Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-06 00:00:00

22 вересня 2017 року [PERSON] (позивач) звернулась до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON] (відовідач-1), [PERSON] (відповідач-2), в якому просить позбавити відповідачів права користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позову зазначила, що вона є власником житлової квартири [ADDRESS]. З 01.09.2012 року в вказаній квартирі були зареєстровані її донька [PERSON] та її онука [PERSON]. Станом на цей час донька та онука мешкають на території Російської Федерації та мають власні сімї й більше ніж 10 років не мешкають за адресою реєстрації, тобто змінили своє місце постійного проживання. На її прохання приїхати та знятися з реєстрації відповідачки відмовляються у звязку з матеріальним становищем. Позбавлення права користування житлом відповідачів необхідно для подальшого зняття їх з реєстрації місця проживання, тому позивач була змушена звернутися до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала свій позов, просила суд його задовольнити. Відповідач - 1 [PERSON] в судове засідання не зявилась, надала до суду електронною поштою заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач - 2 [PERSON] в судове засідання не зявилась, надала до суду електронною поштою заяву про розгляд справи без її участі. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що у квартирі [ADDRESS] [PERSON] мешкає одна, донька та онука вже довгий час не проживають у вказаній квартирі, тільки іноді приїжджають у гості. Суд, вислухавши пояснення позивача, свідків, вивчивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги заявлені обґрунтовано і підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 19 січня 1999 року, що зареєстроване Добропільським БТІ на праві приватної власності у реєстрову книгу за № 29 та долучене до матеріалів справи, [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS]. Вказана житлова квартира [ADDRESS] має загальну площу 48,5 кв.м. Згідно домової книги, 01.09.2012 року у вищевказаній квартирі було зареєстровано місце проживання [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що також підтверджується довідкою про склад сімї № 17/3320 від 17.08.2017 року відділу реєстрації Добропільської міської ради. Відсутність відповідачів за вказаною адресою підтверджується актом\~№ 467 від 17.08.2017 року,\~\~який складений про те, що за адресою в м. Добропілля, вул. Луганського, будинок 29, проживає [PERSON], а [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] за даною адресою не проживають приблизно десять років, акт підписаний майстрами ділянок та мешканцями дома. Також до матеріалів справи долучена копія свідоцтва про укладення шлюбу серії IV-ИК № 570009 від 24.03.2016 року, згідно якого [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], про що зроблений актовий запис № 94 Дубненським відділом РАЦС Головного управління РАЦС Московкой області. З копії свідоцтва про укладення шлюбу серії І-НА № 746197 від 15.02.2017 року вбачається, що [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], про що зроблений актовий запис № 169 відділом РАЦС адміністрації м. Володимира Володимирської області, що дає суду підстави вважати, що відповідачі проживають за межами України разом зі своїми сімями. Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. \~Згідно\~ст. 71 ЖК України\~при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім"ї за ним зберігається жиле приміщення протягом 6 місяців. Відповідно до\~ст. 72 ЖК України\~визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Вказане кореспондується і ч. 2\~ст. 405 ЦК України\~відповідно до якої член сімї житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Наведені вище норми цивільного законодавства України дають підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Права власника житлового будинку, квартири визначені\~\~статтями 383 ЦК України та 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Позивач як власник спірного житла не порушує прав фізичних та юридичних осіб, за захистом своїх прав звернувся до суду. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.\~\~ Судом встановлено, що відповідачі у квартирі позивача не проживають, перешкод їй в цьому не чиниться, на житло не претендують, їх реєстрація в квартирі порушує охоронюване законом право власності позивача, позивач заперечує проти реєстрації відповідачів у його житлі, суд вважає, що відповідачів слід визнати такими, що втратили право на користування житлом позивача. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю їх між собою дають обєктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved