Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-25 00:00:00

12.10.2016 р. позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначив, що 30.11.2014 р. між ним та ФОП [PERSON] укладено договір про надання посередницьких послуг у працевлаштуванні за кордоном. Послуги, які зобов»язана надати відповідач повинні бути інформаційні, консультативні, юридичні та інші супутні відповідно до п.1.1 даного договору. На виконання цього договору позивачем сплачено кошти в сумі 3000 доларів США. Позивач вважає, договір від 30.11.2014 р. недійсним, оскільки він не відповідає вимогам закону. Вказаний договір є недійсним з моменту його укладення, оскільки відповідач здійснював свою господарську діяльність без належної на те правової підстави. Відповідач, надаючи послуги інформаційно-консультаційного характеру та послуги з представництва при працевлаштуванні за кордоном зобов»язувався надати інформацію та допомогу щодо працевлаштування в Канаді. Відповідачем вчинено обман, який полягає у замовчуванні факту відсутності ліценції на право провадження господарської діяльності з посередництва у працевлаштуванні на роботу за кордоном та відповідно, отримання коштів за послуги, які відповідач не мав законного права надавати. У зв»язку з недійсністю договору застосуванню підлягають наслідки недійсності правочину, а саме відшкодування грошових коштів у розмірі 3000 доларів США. Посилаючись на ст.9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», ст.ст.216, 227 ЦК України, за позовом [PERSON] просить визнати недійсним договір від 30.11.2014 р. про надання посередницьких послуг, укладений між ним та ФОП [PERSON] та стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 77\~700 грн., що становить 3000 доларів США. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав, викладених в письмових запереченнях (а.с.18-21). Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає, що заявлений позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 30.11.2014 р. між [PERSON] та ФОП [PERSON] укладено договір про надання посередницьких послуг (а.с.4). На виконання цього договору позивачем сплачено кошти в сумі 3000 доларів США (а.с.6). Законом України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» від 06.06.2000 року передбачено обов'язкове ліцензування діяльності з посередництва по працевлаштуванню за кордоном. Позивач, звернувшись до суду стверджує, що між ним та відповідачем 30.11.2014 р. був укладений договір про надання посередницьких послуг з працевлаштування на роботі, без наявної у ФОП [PERSON] відповідної ліцензії, а тому в силу ст.9 ЗУ «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» та ст.227 ЦК України, вказаний договір є недійсним. Вказані позивачем доводи не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. Відповідно до п.1.1 договору предметом договору є надання виконавцем на замовлення замовника посередницьких послуг (інформаційних, консультаційних, юридичних та інших супутніх) послуг щодо оформлення на імміграційну програму «Provincial nominiees Номінант від провінції, та/або СЕС (Canadian Experience Class) канадський досвід», та/або Federal Skilled Trades Program FSTP Федеральна програма для робітників кваліфікованих професій. Згідно п.9.8 договору про надання посередницьких послуг, укладеного між сторонами, заявник усвідомлює, що цей договір підписано виключно в цілях оформлення і отримання документів для імміграції в Канаду, а не для працевлаштування в Канаді. За змістом ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків Частиною 2 ст. 6 ЦК України передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегулювані цими актами. Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов"язковим для виконання сторонами. З наведеного суд дійшов висновку, що між сторонами не було укладено договору про надання посередницьких послуг саме з працевлаштування за кордоном, які підлягають ліцензуванню, а тому відсутні підстави для визнання договору від 30.11.2014 р. укладеного між сторонами недійсним з підстав, зазначених позивачем. Як похідна від вимоги про визнання договору недійсним, не підлягає задоволенню вимога про стягнення грошових коштів, а тому суд відмовляє в задоволенні позову [PERSON] у повному обсязі.

Outcome: dismissed