Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-09 00:00:00

11.06.2018р. [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом про розірвання шлюбу (а.с. №3, 4). Позивачка у позовній заяві в обґрунтування вимог та в заяві від 10.12.2018р. посилалася на те, що вони з відповідачем зареєстрували шлюб 14.02.2004р. в Відділі реєстрації актів цивільного стану Жовтневого районного управління юстиції м. Дніпропетровська під актовим записом № 48. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] народження. Шлюбно-сімейні відносини остаточно припинені з червня 2018р., коли сторони стали проживати окремо. Причиною припинення шлюбних відносин стали відсутність в родині взаєморозуміння, різні погляди на життя, також чоловік вчинив насильство сім'ї, що призвело до втрати почуття любові та взаємоповаги. Сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства та не мають спільного бюджету. Позивачка вважає, що родина розпалася остаточно і не може бути відновлена. Спору щодо місця проживання дитини у сторін немає. Майнових спорів між сторонами також не існує. Підготовче засідання відповідно до вимог ст. 197 ЦПК України у справі проведено 24.09.2018р. (а.с. № 21). В наданій до суду заяві від 10.12.2018р. позивачка позовні вимоги підтримала, просила шлюб розірвати та винести рішення в судовому засіданні за її відсутності та без фіксування процесу технічними засобами. Не заперечувала проти винесення заочного рішення суду, після розірвання шлюбу просила прізвище не змінювати (а.с. № 33). Відповідач в підготовче засідання по справі, яке було призначено на 24.09.2018р., в судові засідання по справі, які були призначені на 12.11.2018р. та 10.12.2018р. тричі поспіль не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, з клопотанням про відкладення розряду справи до суду не звернувся, а також не скористався своїм правом надання заперечень проти позову. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином за адресою, наданою ВОМІ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 16.07.2018р. (а.с. № 11). Конверти із судовими повістками 24.09.2018р., 12.11.2018р. та 10.12.2018р. були повернуті до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання», про що в матеріалах справи наявні відповідні докази, що є належним повідомленням (а.с. № 17, 29, 30). Крім того, про дату судового засідання 10.12.2018р. відповідача було повідомлено шляхом розміщення оголошення на сайті „Судова влада" (а.с. №32). Отже відповідач вважається таким, що повідомлений належним чином про дати розгляду справи судом. Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ч. 4 ст. 223, ч. 2 ст. 247, ч. 1 ст. 280 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що 14.02.2004р. сторони зареєстрували шлюб в Відділі реєстрації актів цивільного стану Жовтневого районного управління юстиції м. Дніпропетровська під актовим записом № 48 (а.с. №9). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] народження (а.с. №8). Судом встановлено, що спільне життя сторін не склалося через відсутність в родині взаєморозуміння різних поглядів на життя, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Сторони мають роздільний бюджет, спільне господарство не ведуть, не підтримують подружніх відносин та проживають окремо з червня 2018р. Щодо наданих позивачкою в заяві від 10.12.2018р. тверджень стосовно того, що її чоловік [PERSON] вчинив насильство в сім'ї, то суд їх в основу висновку про причини припинення подружніх стосунків, прийняти не може, оскільки позивачка не надала жодних доказів на підтвердження даного факту. З огляду на вищевикладене і приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами по даній справі остаточно припинені з червня 2018р. (півроку) і з цього часу більше не відновлювалися, позивачка від позову не відмовилася, а відповідач не надав заперечень проти розірвання шлюбу, суд дійшов висновку про те, що родина сторін розпалася остаточно, її відновлення бути не може, і шлюб підлягає розірванню. Обговорюючи питання розподілу судових витрат на підставі ст.141 ЦПК України, у зв'язку із задоволенням позову, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки понесені при подачі позову судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп. за ставками судового збору на 2018р. (а.с. №2). На підставі викладеного,

Outcome: approved