Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-19 00:00:00

[PERSON] (надалі - Позивач) звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на її користь, на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј заробітку (доходу) платника аліментів, починаючи з дня подання позовної заяви і до припинення навчання, але не більше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років. До суду подали уточнюючу позовну заяву згідно якої просили суд стягнути з Відповідача на користь Позивача аліменти на утримання повнолітнього сина у розмірі 1/6 заробітку (доходу) платника аліментів, починаючи з дня ухвалення рішення і до припинення навчання, але не більше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилася, подали до суду заяву з проханням розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримали. Від відповідача 25.03.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. (а.с.40-43) Ухвалою суду від 25.02.2021 відкрито провадження в цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін 15.04.2021. У зв`язку з тимчасовим відстороненням судді [PERSON] від здійснення правосуддя (повідомлення Вищої ради правосуддя від 12.05.2021), на підставі розпорядження керівника апарату Баришівського районного суду Київської області №418 від 30.06.2021 проведено повторний автоматизований розподіл судових справ і дану справу розподілено судді Червонопиському В.С.. Ухвалою суду від 14.09.2021 справу призначено до судового розгляду на 08.11.2021. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 06.03.2002 відділом реєстрації актів громадянського стану Баришівського районного управління юстиції у Київській області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що було складено відповідний актовий запис № 8. Від шлюбу у подружжя [INFO] народився син [PERSON] , про що виконкомом Морозівської сільради Барищівського р-ну Київській області було зроблено відповідний актовий запис за № 03 та видано свідоцтво про народження дитини серії [NUMBER] від 03.02.2003 року, де батьком дитини зазначене [PERSON] . [INFO] у подружжя народився другий син, [PERSON] , про що виконкомом Морозівської сільради Баришівського р-ну Київській області було зроблено відповідний актовий запис за № 22 та видано свідоцтво про народження дитини серії [NUMBER] від 05.10.2006 року, де батьком дитини зазначено [PERSON] . 16.11.2009 на підставі рішення Баришівського міськрайонного суду (справа №2 756/2009) з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання малолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] у розмірі 1/3 частини всіх видів доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи з часу подання позовної заяви і до повноліття дітей. 07.12.2010 шлюб між сторонами було розірвано, про що відділом реєстрації актів громадянського стану Баришівського районного управління юстиції у Київській області зроблено відповідний актовий запис № 91 та видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 25.05.2012. [INFO] старшому сину [PERSON] виповнилось 18 років. В зв`язку з досягненням ним повноліття виплата аліментів, які сплачувались батьком припинилась. Влітку 2020 року [PERSON] вступив на денну форму навчання за контрактом до Національного транспортного університету на факультет менеджменту, логістики та туризму, що підтверджується довідкою № 0316 від 24.09.2020, згідно якої період навчання триватиме з 15.09.2020 по 30.06.2024 роки. Як зазначає позивач, За навчання сплачено нею особисто, на підтвердження надаються квитанція. Витрати по оплаті гуртожитку при університеті несе також позивач, на підтвердження чого також надаємо квитанції про оплату гуртожитку. Окрім того, в зв`язку з навчанням у ВУЗІ повнолітнього сина позивач несе витрати на навчальні матеріали, одяг, харчування, кишенькові витрати. Син знаходяться на повному утриманні матері. У відзиві на позовну заяву та запереченні від 12.04.2021 (а.с.73-76) Відповідач зазначає, що аліменти мають сплачувати не на корить матері, а на користь самої повнолітньої дитини. Також зазначає, що у разі задоволення позовних вимог з позивача підлягатимуть стягненню 55%, тобто понад Ѕ частини всіх видів доходів, що суперечить чинному законодавству. Також просив врахувати, що відповідач постійно сплачував та продовжує сплачувати аліменти, по аліментах відсутня заборгованість. Крім того останній усвідомлює свій обов`язок утримувати дітей і ніколи від цього не ухилявся. Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Згідно ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Із аналізу положень зазначеної норми права вбачається, що обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують вчитися виникає лише при наявності в сукупності таких юридичних фактів: досягнення дитиною 18 років але не більше 23 років; продовження навчання; потреба у матеріальній допомозі у зв`язку із навчанням; наявність можливості у батьків надавати допомогу. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 24.02.2016 у справі № 6-1296цс15, при визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Відповідно до ст.200 СК України - суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина в твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Також, суд враховує положення Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі. Навчання дитини має бути її основним заняттям, отже якщо дитина навчається на заочному відділенні і має можливість працювати та заробляти собі на життя, обов`язку батьків утримувати таку дитину не виникає; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Тобто батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину. Аналіз ст. ст. 199, 200 СК України вказує на те, що законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу. Враховуючи встановлені обставини по справі, а також те, що відповідач розуміє необхідність допомагати дитині, яка продовжує навчання, суд вважає, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 1/6 частини заробітку. Разом з тим приписи вказаної вищу Постанови ПВСУ вказують, що такі виплати здійснюються не з дня подання позовної заяви до суду, а з дня набрання рішенням законної сили. На підставі викладеного,

Outcome: partial