Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Територіальної громади сіл Курашівці та Посухів в особі Курашовецької сільської ради про визнання права власності на будинок з господарськими спорудами в порядку спадкування. Позов мотивувала тим, що [INFO] померла її мати [PERSON] , яка постійно проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Після її смерті залишилось спадкове майно, в тому числі, житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вона являється єдиним спадкоємцем за законом та за заповітом після смерті матері, спадщину прийняла, оскільки на час смерті спадкодавця проживала разом з нею за однією адресою. Однак отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі не в змозі, оскільки правовстановлюючий документ на будинок за життя спадкодавця не видавався, тому змушена звернутися до суду для оформлення своїх спадкових прав. Просила суд визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] . Ухвалою Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 10.07.2019 було прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] та відкрито провадження у справі. Розгляд справи проводиться за правилами загального позовного провадження. Вказаною ухвалою витребувано від приватного нотаріуса Мурованокуриловецького районного нотаріального округу Долі Тетяни Іванівни належним чином завірену копію спадкової справи № 264/2017, заведену щодо майна померлої [INFO] [PERSON] . Позивач в підготовче засідання не з`явилася, в позовній заяві просила справу розглянути у її відсутності (а.с. 2 зворот). Відповідач копію ухвали від 10.07.2019 та доданих до неї матеріалів отримав 24.07.2019, відзиву до суду не направив. Його представник в підготовче засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнав у повному обсязі (а.с. 56). Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч.ч. 3-4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи зазначені вище положення, а також те, що сторони скористались своїм правом, врегульованим ч. 3 ст. 211 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному підготовчому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, давши оцінку зібраним доказам, суд приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що [INFO] у с. Курашівці Мурованокуриловецького району Вінницької області померла [PERSON] (а.с. 7). При житті, 09 грудня 2010 року [PERSON] склала заповіт, згідно якого все своє майно, все те, що буде належати їй на день смерті, заповіла [PERSON] (а.с. 10). Прізвище позивача до розірвання нею шлюбу у 2011 році - [PERSON] (а.с. 9). Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, до складу якого входить будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] . Вартість даного будинку становить 23695 гривень. Згідно висновку спеціаліста, технічний стан вказаного будинку є задовільним (а.с. 16 зворот, 20). Факт належності будинку спадкодавцеві та його вартість підтверджується, технічним паспортом на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, Звітом про оцінку, довідкою Курашовецької сільської ради № 398 від 20.06.2019 (а.с. 12-31, 33). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб -спадкоємців. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Заповітом (а.с. 10), свідоцтвом про народження позивача (а.с. 8), рішенням Новоушицького районного суду Хмельницької області № 2-38/2011 від 17.01.2011, яке набрало законної сили 28.01.2011 (а.с. 9) стверджується, що позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , яка має право на спадкування. Відповідно до положень ст.ст. 1268-1269 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно довідки Курашовецької сільської ради № 415 від 02.07.2019, на час відкриття спадщини із спадкодавцем проживала та була зареєстрована її дочка позивач - [PERSON] (а.с.11). Як вбачається з матеріалів справи, крім позивача, інших спадкоємців ні за законом, ні за заповітом немає. Так, зокрема, з оглянутої в судовому засіданні спадкової справи № 264/2014, заведеної щодо майна померлої [PERSON] вбачається, що [PERSON] - єдиний спадкоємець за законом та заповітом, яка прийняла спадщину, як така, що на час її відкриття проживала із спадкодавцем за однією адресою та отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку (а.с. 48-55). Разом з тим, 08 липня 2019 року приватним нотаріусом Власюк Л.Ф. було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірний будинок, у зв`язку з відсутністю необхідних правовстановлюючих документів. Верховний Суд України у своєму рішенні № 6-137цс13 від 18.12.2013 висловив правову позицію, згідно з якої право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва. У 1957 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків" і прийнятою відповідно до цього Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків", які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Отже, за вказаними Указом та Постановою підставою виникнення у громадянина права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Як вбачається з характеристики будинку, господарських будівель та споруд (а.с. 25) будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, які є предметом розгляду у даній справі, були побудовані з 1938 року по 1954 рік. Таким чином, факт будівництва житлового будинку у той час був підставою виникнення права власності на нього. Крім того, за змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністерства юстиції УРСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. З положень постанови Ради міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР, Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженого Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. З довідки Курашовецької сільської ради № 398 від 20.06.2019 слідує, що спірний житловий будинок належав [PERSON] (а.с. 33). Рішенням виконавчого комітету Мурованокуриловецької районної ради народних депутатів № 108 від 16.06.1988 року «Про оформлення права особистої власності на будинки, що належать окремим громадянам в селах Мурованокуриловецького району вирішено оформити право особистої власності на житлові будинки, що розташовані, в тому числі, в с. Курашівці Курашовецької сільської ради, а виконкому сільської ради видати громадянам свідоцтва згідно цього рішення (а.с. 35). Однак, відповідно до довідки КП «Могилів-Подільське МБТІ» № 137 від 03.07.2019 право власності на спірний житловий будинок не зареєстровано (а.с. 32). Земельна ділянка під вказаним житловим будинком перебувала у власності [PERSON] , що доводиться Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 34). Враховуючи, вищевикладені докази, а також обставину, що відповідач позов визнав повністю і його задоволення, не суперечить вимогам закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб, суд прийшов до висновку, що за позивачем слід визнати в порядку спадкування за заповітом право власності на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, після смерті [PERSON] . Щодо вирішення питання про судові витрати, суд виходить з наступного. Позивачем при зверненні до суду з даним позовом було сплачено судовий збір в сумі 769 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Разом з тим, позивачем не заявлялося жодних клопотань про повернення половини сплаченого ним судового збору, у зв`язку з визнанням відповідачем позову. Доказів понесення будь-яких витрат відповідачем при розгляді даної справи суду надано не було.

Outcome: approved