overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-06 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову у заяві та під час судового розгляду, зазначила, що 02.03.2011 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від спільного сімейного життя у них народилися дві доньки: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Їх сім»я розпалась з вини чоловіка, який зловживає алкоголем, вчиняє скандали, конфлікти. В лютому 2012 року відповідач залишив сім»ю і зтого часу до них не навідується, дітьми не цікавиться. Молодшу доньку [PERSON] він не бачив взагалі. Вважає, що сім»я їх розпалася, почуттів до чоловіка у неї не залишилось. Примирення між ними і подальше перебування у шлюбі є неможливим та суперечить її інтересам. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з"явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справипро що свідчить повідомлення про отримання повістки, а тому згідно ст.224 ЦПК України проведено заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів Заслухавши пояснення позивачки, оцінивши подані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей ,що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони по справі проживають окремо з лютого 2012 року, близьких подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, живуть кожен своїм життям. Позивачка наполягає на розрванні шлюбу, її поведінка свідчить про небажання примирення і спільного подальшого перебування в шлюбі із відповідачем Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей ,що мають істотне значення. Згідно до ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин і до їх збереження є порушення права дружини чи чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що подальше проживання сторін та збереження їхньої сім'ї є неможливим, а тому шлюб між сторонами слід розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-10 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову у заяві та під час судового розгляду, зазначила, що 03.06.2006 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від спільного сімейного життя у них народився син [PERSON], [INFO]. Їх сім»я розпалась з вини чоловіка, він зловживає алкогольними напитками, через це поводить себе агресивно, вчиняє скандали, сварки ображає її, принижує, піднімає на неї руку. Вважає, що сім»я їх розпалася, почуттів до чоловіка у неї не залишилось. Примирення між ними і подальше перебування у шлюбі є неможливим та суперечить її інтересам. Відповідач позовні вимоги визнав, однак заперечив підстави на які посилається позивачка у вимогах про розлучення. В письмовому запереченні вказав, що у позивачки є інший мужчина, з яким вона в січні 2016 року перебувала в Парижі, а він в цей час знаходився в АТО. Вважає, що саме поведінка позивачки призвела до розпаду їх сім"ї. Заслухавши пояснення сторін, оцінивши подані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей ,що мають істотне значення. Судом встановлено, що сім»я між позивачкою і відповідачем розпалась, шлюб їх існує лише формально. Подальше перебування позивачки у шлюбі з відповідачем суперечить її інтересам, що має істотне значення. Відповідно до ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно до ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин і до їх збереження є порушення права дружини чи чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що подальше проживання сторін та збереження їхньої сім'ї є неможливим, а тому шлюб між сторонами слід розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-19 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову у заяві та під час судового розгляду, зазначила, що 07.08.2010 року року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб. Від спільного сімейного життя у них народився син [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося через те, що відповдач зловживає алкогольними напоями, тижнями не ночує вдома. Неодноразово вона пробачала йому все лише через збереження їх сім"ї.Однак все повторювалося і з липня 2015 року відповідач знову зник, вдома не ночує, по телефону з нею розмовляє в нетверезому стані. Подальше перебування в шлюбі із відповідачем суперечить її інтересам, тому просить його розірвати. Відповідач в судовому засіданні вимоги заяви підтримав та не заперечив, щоб шлюб із позивачкою був розірваний. Заслухавши пояснення сторін, оцінивши подані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей ,що мають істотне значення. Позивачка наполягає на розрванні шлюбу, її поведінка свідчить про небажання примирення і спільного подальшого перебування в шлюбі із відповідачем. Поведінка сторін свідчить про неможливість подальшого їхнього проживання. Розірвання шлюбу відповідає інтересам обох сторін. Враховуючи наведене, приймаючи до уваги існуючі взаємини між подружжям та причини розлучення, небажання позивача продовжувати шлюбні відносини, згоду відповідача на розлучення, суд приходить до висновку, що подальше проживання сторін та збереження їхньої сім'ї є неможливим, а тому шлюб між сторонами слід розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову у заяві та під час судового розгляду, зазначила, що 08.10.2008 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від спільного сімейного життя у них народилася донька [PERSON], [INFO] . Їх сім'я розпалась з вини чоловіка, який зловживає алкоголем, вчиняє скандали, конфлікти, не хоче працювати, утримувати сім"ю. Почуттів до чоловіка у неї не залишилось, подружніх відносин вони не підтримують. Примирення між ними і подальше перебування у шлюбі є неможливим та суперечить її інтересам так як у неї з серпня 2013 року є інший мужчина, з яким вона проживає разом з березня 2014 року та має намір одружитися. Просить позов задоволити, оскільки наданий термін на примирення нічого не змінив. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позову не визнав та пояснив, що сім'я їх може зберегтись і розлучатися він не хоче. Наданий термін на примирення нічого не змінив, однак, він вважає, що примирення між ними ще можливе. Заслухавши пояснення сторін, оцінивши подані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей ,що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони по справі проживають окремо, близьких подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, живуть кожен своїм життям. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу, її поведінка свідчить про небажання примирення і спільного подальшого перебування в шлюбі із відповідачем. У неї є інший мужчина, з яким вона з березня 2014 року спільно проживає та має намір одружитися. Згідно до ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин і до їх збереження є порушення права дружини чи чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що подальше проживання сторін та збереження їхньої сім'ї є неможливим, а тому шлюб між сторонами слід розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-01 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову у заяві та під час судового розгляду, зазначила, що 21.11.2007 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від спільного сімейного життя у них народилася донька [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем поступово погіршувалося, у них почали виникати скандали, сварки, конфлікти, через безпідставні ревнощі чоловіка. Внаслідок цього, вони не підтримують подружні відносини та не ведуть спільного господарства. Сім»я їх розпалася остаточно, шлюб їх носить формальний характер. Примирення між ними і подальше перебування у шлюбі є неможливим та суперечить їх інтересам. Позивач в судовому засіданні позов підтримала, просила задоволити. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав пояснення позивача та дав пояснення аналогічні за змістом позовної заяви. Відповідач в судове засідання не з"явився, подавши при цьому заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги про розлучення не заперечив. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, оцінивши подані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей ,що мають істотне значення. Судом встановлено, що сім»я сторін розпалась остаточно, шлюб їх існує лише формально. Спільного господарства не ведуть, жодних стосунків як подружжя не підтримують. Поведінка сторін свідчить про неможливість подальшого їхнього проживання. Розірвання шлюбу відповідає інтересам обох сторін. Враховуючи наведене, суд приходитбьдо висновку, що подальше проживання сторін та збереження їхньої сім'ї є неможливим, а тому шлюб між сторонами слід розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-10 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову у заяві та під час судового розгляду, зазначила, що 30.10.2004 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від спільного сімейного життя у них народилося двоє дітей: син [PERSON],[INFO] та син [PERSON], [INFO]. Їх сім»я розпалась з вини чоловіка, який вчиняє скандали, конфлікти, принижує її, ображає нецензурними словами. Внаслідок цього, 7 місяців тому, вони стали проживати окремо. Вважає, що сім»я їх розпалася, почуттів до чоловіка у неї не залишилось, подружніх відносин вони не підтримують, стали чужими людьми. Примирення між ними і подальше перебування у шлюбі є неможливим та суперечить її інтересам. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні вимоги позову заперечив, вважає, що їх сім"ю можна зберегти. Заслухавши пояснення сторін, оцінивши подані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей ,що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони по справі проживають окремо, близьких подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, живуть кожен своїм життям. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу, її поведінка свідчить про небажання примирення і спільного подальшого перебування в шлюбі із відповідачем Згідно до ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин і до їх збереження є порушення права дружини чи чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що подальше проживання сторін та збереження їхньої сім'ї є неможливим, а тому шлюб між сторонами слід розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-12 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову у заяві та під час судового розгляду, зазначила, що 31.07.1999 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від спільного сімейного життя у них народилися двоє дітей: син [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. Їх сім»я розпалась з вини чоловіка, який зловживає алкоголем, вчиняє скандали, конфлікти. Внаслідок цього, з вересня 2014 року вони стали проживати окремо. Вважає, що сім'я їх розпалася, почуттів до чоловіка у неї не залишилось, подружніх відносин вони не підтримують, стали чужими людьми. Примирення між ними і подальше перебування у шлюбі є неможливим та суперечить її інтересам. Позивачка в судове засідання не з'явилася, подала заяву в якій просить розгляд справи проводити у її відсутності. вимоги позову просила задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"яився, просив розгляд справи проводити у його відсутності, вимоги позову не заперечив. Заслухавши пояснення сторін, оцінивши подані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей ,що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони по справі проживають окремо, близьких подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, живуть кожен своїм життям. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу, її поведінка свідчить про небажання примирення і спільного подальшого перебування в шлюбі із відповідачем Згідно до ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин і до їх збереження є порушення права дружини чи чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що подальше проживання сторін та збереження їхньої сім'ї є неможливим, а тому шлюб між сторонами слід розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-13 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову у заяві та під час судового розгляду, зазначила, що з 07.07.1987 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб. Від спільного сімейного життя у них народилося двоє дітей : дочка [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO]. Під час спільного проживання відповідач зловживав спиртими напоями, поводив себе агресивно, ображав її та дітей. Відповідач є хворим на алкоголізм та потребує лікування, однак визнати цього не хоче. Неодноразово за вчинення насильства сім"ї відповідач притягався до адміністративної відповідальності, був засуджений до примусових робіт. Щоразу відповідач обіцяв що виправиться, однак все починалося заново. На даний час їх життя із дітьми є нестерпним, вони перебувають у постійному стресовому стані. Відповідач кожен день приходить п"яний, вчиняє скандали, піднімає на них руку, вони вимушені втікати з хати. ЇЇ терпінню прийшов край, в неї не залишилось сил терпіти неодекватну поведінку відповідача. Примирення між ними і подальше перебування у шлюбі є неможливим та суперечить їх інтересам. Відповідач [PERSON] в останнє судове засідання не з"явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що стверджується повідомленням про вручення йому поштового відправлення. Заслухавши пояснення позивача, оцінивши подані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], видно, що 07 липня 1987 р. у Відділі ЗАГС Золочівського райвиконкому Львівської області було зареєстровано шлюб між подружжям. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей ,що мають істотне значення. Згідно до ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин і до їх збереження є порушення права дружини чи чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Судом встановлено, що причинами розпаду сім'ї є вчинення відповідачем фізичного і психогологічного насильства в сім"ї, часте, протягом тривалого часу, зловживання відповідачем алкогольними напоями, та його небажання виправитися. Вказане призвело до розпаду сім"ї, та до припинення подружніх відносин, шлюб їх існує лише формально. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що подальше проживання сторін та збереження їхньої сім'ї є неможливим, а тому шлюб між сторонами слід розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-13 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову у заяві та під час судового розгляду, зазначила, що з 09.02.1985 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб. Від спільного сімейного життя у них народилося троє дітей: син [PERSON], 1987 року народження, син [PERSON] 1989 року народження, дочка [PERSON], 1995року народження. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на життя. Відповідач вчиняв та провокував сімейні конфлікти та скандали, неодноразово застосовував щодо неї насильство, виганяв її здому, не впускав додому, зачиняв перед нею двері. Із скаргами на дії відповідача вона зверталася до органів внутрішніх справ та до сільського голови. Внаслідок таких подій у них склалися неприязні відносини один до одного, вона втратила довіру до відповідача. З 2008 року вони перестали спілкуватися , припинили шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства, не цікавляться життям один одного. Примирення між ними і подальше перебування у шлюбі є неможливим та суперечить їх інтересам. Відповідач [PERSON] в судове засідання з"явився, позов визнав, просив суд позов задоволити. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, оцінивши подані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], видно, що 09 лютого 1985 р. у Червоненській сільській раді Золочівського району Львівської області було зареєстровано шлюб між подружжям. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей ,що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони по справі з 2008 р. припинили шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства, не цікавляться один одним. Сім»я їх розпалась, шлюб їх існує лише формально. Поведінка сторін свідчить про неможливість подальшого їхнього проживання. Розірвання шлюбу відповідає інтересм обох сторін. Сторони на розірвання шлюбу згідні. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що подальше проживання сторін та збереження їхньої сім'ї є неможливим, а тому шлюб між сторонами слід розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу і стягнення аліментів. В обґрунтування позову у заяві вказала, що 17.10.1996 року . між нею та відповідачем в Сновичівській сільській раді Золочівського району було зареєстровано шлюб. [INFO] у них народилась дочка [PERSON] , а [INFO] - донька [PERSON] . Відповідач періодично зловживає спиртними напоями , сім"єю не цікавиться . До неї він неодноразорво застосовував насильство і вона змушена була викликати працівників міліції. Це відбувалось на очах в дітей і негативно на них впливало. З травня 2011 року вони подружнє життя припинили , збереження шлюбу з відповідачем почало суперечити її інтересам і інтересам дітей. Спільне майно з відповідачем вони поділили добровільно , відповідач на розлучення згідний. Крім розлучення , вона просить стягувати аліменти з відповідача на утримання двох в твердій грошові 1 сумі по 1000 грн. щомісячно , але не менше 30 % прожиткового мінімуму на кожну дитину. Відповідач позов визнав та пояснив, що він з дружиною не живе з 2011 року. Проживає в будинку своїх родичів. На розлучення погоджується , оскільки дружина так хоче. Він визнає , що батьком дочок [PERSON] і [PERSON] і згідний сплачувати аліменти на їх утримання. Він заробляє тим , що їздить на заробітки в м. Київ . Заробляє там від 2000 до 3500 грн. як коли. Якщо у нього буде нормальний заробіток , то він згідний сплачувати аліменти в такому розмірі як просить дружина. Коли ж заробіток буде невеликий , то згідний платити аліменти в мінімальному розмірі. Оцінивши подані докази, суд прийшов до переконання , що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] видно, що 17 жовтня 1996 р. у Сновичівській сільській раді Золочівського району було зареєстровано шлюб між подружжям . З 2011 року шлюбні відносини між сторонами фактично припинені. Причинами розпаду сім'ї є різні погляди сторін на життя, відсутність взаєморозуміння, конфлікти, сварки . Відповідач [PERSON] погоджується на розлучення. Він під час шлюбу застосовував насильство до дружини. Сім`я сторін фактично розпалася. Як підтверджено копіями свідоцтв про народження дітей то відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] [INFO] і [PERSON] [INFO]. У відповідності до ст.180 СК України відповідач зобов`язаний надавати дітям утримання до часу досягнення ними повноліття. Так як цей свій обов'язок він виконує недостатньо , тому аліменти з нього слід стягувати в примусовому порядку. Суд встановив , що діти проживають з позивачкою. Відповідач має нерегулярний і мінливий заробіток , а тому позивачка правомірно вимагає стягнення з нього аліментів в твердій грошовій сумі. Відповідач не надав суду доказів про неможливість сплачувати аліменти. Оскільки він фактично погодився сплачувати аліменти в тому розмірі як просить позивачка , то суд прийшов до переконання , що з нього слід присудити аліменти в розмірі по 500 грн. на кожну дитину.

Outcome: approved