Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-08 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, обгрунтовуючи позов тим, що 18.06.1994 року зареєструвала шлюб з відповідачем. В шлюбі у них народилася дочка, яка на даний час досягла повноліття. \~ Причиною розірвання шлюбу є різні погляди на життя, що призвели до того, що вони втратили взаєморозуміння та почуття любові. Фактично вони не підтримують шлюбних відносин та не ведуть спільного господарства. Вважає, що примирення та збереження їхньої сім"ї є неможливим. А тому просила шлюб розірвати, її прізвище при реєстрації розірвання шлюбу не змінювати на дошлюбне. Позивач в судове засідання не зявилася, попередньо подала до суду заяву, відповідно до якої просить розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, подавши суду заяву, відповідно до якої просить розгляд справи проводити без його участі. Позовні вимоги визнає, а також не заперечує щодо ухвалення рішення у підготовчому судовому засіданні. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно свідоцтва про шлюб Серія І-НМ № 029167, виданого повторно 21.08.1997 року, сторони 18.06.1994 року зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів грромадянського стану Івано-Франківського міськвиконкому Івано-Франківської області, актовий запис № 724 (а.с. 5). Позивач стверджує, що причиною розірвання шлюбу є різні погляди на життя, що призвели до того, що вони втратили взаєморозуміння та почуття любові. Фактично вони не підтримують шлюбних відносин та не ведуть спільного господарства. Тому такий шлюб зберігати не доцільно. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що оскільки сторони не підтримують шлюбні відносини, їхній шлюб існує формально, а тому шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати. Прізвище позивача при реєстрації розірвання шлюбу не змінювати на дошлюбне. На підставі наведеного,

Outcome: approved