Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] підприємства "Санаторій "Дніпровський" Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" на її користь заборгованість по заробітній платі в сумі 8626,42 грн. та 15947,36 грн. середнього заробітку за весь час затримки. На обґрунтування позову зазначила, що вона 03 березня 2014 року на підставі наказу № 16-к була прийнята на посаду фахівця з кадрів у ДП «Санаторій «Дніпровський». 02 вересня 2016 року на підставі наказу № 101-к її було звільнено з посади за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП. Підприємство має перед нею заборгованість з виплати заробітної плати за жовтень 2015 року червень 2016 року в сумі 8626,42 грн. Середня заробітна плата, що обчислена із заробітку двох останніх повних робочих місяців, тобто за липень, серпень 2016 року, складає 48,62 грн. за день (1007,50 грн. + 1131,91 грн.): 44 = 48,62 грн. Сума середнього заробітку за весь час затримки з 02 вересня 2016 року по 19 грудня 2017 року (включно) складає 15947,36 грн. (48,62 грн. х 328 р.д. = 15947,36 грн.). Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала суду письмову заяву, в якій заявила клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, не подав відзив на позовну заяву та не заявив клопотання про розгляд справи за його відсутності. Виходячи з наведеного, відповідно до ч. 2 ст. 211, п.1 ч.3 ст. 223, ч.1 ст. 280, ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив розглянути справу у судовому засіданні за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення. Встановивши фактичні обставини, зміст спірних правовідносин та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 03 березня 2015 року [PERSON] була прийнята на роботу в ДП «Санаторій «Дніпровський ЗАТ ЛОЗП України «Укрпрофоздоровниця» на посаду фахівця з кадрів на 0,5 ставки з повною матеріальною відповідальністю з посадовим окладом згідно штатного розпису. Згідно наказу ДП «Санаторій «Дніпровський» ЗАТ ЛОЗП України «Укрпрофоздоровниця» №101-к від 02.09.2016 року [PERSON]Б з 02 вересня 2016 року була звільнена з посади за власним бажанням по догляду за дитиною до досягнення нею 14-річного віку, на підставі ст. 38 КЗпП України. Викладені обставини підтверджуються витягом з наказу № 16-к від 03 березня 2015 року «По особовому складу», витягом з наказу № 101-к від 02.09.2016 року, копією трудової книжки позивача (а.с. 12.13. 14-15). Як зазначено позивачем в позовній заяві, розрахунок по заробітній платі в день звільнення з роботи з нею не здійснено. Згідно довідки ДП «Санаторій «Дніпровський» ЗАТ ЛОЗП України «Укрпрофоздоровниця» від 04.10.2016 року № 10/581 (а.с. 11), розмір заборгованості з виплати заробітної плати за жовтень 2015 року червень 2016 року становить 8626,42 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника, або уповноваженого ним органу належних працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Такий розмір визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Згідно п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затриманням розрахунку при звільненні, якщо працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного для після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення. Вимоги працівника про стягнення належної йому заробітної плати в судовому порядку відповідно до\~ч. 2 ст. 233 КЗпП України не обмежені будь-яким строком, тому суд задовольняє позовні вимоги [PERSON] про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 8626,42 грн. Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача розміру середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, суд виходить з того, що обчислення середньої заробітної плати проводиться згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100\~(далі - Порядок), відповідно якого середньомісячна заробітна плата за час затримки обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. При цьому згідно з п. 5 Порядку, основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців роботи (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. З цих підстав, згідно листа Міністерства соціальної політики України № 10846/0/14-15/13\~від 20.07.2015 р. «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік», позивач за два повних робочих місяці до звільнення (липень-серпень 2016 року) відпрацювала 43 дня (пятиденний робочий тиждень). Виходячи з положень Порядку, суд приймає для розрахунку заробітну плату позивача за останні два повних відпрацьованих місяців роботи: липень-серпень 2016 року у розмірі 2139,41 грн. (1007,50 грн. + 1131,91 грн.), згідно довідки про середню заробітну плату наданої позивачем (а.с.10). Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача становитиме 49,75 грн. (2139,41 грн. : 43 дня = 49,75 грн.). Кількість робочих днів затримки розрахунку з 05 вересня 2016 року по 19 грудня 2017 року (включно) містить 325 робочих днів, зокрема: 84 дня (2016 рік) + 241 днів (2017 рік), згідно листів Міністерства соціальної політики України» № 10846/0/14-15/13\~від 20.07.2015 р. «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік», № 11535/0/14-16/13 від 05.08.2016 р. «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2017 рік» та розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.11.2014 №1084-р. Таким чином, середня заробітна плата за весь період затримки, а саме з 05 вересня 2016 року по 19 грудня 2017 року (включно) становить 16168,75 грн. (49,75 грн. х 325 днів = 16168,75 грн.). З урахуванням викладеного вище, виходячи з принципу диспозитивності цивільно-процесуального судочинства, та розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі в розмірі 8626,42 грн., та середній заробіток за весь час затримки розрахунку в межах розміру позовних вимог в сумі 15947,36 грн., а всього 24573,78 грн. Оскільки позивач при зверненні до суду з позовною заявою була звільнена від сплати судового збору, суд, згідно ст. 141 ЦПК України, стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн., що встановлений Законом України «Про судовий збір» за подання фізичною особою позовної заяви майнового характеру.

Outcome: approved