overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-01 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до Об'єднання співвласників квартир "Ініціатива» про визнання права власності. Позовні вимоги мотивовані тим, що 16 серпня 1993р. позивачка набула право власності на квартиру [ADDRESS] на підставі угоди прийому-передачі. 18 серпня 1993р. вищевказана квартира була зареєстрована на праві приватної власності за позивачкою в КП «ОМБТІ та РОН» запис № 82 доп. стр. 176, р. 2962. Будинок [ADDRESS] в цілому належить Об'єднанню співвласників квартир «Ініціатива» на підставі рішення виконкому Суворовської райради № 433 від 21.05.1993р. В травні 2013р. позивачка звернулась до нотаріальної контори з приводу відчуження квартири, проте їй відмовили, оскільки угода прийому-передачі на підставі якої було зареєстровано право власності на квартиру не є правовстановлюючим документом. На підставі викладеного, позивачка просить визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS]. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, а також обставини заявленого позову. Представник відповідача позовні вимоги визнала. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню на підставі фактів, встановлених в судовому засіданні. Так судом встановлено, що [PERSON] проживає та зареєстрована у [ADDRESS]. 16 серпня 1993р. фірма «Ін-Рамбурс» та [PERSON] склали акт прийому-передачі згідно якого, фірма «Ін-Рамбурс» передала у власність [PERSON], належну їй на праві акту прийому-передачі від 24.06.1993р. квартиру [ADDRESS]. На підставі вищевказаного акту прийому-передачі, КП «ОМБТІ» зареєструвало за позивачкою право власності на квартиру [ADDRESS], запис № 82 доп. стр. 176, р. 2962. Вищевказана квартира загальною площею 63,6 кв.м., жилою площею 37,7 кв.м., підсобна площа - 22,1 кв.м., складається зі кімнати літ. №3, площею 17,4 кв.м., кімнати літ. № 4, площею 7,4 кв.м., кімнати літ. № 7, площею 12,9 кв.м., коридору літ. 1, площею 8,5 кв.м., ванної кімнати літ. № 5, площею 2,6 кв.м., кухні літ. № 2, площею 10 кв.м., балконів 0,8 кв.м. та 3,0 кв.м., туалету літ. № 6, площею 1 кв.м.. Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України «Про власність» від 07.02.1991р., який діяв на час виникнення правовідносин, «громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом». Суд вважає, що оскільки за позивачкою було зареєстровано право власності на квартиру, на підставі акту прийому-передачі від забудовника будинку, то вона є її власником. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-14 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до Одеської міської Ради про визнання права власності у порядку спадкування за законом. Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO]. помер син позивачки - [PERSON]. Після його смерті залишилось спадкове майно, а саме автомобіль Хюндай, 1998року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], модель Н100, типу вантажний малотоннажний фургон. Позивачка звернулась до нотаріальної контори з приводу оформлення спадщини, проте право власності на спірній автомобіль вона не встигла оформити. В зв'язку з тим, що позивака є єдиним спадкоємцем після померлого [PERSON], вона просить визнати за нею право власності на вищевказаний автомобіль. В судове засідання позивачка не з'явилась, згідно поданої заяви просила справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Представники відповідача в судове засідання не з'явились, про розгляд справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. За вищевказаних обставин, суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню на підставі фактів, встановлених в судовому засіданні. Так судом встановлено, що [INFO]. помер син позивачки - [PERSON]. Після його смерті залишилось спадкове майно, а саме на автомобіль Хюндай, 1998 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], модель Н100, типу вантажний малотоннажний фургон. Позивачка своєчасно звернулась до Четвертої Одеської державної нотаріальної контори з приводу оформлення спадщини. 31.02.2011р. вона отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого [PERSON], а саме ? частку квартири [ADDRESS], а також 29.08.2011р. отримала свідоцтва на право на спадщину, а саме на кошти в ПАТ „Марфінбанк". Однак не встигла оформити свідоцтво право спадщину щодо автомобіля Хюндай, 1998 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], модель Н100. Суд вважає, що позивачка відповідно до ст.ст. 1218-1220, 1222, 1258,1261,1268 ЦК України, як єдиний спадкоємець першої черги має право на спадщину, що залишилась після померлого [PERSON], а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-27 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до П"ятківської сільської ради про визнання права власності на житловий будинок по [ADDRESS], так як даний будинок належав на праві власності матері позивачки [PERSON], яка померла [INFO] і після смерті якої відкрилась спадщина, в т.ч. на дане будинковолодіння, яку позивачка прийняла згідно заповіту в установленому законом порядку, але не може оформити право власності на житло, так як не збереглися документи первинної реєстрації будинку, в зв"язку з чим вона змушена звернутись в суд із позовною заявою щодо визнання за нею як єдиним спадкоємцем покійної права власності на вказане вище будинковолодіння в порядку спадкування. У судове засідання сторони не з"явилися, в зв"язку з чим фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно даних довідки Рачківської сільської ради від 16.10.2014 року № 294 документи, на підставі яких був зроблений запис у погосподарській книзі щодо власника будинку [PERSON] по [ADDRESS] не збереглися. Відповідно до положень діючого до 2004 року законодавства обов"язкова державна реєстрація прав власності на будинок у сільській місцевості не була передбачена. Станом на квітень 1991 року [PERSON] була єдиним членом колгоспного двору згідно даних довідки Рачківської сільської ради від 15.05.2015 року № 69, виданої на підставі записів погосподарської книги № 3 за 1991-1995 роки, і згідно ст. 120 ЦК України 1963 року, що діяв на той час, набула право власності на все майно колгоспного двору, до складу якого входив і будинок по [ADDRESS], а відповідно до діючого на той час законодавства право власності на будівлі у сільській місцевості визнавалося на підставі записів у погосподарських книгах. [PERSON], яка померла [INFO], за життя звернулася із заявою про надання їй у приватну власність земельної ділянки площею 0,30 га, на якій розташоване вказане вище будинковолодіння, але не встигла отримати державний акт на землю, що випливає із довідки Рачківської сільської ради від 16.10.2014 року № 292. Відповідно до ст. 529 ЦК України 1963 року позивачка є спадкоємцем першої черги щодо майна померлої матері. Після смерті [PERSON] [INFO] позивачка прийняла спадщину в установленому законом порядку (відповідно до ст.ст. 529, 549 ч. 1 п. 1 ЦК України 1963 року), в т.ч. на належне померлій житло, вступивши в управління та володіння спадковим майном, що підтверджується довідкою Рачківської сільської ради від 16.10.2014 року № 291. Осіб, які оспорювали б право власності покійної, не має. Інші особи з дня смерті спадкодавиці на спадкове майно прав не заявляли. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-26 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом про визначення місця проживання дітей, посилаючись на те, що мають сина [PERSON] [INFO] , який мешкає з нею. Однак посилається на те що відповідач звертається з різними скаргами щодо неналежного , на його думку, виховання та утримання дітей. Тому позивач просить у відповідності до ст. 161 Сімейного кодексу України визначити місце проживання дітей з нею . У судовому засіданні [PERSON], представник позивача [PERSON]. підтримали позов. Представник відповідача [PERSON] вказувала на те що між стронами не існує спору з приводу місця проживання дитини , оскільки мешкає з матір"ю та батько не заперечує. Представники третьої особи - Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації як орган опіки та піклування, Печерської районної в м. Києві державної адміністрації як орган опіки та піклування просили розглядати в відсутність. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи , приходить до слідуючого. Встановлено, що сторони мають сина [PERSON] [INFO] , який мешкає з позивачкою. Відповідно до ст.4, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і захищає права, свободи та інтереси осіб у спосіб, визначений законами України. Позивачем заявлено вимогу про визначення місця проживання дитини відповідно до ст.160, 161 Сімейного кодексу України, які регулюють право батьків на визначення місця проживання дитини та вирішення спору між матір'ю та батьком щодо місця проживання дитини. В обгрунтування позовних вимог посилається на те що відповідач звертається з різними скаргами щодо неналежного , на його думку, виховання та утримання нею дітей. Відповідно до ч. 1,2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Однак у межах даної справи відсутній спір між матір'ю та батьком дитини щодо місця його проживання, що також підтверджується листом Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації як орган опіки та піклування від 11.10.2017р., тому позов задоволенню не підлягає. На підставі вищенаведеного та

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-02 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом у якому вказує, що з 1992 року проживала однією сім"єю з [PERSON]. Шлюб не був зареєстрований. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті залишилось спадкове майно яке складається з ? частини житлового будинку по [ADDRESS]. Спадкоємців першої черги немає. Спадкоємець другої черги- брат померлого [PERSON]. Заяву про прийняття спадку в нотаріальну контору не подавав. Позивач просить встановити факт її проживання з [PERSON] однією сім"єю без реєстрації шлюбу з 01 жовтня 1992 року по 14 березня 2012 року, визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на ? частину житлового будинку [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала. Відповідач позовні вимоги визнав, суду підтвердив, що [PERSON] проживала з його братом [PERSON] як дружина. На спадок після смерті брата він не претендує. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд встановив, що [INFO] помер [PERSON] ( а.с.6). Після його сметрі залишилось спадкове майно- ? частина житлового будинку за [ADDRESS], яка належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 20 квітня 2004 року державним нотаріусом Першої Нікопольської державної нотаріальної контори, реєстр № 2-774 ( а.с.16). Після смерті [PERSON] в Першій Нікопольській державній нотаріальній конторі заведена спадкова справа № 416/2012 року. Заяву про прийняття спадщини подала [PERSON] (27-30), [PERSON] заяви про прийняття спадщини в нотаріальну контору не подавав, про що підтвердив у судовому засіданні, інших спадкоємців не виявлено. Відповідно до ст.1264 ЦК України особи які проживали зі спадкодавцем однією сім"єю не менш як п"ять років до часу відкриття спадщини мають право на спадкування за законом у четвергу чергу. [PERSON] проживала з [PERSON] однією сім"єю з 1992 року по день смерті. Так, як [PERSON] який є спадкоємцем другої черги, спадщину не прийняв і не претендує на неї, а інших спадкоємців не виявлено, позов [PERSON] слід задовольнити, оскільки вона є спадкоємцем четвертої черги за законом.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-22 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом у якому вказує, що їй на праві особистої власності належить житловий будинок за адресою [ADDRESS] В будинку зареєстровані але не проживають з 2012 року [PERSON] та [PERSON]. В 2012 році вони виїхали на постійне місце проживання до Росії де і проживають з листопада 2012 року в Свердловській області. Не маючи можливості приїхати, вони надіслали їй нотаріально посвідчену довіреність якою надали їй право бути їх представником для зняття їх з реєстрації. Однак за відсутності їх паспортів, вона не може зняти їх з реєстрації. Позивач просить визнати [PERSON] і [PERSON] такими, що втратили право на проживання в будинку [ADDRESS]. Справу просить заслухати у її відсутність. Відповідачі в судове засідання не з"явились . За місцем реєстрації відсутні, вручити повістки немає можливості. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 29.01.1998 року нотаріусом Першої Нікопольської державної нотаріальної контори, належить житловий будинок [ADDRESS] ( а.с.5). Як видно з домової книги в указаному будинку зареєстровані [PERSON] і [PERSON] ( а.с.8,9). Довідкою квартального комітету, довіреністю, якою відповідачі уповноважили [PERSON] зняти їх з реєстрації, видно що в будинку вони не проживають і зареєстровані в [ADDRESS]. (а.с.6,15). За таких обставин, суд вважає, що відповідачі втратили право на проживання в будинку [ADDRESS].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-21 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом у якому просить поділити спільне майно подружжя, визнавши за нею право власності на ? частину квартири [ADDRESS]. Посилається на те, що з [PERSON] зареєстрували шлюб 10 жовтня 2007 року. 01 липня 2012 року шлюб було розірвано. В період шлюбу за сумісні кошти вони з відповідачем придбали квартиру [ADDRESS]. ( договір купівлі-продажу квартири від 01 листопада 2007 року). Після розірвання шлюбу відповідач не визнає її права на квартиру, змінив замки і у квартиру її не пускає. Відповідач позовні вимоги визнав частково і пояснив, що квартиру вони придбали за 108575, 00 грн. Для придбання вказаної квартири вони з позивачем взяли кредит в ПАТ „ Форум"в сумі 90 900 ( кредитний договір від 01.11.2007 року оформлений на його ім"я) . Під час спільного проживання ними погашено кредит зі спілних коштів -85246,92 грн. Після припинення спільного проживання з серпня 2011року ним було погашено кредит на суму 17999,51грн., а позивач сплатила на погашення кредиту - 5432,34 грн. Кредит повністю ними погашений. Тому вважає, що його доля в квартирі відповідно до суми погашеного кредиту з процентами повинна становивти14/25 часток, а доля позивача 11/25 часток . Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Сторони зареєстрували шлюб 10 жовтня 2007 року ( а.с.4). 01 листопада 2007 року по договору купівлі-продажу, посвідченому приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу [PERSON] ,за реєстром № 739, [PERSON] купив трикімнатну квартиру [ADDRESS] загальною площею 64,7 кв.м., житловою площею 48,5 кв.м. Вказана квартира складається із: коридор1-5,5 кв.м., житлова кімната 2-жилою площею 17,4 кв.м.,житлова кімната 3 -жилою площею 14,3 кв.м., житлова кімната 4- жилою площею 16,8 кв.м., кухня 5-6,5 кв.м, ванна 6-2,1 кв.м., вбиральня 7-1,1кв.м., балкон-1,0 кв.м. ( а.с.7). Квартира внесена в реєстр права власності на нерухоме майно 19.12.2007 року. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Отже спірна квартира належить сторонам на праві спільної сумісної власності з моменту її реєстрації. Відповідно до ч.3 ст.61 СК України , якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім"ї, то гроші, інше майно, які були одержані за цим договором, є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже грошові кошти отримані [PERSON] для придбання вказаної квартири, в ПАТ „ Форум" по кредитному договору від 01.11.2007 року слід вважати спільними коштами подружжя. Відповідно квартира, придбана за ці кошти також є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Суд вважає, що спірна квартира повинна бути поділена між подружжям порівну. Поділ боргів виплачених сторонами після розірвання шлюбу відповідачем не заявлявся.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

[PERSON] звернулась із заявою про встановлення фату приналежності правовстановлюючого документу. Так заявниця мотивує свої вимоги тим, що на підставі рішення Любопільської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 21 грудня 1993 року за №33, заявниці - [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,056 гектарів для ведення садівництва. Згідно з цим рішення, заявниці було видано державний акт на право приватної власності на землю від 16 вересня 1996 року, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 224. Однак при його оформлені, була допущена помилка в написанні її прізвища, а саме замість „ [PERSON]" вказано «[PERSON]». Виправити помилку в написанні її прізвища не має можливості, так як при зверненні до сільської ради заявниці було роз'яснено, що в даному випадку вона повинна звертатися до суду в порядку окремого провадження цивільного судочинства. На підставі викладеного, заявниця просить встановити факт належності їй, [PERSON], державного акту на право приватної власності на землю від 16 вересня 1996 року, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 224, виданого на ім'я [PERSON]. В судове засідання заявниця не з'явилась, згідно поданої заяви просила справу розглянути у її відсутність. Представники Любопільської сільської ради Комінтернівського району Одеської області в судове засідання не з'явились, про розгляд справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. За вищевказаних обставин, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін, на підставі наявних доказів. Так судом встановлено, що рішенням Любопільської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 21 грудня 1993 року за №33, заявниці - [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,056 гектарів для ведення садівництва. Згідно з цим рішення, заявниці було видано державний акт на право приватної власності на землю від 16 вересня 1996 року, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 224. Однак в державному акті її прізвище вказано як «[PERSON]», що не співпадає з її паспортними даними. Так згідно з паспортом громадянина України, серії [NUMBER], який було видано Ленінським РВ УМВС України в Одеській області 20.05.1997р. прізвище заявниці записано як «[PERSON]». Вищевказані факти, свідчать факт про належності даних документів заявниці. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-04 00:00:00

[PERSON] звернулась із заявою про надання права на шлюб, посилаючись на те, що бажає зареєструвати шлюб з [PERSON], так як на даний час знаходиться в стані вагітності, однак не має змоги цього зробити, оскільки не досягла шлюбного віку. Вказує, що вони кохають один одного та бажають, щоб дитина народилась у зареєстрованому шлюбі. Заявниця [PERSON] в судовому засіданні вказала, що бажає укласти шлюб із [PERSON], що відповідатиме її інтересам та інтересам їх майбутньої дитини. Заінтересовані особи [PERSON], [PERSON], [PERSON], просять заяву задовольнити. Представник заінтересованої особи Березнівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області в судове засідання не з"явився, хоча про час та місце його проведення повідомлявся судовою повісткою. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази, вважає, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно свідоцтва серія [NUMBER] про народження [PERSON] народилась [INFO] [PERSON] народився [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] виданим 02.11.1999 року. Із заключення ЛКК №912 від 16.08.2017 року вбачається, що [PERSON] перебуває в стані вагітності. Частина 1 статті 22 Сімейного кодексу України передбачає, що шлюбний вік для чоловіків та жінок встановлюється у вісімнадцять років. Відповідно до ст.23 Сімейного кодексу України особі, яка досягла 16 років, за рішенням суду може бути надано право на шлюб, якщо буде встановлено, що це відповідатиме її інтересам. На підставі вищевикладеного, суд вважає за можливе надати [PERSON], яка досягла 16-ти річного віку, перебуває у стані вагітності, право на шлюб, що відповідатиме інтересам заявниці, яка бажає створити сім'ю з [PERSON], а також інтересам майбутньої дитини.

Outcome: approved