Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-12 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, мотивуючи позовні вимоги тим, що позивач є власником житлового будинку та господарських будівель, в [ADDRESS]. У даному будинку крім нього зареєстрований також відповідач по справі, який в даному господарстві не проживає більше трьох з половиною років. Реєстрація відповідача в господарстві перешкоджає позивачу користуватися та розпоряджатися його власністю на свій розсуд, а тому просив задовольнити позов. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явися, однак подав заяву, в якій позов підтримує повністю та просить розглянути справу за його відсутності. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади. Заяв та клопотань про перенесення розгляду справи від нього не надходило. Відзиву на позов [PERSON] не подав. Частиною 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних в суду матеріалів. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. Статтею 280 ЦПК України передбачається, що у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, а також якщо відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши подані матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу житлового будинку зареєстрованого в реєстрі за № 1-2235 від 25.12.2014 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 31631209 від 25.12.2014 року [PERSON] належить на праві приватної власності житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до довідки № 1314 від 25.05.2018 року, виданої виконкомом Киселівської сільської ради Кіцманського району Чернівецької області [PERSON] про те, що він є власником житлового будинку, розташованого за адресою [ADDRESS] і в даному будинку зареєстровані: дружина [PERSON], 1990 року народження та [PERSON], 1992 року народження. (а.с.8) Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов [PERSON] в будинку [ADDRESS] встановлено, що [PERSON], [INFO], фактично за даною адресою не проживає вже близько трьох з половиною років, оскільки він із сім'єю вибув на постійне місце проживання в Російську Федерацію, про що стверджують сусіди (а.с.9) Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За правилами ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ст.405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в пункті 39 постанови від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснив, що відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. Частиною 1 статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, згідно з вимогами ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Виходячи з викладеного та зважаючи на те, що відповідач змінив місце проживання, вибувши з житлового будинку позивача і три з половиною роки в цьому житлі не проживає, однак є зареєстрованою за вказаною адресою, а позивач згідно ст.391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, суд знаходить, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved