Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-18 00:00:00

20.06.2017 року [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовною заявою до Зміївської міської ради Харківської області з вимогами: визнати на ними право власності на спадщину в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] року в м. Змієві Харківської області матері та дружини [PERSON] по 1/2 частині житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] В обґрунтування зазначили, що [INFO] року в м. Змієві Харківської області померла рідна сестра [PERSON] - [PERSON]. [PERSON] на момент смерті була одинокою, хворою та потребувала стороннього догляду, а тому за адресою її реєстрації ([ADDRESS]) постійно проживала [PERSON], на ім'я якої [PERSON] за життя (17.04.2001 року) склала заповіт, згідно умов якого заповідала все належне їй на час смерті майно [PERSON] Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Факт постійного проживання [PERSON] разом з її сестрою на момент смерті підтверджується актом, що складений депутатом Зміївської міської ради у присутності свідків. Тобто, [PERSON] прийняла спадщину за заповітом після смерті [PERSON] в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України. За життя [PERSON] на праві особистої приватної власності належав житловий будинок за адресою: [ADDRESS] (літ. А-1, загально площею 50,50 кв.м., житлова площа 40,60 кв.м.) з надвірними будівлями, що підтверджується: - даними технічного паспорту на житловий будинок за наступною адресою: [ADDRESS], з якого вбачається, що будинок було збудовано у 1942 році (дані на будинок наявні в інвентаризаційній справі №284 КП „Зміївське БТІ"); - довідкою КП „Зміївське БТІ" №1057 від 02.02.2016 року, якою підтверджено, що згідно архівних матеріалів БТІ, житловий будинок за адресою: [ADDRESS] належав в цілому [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину. Право власності на земельну ділянку [PERSON] за життя не оформлялося, що підтверджується записами технічного паспорту на вказаний житловий будинок. [PERSON] за життя склала заповіт на ім'я [PERSON], а тому має місце спадкування за заповітом. На момент смерті [PERSON] у вказаному вище будинку ніхто не був зареєстрований, але станом на момент смерті [PERSON] постійно проживала [PERSON], на ім'я якої [PERSON] за життя і склала заповіт. До нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] ніхто не звертався. З урахуванням прийняття [PERSON] спадщини після смерті [PERSON] вона (спадщина) належала їй ([PERSON].) фактично. [PERSON] за життя не переоформляла на своє ім'я право власності на вказаний житловий будинок, оскільки [PERSON] не передавала їй правовстановлюючого документу на будинок. [INFO] року в м. Змієві Харківської області померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії [NUMBER] [PERSON] та померла [INFO] року в м. Змієві Харківської області [PERSON] перебували у ареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER]. Останнім місцем реєстрації та проживання померлої була наступна адреса: [ADDRESS] Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається із успадкованого нею після смерті [INFO] року в м. Змієві Харківської області [PERSON] житлового будинку за наступною адресою: [ADDRESS] (літ. А-1, загально площею 50,50 кв.м, житлова площа 40,60 кв.м) з надвірними будівлями. Станом на момент смерті [PERSON] разом з нею за однією адресою був зареєстрований та постійно проживав [PERSON], а також син - [PERSON]. При цьому, [PERSON] за життя (27.09.2014 року) склала заповіт, згідно умов якого заповідала все належне їй на день смерті майно онукові [PERSON], який спадщину після смерті бабусі не приймав і на неї не претендує. Таким чином існує 2 спадкоємці 1-ї черги, за законом, які прийняли спадщину після смерті [INFO] року в м. Змієві Харківської області [PERSON]. Після звернення у 2017 році до Зміївської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, було вказано нотаріусом на те, що факт проживання зі спадкодавцем за однією адресою підтверджується тільки реєстрацією (мається на увазі прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON]) і, крім того, необхідно надати правовстановлюючий документ на будинок (свідоцтво про право на спадщину), однак, що надати такого документу не має можливсті, так як [PERSON] не отримувала такого документу від [PERSON], було рекомендовано звернутися до суду з відповідним позовом. В судове засідання позивачі [PERSON], [PERSON] та їх представник ожко Д.О. не з'явилися, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, без фіксування судового процесу технічними засобами фіксування, на задоволенні позовної заяви наполягають. Представник відповідача Зміївської міської ради по довіреності [PERSON] подала заяву, в якій просила провести судове засідання за її відсутності, при ухваленні рішення покладається на думку суду. Третя особа [PERSON] подав заяву, де його підпис нотаріально засвідчений, в якій зазначив, що не заперечує проти визнання за [PERSON] та [PERSON] права власності на спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON], просив розглянути справу за його відсутністю. Розгляд справи проведено за відсутності сторін та інших осіб, які беруть участь у справі за правилами ч. 2 ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] року в м. Зміїв Харківської області померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] За життя 17.04.2001 року [PERSON] склала заповіт, згідно умов якого заповідала все належне їй на час смерті майно [PERSON] (а. с. 28). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] (літ. А-1, загально площею 50,50 м2, житлова площа 40,60 м2) з надвірними будівлями, що підтверджується, що підтверджується даними технічного паспорту на житловий будинок та довідкою КП „Зміївське БТІ" №1057 від 02.02.2016 року, з якої вбачається, що згідно архівних матеріалів БТІ, житловий будинок за адресою:: [ADDRESS] належав в цілому [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину. (а.с. 29-32, 33) На момент смерті [PERSON] у вказаному вище будинку, окрім неї, ніхто не був зареєстрований. (а.с. 34, 35-37, 45). [INFO] року в м. Зміїв Харківської області померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] З 12.07.1957 року [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], що підтверджується копію свідоцтва про одруження серії [NUMBER]. (а. с. 39). В шлюбі [PERSON] та [PERSON] [INFO] року народився син [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва [NUMBER] За життя, 27.09.2014 року [PERSON] склала заповіт, за яким все своє майно, де б воно не знаходилося, з чого б не складалося і взагалі , все те, що їй буде належати на день смерті заповідала [PERSON]. (а.с. 43) [PERSON] є онуком померлої [PERSON], а сином [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про його народження серії [NUMBER] Як вбачається з копії будинкової книги, на момент смерті [PERSON] за адресою її реєстрації: [ADDRESS] були зареєстровані та проживали чоловік [PERSON] та син [PERSON] (а. с. 54-63). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, трудових відносин. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За змістом ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Стаття 1223 ЦК України передбачає право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який пережив, та батьки. Частиною 3 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» №475/97-ВР від 17 липня 1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року (далі - Конвенція), Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У той же час, згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відповідачами у справах про спадкування є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення (постанова Верховного Суду України від 13 червня 2012 р. № 6-54цс12). Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частиною першою та частиною другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Так, 05.08.1992 року вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення» (втратила чинність). Тобто до 05.08.1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 05.08.1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти (лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 1 вересня 2011 року № 40-12-2409 «Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року»). Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації (лист Державної архітектурно-будівельної інспекція України від 30 липня 2012, № 40-19-5376 «Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів»). Відповідно до ст. ст. 25, 30, 346 ЦК України, листа Міністерства Юстиції України № 19-32/319, від 21.02.2005 року, якщо у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку. Нотаріальний процес оформлення спадщини регламентовано п. 4.15. "Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", затв. наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 та зарєстр. в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 р. за № 282/20595 - видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Отже, колізія закону щодо виникнення права власності на нерухоме майно, яке відноситься до спадкової маси за законодавством, що діяло на час створення об'єкту нерухомості та відсутність державної реєстрації речового права на ім'я спадкодавця на час оформлення спадкових прав, унеможливлює в нотаріальному порядку оформити спадщину. В матеріалах справи міститься інформація про проведення технічної інвентаризації та виготовлення технічного паспорта на будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] що є спадковим майном, яке залишилось після смерті [PERSON] [PERSON] прийняла спадщину за заповітом, яка залишилась після смерті [PERSON] в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, однак не оформила свої спадкові права. Тобто, відбувся перехід права власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] у зв'язку з спадкуванням. Спадкоємець за заповітом [PERSON] спадщину не приймав, проти задоволення позову не заперечував. Отже, має місце спадкування за законом. Позивачі є спадкоємцями першої черги, прийняли спадщину після смерті [PERSON] в порядку ч. 3 ст.1268 ЦК України. [PERSON] та [PERSON] оформити спадщину, що залишилася після смерті [PERSON] не мають можливості за відсутності правовстановлюючого документа на спадкове майно. Таким чином, оскільки позивачі не можуть отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі, право власності на 1/2 частку житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (літ. А-1, загально площею 50,50 кв.м., житлова площа 40,60 кв.м.) з надвірними будівлями, за кожним має бути визнане судом.

Outcome: approved