Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності на 4/6 частини квартири [ADDRESS]. [PERSON] звернувся із зустрічним позовом про усунення перешкод в користуванні квартирою та вселення. В судовому засіданні представник [PERSON] адвокат [PERSON] позов підтримав і пояснив, що [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] у відповідності із законами штату Іллінойс 17.02.2001р. в суді округу Кук по укладенню шлюбів, про що їм видано свідоцтво про шлюб за №[NUMBER]. Відповідно до ст.292 СК України в Україні визнаються акти цивільного стану зареєстровані за законами іноземних держав. В них це другий шлюб, а від першого шлюбу в них є дорослі діти. Будучи в шлюбі [PERSON] з дружиною за спільні кошти придбали в [ADDRESS]. Кошти на придбання квартири він надсилав сину дружини - [PERSON] [INFO] дружина [PERSON] померла. Після її смерті відкрилась спадщина, зокрема на спадкове майно трьохкімнатну квартиру [ADDRESS]. Спадкоємцями першої черги згідно ст.1261 ЦК України є [PERSON] та діти спадкодавця, які подали заяву в нотаріальну контору про прийняття спадщини. [PERSON] як переживший супруг має право власності на 1/2 частини даного майна, як спільної сумісної власності пережившого подружжя та 1/6 частини нарівні із спадкоємцями першої черги. Просить первинний позов задоволити, в зустрічному - відмовити. [PERSON], яка також представляє інтереси [PERSON] та її представник [PERSON] позов не визнали, зустрічний підтримали та пояснили, що покійна матір та позивач [PERSON] підтримували дружні зв'язки, однак в зареєстрованому шлюбі не перебували. Кожен з них придбав за власні кошти окремо квартири в м.Івано-Франківську і кожен отримав свідоцтво про право власності на квартири по вул.Сахарова в м.Івано-Франківську 4.12.2004р.: [PERSON] на квартиру [ADDRESS], а їхня матір на квартиру [ADDRESS]. Квартири як для її матері, так і для [PERSON] на його прохання підшуковував її чоловік, [PERSON]. Він же і допомагав в оформлення договорів купівлі. Згодом [PERSON] продав свою квартиру по вул.Сахарова і придбав трьохкімнатну квартиру [ADDRESS], яку відчужив своїй сестрі по договору купівлі-продажу в 2009 році і не може претендувати на спадкове майно, оскільки не є спадкоємцем першої черги. Позов щодо усунення перешкод і вселення підтримує, оскільки [PERSON] має право на квартиру як спадкоємець першої черги після смерті матері, зареєстрований в даній квартирі і може вимагати усунення перешкод в користуванні власністю. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які надані суду сторонами та заперечень, з'ясувавши фактичні обставини справи суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні як первинних позовних вимог, так і зустрічного позову, виходячи із наступного. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина, зокрема на спадкове майно трьохкімнатну квартиру [ADDRESS] загальною площею 89,4кв.м. житловою площею 50,4кв.м. Спадкоємцями першої черги згідно ст.1261 ЦК України є діти спадкодавця - [PERSON] та [PERSON], які подали заяву в нотаріальну контору про прийняття спадщини. [PERSON] звернувся до суду про визнання права власності на 1/2 частини даного майна, як спільної сумісної власності пережившого подружжя та 1/6 частини нарівні із спадкоємцями першої черги. На підтвердження вказаних вимог представив свідоцтво про шлюб зареєстроване між ним та померлою [PERSON] 17 лютого 2001р зареєстрованого в окрузі Кук штат Іллінойс за законами США, Апостиль від 02 грудня 2010р. (а.с.75-77). Суд вважає, що дана реєстрація шлюбу не може бути беззаперечним доказом щодо права на майно, яке належало померлій [PERSON], оскільки відповідно до ст.196 КпШС України 1969р. (який діяв на момент укладення шлюбу) шлюб між громадянами України, які проживали за межами України, підлягав реєстрації в консульській установі або дипломатичних представництвах України за кордоном. Позивач в своїй позовній заяві посилається на норму ст. 292 СК України, згідно якої в Україні визнаються акти цивільного стану, зареєстровані за законами іноземних держав. Однак дана норма виключена на підставі Закону №2709-ІУ (2709-15) від 23.06.2005року. Відповідно до Правил реєстрації актів громадянського стану в Україні затверджені наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000р. №5215, які діяли на момент укладення шлюбу зазначено, що реєстрація одруження громадян України, які проживають за кордоном, проводять консульські установи і дипломатичні представництва України. Документи, видані компетентними органами іноземних держав на посвідчення актів громадянського стану, здійснених поза межами України за законами відповідних держав щодо громадян, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності консульської легалізації, а згідно Закону України „Про міжнародне право" від 2005р. (ВВР №32) ст.57 встановлено, що шлюб між громадянами України, якщо хоча б один з них проживає за межами України, може укладатися в консульській установі або дипломатичному представництві України згідно з правом України. Позивач не представив доказів легалізації даного акту Консульським управлінням. В паспорті також відсутня відмітка про укладення шлюбу. Будь-яких інших доказів, які б вказували на наявність фактичних подружніх відносин між [PERSON] та [PERSON], чи проживання ними однією сім'єю суду не надано. В матеріалах справи є дані, що 4.12.2004р. видано свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] на [PERSON] (а.с.8) та на ім'я [PERSON] на квартиру [ADDRESS] (а.с. 8 зворот). Тобто, одночасно було оформлено право власності на різні квартири, що свідчить на думку суду, про особисту власність кожного з набувачів житла. Також, з цього приводу суд приймає до уваги власноручний підпис [PERSON] в договорі купівлі-продажу квартири [ADDRESS] посвідченого 06.03.2009р. про те, що на момент придбання квартири (тобто в серпні 2005р.) він в зареєстрованому шлюбі чи фактичних шлюбних відносинах не перебував та не перебуває (а.с.237) при цьому не вказує, що він вдівець і не представляє свідоцтво про смерть [PERSON]. При вказаних обставинах суд вважає, що квартира [ADDRESS] належала на праві особистої власності [PERSON], а доказів щодо спільної сумісної власності позивачем не надано, тому в позові про визнання права власності за ним на 4/6 частини квартири [ADDRESS] слід відмовити за недоведеністю позовних вимог. Не підлягають до задоволення позовні вимоги [PERSON] про усунення перешкод в користуванні квартирою [ADDRESS] та вселення в дане житло, оскільки ним не надано належних доказів з приводу порушення його прав користування вказаним житлом, а відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Окрім того, як встановлено в судовому засіданні, на момент розгляду справи [PERSON] перебуває в місцях позбавлення волі, а тому встановити наявність перешкод в користуванні квартирою не являється можливим. З огляду на викладене суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності на 4/6 частини квартири [ADDRESS] так і позовних вимог [PERSON] про усунення перешкод в користуванні квартирою [ADDRESS] та вселення. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами та іншими учасниками процесу доказів. Згідно ч. 1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень. На підставі наведеного ,

Outcome: dismissed