Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-09 00:00:00

02.09.2014 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом про стягнення заборгованості, в якому просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором б/н від 26.09.2006року у розмірі 13247,27 грн. та судові витрати по справі. В обґрунтування позову зазначив, що згідно кредитного договору № б/н від 26.09.2006 року відповідачу було надано кредит у розмірі 5300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак, зобов'язання за кредитним договором відповідач не виконав та станом на 31.03.2014року має заборгованість за кредитним договором у розмірі 13247,27 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, просив суд застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову. З'ясувавши обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та дослідивши письмові докази по справі в підтвердження вказаних обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов'язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит і сплатити відсотки. Як передбачає ст. ст. 526, 599 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства і припиняється виконанням, проведенним належним чином. Судом встановлено, що сторони перебували в договірних правовідносинах. 26.09.2006 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якогь є ПАТ КБ "Приватбанк», та [PERSON] був укладений кредитний договір № б/н, відповідно якого позивав надав відповідачу кредит в сумі 5300,00 гривеньу вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та порядком і умовами погашення заборгованості по кредиту, сплатою нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та ін. (а.с.9-15). Свої зобов'язання за кредитним договором позивач виконав в повному обсязі. Проте, відповідач отримавши кредитні грошові кошти належним чином не виконав зобов'язання за Договором щодо повернення коштів, сплати відсотків за користування грошовими коштами, у зв'язку з чим виникла заборгованість, що підтверджується розрахунком заборгованості, доданого до позову. Відповідно до розрахунку заборгованості по кредитному договору № б/н від 26.09.2006 року, станом на 31.03.2014 року сума заборгованості становить 13247,27грн. (а.с.5-8). Статтею 256 ЦК України визначено поняття позовної давності, згідно з якою це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосвання якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, спеціальна позовна давність в один рік встановлено п.1 ч.2 ст.258 ЦК України відносно неустойки. У відповідності до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про поверненя кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. 27.11.2008року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області було видано судовий наказ за заявою ЗАТ КБ «Приватбанк» про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором у сумі 4535,15грн. та судових витрат. Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08.09.2011року зазначенний судовий наказ скасовано та роз`яснено заявнику право звернення з тією самою вимогою до суду у позовному порядку. Згідно штемпелю вхідної кореспонденції суду, 02.09.2014року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з даним позовом, тобто з пропуском трирічного строку для пред'явлення позову, і поважності причин пропуску цього строку банком не наведено, позивач не ставив перед судом питання про поновлення пропущеного строку позовної давності, інших строків позовної давності кредитним договором не передбачено. В той час як стаття 259 ЦК України передбачає необхідність укладення договору про збільшення строку позовної давності у письмовій формі. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що право Банку на отримання суми боргу по кредитному договору від відповідача є доведеним, але таке право не підлягає захисту у зв'язку з пропуском Банком строку позовної давності, тому суд приходить до висновку про відмову з задоволенні позову у зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності.

Outcome: dismissed