Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-14 00:00:00

20 вересня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, в якій зазначив, що на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Ізюмської державної нотаріальної контори 22 жовтня 2007 року за реєстровим номером 3-3277 йому належить квартира, розташована за адресою: [ADDRESS]. В зазначеній квартирі, після її продажу, залишилися зареєстрованими колишні власники квартири [PERSON] та [PERSON] а також [PERSON] З 22 жовтня 2007 року, після укладення договору купівлі-продажу, відповідачі в квартирі не мешкають. Реєстрація відповідачів в квартирі, що належить йому на праві власності, порушує його права власника житла, оскільки він змушений оплачувати комунальні послуги за осіб, які фактично не проживають і не користуються житлом, перешкоджає йому оформити субсидію. Позивач [PERSON] в судове засідання не з»явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з»явились, про час і місце судового засідання повідомлені належним чином, причину неявки суду не повідомили, заяви про розгляд справи у їх відсутності не надали. Відповідно до ст. 169 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених ст.157 цього Кодексу, у разі неявки в судове засідання однієї із сторін, про яких немає відомостей, що їм вручені судові повістки, або оповіщених у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, якщо вони повідомили про причини неявки, які судом визнані поважними. Неявка сторін, або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Враховуючи строки розгляду справи суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], оскільки вони належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи та без поважних причин повторно не з"явились в судове засідання, заперечень проти позову не надали, заяви про розгляд справи у їх відсутності не надали. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Ізюмської державної нотаріальної контори 22 жовтня 2007 року за реєстровим номером 3-3277 [PERSON], [PERSON] продали, а [PERSON] купив квартиру, розташовану в [ADDRESS] (а.с.9,10) Таким чином, позивачеві [PERSON] на праві власності належить квартира, розташована за адресою: [ADDRESS]. Як вбачається з домової книги в квартирі за адресою [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [INFO] з 14 лютого 1997 року, [PERSON], [INFO] з 04 липня 1997 року та [PERSON], [INFO] з 24 січня 2007 року.(а.с.11-12) Позивач зазначає, що відповідачі порушують права позивача тим, що не знялись з реєстрації як такі, що не проживають і не користуються жилим приміщенням. Однак, згідно повідомлення адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Харківській області відповідачі: [PERSON], [INFO] значиться зареєстрованою з 07 жовтня 2009 року за адресою : [ADDRESS] [PERSON], [INFO] значиться знятою з реєстраційного обліку за адресою : [ADDRESS] з 10 грудня 2013 року. (а.с.20,21) Таким чином відповідачі [PERSON] та [PERSON] в квартирі, що належить позивачеві [PERSON] не зареєстровані. Відповідач [PERSON] був зареєстрований в квартирі [ADDRESS] як власник квартири. [PERSON] втратив в установленому порядку право користування вказаним вище жилим приміщенням так як 10 липня 200422 жовтня 2007 року продав квартиру [PERSON] та з цього часу і по день розгляду справи у суді в квартирі не проживає. Згідно довідки виданої головою квартального комітету кварталу № 8, посвідченої Виконавчим комітетом Ізюмської міської ради Харківської області 21 листопада 2016 року [PERSON] зареєстрований за адресою : [ADDRESS], але фактично після продажу квартири [PERSON] не проживає з 2007 року. Оскільки квартира [ADDRESS] належить позивачеві [PERSON] на праві приватної власності, до правовідносин, що виникли між сторонами у зв'язку з користування цим житлом, зокрема, при розгляді спору щодо визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, мають бути застосовані положення Цивільного кодексу України. Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 3 ст.10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше. Як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справ розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводилось - до початку розгляду справи по суті. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідач [PERSON] втратив в установленому законом порядку право користування вказаним вище жилим приміщенням, так як з 2007 року, після продажу квартири [PERSON], та по день розгляду справи у суді в квартирі не проживає. Відповідач [PERSON] порушує права позивача тим, що не знявся з реєстрації як такий, що не проживає і не користується жилим приміщенням. В зв'язку з тим, що відповідачем [PERSON] не надано до суду заперечень проти позову, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими. За таких обставин позов підлягає частковому задоволенню, в частині визнання [PERSON] таким що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі, що належить позивачеві. В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки відповідачі [PERSON] та [PERSON] в квартирі, що належить позивачеві [PERSON] не зареєстровані та не проживають та не порушують прав позивача. Відповідно до ст. 7 Закону України « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» втрата права користування житловим приміщенням є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Однією з умов здійснення такої компенсації є документальне підтвердження того, що сторона, на користь якої ухвалено рішення, дійсно понесла ці судові витрати. Судовий збір в сумі 551,20 грн. підлягає стягненню з відповідача [PERSON] згідно квитанції від 12 вересня 2016 року на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial