Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 21.04.2015 року вона позичила відповідачці 18250 грн., що підтверджується нотаріально посвідченим договором позики. Згідно п. 3 договору позики боржник зобов"язалася повернути позику протягом десяти календарних днів з моменту отримання від позикодавця письмової вимоги про повернення суми позики. 10.05.2017 року [PERSON] отримано її вимогу про повернення суми позики не пізніше 10 днів на вказаний у вимозі рахунок, однак всупереч домовленостям, сума позики відповідачем після спливу строку повернення, тобто після 20.05.2017 року не повернута. А тому просить стягнути з [PERSON] на її користь 48007,21 грн., в рахунок погашення заборгованості згідно договору позики від 21.04.2015 року, з яких: 18250 грн. сума позики, 1140,63 грн. проценти за користування сумою позики в період з 21.05.2017 року по 20.10.2017 року включно, 329,08 грн. інфляційних втрат, 28287,50 грн. пеня за прострочення виконання грошових зобов`язань. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи у відсутності позивача та її представника, у якій також зазначив, що позивач та її представник позов підтримують та просять задовольнити позов. Проти винесення заочного рішення не заперечують. Відповідач та її представник в судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення від 12.08.2020 року, про причини неявки суду не повідомили, а тому суд уважає, що у відповідності до ч.1 ст. 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних у ній доказів та постановити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного. Як встановлено згідно договору позики від 21.04.2015 року [PERSON] отримала від [PERSON] позику у сумі 18250 грн.. Згідно п. 3 договору позики від 21.04.2015 року сторони визначили, що позичальник зобов`язується на вимогу позикодавця повернути позикодавцеві позику (грошові кошти, у такій самій сумі, що були передані позикодавцем) без сплати відсотків за користування грошовими коштами, згідно умов цього договору у строк до 20.01.2017 року або на протязі десяти календарних днів з моменту отримання від позикодавця письмової вимоги про повернення суми позики. Судом встановлено, що 10.05.2017 року [PERSON] отримала письмову вимогу [PERSON] про повернення суми боргу, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, наявне у матеріалах справи. Однак, [PERSON] у строк до 21.05.2017 року суму позики [PERSON] не повернула. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором\~позики одна\~сторона (позикодавець)\~передає у\~власність другій\~стороні (позичальникові)\~грошові кошти\~або інші\~речі,\~визначені родовими\~ознаками,\~а позичальник\~зобов`язується\~повернути позикодавцеві\~таку ж\~суму грошових\~коштів (суму\~позики)\~або таку\~ж кількість\~речей того\~ж роду\~та такої\~ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з п. 6 та п. 8 договору позики сторони визначили, що якщо позичальник не поверне позикодавцеві суму позики, він зобов`язаний сплатити за користування сумою позики відсотки в розмірі 15% річних. Також за прострочення виконання зобов`язання за цим договором позичальник виплачує пеню в розмірі 1(одного) відсотка від простроченої суми за кожен день прострочення, а сума несплаченої позики має бути виплачена з урахуванням офіційно встановленого індексу інфляції. Згідно з ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Однак, відповідачем не доведено повернення позивачу суми позики повністю або в частині. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). А тому на підставі вищенаведеного суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення та з [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON] 48007,21 грн. в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 21.04.2015 року. Відповідно до вимог ч.6 ст. 141 ЦПК України, з огляду на те, що позивач як інвалід І групи звільнена від сплати судового збору, з [PERSON] на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 640,00 грн.

Outcome: approved