Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Відкритого Акціонерного Товариства «Содовий завод» про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням терміну її виплати, посилаючись на те, що він, [PERSON], працював у відповідача в Відкритому Акціонерному Товаристві «Содовий завод» з 12 серпня 1985 року по 18 вересня 2002 року включно. Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні робітника виплата грошових сум, які йому належать, проводиться підприємством в день звільнення. У випадку спору про розмір сум, належних робітнику при звільненні, власник зобов'язаний в зазначений вище термін в любому випадку виплатити суму, яку він не оспорює. На момент його звільнення такого спору між ним та відповідачем не було. При його звільненні з підприємства відповідач був зобов'язаний провести із ним повний розрахунок, однак цього не зробив, мотивуючи це скрутним фінансовим становищем підприємства. Рішенням Слов»янського міськрайонного суду Донецької області, справа № 2/0544/2378/2012 від 16 серпня 2012 року вирішено стягнути з ВАТ «Содовий завод» на його користь заборгованість по заробітній платі у сумі 3018 грн 36 коп та компенсацію моральної шкоди у сумі 1000 гривен. Виконавчий лист за рішенням суду було своєчасно надано до державної виконавчої служби Слов»янського міськрайонного управління юстиції та прийнято до виконання. Рішенням Слов»янського міськрайонного суду Донецької області, єдиний унікальний номер № 243/6337/13-ц, номер провадження №2/243/2442/2013 від 02 серпня 2013 року вирішено стягнути з ВАТ «Содовий завод» на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 5096 грн 52 коп за період з 17 серпня 2012 року по 02 серпня 2013 року. Виконавчий лист за рішенням суду було своєчасно надано до Ліквідаційної комісії ВАТ «Содовий завод» та прийнято на виконання. Зазначає, що на час подання позову відповідача, як юридичну особу, не знято з реєстрації і не ліквідовано. Позовна давність не повинна застосовуватись за вимогами про стягнення невиплаченої заробітної плати при звільненні робітника за нормами чинного законодавства України. Згідно ст. 34 Закону України «Про оплату праці» та ст.1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів її виплати» і відповідно до п.2 постанови Кабінету Міністрів від 21.02.2001р. №159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів її виплати» підприємства, установи та організації всіх форм господарювання, які своєчасно не виплатили своїм працівникам заробітну плату, зобов'язані під час цієї заборгованої заробітної плати нараховувати та виплачувати працівникам компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати в порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів від 20.12.97р. №1427 (із змінами, внесеними постановою від 23.04.99р. №692). У зв'язку з наведеним вважає, що відповідач повинен виплатити на його користь компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати за весь час затримки розрахунку при звільненні у сумі, а саме з 01 жовтня 2002 року по 19 травня 2016 року. Сума компенсації за період з 01 жовтня 2002 року по 19 травня 2016 року складає: 3018 грн 36 коп х 425,33% / 100% = 12837 грн. 99 коп. Просить суд стягнути з Відкритого Акціонерного Товариства «Содовий завод» м. Слов'янська Донецької області, свідоцтво (Код ЗКПО) №00204895, на його користь компенсацію втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів її виплати у сумі 12837 грн. 99 коп. До судового засідання позивач [PERSON] не з»явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. 26 серпня 2016 року від позивача надійшла Заява, в якій він просить суд розглянути справу без його участі та задовольнити його позовні вимоги ( а.с.11). Представник відповідача -Відкритого Акціонерного Товариства «Содовий завод» про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, у відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, про що свідчить Повідомлення про вручення поштового відправлення. ( а.с. 9-10). У відповідності до ч.5 ст. 74 ЦПК України « У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається: -юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження ( місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб- підприємців; -фізичним особам, які не мають статусу підприємців - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином». Відповідно до ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов»язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання ( перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі зобов»язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з»явилися в судове засідання без поважних причин. Представник відповідача - Відкритого акціонерного товариства «Содовий завод» своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не з'явився, від нього не надійшло повідомлення про причини неявки, не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача (представника позивача), відповідно до положень частини першої статті 224 ЦПК України вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Відкритого Акціонерного Товариства «Содовий завод» про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати задоволенню не підлягають з наступних підстав. У відповідності до ч.1 ст. 94 КЗпП України « Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу». Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ст. 115 КЗпП України заробітна плата повинна виплачуватися робітнику регулярно у робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом ( а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом) але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Частиною першої ст. 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України. Зі змісту ч.7 ст.43 Конституції України, ч.1ст.115 КЗпП України, відповідач мав виплачувати працівнику заробітну плату регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженому у встановленому порядку, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно вимог ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. У частині першій статті 1 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року, який є спеціальним нормативно - правовим актом, що регулює правовідносини у сфері оплати праці, міститься аналогічне визначення поняття «заробітна плата». Згідно з ст. 2 Закону України «Про оплату праці» основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці ( норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов»язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок ( окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов»язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] працював у відповідача в період з 12 серпня 1985 року по 18 вересня 2002 року. Вказані обставини в судовому засіданні сторонами не заперечуються. З серпня 1997 року Відкрите акціонерне товариство «Содовий завод» припинило виплачувати працівникам заробітну плату. Він неодноразово звертався до відповідача з вимогою виплатити йому заборговану заробітну плату, але кожний раз отримував відмову щодо цього через відсутність у нього нібито коштів. При його звільненні з підприємства відповідач був зобов'язаний провести із ним повний розрахунок, однак цього не зробив, мотивуючи це скрутним фінансовим становищем підприємства. Рішенням Слов»янського міськрайонного суду Донецької області, справа № 2/0544/2378/2012 від 16 серпня 2012 року вирішено стягнути з ВАТ «Содовий завод» на його користь заборгованість по заробітній платі у сумі 3018 грн 36 коп та компенсацію моральної шкоди у сумі 1000 гривен ( а.с.4). Виконавчий лист за рішенням суду було своєчасно надано до державної виконавчої служби Слов»янського міськрайонного управління юстиції та прийнято до виконання. Рішенням Слов»янського міськрайонного суду Донецької області, єдиний унікальний номер № 243/6337/13-ц, номер провадження №2/243/2442/2013 від 02 серпня 2013 року вирішено стягнути з ВАТ «Содовий завод» на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 5096 грн 52 коп за період з 17 серпня 2012 року по 02 серпня 2013 року. Виконавчий лист за рішенням суду було своєчасно надано до Ліквідаційної комісії ВАТ «Содовий завод» та прийнято на виконання. Згідно з положеннями частини шостої статті 95 Кодексу законів про працю України, статей 33,34 Закону України « Про оплату праці» від 24 березня 1995 року заходами державного регулювання оплати праці є індексація заробітної плати та компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв»язку з порушенням строків її виплати. Відповідно до статті 33 Закону України «Про оплату праці» в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці працівникам у зв»язку з індексацією за рахунок власних коштів ( стаття 1, частина перша статті 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03 липня 1991 року. Положенням статті 34 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року № 108/95/ВР передбачено компенсацію працівникам втрати частини заробітної плати у зв»язку із порушенням строків її виплати, що провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно зі статтями 1,2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв»язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу ( особи), а саме у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати нарахованих громадянам грошових доходів: пенсії, соціальних виплат, стипендії, заробітної плати ( грошового забезпечення тощо). Отже, кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв»язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв»язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Із роз»яснень, викладених у п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» вбачається, що у справах, пов»язаних із вирішенням спорів про індексацію заробітної плати або компенсацію працівникам втрати її частини у зв»язку із затримкою її виплати, суди мають враховувати, що: індексація заробітної плати провадиться згідно зі ст. 33 Закону України «Про оплату праці» між переглядами Верховною Радою України розміру мінімальної заробітної плати і здійснюється відповідно до Закону України « Про індексацію грошових доходів населення» і тих положень Порядку проведення індексації грошових доходів громадян, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07 травня 1998 року №663 ( з внесеними змінами та доповненнями), котрі йому відповідають, підприємством, установою чи організацією, які виплачують заробітну плату, при її нарахуванні починаючи з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін, який перевищив 105 відсотків ( величину порога індексації). За наявності зазначених умов у тому ж самому порядку індексації підлягає присуджена за рішенням суду сума заробітної плати, якщо ці умови настали у зв»язку з несвоєчасним виконанням рішення. Компенсація втрати частини заробітної плати провадиться згідно зі ст. 34 Закону України «Про оплату праці» і Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв»язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427 ( зі змінами, внесеними Постановою від 23 квітня 1999 року №692) підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати ( проіндексованої за наявності необхідних для цього умов) на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток. 01 січня 2001 року набув чинності Закон України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв»язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року № 2050-III. З метою реалізації Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв»язку з порушенням строків їх виплати» Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв»язку з порушенням термінів їх виплати». Згідно зі статтею 1 цього Закону підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу ( особи). Відповідно до ст.ст. 2,3 вказаного закону компенсація громадянам втрати частини доходів у зв»язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати; стипендії; заробітна плата ( грошове забезпечення) та інші. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць ( після утримання податків і обов»язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу ( інфляція місяця, за який виплачується доход до уваги не береться). Відповідно до ст. 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв»язку з порушенням строків їх виплати» виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Однак, в судове засідання позивачем [PERSON] не надано доказів на підтвердження виплати йому відповідачем Відкритим Акціонерним Товариством «Содовий завод» заборгованості по заробітній платі у розмірі 3018 грн. 36 коп (а.с.4). Стаття 7 вищевказаного Закону передбачає, що відмова власника або уповноваженого ним органу ( особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку. Також позивачем [PERSON] у порушення вимог ст. 60 ЦПК України не надано суду даних про відмову власника або уповноваженого ним органу - Відкритого Акціонерного Товариства «Содовий завод» у виплаті компенсації. Із Довідки ВАТ «Содовий завод» № 01-23/232 від 16 травня 2016 року та Рішення Слов»янського міськрайонного суду Донецької області від 16 серпня 2012 року ( а.с. 3, 4,) вбачається, що заборгованість по заробітній платі за підприємством перед позивачем становить 3018 грн. 36 коп. Проте, інформації за який період виникла ця заборгованість та з чого вона складається, чи це є сума не виплаченої заробітної плати після утримання податків та платежів, чи з неї потрібно утримати податки і обов»язкові платежі, в довідці та в Рішенні Слов»янського міськрайонного суду Донецької області від 16 серпня 2012 року не зазначено. Відсутність належних та допустимих доказів про розмір нарахованої але не виплаченої позивачеві заробітної плати за відповідний місяць ( після утримання податків і платежів) унеможливлює розрахунок компенсації та є підставою для відмови у позові через його недоведеність. Тому саме з цих підстав позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення компенсації частини заробітної плати у зв»язку з порушенням термінів її виплати задоволенню не підлягають. Згідно з частиною 2 статті 88 ЦПК України „ Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог».". Враховуючи ту обставину, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] до Відкритого Акціонерного Товариства «Содовий завод» про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням терміну її виплати позивачу відмовлено, то не підлягають стягненню з відповідача і судові витрати по справі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed