Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до Рокитнянської районної державної адміністрації Київської області, третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Київській області про зобовязання виділити в натурі (на місцевості) земельну ділянку, посилаючись на те, що рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 13.04.2007 року за ним визнано право на земельну частку (пай) в сільськогосподарському акціонерному товаристві «Ольшаниця» Рокитнянського району Київської області, землі якого розташовувалися на території Ольшаницької та Бушевської сільських рад Рокитнянського району Київської області. Зазначає, що з метою виділення земельної ділянки у натурі він звернувся 03.03.2016 року із відповідною заявою до Рокитнянської РДА Київської області на яку отримав відповідь від 18.03.2016 року за № 128 про відмову у задоволенні заяви у звязку із відсутністю вільних земель резервного фонду колишнього сільськогосподарського акціонерного товариства «Ольшаниця». Вважав таку відмову незаконною, оскільки він має гарантоване державою право на виділення в натурі (на місцевості) належної йому земельної ділянки (паю) за рахунок земель резервного фонду. Наявність можливості для виділення йому в натурі земельної ділянки обгрунтовує наявними у відділі Держземагенства у Рокитнянському районі Київської області чотирма невитребуваними сертифікатами на право на земельні частки (паї), видані на імя [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які померли до 1999 року і не мали спадкоємців ні за законом, ні за заповітом і що таким чином у відповідності до положень п.2 ч.1 ст.555 чинного на той час Цивільного Кодексу Української РСР таке право на вказані земельні ділянки відійшло до держави. Як на правове обгрунтування своєї вимоги посилався на положення ст.ст. 25, 122 ЗК України, ст.ст. 2, 3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", п.7 Указу Президента України від 08.08.1995 року № 720 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям». Будучи неодноразово належним чином повідомленою про час і місце судового засідання, третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Київській області свого представника у судові засідання не направило, а тому, заслухавши думку осіб, що зявилися та у відповідності до положень ст.169 ЦПК України суд ухвалив проводити розгляд спору по суті у відсутності представника третьої особи. У судовому засіданні позивач позов підтримав за викладених у ньому обставин і підстав та просив задовольнити. Також суду пояснив, що на території Ольшаницької та Бушевської сільських рад є вільні земельні ділянки і що вбачається із аналізу наданих суду відділом Держгеокадастру у Рокитнянському районі Київської області довідок, дані яких містять суттєві розбіжності щодо названих обставин. Також пояснив, що на території Бушевської сільської ради маються невитребуванні земельні паї на імя померлих осіб, уточнивши, що останні не визнанні в установленому законом порядку відумерлою спадщиною. Представник відповідача в особі Рокитнянської РДА Київської області у судовому засіданні позов не визнав та суду показав, що у віданні Рокитнянської РДА відсутні вільні земельні ділянки сільськогосподарського призначення, за рахунок яких можливе виділення позивачу у натурі на місцевості земельної ділянки в рахунок визнаного за ним судом права на земельну частку (пай). Під час розгляду спору по суті у судовому засіданні за клопотанням позивача ухвалою суду від 20.02.2017 року проведено заміну відповідача у справі з Рокитнянської РДА Київської області на Головне управління Держгеокадастру у Київській області, яке подало заперечення на позов, яким просило продовжити розгляд спору по суті у відсутності свого представника та відмовити у задоволенні позову. В обгрунтування своєї позиції проти позову посилається на те, що управління не може відповідати за позовом і що вимога позивача про зобовязання виділити в натурі земельну ділянку взагалі не може бути предметом судового розгляду і на що вказують положення Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» та правова позиція Верховного Суду України з цього питання, викладена у листі останнього № 19-3767/0/8-08 від 29.10.2008 року. Заслухавши у судовому засіданні сторін, дослідивши отримані у справі письмові докази, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи із наступного. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 13.04.2007 року у цивільній справі № 2-264/2007 за позовом [PERSON] до сільськогосподарського акціонерного товариства «Ольшаниця» Рокитнянського району Київської області, треті особи - Ольшаницька сільська рада Рокитнянського району, Рокитнянська района державна адміністрація Київської області про визнання права на земельну частку (пай) за позивачем визнано право на земельну частку (пай) в сільськогосподарському акціонерному товаристві «Ольшаниця» Рокитнянського району Київської області. На час розгляду спору судом вказане судове рішення набрало законної сили. 18.01.2016 року позивач звернувся із письмовою заявою до Головного управління Держгеокадастру у Київській області про виділення йому в натурі (на місцевості) земельної ділянки у розмірі земельної частки (паю) площею 4.50 умовних кадастрових гектарів із земель запасу чи резервного фонду на території Бушевської чи Ольшаницької сільських рад Рокитнянського району Київської області. Своїм листом від 15.02.2016 року № Р-1121/0-2009/6-16 управління послалося на відсутність підстав для задоволення заяви управлінням та рекомендувало позивачу з приводу вирішення порушенного питання звернутися до Рокитнянської РДА Київської області. 18.03.2016 року позивач повторно звертається із аналогічною заявою до Рокитнянської РДА Київської області, яка своїм листом від 18.03.2016 року повідомила про відсутність вільних земель із яких йому може бути видено у натурі земельну частку відповідно до його права на земельну частку (пай) та повідомила, що це питанння може бути вирішено при умові визнання судом відумерлою спадщини, обєктом якої є розташовані на території Бушевської сільської ради Рокитнянського району Київської області земельні ділянки, право на які мали особи, які є померлими. Наявність вільних земель колишнього сільськогосподарського акціонерного товариства «Ольшаниця» на території Ольшаницької та Бушевської сільських рад Рокитнянського району Київської області судом не встановлено. Викладене підтверджується поясненнями у судовому засіданні сторін спору, свідка [PERSON] та дослідженими отриманими у справі письмовими доказами, якими є: ●Рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 13.04.2007 року у цивільній справі № 2-264/2007 за позовом [PERSON] до сільськогосподарського акціонерного товариства «Ольшаниця» Рокитнянського району Київської області, треті особи - Ольшаницька сільська рада Рокитнянського району, Рокитнянська района державна адміністрація Київської області про визнання права на земельну частку (пай) відповідно до якого за позивачем визнано право на земельну частку (пай) в сільськогосподарському акціонерному товаристві «Ольшаниця» Рокитнянського району Київської області (а.