Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

06.12.2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа Орджонікідзевський районний відділ у м.Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення та зняття з реєстраційного обліку. У позові зазначав, що 15.10.2013 року він на відкритих електронних торгах, що було організовано ТБ «Електронні торги України» придбав однокімнатну квартиру [ADDRESS] за 103913,66 грн. і у встановленому законом порядку зареєстрував своє право власності. Після оформлення права власності на квартиру, він неодноразово звертався до відповідача з проханням звільнити квартиру, на що відповідач запевняв, що згоден звільнити квартиру, однак у зв'язку із тим, що у нього відсутній паспорт він не може знятися з реєстраційного обліку. Спочатку відповідач вимагав у нього гроші за те, що він скоріше звільнить квартиру, потім став зовсім уникати зустрічей. У зв'язку з тим, що він не може належним чином реалізувати свої права власника, відповідач не звільняє квартиру, не сплачує за комунальні послуги, просив суд усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом виселення [PERSON] із зняттям його з реєстраційного обліку та зобов'язати УДМС зняти [PERSON] з реєстраційного обліку. Стягнути з [PERSON] судовий збір 229,41 грн. Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність на позові позивача наполягав, не заперечував проти заочного розгляду справи. У судові засідання по цій справі відповідач не з'явився, причину своєї неявки суду не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином у зв'язку із чим, судом визнана неповажною причина неявки відповідача у вищезазначені судові засідання. Також відповідач не надавав суду будь-яких клопотань про відкладення розгляду цієї справи, заяв про визнання позову чи заперечень проти позову. Представник третьої особи - у судове засідання не з'явився, причину відсутності суду не повідомив, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Згідно із ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). При вищевикладених обставинах, на підставі ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд даної цивільної справи за відсутністю представника позивача, відповідача на підставі наявних у справі матеріалів та доказів. Всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно вимог ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, а згідно ч.4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.41 Конституції України Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні Право власності є непорушним. Згідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом встановлено, що 15.10.2013 року [PERSON] на відкритих електронних торгах, що були організовані ТБ «Електронні торги України» придбав однокімнатну квартиру [ADDRESS] за 103913,66 грн., про що свідчить протокол №383 про проведення аукціону складеного ТБ «Електронні торги України». У відповідності до ст. 75 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та на підставі Акту про передання права власності на нерухоме майно від 01.11.2013 року приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] засвідчила право власності [PERSON] на вказану квартиру і на підставі свідоцтва [PERSON] зареєстрував своє право власності, про що свідчить витяг Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Після оформлення права власності на квартиру, він неодноразово звертався до відповідача з проханням звільнити квартиру, на що відповідач запевняв, що згоден звільнити квартиру, однак у зв'язку із тим, що у нього відсутній паспорт він не може знятися з реєстраційного обліку. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім"ї, інших осіб. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Судом встановлено, що відповідач по справі не є членом сім'ї позивача, проте досі зареєстрований та мешкає у квартирі [ADDRESS] чим чинить позивачу перешкоди у здійсненні йому права власності (володіння, користування та розпорядження) цією квартиро. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні його права користування чи розпорядження своїм майном. Відповідно до положень ч.3 ст.116 ЖК УРСР осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення Як вбачається з матеріалів справи, якими підтверджується небажання [PERSON] виселятися із квартири та згідно діючого законодавства, порушення прав позивача як власника житлового будинку, наявні підстави для виселення відповідача. Зважаючи на доведеність вимог в цій частині, суд приходить до висновку про необхідність задоволення вимог позивача усунення перешкод у користуванні власністю та виселення [PERSON] із зняттям відповідача із реєстраційного обліку. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. За заявою особи зняття з реєстрації може бути здійснено одночасно з реєстрацією нового місця проживання. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) виселення; 4) визнання особи безвісно відсутньою; 5) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких, пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) виселення; 4) визнання особи безвісно відсутньою; 5) оголошення фізичної особи померлою. Слід зазначити, що позовна вимога про зобов'язання зняття заборони на відчуження квартири пред'явлена позивачем до УДМС, який не є відповідачем по даній справі, а має процесуальний статус третьої особи. В той же час, діючим ЦПК України не передбачено можливості пред'явлення позовних вимог до осіб, які не є відповідачами по справі. Позивачкем в порядку ст.33 ЦПК України не заявлялось клопотання про залучення до участі у справі відділу УДМС в якості співвідповідача. Крім того, у зв'язку з тим, що підставою для зняття з реєстрації місця проживання є рішення суду про виселення відповідача, вимоги заявлені про зобов'язання третьої особи провести певні дії, позовні вимоги в частини зобов'язання УДМС зняття з реєстраційного обліку відповідача не підлягають задоволенню. Відповідно ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial