Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

[PERSON], [PERSON], [PERSON] 05.02.2014р. звернулися до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до відповідачки про припинення права власності на частку в спільній частковій власності зі сплатою грошової компенсації та визнання права власності на ? квартири, посилаючись на те, що сторони є співвласниками квартири [ADDRESS]. Право спільної часткової власності на зазначену квартиру належить їм, позивачам по справі: [PERSON] на ? частку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.06.2011р. його доньці - [PERSON] та внуку, [PERSON], по ? частині кожному, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 03.11.1997р., а також відповідачці по справі [PERSON] на підставі договору дарування ? частини квартири, укладеного 15.03.2013р. [PERSON] на користь [PERSON], та зареєстрованого у відповідності до вимог чинного законодавства. Крім того, в зазначеній квартирі проживає та зареєстрована дружина (мати, бабця) позивачів - [PERSON]. Квартира розташована на п'ятому поверсі п'ятиповерхового будинку, має загальну площу 56,2 кв.м., в тому числі жилу площу 39,8 кв.м. і складається із 3-х житлових кімнат, суміжних між собою, площею 10,2 кв.м., 12,6 кв.м., 17,0 кв.м. та приміщень загального користування: кухні, площею 4,2 кв.м., ванної кімнати - 2,0 кв.м., туалета - 1,1 кв.м. кладочки - 0,9 кв.м., коридорів, площею 5,8 та 1,0 кв.м., балкону - 0,8 кв.м. Належна відповідачці ? частка квартири становить 14,05 кв.м. від загальної площі та 9,95 кв.м. від жилої площі. За висновками експертного будівельно - технічного дослідження вартість спірної квартири становить 344027 грн. 00 коп., а вартість ? частини - 86007 грн. 00 коп. квартира є неподільною, оскільки не можливо кожному із співвласників виділити окремі входи, коридори, приміщення під туалети, ванну, кухню. Позивачі також посилались на те, що відповідачка приходить до спірної квартири та вчиняє конфлікти із застосуванням фізичної сили, за одним із яких, 25.11.2013р. Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська винесено вирок. Відповідачка фактично мешкає із своїми батьками та братом в квартирі [ADDRESS]. Ця квартира 3-х кімнатна, загальною площею 67,2 кв.м., житловою 39,6 кв.м. Право власності на ? частину даної квартири до 15.03.2013р. належало і відповідачці на підставі права власності на житло від 12.03.1998р. Вважають, що [PERSON], укладаючи 15.03.2013р. договір дарування, належної їй на праві власності ? частки квартири [ADDRESS] на користь своєї матері - [PERSON], навмисно погіршила свої житлові права, штучно створюючи умови про відсутність у неї іншого житла, окрім ? частки в спірній квартирі. Позивачі також зазначають, що іншого житла, окрім спірної квартири, вони не мають, але внаслідок конфліктів та застосування фізичної сили зі сторони відповідачки, їх співіснування в одній квартирі в подальшому неможливе, житло є неподільним, частка відповідачки є незначною, та відповідно до ч.2 ст. 365 ЦК України вартість частки відповідачки в розмірі 86 007 грн. 00коп. позивачами внесено на депозитний рахунок ТУ ДСА в Дніпропетровській обл. до звернення з позовом до суду, тому просять суд припинити право [PERSON] на ? частку спірної квартири зі сплатою вартості її частки, що не завдасть істотної шкоди інтересам співвласниці - відповідачці по справі. У судовому засіданні позивачка [PERSON] та представник позивачів [PERSON], [PERSON] - [PERSON] (що діє за довіреностями від 05.02.2014р. - а.с. а.с. № 35-36), заявлені позовні вимоги підтримали, просили задовольнити в повному обсязі з підстав та обставин, викладених в позовній заяві, право спільної часткової власності [PERSON] на ? частку квартири [ADDRESS] припинити з відшкодуванням грошової компенсації вартості її частки в розмірі 86007грн. 00коп., що знаходяться на депозитному рахунку ТУ ДСА в Дніпропетровській області, та визнати право власності на ? частку квартири, належну [PERSON] за [PERSON], [PERSON], [PERSON] по 1/12 кожному. Відповідачка [PERSON] та її представник - [PERSON] (діє за договором від 04.03.2014р. - а.с. № 79-81) позовні вимоги не визнали та просили в позові відмовити, посилаючись на те, що [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS] з 06 грудня 2005р., а із 15.03.2013р. вона ще є і власником ? частки квартири на підставі договору дарування, посвідченого 15.03.2013р. державним нотаріусом Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори за реєстровим номером 2-1241 та зареєстрованого в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно за номером 362097. Співласниками є [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Фактично в квартирі проживають позивач [PERSON] та його дружина [PERSON]. Між мешканцями квартири склався порядок користування квартирою, відповідно до якого вона користується житловою кімнатою, площею 10,2 кв.м.На підставі рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 26.09.2012р.[PERSON] було примусово вселено до спірної квартири 17.01.2013р.(а.с. №89). Відповідачка [PERSON] також пояснила, що до 1998р. вона проживала та була зареєстрована в [ADDRESS], а в березні 1998 р. набула у власність ? частину даної квартири в результаті приватизації, проте 15.03.2013р. подарувала свою частку своїй матері [PERSON] Іншого житла вона не має. Заперечуючи проти позову відповідачка та її представник зазначали, що експертна оцінка спірної квартири [ADDRESS] проведена за рік до звернення до суду з позовом, тому вважає, що ринкова вартість квартири, зазначена в експертному висновку не відповідає дійсності. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності по ? частині кожному: позивачам - [PERSON], на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.06.2011р., посвідченого Сьомою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстром № 2-2147 та зареєстрованого в КП ДМБТІ 10.10.2011 р. за реєстровим номером № 33633991; [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 03.11.1997р. (а.с. № 8) та відповідачці - [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого 15.03.2013р. державним нотаріусом Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори за реєстровим номером 2-1241 та зареєстрованого в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно за номером № 362097 (а.с.№ 85-86). Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Втім, закон не передбачає наявності одночасно всіх обставин для такого припинення. Аналіз цієї норми свідчить про те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених п.п.1-3. частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім'ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об'єкта, який є спільним майном. При цьому слід враховувати баланс інтересів всіх співвласників. Така правова позиція, зокрема, зазначена в Постанові Верховного Суду України від 16.01.2012р. за результатами перегляду Ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.06.2011р. у зв'язку з неоднаковим застосуванням судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права - частини першої статті 365 ЦК України. В пункті 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» N 20 від 22.12.1995р. зазначено, що оскільки за чинним законодавством суд вирішує спори учасників спільної власності щодо розпорядження чи користування майном, то не слід розглядати як неправомірне позбавлення права власності присудження грошової компенсації за частку у спільній власності, якщо її неможливо виділити або поділити майно в натурі чи спільно користуватися ним. Згідно з ч. 2 ст. 356 ЦК України, суд постановляє рішення про припинення право особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Таким чином, законодавець визначив право суду припинити право особи на частку у спільному майні. Суд на підставі дослідження доказів по справі у їх сукупності доходить висновку, що є наявними підстави для застосування положень ст. 365 ЦК України. Згідно з технічним паспортом, виданим КП ДМБТІ, спірна квартира знаходиться на п'ятому поверсі в п'ятиповерховому, типовому житловому будинку, має загальну площу 56,2 кв.м. в тому числі житлову площу 39,8 кв.м. і складається з трьох суміжних кімнат, площею 10,2 кв.м., 12,6 кв.м., 17,0 кв.м. та приміщень загального користування: кухні, площею 4,2 кв.м., ванної кімнати - 2,0 кв.м., туалета - 1,1 кв.м. кладочки - 0,9 кв.м., коридорів, площею 5,8 та 1,0 кв.м., балкону - 0,8 кв.м., доступ до якого можливий лише через кімнату 17,0 кв.м. (а.с. № 9-12). Відповідно до висновку експертного будівельно-технічного дослідження від 14.02.2013р. за № 386/387-13, проведеного Дніпропетровським НДІ судових експертиз ринкова вартість квартири [ADDRESS] на момент дачі висновку становить 344027 грн. 00 коп., а вартість ? частки становить 86007 грн. 00 коп. та виділ частки неможливий, оскільки неможливо кожному із співвласників виділити окремі входи, коридори, приміщення під туалети, ванну, кухню. У своєму висновку експерт зазначив, що можлива лише грошова компенсація ? частки (а.с. № 13-18). Отже, частка відповідачки в спільній частковій власності є незначною - ? , та неподільною, і в співвідношенні до загальної площі спірної квартири становить 14,05 кв.м. від загальної площі та 9,95 кв.м. від житлової площі. Вартість частки відповідачки [PERSON] визначається судом на підставі висновку експертного будівельно-технічного дослідження від 14.02.2013р. за № 386/387-13, проведеного Дніпропетровським ДНІ судових експертиз (а.с.№ 14-18), та з урахуванням довідки агентства нерухомості „Магистр-недвижимость"(а.с. №107). З оцінкою вартості квартири та частки, що належить відповідачці в спірній квартирі, [PERSON] не погодилась, але не оскаржувала та до суду з відповідним клопотання про призначення судової товарознавчої експертизи не зверталась. На підтвердження виконання позивачами умови, визначеної в ч.2 ст. 365 ЦК України, суду була надана квитанція від 26.02.2013р. (а.с. № 7, 41, 43) та довідка територіального управління Державної судової адміністрації України від 18.02.2014р. за № 312/14 про внесення на депозитний рахунок ТУ ДСА в Дніпропетровській області [PERSON], [PERSON] та [PERSON] 17.02.2014р. грошових коштів у розмірі 86007 грн. 00коп. (а.с. № 45). Судом також встановлено, та визнається сторонами по справі, що за позивачами [PERSON], [PERSON] та [PERSON] зареєстровано право власності по ? частині кожному лише в спірній квартирі (а.с. № 8 - довідка КП ДМБТІ) та інше, належне на праві власності житлове приміщення, у них відсутнє. Згідно довідки від 14.02.2012р. № 3471 (надана відповідачкою) до 01.10.1976р. [PERSON] була зареєстрована в [ADDRESS], потім була зареєстрована та мешкала в [ADDRESS], а з 06.12.2005р. знову зареєструвалася в квартирі [ADDRESS] (а.с. № 93-94, 94зв.стор.). Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 12.03.1998р., відповідачка [PERSON] разом із іншими членами своєї сім'ї: батьком - [PERSON], матір'ю - [PERSON], братом - [PERSON] набула у власність частку в квартирі [ADDRESS] (а.с. № 23). 15.03.2013р. відповідачка [PERSON] шляхом укладання договору дарування, позбулася належної їй ? частини вказаної квартири на користь своєї матері - [PERSON] (а.с. № 24-33). Отже, за таких обставин, суд не вбачає, що припинення права власності відповідачки на ? частину квартири [ADDRESS] спричинить їй істотної шкоди, а [PERSON] нічим не обґрунтувала цю позицію, фактично її доводи зводились до того, що в неї іншого житла немає. Між тим, відчуження відповідачкою належної їй ? в квартирі [ADDRESS] на користь своєї матері, суд вважає штучним погіршенням житлових умов самою відповідачкою по відношенню до самої себе. Також суд вважає доведеним, що спільне володіння та користування майном співвласниками є неможливим. Поясненнями позивачів, які вони надали в судовому засіданні, фактично підтверджується, що з 2011р. між відповідачкою та ними систематично виникають конфлікти з приводу користування спірною квартирою, під час яких, відповідачка іноді застосовує і фізичну силу. Письмовими доказами по справі підтверджується, що позивачі звертались до міліції, прокуратури, про притягнення відповідачки до кримінальної відповідальності за нанесення тілесних ушкоджень (а.с.№ 95-98, 113-120). Згідно вироку Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25.11.2013р. [PERSON] визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122, ч.2 ст. 125 КК України, та згідно ч. 1 ст. 70 КК України призначено покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначивши покарання у вигляді двох років позбавлення волі. Відносно [PERSON] застосовані ст. ст. 75, 76 КК України (а.с.№ 57-60). Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Дніпропетровській області від 29.01.2014р. вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська було залишено без змін, отже вирок набрав законної сили 29.01.2014р. (а.с. № 61-67). З іншої сторони, цей факт дав право позивачам на законних підставах, а саме передбачених ст. 365 ЦК України, звернутися 05.02.2014р. до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про припинення права власності на частку в спільній частковій власності, сплату грошової компенсації та визнання права власності на ? частину квартири (а.с. № 2-6). Обговорюючи питання про розподіл судових витрат, з урахуванням того, що позовні вимоги задовольняються в повному обсязі,

Outcome: approved