Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування частиною будинку, що розташований за адресою: м. Чернігів, вул. Громадська, 17/1. Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є власником частини будинку 17 по вул. Громадській в м. Чернігові, в якій крім нього зареєстрована його донька [PERSON]Б - відповідач по справі. Зазначає, що з 2012 року відповідач в спірній частині будинку не проживає, за комунальні послуги не сплачує, не приймає участі в утриманні будинку, її речі в будинку відсутні. Відповідач відмовляється в добровільному порядку знятись з реєстраційного обліку. Тому просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування частиною будинку 17 по вул. Громадській в м. Чернігові. Ухвалою суду від 14.02.2017 року до участі в справі в якості третьої особи залучено [PERSON] Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити. Пояснили, що відповідач з 2006 по 2013 роки проживала за адресою: [INFO] однією сімєю з [PERSON] В 2012 році вони купили квартиру по вул. Старобілоуська, 61а/105 і уклали шлюб з [PERSON], цю квартиру відповідач подарувала своїй матері [PERSON], а остання надала їй квартиру [ADDRESS], на яку позивач надав згоду на продаж. Оскільки відповідач не проживає і ніколи не проживала у спірній частині будинку 17 по вул. Громадській в м. Чернігові, просять визнати її такою, що втратила право на користування цим будинком. Крім того, позивач вказав, що він являється інвалідом та не може оформити субсидію на оплату комунальних послуг у зв"язку з тим, що в квартирі зареєстрована відповідачка. Представник відповідача та третьої особи [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. В обґрунтування своєї позиції пояснив, що під час перебування позивача у місцях позбавлення волі з 2012 по 2016 роки жодного правочину щодо відступлення права власності на спірне майно не було вчинено. Будинок перебуває у спільній сумісній власності з третьою особою [PERSON] [PERSON] надала згоду позивачу на відчуження даного житлового приміщення, але [PERSON] не використав своє право на відчуження майна без участі колишньої дружини, крім того не виконав усного зобовязання щодо сплати боргу за вироком суду, що за нього сплатила [PERSON], тому вона скасувала свою заяву про згоду позивачу на відчуження частини будинку 17 по вул. Громадській. Зазначає, що без згоди та повідомлення третьої особи позивач звернувся до суду з вимогою визнати їх доньку [PERSON] такою, що втратила право на користування спірним житлом, крім того, позивач не визначився згідно з якими нормами права та на яких підставах має бути задоволено його позов, тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Третя особа [PERSON] заперечувала проти задоволення позовних вимог, надала суду письмові заперечення, в яких вказала, що коли позивач перебував в місцях позбавлення волі, то вона та відповідач здійснювали догляд за будинком 17 по вул. Громадській. Після того, як позивач звільнився з місць позбавлення волі вона забрала зі спірного будинку свої речі та речі своєї доньки. Останній раз відповідачка була в червні 2016 року в спірному приміщенні. Зараз її донька проживає в декількох місцях в квартирі 105 по Старобілоуській, 61а так і по вул. Героїв Чорнобиля, 1/20. Вислухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з договором купівлі-продажу частини жилого будинку від 29.09.1997 року [PERSON] є власником 1/3 частину жилого будинку № 17 з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в м. Чернігові по вул. Громадській. (а.с. 5). Право власності позивача на спірну частину будинку підтверджується і довідкою КП «Чернігівського МБТІ» № 428 від 08.02.2017 (а.с. 47). Крім позивача в даному будинку зареєстрована його дочка [PERSON], що підтверджується даними з домової книги (а.с. 6-7). Відповідно до інформації, наданої відділом адресно-довідкової роботи УДМС України в Чернігівській області, [PERSON] зареєстрована за вищезазначеною адресою з 11.11.2006 року (а.с.15). Згідно з правової позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі № 6-57цс11, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник згідно вимог ст.16, 319, 321, 391 ЦК України має право вимагати усунення відповідних перешкод шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, в тому числі і шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням. Дана постанова Верховного Суду України згідно вимог ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою при застосуванні судами норм матеріального права у подібних правовідносинах. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦКУкраїни члени сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлому разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом . В матеріалах справи наявний витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с. 55-56), згідно з яким відповідач на підставі договору купівлі-продажу є власником квартири [ADDRESS], а третя особа [PERSON] на підставі договору дарування є власником квартири а адресою: [ADDRESS]. Відповідно до акту від 11.11.2016 року (а.с. 9) [PERSON], яка зареєстрована в [INFO] зі слів власника будинку за цією адресою не проживає з 2012 року, її особистих речей у будинку не виявлено. З копій зворотних поштових повідомлень про виклик до Новозаводського районного суду м. Чернігова (а.с. 64-66) вбачається, що відповідач у 2014 році неодноразово отримувала судові повістки за адресою: м. Чернігів, вул. Героїв Чорнобиля, 1/20. Також з копій заяв про видачу судового рішення від 17.11.2014 та про розгляд справи без її участі 29.01.2015 року адресованих Новозаводському районному суду м. Чернігова вбачається адреса проживання відповідача - вул. Героїв Чорнобиля, 1/20 в м. Чернігові (а.с. 67-68). Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показав, що він є колишнім чоловіком відповідачки, з 2006 року по 2012 рік вони разом проживали у його матері по вул. Довга, буд. 24 у м. Чернігові. В лютому 2012 року купили квартиру [ADDRESS], та з 2013 року по 2015 рік проживали в цій квартирі. Позивач в 2015 році надав йому довіреність на користування та управління його майном, він сплачував за комунальні послуги у спірному будинку. Ні [PERSON], ні її мати [PERSON] в будинку 17 по вул. Громадська не проживали. [PERSON] проживала [INFO], а [PERSON] проживала [INFO]. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона на теперішній час є дружиною позивача. З 2010 року вона періодично приїздила до позивача при цьому ніколи не бачила в будинку ні відповідачки ні її матері. З жовтня 2016 вона разом з позивачем проживають у спірному будинку. За цей період відповідач у спірну квартиру не приходила та намірів проживати не виявляла. Сторонами в судовому засіданні вказано, що у відповідача є малолітня донька [INFO]. Відповідно до довідки № 17-01/210 від 23.02.2017 року, виданої головним лікарем дитячої поліклініки № 2 осіб дитячого віку в будинку по вул. Громадській 17 в перепису немає, лікарем-педіатром [PERSON] за даною адресою діти не обслуговувались з 01.01.2015 р. по 01.01.2017 р. (а.с. 84), що свідчить про те, що відповідач разом з малолітньою дитиною в будинку 17 по вул. Громадській не проживає. З рапорту ДОП ВП ЧВП ГУНП в Чернігівській області [PERSON] вбачається, що позивач з 01.04.2016 року перебуває на обліку в кримінально-виконавчій інспекції, в ході перевірок з 04.04.2016 року встановлено, що за адресою Громадська, 17 в м. Чернігові [PERSON] проживає сам, без родини. Відповідачем було надані квитанції про сплату податку на землю та комунальних послуг за адресою: м. Чернігів, вул. Громадська, 17/1 (а.с. 49-54). Третя особа [PERSON] також надала суду квитанції про оплату комунальних послуг у спірному житловому приміщенні (а.с. 86-89). Доказів того, що відповідач приймала участь в оплаті рахунків за комунальні послуги у спірному будинку суду не надано. З огляду на вищезазначене суд вважає доведеним факт того, що відповідач не проживає в [INFO] без поважних причини понад один рік. Це підтверджується письмовими доказами, показами свідків [PERSON], [PERSON], поясненнями третьої особи [PERSON], яка підтвердила, що фактично відповідач проживає [INFO] або по вул. Старобілоуській, 61а/105 в м. Чернігові. Доказів того, що позивачем чинились будь-які перешкоди у користування спірним житловим приміщенням суду не надано. В судовому засіданні встановлено, що відповідач, [PERSON] не являється а ні співвласником спірної квартири, а ні наймачем за договором найму. Таким чином, оцінивши зібрані та дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити та визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням в будинку 17 по вул. Громадській в м. Чернігові. При прийнятті рішення, суд виходить з того, що факт реєстрації відповідача за вказаною адресою, впливає на права і обов'язки позивача, як власника жилого приміщення. Позивачем понесені і документально підтвердженні (а.с. 1) судові витрати в сумі 551,20 грн. судового збору, які згідно ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача.

Outcome: approved