Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди в обґрунтування якого зазначив, що 11 вересня 2014 року, приблизно о 17:30 год., на алеї біля закладу дошкільної освіти №43, що знаходиться за адресою по вул. Фабрична, 3 в м. Рівне, у ході словесного конфлікту між ним та [PERSON] , який виник на грунті особистих неприязних стосунків, не передбачаючи можливість заподіяння шкоди здоров`ю потерпілого за обставин, коли він повинен був і міг це передбачити, умисно здійснив обома руками поштовх його в груди, у результаті чого він впав на асфальт та вдарився правою частиною голови об бетонний бордюр, внаслідок чого отримав тілесні ушкодження у вигляді важкої черепно мозкової травми: забою стиснення головного мозку важкого ступеня, гострої субдуральної гематоми правої гемісфери головного мозку, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя . Вищевказані обставини були встановлені органами досудового слідства та відображені в обвинувальному акті у кримінальному провадженні № 12014180010005600 від 11.09.2014 року по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 23 жовтня 2019 року вказане кримінальне провадження закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, тобто у зв`язку з закінченням строків давності. Заявлений ним цивільний позов про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої злочином залишено без розгляду. В зв`язку з цим, з метою поновлення своїх порушених прав, змушений звертатись з даним позовом до суду. Позивач вказує, що після нанесення йому відповідачем тілесних, в наслідок отриманих ним травм, він був поміщений в реанімаційне відділення Рівненської міської лікарні , де перебував протягом 18 днів у комі. В подальшому, він лікувався стаціонарно у Рівненській ЦМЛ, у відділенні нейрохірургії, де 11.09.2015 року була виконана операція: трепанація черепа, а в подальшому був госпіталізований в нейрохірургічне відділення ВМКЦ ЗР з метою пластики краніодефекту. На сьогоднішній день він, внаслідок отриманих травм, що мали місце 11.09.2014 року, є інвалідом І групи підгрупи А. Він є\~лежачим важкохворим\~і потребує\~постійного стороннього\~догляду.\~Знаходиться \~на « [PERSON] »\~нагляді у\~невролога та\~потребую постійного\~лікування та\~реабілітації. Внаслідок заподіяних йому тілесних ушкоджень позивачу заподіяно матеріальну шкоду, сума витрат понесених на його лікування внаслідок умисних дій відповідача, складає 30\~725 грн. 27 коп. Крім того, оскільки внаслідок заподіяної йому [PERSON] шкоди завданої каліцтвом, він втратив можливість отримувати заробіток незалежно від власного волевиявлення та з вересня 2014 року та на сьогоднішній день, в силу наявності групи по інвалідності пожиттєво, він не працював та не працює, тому таке відшкодування здійснюється щомісячними платежами. Отже, враховуючи наведені вище правові вимоги, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 4\~173 грн. грн. щомісяця до відновлення або зростання ступеня його працездатності, з моменту постановлення висновку МСЕК про встановлення втрати працездатності, тобто починаючи з 01.04.2015 року, а до вказаної дати - відшкодуванню підлягають витрати на лікування та реабілітацію. Також, позивач зазначає, що внаслідок протиправних дій відповідача, що призвели до його інвалідності, йому була спричинена моральна шкода, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких він зазнав у зв`язку із тяжким ушкодженням свого здоров`я, негативних емоціях щодо зміни життєвого укладу та руйнування нормального способу життя, а також необхідності постійного докладання додаткових матеріальних та фізичних зусиль для відновлення опорно рухового апарату, можливості ходити і обслуговувати себе. Отже, враховуючи стан його здоров`я після умисних протиправних дій відповідача, тяжкість вимушених змін в життєвих стосунках, пов`язаних з відновленням здоров`я після отриманих тілесних ушкоджень, яке триває протягом п`яти років (після подій 11.09.2014 року), морального пригнічення, а також характер, обсяг, тривалість та глибину душевних страждань, просить суд, стягнути з відповідача на його користь моральної (немайнової) шкоди в розмірі 500 000 гривень. Ухвалою Рівненського міського суду від 09 січня 2020 року відкрито провадження у справі та розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивача надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала та просила розглянути справу без її участі та участі свого довірителя, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі, заяв, клопотань до суду не подав. Відзиву не надав. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з такого. Судом встановлено, що 11 вересня 2014 року, приблизно о 17:30 год., на алеї біля закладу дошкільної освіти №43, що знаходиться за адресою по вул. Фабрична, 3 в м. Рівне, у ході словесного конфлікту між [PERSON] та [PERSON] , який виник на грунті особистих неприязних стосунків, не передбачаючи можливість заподіяння шкоди здоров`ю потерпілого за обставин коли він повинен був і міг це передбачити, умисно здійснив обома руками поштовх в груди потерпілого [PERSON] , у результаті чого він впав на асфальт та вдарився правою частиною голови об бетонний бордюр, внаслідок чого отримав тілесні ушкодження у вигляді важкої черепно мозкової травми: забою стиснення головного мозку важкого ступеня, гострої субдуральної гематоми правої гемісфери головного мозку, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 23 жовтня 2019 року вказане кримінальне провадження закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, тобто у зв`язку з закінченням строків давності. Заявлений позивачем цивільний позов про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої злочином залишено без розгляду. Згідно вимог ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Відповідно до роз`яснень п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ по позовах про відшкодування шкоди» (з наступними змінами і доповненнями) - шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Частинами першою та другою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Тобто зазначена норма передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є правовою підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК України необхідно довести такі такі елементи: 1) Неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноваженим на такі дії.2) Наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права ( життя, здоров`я потерпілого тощо). 3) Причинний зв`язок\~між протиправною\~поведінкою та\~шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається у тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди. 4. Вина особи, що завдала шкоди». Відповідно до ч. 1\~ст. 1195 ЦК України\~фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, відшкодовується без урахування пенсії, призначеної у зв`язку з втратою здоров`я, або пенсії, яку вона одержувала до цього, а також інших доходів. Договором або законом може бути збільшений обсяг і розмір відшкодування шкоди, завданої потерпілому каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Згідно з ч.1\~ст. 1202 ЦК України\~відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. За наявності обставин, які мають істотне значення, та з урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більше як за три роки наперед. З позову вбачається, що внаслідок отриманих травм, [PERSON] був поміщений в реанімаційне відділення Рівненської міської лікарні, де перебував протягом 18 днів у комі. В подальшому, останній лікувався стаціонарно у Рівненській ЦМЛ, у відділенні нейрохірургії, де 11.09.2015 року була виконана операція: трепанація черепа, а в подальшому був госпіталізований в нейрохірургічне відділення ВМКЦ ЗР з метою пластики краніодефекту, про що свідчить виписний епікриз від 19.05.2015 року. Внаслідок отриманих травм, що мали місце 11.09.2014 року, [PERSON] є інвалідом І групи підгрупи А, що підтверджується Довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією № 509683 та посвідченням інваліда. [PERSON] є лежачим важкохворим і потребує постійного стороннього догляду. Знаходиться на « [PERSON] » нагляді у невролога та потребує постійного лікування та реабілітації. Так, щодо неправомірності поведінки [PERSON] , наявності шкоди завданої позивачу здоров`ю та причинним зв`язком між ними, то вказані обставини були встановлені ухвалою Рівненського міського суду від 23.10.2019 року, що набрала законної сили, а тому відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України не потребують доказування в даній справі; та поясненнями самого відповідача ще на досудовому слідстві, де, в обвинувальному акті зазначено, що обвинувачений розкаявся у вчиненому. Крім того, факт завдання шкоди здоров`ю [PERSON] внаслідок неправомірних дій відповідача також підтверджується медичними довідками та епікрізами, зокрема: епікрізом з 21.02.2018 року по 07.03.2018 року; епікрізом від 12.07.2017 року по 26.07.2017 року; обстеження від 13.09.2014 року; обстеження від 09.10.2014 року; обстеження від 11.09.2014 року; протоколу дослідження від 10.08.2015 року; епікрізу від 29.05.2015 року; індивідуальної програми реабілітації інваліда № 549; посвідчення інваліда; довідки до акта огляду медико соціальною експертною комісією; листка призначення від 15.02.2019 р.; квитанціями до прибуткового ордеру; квитанціями. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що сума витрат понесених на лікування [PERSON] внаслідок умисних дій відповідача в розмірі 30\~725 грн. 27 коп. підлягають до задоволення. Внаслідок заподіяної позивачу [PERSON] шкоди завданої каліцтвом, він втратив можливість отримувати заробіток незалежно від власного волевиявлення та з вересня 2014 рокута на сьогоднішній день, в силу наявності групи по інвалідності пожиттєво, не працює, тому відповідно до приписів ч. 2\~ст. 1195 ЦК України\~розмір відшкодування визначається, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, з врахуванням вимог ч. 1\~ст. 1202 ЦК України,\~що таке відшкодування здійснюється щомісячними платежами. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік розмір мінімальної заробітної плати з 01.12.2019 року ( на момент звернення до суду з даним позовом) становить 4 173 грн. Втрата загальної працездатності [PERSON] становить 100%. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 4\~173 грн. грн., щомісяця до відновлення або зростання ступеня працездатності [PERSON] , з моменту постановлення висновку МСЕК про встановлення втрати працездатності, тобто починаючи з 01.04.2015 року, відшкодуванню підлягають витрати на лікування та реабілітацію. Відтак,\~суд приходить\~до висновку\~про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію втрати загальної працездатності на 100%, щомісячними платежами в розмірі мінімальної заробітної плати, в сумі 229\~511 грн.( тобто по 4\~173 грн. (мнімальна заробітна плата на день подачі позову до суду), починаючи з 01.04.2015 року до 16.12.2019 року) довічно, з врахуванням в подальшому зростання мінімальної заробітної плати. Щодо позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення стосовно [PERSON] даного кримінального правопорушення, то суд виходить з такого. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірним рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, при наявності її вини. Відповідно до роз"яснень, які містяться в п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі ППВСУ від 31.03.1995р. №4) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності(в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя,порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно п.1 вищевказаної Постанови , встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов`язаних з відшкодуванням такої шкоди. При цьому, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації,час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Так, як зазначалось вище, після перенесених травм [PERSON] попав в реанімаційне відділення, де пробув непритомний, в комі протягом 18 днів. Після цього він неодноразово, протягом останніх п`яти років, перебував на стаціонарному лікуванні, для відновлення функцій опорно рухового апарату, однак на сьогоднішній день [PERSON] є інвалідом першої групи і є прикутим до ліжка. Внаслідок отриманих травм головного мозку, що виникли в результаті умисних поштовхів [PERSON] обвинуваченим, фактично позбавлений можливості жити нормальним повноцінним життям: мати сім`ю, дітей, спілкуватись з людьми, перебувати в соціумі, працювати, розвиватись та обслуговувати себе. Враховуючи тяжкість стану здоров`я позивача, оскільки він не здатний себе обслуговувати, рухатись, розмовляє нерозбірливо, а тому потребує стороннього догляду, що встановлено лікарняними заключеннями. Позивач вказав, що саме його батьки пенсіонери фактично здійснюють його догляд, що для нього, як сина та чоловіка є принизливим та морально пригнічує його. З огляду на викладене, суд вважає, що [PERSON] була спричинена моральна шкода, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких він зазнав у зв`язку із тяжким ушкодженням свого здоров`я, негативних емоціях щодо зміни життєвого укладу та руйнування нормального способу життя, а також необхідності постійного докладання додаткових матеріальних та фізичних зусиль для відновлення опорно рухового апарату, можливості ходити і обслуговувати себе. Таким чином, суд, враховуючи стан здоров`я [PERSON] після умисних протиправних дій відповідача, тяжкість вимушених змін в життєвих стосунках, пов`язаних з відновленням здоров`я після отриманих тілесних ушкоджень та яке триває протягом п`яти років (після подій 11.09.2014 року), морального пригнічення, а також характер, обсяг, тривалість та глибину душевних страждань, приходить до висновку, що достатнім та не завищеним розміром моральної шкоди, на думку суду, є розмір в сумі 300 000,00 грн. Відтак, позовна вимога щодо стягнення з відповідача моральної (немайнової) шкоди в сумі 500 000,00 грн. підлягає до часткового задоволення. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є підстави для часткового задоволення позовних вимог [PERSON] . У зв`язку з тим, що від сплати судового збору позивач звільнений на підставі п.6 ч.1\~ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судові витрати в розмірі 840 грн. 80 коп. за вимоги майнового характеру, та 840 грн.80 коп. за вимогу немайнового характеру.

Outcome: partial