Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-12 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Березівської сільської ради Глухівського району Сумської області (далі - відповідач) про визнання права на земельну частку (пай) як на спадкове майно, яка належала [PERSON] . Свої позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого, відкрилася спадщина на спадкове майно, яке складається із земельної частки (паю) загальною площею 4,01 умовних кадастрових гектарів, розташованої на території Березівської (колишньої Шевченківської) сільської ради Глухівського району Сумської області, яка належала померлому на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серія [NUMBER] , виданого на підставі розпорядження голови Глухівської районної державної адміністрації від 30.10.1996 за № 397. Вказаний сертифікат було зареєстровано в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Глухівською районною державною адміністрацією членам САПТЗТ ім. Мічуріна, від 29.11.1996 під №2. Заповіт від імені [PERSON] не складався. [PERSON] був зареєстрований та проживав до дня смерті в с. Шевченкове глухівського району Сумської області. На день смерті з ним проживали та були зареєстровані: його мати [PERSON] , яка померла [INFO] , та його син - [PERSON] , який помер [INFO] , які прийняли спадщину [PERSON] та фактично вступили в управління та володіння спадковим майном у 6-ти місячний строк з моменту відкриття спадщини, оскільки на момент смерті проживали разом з ним, але не оформили свої спадкових прав. Спадкоємцями за законом після померлого [PERSON] є його мати, [PERSON] та син, [PERSON] .. Інших спадкоємців за законом та заповітом не має. Також посилається на те, що [INFO] померла його бабуся [PERSON] . За життя [PERSON] було складено заповіт, відповідно до якого він є спадкоємцем всього її майна. Ним було подано до державного нотаріуса Сіманенко Т.П. заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] і відповідно до якого було оформлено і видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом на його ім`я. [INFO] помер [PERSON] . Після смерті брата [PERSON] , ним було фактично прийнято спадщину, оскільки на момент смерті він спільно з ним проживав. У квітні 2019 року він звернувся до Глухівської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що залишилася після смерті [PERSON] , але у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) йому було відмовлено, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на земельну частку (пай). У зв`язку з викладеним він не має можливості оформити право власності на вказану земельну частку (пай), тому змушений звернутися з даним позовом до суду. У судове засідання позивач не з`явився, при цьому подав заяву про те, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить розглянути справу без його участі. Представник відповідача - Березівської сільської ради Глухівського району Сумської області у судове засідання не з`явився, при цьому подав заяву про відсутність заперечень на позов та слухання справи без його участі. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, суд приходить до наступного. Як встановлено, [INFO] в с. Шевченкове Глухівського району Сумської області у віці 35 років помер [PERSON] (а.с.7). З довідки №03-04/3/213 виданої виконкомом Березівської сільської ради Глухівського району Сумської області 07.03.2019 вбачається, що [PERSON] , який помер [INFO] на момент смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , разом з [PERSON] - мати, 1937 р.н., [PERSON] - співмешканка, 1960 р.н., [PERSON] - син, 1988 р.н.; заповіт від імені [PERSON] Шевченківською сільською радою не посвідчувався; постійне місце проживання померлого [PERSON] було с. Шевченкове Глухівського району (а.с.11). Згідно інформаційних довідок зі Спадкового реєстру спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину, заповіти та спадкові договори від імені [PERSON] не посвідчувались (а.с.15-16). З повідомлення відділу у Глухівському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 03.04.2019 за № 64/133-19 вбачається, що [PERSON] , на підставі розпорядження голови Глухівської районної державної адміністрації № 397 від 30.10.1996 було видано Сертифікат на право на земельну частку (пай) серія [NUMBER] та зареєстровано у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Глухівською районною державною адміністрацією членам САПТЗТ ім. Мічуріна за № 2 від 29.11.1996, розмір земельної частки (паю) складав 4,01 умовних кадастрових гектарів. Вартість даної земельної ділянки (паю) станом на 01.01.2019 складає 97681 грн. (а.с.13). В пункті 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено: при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України № 720/95 від 08.08.1995 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми Цивільного кодексу УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25.10.2001 сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Відповідно до пункту 2 діючого, на час смерті, Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30.05.2008 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають . У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Після смерті [PERSON] , прийняли спадщину його мати, [PERSON] та його син, [PERSON] , оскільки втупили в управління та володіння спадковим майном у 6-ти місячний строк з моменту відкриття спадщини після померлого [PERSON] , оскільки на момент смерті проживали разом з останнім, але не оформили свої спадкових прав, що посвідчується довідкою №03-04/3/213 виданої виконкомом Березівської сільської ради Глухівського району Сумської області 07.03.2019 (а.с.11). У відповідності до статті 548 Цивільного кодексу УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженням. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно зі статтею 549 цього Кодексу визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Таким чином, спадкове майно [PERSON] належить по 1/2 частині [PERSON] та [PERSON] . З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126,133,135 Сімейного кодексу України № 00019747696 від 14.03.2018 вбачається, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с.12). Судом також встановлено, що [INFO] в с. Шевченкове Глухівського району Сумської у віці 62 років померла [PERSON] (а.с.9); [INFO] в м. Київ, у віці 24 років помер [PERSON] (а.с.8). Із заповіту, посвідченого виконкомом Шевченківської сільською радою Глухівського району Сумської області від 17.12.1992 вбачається, що [PERSON] все своє майно заповіла своєму онукові, [PERSON] (а.с.29). З свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого державним нотаріусом Глухівської міської державної нотаріальної контори, вбачається, що спадкоємцем майна, зазначеного у заповіті [PERSON] , померлою [INFO] є [PERSON] , спадкове майно, на яке видано свідоцтво складається із земельного паю розміром 4,01 га, яке належить [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серія [NUMBER] , виданого головою Глухівської районної державної адміністрації 27 листопада 1996 року на підставі рішення № 397 від 30 жовтня 1996 року та зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 245 (а.с.10). З копії свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , вбачається, її батьками є [PERSON] і [PERSON] (а.с.31). Факт зміни прізвища [PERSON] на « [PERSON] » підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с.30). З свідоцтва про народження [PERSON] вбачається, що останній народився [INFO] і його батьками є [PERSON] і [PERSON] (а.с.32). Тобто, [PERSON] є племінником [PERSON] та онуком [PERSON] . Відповідно до положень статей 1216, 1218 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) і до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1220 цього Кодексу передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У відповідності до положень частин третьої та п`ятої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Оскільки [PERSON] та [PERSON] належним чином прийняли спадщину [PERSON] по 1/2 частині відповідно до статті 1268 ЦК України, а дана спадщина належить їм з часу відкриття спадщини, що відповідно до статті 1220 ЦК України є днем смерті [PERSON] , а позивач відповідно до статті 1235 ЦК України належить до спадкоємців [PERSON] за заповітом, інших спадкоємців немає, а тому суд приходить до висновку, що позивач є єдиним спадкоємцем померлої [PERSON]. З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 10.05.2019 вбачається, що [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу (а.с.14). Відповідно до пункту а частини третьої статті 152 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) захист прав громадян юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав. Частиною першою статті 131 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набути у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільного-правових угод. Відповідно до пункту 17 Перехідних положень ЗК України сертифікати на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Отже, після смерті [PERSON] всі належні йому права та обов`язки, у тому числі й право на земельну частку (пай), що належали останньому перейшли до його матері, [PERSON] та його сина [PERSON] відповідно до статті 549 Цивільного кодексу УРСР, а після смерті [PERSON] всі належні їй права та обов`язки, у тому числі й право на 1/2 частину земельної частки (пай), що належали останній, перейшли до її спадкоємця за заповітом, яким є позивач. Оскільки судом встановлено, що позивач набув у порядку спадкування за заповітом право на 1/2 частину земельної частки (пай), розташовану на території Березівської (Шевченківської) сільської ради Глухівського району Сумської області, площею 4,01 умовних кадастрових гектара, що належала [PERSON] відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] , однак вказане право не визнається, суд вважає за необхідне захистити дане право позивача шляхом його визнання, тому позов підлягає задоволенню повністю. На підставі викладеного,

Outcome: approved