчену Державним актом на право приватної власності на землю серії ІІ СМ № 026757, виданого 23 квітня 2002 року на ім`я [PERSON] на підставі розпорядження голови Білопільської РДА № 90 від 19 березня 2002 року, зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 1051 у порядку спадкування за законом після матері [PERSON] , яка померла [INFO] . На підставі викладеного,

Outcome: approved