Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-25 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійні вимоги на стороні позивача [PERSON] державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 26.02.2015 року помер його батько [PERSON], після смерті якого залишилося спадкове майно, а саме житловий будинок в с.Неветленфолу по вул.Петефі, 15 Виноградівського району. За життя батьком позивача було складено заповіт, яким все своє майно він заповідав своєму сину [PERSON], позивачу по справі. На час смерті [PERSON], в спадковому будинку проживали і були зареєстровані позивач та дружина померлого [PERSON], відповідачка по справі. Після звернення із заявою до [PERSON] державної контори про прийняття спадщини за заповітом, яка відкрилася після смерті [PERSON], позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок №15 в с.Неветленфолу по вул.Петефі. Відповідачка по справі, жінка померлого, не заперечує проти визнання за позивачем права власності на спадкове майно. Позивач просить в судовому порядку визнати за ним право власності на житловий будинок з надвірними будівлями в цілому в порядку спадкування за заповітом. Ухвалою суду від 29.03.2016 року в якості співвідповідача залучено до участі по справі [PERSON] - сина померлого [PERSON]. Сторони в судове засідання не з'явилися. Представник позивача [PERSON] подала до суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує повністю та просить суд такі задоволити. Відповідачі, будучи повідомленими про день, час та місце розгляду справи належним чином своєчасно, в судове засідання з невідомих суду причин не з'явилися і від них не надійшло жодного клопотання про відкладення слухання справи або поважні причини неявки, тому на підставі ст.224 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Третя особа, що не заявляє самостійні вимоги на стороні позивача [PERSON] державна нотаріальна контора, будучи повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилася, клопотань та заяв не подавала. Розгляд справи проведено на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 26.02.2015 року в с.Неветленфолу Виноградівського району Закарпатської області помер батько позивача [PERSON]. Дана обставина стверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФМ №184657. Після смерті батька позивача залишилося спадкове майно, а саме житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами в с.Неветленфолу, вул.Петефі, 15 Виноградівського району. 04.06.2014 року заповітом, посвідченим секретарем Неветленфолівської сільської ради під №125, [PERSON] все своє майно на випадок смерті заповів своєму сина, позивачу [PERSON], [INFO]. Відповідно до виготовленого [PERSON] БТІ технічного паспорту та довідки КП «Виноградівського районне БТІ» №626 від 17.12.2015 року житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами в с.Неветленфолу по вул.Петефі, 15 будівництвом завершений, рахується за [PERSON]. Правовстановлюючих документів на житловий будинок не оформлено. Згідно довідки Неветленфолівської сільської ради Виноградівського району №02-30/358 від 12.02.2015 року, до дня смерті [PERSON], який помер 26.02.2015 року, разом з ним в с.Неветленфолу по вул.Петефі, 15 Виноградівського району були зареєстровані і безпосередньо проживали: [PERSON], [INFO], дружина та [PERSON], [INFO], син. Спадкоємцем до майна померлого є ще дружина померлого, [PERSON], відповідачка по справі, яка претензій до спадкового майна не ставить, про що свідчить її письмова відмова, яка подана но державної нотаріальної контори 14.08.2015 року. У зв'язку з необхідністю отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, як спадкоємець першої черги, позивач звернувся до [PERSON] державної нотаріальної контори для подачі документів на оформлення спадщини. Однак нотаріусом в усній формі було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв"язку із тим, що не було представлено правовстановлюючий документ щодо належності спадкового майна спадкодавцеві та рекомендовано звернутися до Виноградівського районного суду. Розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, суд приходить до переконання, що дані конкретні правовідносини врегульовані Цивільним кодексом України (2003 р.). Згідно ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтею 1234 ЦК України передбачено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Відповідно до ч.1 ст.1233 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідну до ст.16 ЦК України визнання права с одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. У відповідності до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвеціїї про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою(ст.344, ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України). Відповідно до п.37 постанови № 5 від 07.02.2014 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, до це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним Документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених позивачем вимог та на підставі наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає, що позивачем на законних підставах набуто право власності на спадкове майно, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved