Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], про визнання батьківства та стягнення аліментів мотивуючи тим, що 31 грудня 2013 року познайомилася з відповідачем і з 3 січня 2014 року почали мешкати разом в [ADDRESS]. Під час спільного проживання вона завагітніла, а 14 червня 2014 року коли вона була на п'ятому місяці вагітності відповідач вигнав її з будинку. [INFO] вона народила доньку [PERSON]. В свідоцтві про народження запис про батька доньки зроблено на підставі ст.135 СК України. Відповідач знає що це його донька, обіцяв одружитися, але потім перервав всякі стосунки. Просить визнати відповідача батьком [PERSON] і стягнути з нього на її користь аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів і стягнути аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини всіх видів доходів до досягнення донькою трьох років. В судовому засіданні позивачка свої вимоги підтримала. Відповідач позов не визнав, хоча факт знаходження в інтимних стосунках з позивачкою не заперечує. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Стаття 121 Сімейного кодексу України, визначає, що права та обов'язки батька та дитини грунтуються на походженні дитини від нього, засвідченого державним органом реєстрації актів цивільного стану, в порядку, встановленому цим Кодексом. Згідно частини 1 статті 128 Сімейного кодексу України, за відсутності заяви, право подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. В абзаці 1 пункту 5 Постанови пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України, при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» - спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд вирішує за заявою про визнання батьківства, поданою одним із батьків, особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини, іншою особою, на утриманні якої вона перебуває, самою дитиною, яка досягла повноліття. Відповідно до висновку експерта №15 від 23 січня 2015 року, вірогідність того, що [PERSON] дійсно є біологічним батьком [PERSON], [INFO] і це є не наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних зв'язків, за результатами даної експертизи складає не менше 99,9999%. Відповідно до ст.84 ч.2,4 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Згідно ст.180 СК України, батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач працює, другим особам аліменти не сплачує і може надавати матеріальну допомогу позивачці на утримання дитини та її утримання. З врахуванням вище зазначеного, суд вважає вимоги позивачки обгрунтовані і вони підлягають повному задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки слід стягнути судові витрати, а саме 4427.79 грн. за проведення судово-генетичної експертизи і на користь держави судовий збір у розмірі 243.60 грн.

Outcome: approved