Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-16 00:00:00

16.12.2013 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивовані тим, що 27.10.1996р. вони зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO]. З січня 2013 року вони припинили шлюбні відносини по причині, що між ними повністю втрачено почуття любові та поваги, на підставі чого просить розірвати шлюб між нею та відповідачем. В судове засідання позивачка з'явилася, надала уточнену позовну заяву, в якій просила розірвати шлюб, укладений між [PERSON] та відповідачем [PERSON], який зареєстрований 27 жовтня 1996 року відділом реєстрації актів цивільного стану к/г Зайнабобад Ленінського району, Республіки Таджикістан, актовий запис № 479. . Після розірвання шлюбу залишити їй прізвище „[PERSON]". Уточнений позов підтримала в повному обсязі, та просила його задовольнити з підстав, вказаних в уточненій позовній заяві, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про місце, день та час судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутністю суду не надав. За таких обставин, справа розглядається в порядку заочного розгляду, відповідно до ухвали суду від 17 квітня 2014 року. Суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку про задоволення позову в повному обсязі. Судом встановлено, що 27.10.1996 року між сторонами був укладений шлюб, про що в Книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за № 479 та к/г Зайнабобад Ленінського району, Республіки Таджикістан було видане Свідоцтво про укладення шлюбу [NUMBER] від 27.09.1996 року (а.с. 23). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON] [PERSON], [INFO] народження, Свідоцтво про народження [NUMBER], видане Дніпровською селищною радою Верхньодніпровського району Дніпропетровської області 21.01.1999р. (а.с. 7). Між сторонами втрачені почуття любові та поваги один до одного, спільне життя не можливе та не відповідає інтересам сторін. Позов був поданий до суду 16 грудня 2013 року та до ухвалення рішення позивачкою не відкликаний. Також суд зазначає, що справа знаходилася в провадженні суду біля 4-х місяців, але за цей час сторони не скористалися можливістю наладити стосунки за зберегти сім'ю. Відповідно до ст. 109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Рішення про розірвання шлюбу постановляється після спливу одного місяця від дня подання заяви. До закінчення цього строку дружина і чоловік мають право відкликати заяву про розірвання шлюбу. Згідно з ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивачки, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін, а також права їхньої дитини, збереження шлюбу не відповідає інтересам позивачки. За таких обставин суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судовий збір, відповідно до ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки у розмірі 229,40 гривень.

Outcome: approved