Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-29 00:00:00

04.01.2017 року Акціонерне товариство «[PERSON] [PERSON]» звернулося до Василівського районного суду Запорізької області з позовом, який в подальшому уточнено в редакції від 19.01.2017 року (а.с.55-58), до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 014/17-04/4042-20 від 18.02.2008 року. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що 18 лютого 2008 року між ВАТ «[PERSON] [PERSON]», правонаступником якого є ПАТ «[PERSON] [PERSON]» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 014/17-04/4042-20, згідно умов якого [PERSON] зобов»язався надати [PERSON] кредит в розмірі 61200,00 грн. строком до 18.02.2018 року, а [PERSON] зобовязався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, атакож сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 16,50 % річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобовязання в порядку та строки, визначені Кредитним договором. Надання кредитних коштів проводилося, згідно вимог п.6.1 Кредитного договору, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок [PERSON]. Відповідно до додаткової угоди № 1 від 19.05.2009 року до Кредитного договору, з метою зменшення фінансового навантаження на [PERSON], Кредитор та [PERSON] дійшли згоди врегулювати заборгованість [PERSON] за кредитним договором, строк сплати якого настав, та збільшити строк кредитування на 120 місяців (дата остаточного погашення 18.01.2028 року) у звязку з чим, Графік погашення кредиту та інших платежів за кредитним договору, а також розрахунок вартості кредиту було викладено у новій редакції (Додатки № 1, № 2 до Додаткової угоди). Відповідачем не виконуються вищевказані умови, а саме не здійснюється щомісячна сплата кредиту, в звязку з чим станом на 01.12.2016 року загальна заборгованість по кредиту становить 135 305,03 гривень, яка складається з: поточної заборгованості за кредитом, яка підлягає достроковому стягненню у розмірі 66128,91 гривень; заборгованості за відсотками у розмірі 69 176,12 гривень. До теперішнього часу відповідач [PERSON] заборгованість за кредитним договором не погасила, тому позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просить: стягнути з [PERSON] (ІПН [NUMBER]) заборгованість, яка виникла за Кредитним договором № 014/17-04/4042-20 від 18.02.2008 року у сумі 135 305 гривень 03 копійки та судовий збір у розмірі 2029 гривень 58 копійок. В судове засідання представник позивача АТ «[PERSON] [PERSON]» не зявився, про день та час розгляду справи був повідомлений судом своєчасно та належним чином, проте до суду надано заяву, в якій представник АТ «[PERSON] [PERSON]» [PERSON] просить розглянути справу у їх відсутність, позовні вимоги підтримують у повному обсязі (т.2 а.с.5). В судове засідання відповідач [PERSON] та її представник - адвокат [PERSON] не зявилися, про день та час розгляду справи були повідомлені судом своєчасно та належним чином, у встановленому законом порядку, проте до суду представником відповідача [PERSON] надана заява з проханням розглянути справу за відсутністю та без участі відповідача [PERSON], раніше подані письмові заперечення підтримують у повному обсязі, в яких просять відмовити у задоволення позовних вимог АТ «[PERSON] [PERSON]» у повному обсязі у звязку з пропуском позовної давності (т.1 а.с.210-211; т.2 а.с.12). Дослідивши матеріали даної цивільної справи № 311/22/17, цивільої справи № 2-5150/2010, повно та всебічно зясувавши обставини справи, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справ, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст.ст.11,27,60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. Згідно положень ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Згідно зі ст.631 ЦК України строком договору саме є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. За ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 5 ст.261 ЦК України встановлено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Згідно положень ч.2 ст.260 ЦК України порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін. Відповідно до ч.ч.4,5 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткових вимог. Судом встановлено, що 18.02.2008 року між ВАТ «[PERSON] [PERSON]», правонаступником якого є ПАТ «[PERSON] [PERSON]» та [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого [PERSON] отримала кредит в сумі 61 200,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,50 % на рік, на строк 120 місяців, до 18.02.2018 року (т.1 а.с.9-14, 59-64, 195-198). Відповідно до Додаткової угоди № 1 від 19.05.2009 року до Кредитного договору № 014/17-04/4042-20 від 18.02.2008 року, укладеної між ВАТ «[PERSON] [PERSON]» та [PERSON], Кредитор [PERSON] дійшли згоди про зміну умов погашення (реструктуризації) кредиту, визначених Кредитним договором, строк сплати якого настав, та збільшити строк кредитування на 120 місяців (дата остаточного погашення визначено 18.01.2028 року) (т.1 а.с.21,22, т.2 а.с.4). За наданими позивачем статутними документами вбачається, що Публічне акціонерне товариство «[PERSON] [PERSON]» є правонаступником прав та обов'язків Відкритого акціонерного товариства «[PERSON] [PERSON]», у зв'язку з чим на підставі протоколу Загальних зборів № Зб-45 від 14.10.2009 року змінено найменування з Відкритого акціонерного товариства «[PERSON] [PERSON]» на Публічне акціонерне товариство «[PERSON] [PERSON]», про шо зазначено у п.1.3. [PERSON] «[PERSON] [PERSON]» в новій редакції, затвердженій Загальними зборами акціонерів ПАТ «[PERSON] [PERSON]» за протоколом № 3б-52 від 29.04.2015 року (а.с.30-34, 71-76). Заочним рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 01.12.2010 року позов Публічного акціонерного товариства «[PERSON] [PERSON]» в особі Запорізької обласної дирекції ПАТ «[PERSON] [PERSON]» до [PERSON], третя особа [PERSON], про звернення стягнення на майно в рахунок погашення заборгованості по кредиту - задоволено. Звернено стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS], площею 40,3 кв.м, що належить на праві власності [PERSON], способом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження з дотриманням вимог Закону України „Про іпотеку", та за рахунок коштів, отриманих від реалізації предмету іпотеки, задовольнити вимоги Публічного акціонерного товариства «[PERSON] [PERSON]» за Кредитним договором №014/17-04/4042-20 від 18 лютого 2008 року в розмірі 75820 (сімдесят п'ять вісімсот двадцять) гривень 59 коп. та стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «[PERSON] [PERSON]» в особі Запорізької обласної дирекції ПАТ «[PERSON] [PERSON]» судовий збір в сумі 758,21 грн. та витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільної справи в розмірі 120 грн., а всього - 878 (вісімсот сімдесят вісім) грн. 21 коп., копія якого міститься в матеріалах справи (т.2 а.с.179-180). Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 18.11.2015 року, апеляційну скаргу [PERSON] - задоволено, заочне рішення Василівського районного суду Запорізької області від 01.12.2010 року - скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «[PERSON] [PERSON]» в особі Запорізької обласної дирекції ПАТ «[PERSON] [PERSON]» до [PERSON], третя особа: [PERSON], про звернення стягнення на майно в рахунок погашення заборгованості по кредиту відмовлено. (а.с.176-178). Згідно наданого позивачем розрахунку, станом на 01.12.2016 року відповідач [PERSON] має заборгованість за кредитним договором № 014/17-04/4042-20 від 18.02.2008 року у розмірі 135305 (сто тридцять пять тисяч триста пять) гривень 03 копійки, яка складається із: поточної заборгованості за кредитом, яка підлягає достроковому стягненню у розмірі 66128,91 гривень, заборгованості за відсотками у розмірі 69176,12 гривень (а.с. 5-8). Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до приписів ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Зазначений трирічний строк діє після порушення субєктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (чч.1, 3 ст. 264 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК України). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст.252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України). За змістом цієї норми, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Початок позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у справі № 6-240 цс14, яка в силу ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України, розяснив, що відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Пунктом 31 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 року, встановлено, що враховуючи положення п.7 ч.13 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. З правового висновку, висловленого Верховним Судом України в постанові від 11 жовтня 2017\~року у справі № 6-1674цс17 вбачається, що змінивши строк виконання основного зобовязання, банк зобовязаний предявити позов до боржника протягом трьох років від дати, коли банк дізнався про порушення свого права, тобто з дати невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання. Отже висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову Банку про звернення стягнення на предмет іпотеки у звязку з пропуском строку позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем, є правильним. Як вбачається з правового висновку, висловленого Верховним Судом України в постанові від 09 листопада 2016\~року у справі № 6-2251цс16, предявлення кредитором вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов'язання та зумовлює перебіг позовної давності. Предявивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої ст.1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня, зазначеного кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту як кінцевого строку виконання її умов. Пунктом 31 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 року, встановлено, що враховуючи положення п.7 ч.13 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Під виконання сторонами зобовязання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обовязків, що випливають із зобовязання, передбаченого Договором. Боржник первинно взяв на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 18.01.2028 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з Графіком платежів (т.1 а.с.15-20). Як вбачається з графіка погашення кредиту, чергові платежі боржник повинен був здійснювати 18 числа кожного місяця, тому з часу несплати кожного з платежів, відповідно до статті 261 ЦК України, починається перебіг позовної давності для вимог до боржника. Отже, поряд з установленням строку дії Договору, сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання ,згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Отже, заборгованість, з приводу якої заявлено позов, виникла у боржника станом на 12.10.2010 року, що встановлено під час судового розгляду цивільної справи № 2-5150/2010, у зв'язку з несплатою боржником поточних щомісячних платежів із погашення кредиту та процентів за користування ним. Якщо ж умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язан боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостій відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежно виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора д нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з момен настання строку погашення кожного чергового платежу. Саме така правова позиція висловлена Верховним Судом України у Постанові від 19 березня 2014 року у справі 6-20цс14. Однак, згідно з пунктів 9.1, 9.2 Кредитного договору від 18.02.2008 року сторони домовилися, що в разі порушення позичальником строків сплати процентів, та/абс кредиту як в повному обсязі, так і частково більш ніж на тридцять календарних днів кредитор має право вимагати дострокового погашення кредиту, нарахованих процента та можливих штрафних санкцій у повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення позичальнику, а позичальник, зі свого боку, зобов'язується достроково погасити в повному обсязі кредит, нараховані проценти та можливі штрафні санкції протягом тридцяти календарних днів з дати одержання зазначеного письмового повідомлення кредитора. Отже, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов'язання, тобто строк\ виконання зобов'язання в повному обсязі (кінцевий строк) або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким чином, пред'явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов'язання та зумовлює перебіг позовної давності. У зв'язку з порушенням боржником виконання зобов'язання за кредитним договором АТ «[PERSON] [PERSON]» використав право достроково вимагати з позичальника [PERSON] повернення заборгованості за кредитним договором № 014/17-04/4042-20 від 18.02.2008 року, надіславши 20.01.2010 року претензію (вимогу) боржнику про дострокове негайне повернення всієї суми кредиту й пов'язаних з ним платежів (відсотків) протягом 30 днів з моменту отримання вимоги (т.1 а.с.212) (а.с.24-25 цивільної справи № 2-5150/2010). Дата отримання вимоги 27.01.2010 року, що підтверджується почтовим повідомленням про вручення вимоги, копія якого міститься в матеріалах цивільних справ (т.1 а.с.212 зворот) (а.с.25 цивільної справи № 2-5150/2010). Отже, перебіг позовної давності розпочався 28.02.2010 року (за спливом 30 днів з моменту отримання вимоги) і закінчився 28.02.2013 року, а позивач АТ «[PERSON] [PERSON]» звернувся до суду з позовом 04 січня 2017 року. Таким чином, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор, відповідно до частини другої статті 1050 ИК України, змінив строк виконання основного зобов'язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами Банку про негайне дострокове повернення кредиту та платежів за ним розпочався за спливом 30 днів після одержання такої вимоги. Таку правову позицію висловив Верховний Суд України у рішенні від 9 листопада 2016 року у справі №6-2251цс16. Строк позовної давності починається з моменту пред'явлення Банком вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом (Постанова ВСУ від 9 листопада 2016 року у справі 6-2251цс16). Тому, є всі підстави вважати, що позивач втратив своє право на звернення до суду з вимогами про стягнення заборгованості, звернувшись з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором № 014/17-04/4042-20 від 18.02.2008 року до суду лише 04 січня 2017 року, тобто після спливу строків позовної давності. Стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою (Постанова ВСУ у справі № 6-1138цс15), Позивачем АТ «[PERSON] [PERSON]» не надано суду належних і допустимих доказів, які свідчили б про те, що при підписанні сторонами кредитного договору діяли умови надання споживчого кредиту в редакції, що передбачає збільшення строку позовної давності.\~ Згідно з ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом Україниу постанові від 11 лютого 2015 року у справі № 6-246цс14: за змістом частини третьої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Як вбачається з матеріалів справи № 311/22/17, відповідачем по справі [PERSON] у поданих нею запереченнях від 04.07.2017 року було заявлено про застосування строку позовної давності (т.1 а.с.210-211). Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності є підставою для відмови у позові. Таким чином, у зв'язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 ЦПК України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку про те, що позивачем пропущена позовна давність, клопотання про поновлення позовної давності представник позивача не заявляв, а тому у задоволені позову слід відмовити. Приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи, що з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором № 014/17-04/4042-20 від 18.02.2008 року позивач АТ «[PERSON] [PERSON]» звернувся до суду 04.01.2017 року, тобто за спливом передбаченого законом строку позовної давності, визначеного статтею 257 ЦК України, клопотань щодо його поновлення та доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду, позивачем суду не надано. На застосуванні строку позовної давності відповідач [PERSON] та його представник [PERSON], яка діє в інтересах відповідача, наполягають, тому суд приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні позовних вимог АТ «[PERSON] [PERSON]» за пропуском строку звернення до суду (позовної давності). У звязку з відмовою в задоволенні позовних вимог, суд також відмовляє позивачу АТ «[PERSON] [PERSON]» у відшкодуванні понесених ним судових витрат у вигляді судового збору, відповідно до положень ст.88 ЦПК України.

Outcome: dismissed