Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-03 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про примусове вселення. Позовні вимоги мотивує тим, що 11.05.1996 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб. Від шлюбу народилося двоє дітей. Рішенням Виноградівського районного суду від 13.02.2018 року шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу сторони продовжили проживати у будинку по [ADDRESS] , який разом будували за час спільного шлюбу і який є спільною сумісною власністю. Позивач та відповідач по справі зареєстровані в цьому будинку. Позивач просила вжити заходів щодо безперешкодного користування своїм майном, оскільки відповідач чинить насильство в сім"ї та постійно виганяє позивача та її дочок з будинку. У зв`язку з вище викладеним позивач змушена звернутись до суду із позовом про примусове вселення та зобов"язання відповідача вчинити певні дії. Сторони по справі в судове засідання не з"явились, подали заяви про розгляд справи у їх відсутності (а.с.28,38,39). Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 41 Конституції України, "Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним." Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Стаття 321 ЦК України зазначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 p. № 475/97-ВР (далі - Конвенція), зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Таким чином наведені вище норми законодавства України дають підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження майном користувач майна має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні будинком. Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Статтею 16 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 11.05.1996 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб. Рішенням Виноградівського районного суду від 13.02.2018 року шлюб між ними розірвано (а.с.19-20). Постійним місцем проживання позивача є будинок [ADDRESS] (а.с.16-18). Відповідач порушує право позивача на проживання у спірному будинку. Відповідно до ч.1 ст. 156 ЖК УРСР (із урахуванням положень ч.1 ст. 405 ЦК України) члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням у визначеному угодою із власником обсязі. Право члена сім`ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Указана житлова норма передбачає збереження права користування житлом лише для членів сім`ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна. Враховуючи встановлені обставини, позов підлягає до задоволення. Судові витрати понесені позивачем в сумі 768,40 грн. на підставі ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved