Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-09 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що 05.01.1991 року зареєстрував шлюб з відповідачкою. В шлюбі у них народився син, який на даний час є повнолітній. Причиною розірвання шлюбу є те, що сімейне життя з відповідачкою не склалося, вони не проживають спільно 15 років. За цей час кожен з них влаштував своє життя. Їх шлюб існує тільки формально. Вважає, що примирення та збереження їхньої сім"ї є неможливим. А тому просив шлюб розірвати. Позивач в судове засідання не зявився, попередньо подав до суду заяву, відповідно до якої просить розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявилася, подавши до суду заяву про визнання позову. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно свідоцтва про шлюб Серія І-НМ № 495321, виданого 05.01.1991 року, сторони 05.01.1991 року зареєстрували шлюб у Старолисецькій сільській [PERSON] району, про що зроблено відповідний актовий запис за № 1 (а.с. 6). Від шлюбу у сторін є син, який на даний час є повнолітній. Позивач стверджує, що причиною розірвання шлюбу є те, що сімейне життя з відповідачкою не склалося, вони не проживають спільно 15 років. За цей час кожен з них влаштував своє життя. Їх шлюб існує тільки формально. Тому такий шлюб зберігати не доцільно. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що оскільки сторони не підтримують шлюбні відносини, їхній шлюб існує формально, а тому шлюб між [PERSON] та [PERSON], слід розірвати. Відповідно до частини пятої статті 268 Цивільного процесуального кодексу України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. На підставі наведеного,

Outcome: approved