Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-27 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Обгрунтовуючи позовну заяву, позивач зазначає, що 14 лютого 2013 року укладено шлюб між ним та відповідачкою. Від шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу є те, що спільне життя міжними не склалося через різні інтереси та погляди на сімейні взаємовідносини. З серпня 2017 року вони перестали проживати разом. Їх шлюб існує тільки формально. Вважає, що примирення та збереження їхньої сім"ї є неможливим. А тому просив шлюб розірвати, сина залишити на проживання з відповідачкою. Позивач в судове засідання не зявився, попередньо подав до суду заяву, відповідно до якої просив розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не прибула, попередньо подала до суду заяву, відповідно до якої просила розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги визнала. Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно свідоцтва про шлюб Серія І-НМ № 118291, виданого 14 лютого 2013 року, сторони 14 лютого 2013 року зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис за № 126 (а.с. 5). Від даного шлюбу у подружжя народився син [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Позивач стверджує, що причиною розірвання шлюбу те, що спільне життя міжними не склалося через різні інтереси та погляди на сімейні взаємовідносини. З серпня 2017 року вони перестали проживати разом. Їх шлюб існує тільки формально. Тому такий шлюб зберігати не доцільно. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що оскільки сторони не підтримують шлюбні відносини, їхній шлюб існує формально, сторони добровільно узгодили питання щодо проживання неповнолітньої доньки з матір`ю, а тому шлюб між [PERSON] та [PERSON], слід розірвати. На підставі наведеного,

Outcome: approved