Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-13 00:00:00

12.10.2017 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягувати з останнього на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини : доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви і до повноліття доньки [PERSON]. В обґрунтування позову зазначила, що відповідач офіційно працює, від чого одержує систематичні доходи, однак ухиляється від надання матеріальної допомоги на дочку, яка є інвалідом дитинства, систематично хворіє, і потребує значного матеріального утримання. Дитина проживає з нею та перебуває на її постійному утриманні. А тому звернулася з даним позовом до суду. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, що в ньому зазначені, які просила задовольнити повністю. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, не заперечив проти стягнення з нього аліментів у розмірі 1/3 частини доходів. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази по справі, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Обовязок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обовязків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Судом встановлено, що сторони по справі є батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO] /а.с.4/. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення закріплене в українському законодавстві. Зміст глави 15 СК України вказує на обовязок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обовязку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Способи виконання обовязку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. В пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розяснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.1ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів у тому числі на придбання нерухомого та рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За змістом статей 10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Жодних документів, які б підтверджували непрацездатність відповідача, суду надано не було. Будь-яких поважних причин, що унеможливлюють надання ним матеріальної допомоги своїй дитині, на момент розгляду справи не існує. Як вбачається з матеріалів справи відповідач здоровий та працездатний, інших утриманців не має, не приймає участі в утриманні своєї неповнолітньої доньки, а тому суд, враховуючи, також, розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку передбачений Закон України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», та визнання відповідачем позову, приходить до висновку, що він спроможний сплачувати аліменти в розмірі 1/3\~ частини його заробітку (доходів) щомісячно, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що буде відповідати інтересам дитини, забезпечить одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності та гармонійного розвитку. На думку суду, визначений судом розмір аліментів є реальним, завдяки чому матеріальний стан відповідача, навіть з відрахуванням аліментів, буде задовільним та стабільним, що в свою чергу не тільки не звільняє його від обовязку утримувати свою дитину, а навіть дозволяє йому виконувати свої зобовязання щодо оплати аліментів у розмірі, визначеному судом. Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить належне їх утримання. Відповідно до ч.1 ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви, та допускаються до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. Також, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 640 грн.

Outcome: approved