с. 32-33); ●Заява [PERSON] на імя Рокитнянської РДА Київської області від 03.03.2016 року про виділення в натурі земельної ділянки (а.с.34-35); ●Лист Рокитнянської РДА Київської області на імя [PERSON] від 18.03.2016 року № 128 про відсутність можливості виділити у натурі земельну ділянку (а.с. 36); ●Заява [PERSON] на імя Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 18.01.2016 року про виділення в натурі земельної ділянки (а.с.37-38); ●Лист Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 15.02.2016 року № Р-1121/0-2009/6-16 на імя [PERSON] про відсутність в управління правових підстав щодо прийняття рішень про виділення в натурі земельних ділянок власникам сертифікатів про право на земельні частки (паї) (а.с. 39); ●Лист відділу Держгеокадастру у Рокитнянському районі Київської області від 21.01.2016 року № 29-1022-99.2-66/2-16 на імя адвоката [PERSON] відповіно до якого вільні землі резервного фонду по Ольшаницькій сільській раді Рокитнянського району Київської області відсутні (а.с. 40); ●Сертифікати на право на земельну частку (пай) у землях колективної власності сільськогосподарського акціонерного товариства «Ольшаниця», а саме серії [NUMBER] на імя [PERSON], серії [NUMBER] на імя [PERSON], серії [NUMBER] на імя [PERSON], серії [NUMBER] на імя [PERSON] (А.С.41-42); ●Лист прокуратури Рокитнянського району Київської області від 11.09.2015 року № 1069 на імя [PERSON] (а.с. 43); ●Розпорядження Рокитнянської РДА Київської області від 28.05.1997 року № 247 «Про затвердження вартості земельної частки (паю) та її розміру в умовних кадастрових гектарах і видачі сертифікатів членам САТ «Ольшаниця» (а.с. 44); ●Лист Рокитнянської РДА Київської області від 17.07.2016 року № 06-47/2225 (а.с. 45); ●Лист відділу Держгеокадастру у Рокитнянському районі Київської області від 30.01.2017 року № 14-1022-99.1-202/2-17 про відсутність вільних земельних ділянок колективної власності на території Ольшаницької та Бушевської сільських рад Рокитнянського району Київської області (а.с. 124); ●Лист відділу Держгеокадастру у Рокитнянському районі Київської області від 03.02.2017 року № 9-1022-99.1-254/2-17 про відсутність вільних земельних ділянок колективної власності на території Ольшаницької та Бушевської сільських рад Рокитнянського району Київської області (а.с. 145); ●Лист відділу Держгеокадастру у Рокитнянському районі Київської області від 03.02.2017 року № 9-1022-99.1-260/2-17 про відсутність вільних земельних ділянок колективної власності на території Ольшаницької та Бушевської сільських рад Рокитнянського району Київської області (а.с. 170-171). Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Аналогічні положення містяться у 15 та 16 статтях ЦК України, за якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За вимогами ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Відповідно до положень статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказів. Відповідно до статті 60 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлено, що правовідносини, які склалися між сторонами стосуються земельних правовідносин та регулюються положеннями ст.ст. 2, 122 ЗК України. Відповідно до положень ст. 2 ЗК України земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об'єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї). Відповідно до положень пунктів 6 Указу Президента України від 08.08.1995 року № 720 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» у разі виходу власника земельної частки (паю) з колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства за його заявою здійснюється відведення земельної ділянки в натурі в установленому порядку і видається державний акт на право приватної власності на цю земельну ділянку. Після видачі громадянинові державного акта на право приватної власності на земельну ділянку сертифікат на право на земельну частку (пай) повертається до районної державної адміністрації. Положення пункту 7 вказаного Указу визначають, що створюваний під час передачі земель у колективну власність резервний фонд використовується для передачі у приватну власність або надання у користування земельних ділянок переважно громадянам, зайнятим у соціальній сфері на селі, а також іншим особам, яких приймають у члени сільськогосподарських підприємств або які переселяються у сільську місцевість для постійного проживання. Відповідно до роз'яснень п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року № 7 вимоги щодо земельних часток (паїв) можуть задовольнятися за рахунок земель резервного фонду на підставі положень п. 7 Указу Президента України від 08.08.1995 року № 720 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям». За вимогами ч. 4 ст. 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи, яким є відповідач у справі, передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Аналогічні положення містяться у підпункті 13 пункту 4 Положення про головне управління Держгеокадастру в області, затвердженого Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства від 29.09.2016 року № 333, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 25.10.2016 року за № 1391/29521, за якими головне управління відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством. Як вбачається із отриманих у справі доказів на території Ольшаницької та Бушевської сільської рад відсутні державні землі сільськогосподарського призначення за рахунок яких можливе було б виділення в натурі земельної ділянки позивачу в рахунок його права на земельну частку (пай). Доказів протилежного позивачем суду не подано. Таким чином, підсумовуючи викладене, оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні кожного отриманого у справі доказу зокрема та належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позової вимоги [PERSON] Понесені позивачем у справі судові витрати по оплаті судового збору відповідно до положень ст.88 ЦПК України розподілу не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed