Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні проїздом. Позов мотивовано, тим, що він, являється власником будинковолодіння [ADDRESS] і проживає там з 1984 року, так як він зі своєю дружиною самі будували вказаний будинок. Так як, будинок знаходиться на великій відстані від дороги, то до нього було виділено проїзд шириною 4.5 м, довжиною 34 м., яким постійно користувалася його сім"я та суміжний сусід, відповідач [PERSON] Даний проїзд визнаний Гайворонською міською радою проїздом загального користування. Так він визначений в земельному кадастровому плані та в технічному паспорті його будинковолодіння. Про це добре відомо і відповідачці. На цьому проїзді знаходяться також дві електроопори, які в двох місцях роблять його ще вужчим. На протязі декількох останніх років їхнього спільного користування загальним проїздом відповідачка намагалася самовільно частково захоплювати його, закладати належним їй майном, в зв'язку з чим вони неодноразово зверталися в міську раду. Гайворонська міська рада зобов'язувала відповідачку очистити даний проїзд, що вона періодично виконувала. Але в цьому році, коли він дуже захворів та знаходився в лікарні (в нього був інсульт), а дружина постійно була біля нього, відповідачка буквально за декілька днів, самовільно захопивши частину проїзду на 1.5 метра по всій довжині, почала будувати кам'яну огорожу. На його прохання припинити будівництво огорожі вона взагалі не реагувала. На його звернення в міську раду зі скаргами про порушення його права відповідачкою, міська рада відреагувала. Представники міської ради оглядали на місці самовільне захоплення відповідачкою спірного проїзду і облаштування там огорожі. Їй було запропоновано звільнити проїзд, але відповідачка на це не зреагувала. Повторно вона була притягнута до адміністративної відповідальності за ст. 152 КУпАП, але проїзду до цього часу так і не звільнила. В даний час він навіть не має можливості завезти до свого подвір'я дрова чи вугілля, так як там залишилося 3-х метри ширини і навіть не може проїхати вантажний автомобіль. Таким чином при обстеженні спірного проїзду, було встановлено, що відповідачкою порушено вимоги ДБН-92 С п.3.14 (д.3.1.), включаючи забезпечення в'їзду пожежних машин, тобто проїзд загального користування [PERSON] зайняла самовільно, збудувавши на ньому кам'яну огорожу на відстані 1.5 м. від межі. У відповідності до ч.2. ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на користування земельною ділянкою, якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Позивач [PERSON]. в судовому засіданні позов підтримав та просить його задовільнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надіслала до суду письмове заперечення в якому вказала, що 3 липня 2012 року вона подала заяву на розробку технічної документації, а 21 грудня 2012 року на сесії міської ради відбулося затвердження технічної документації. При розробці документації відбувалося погодження з міською радою, так як [PERSON] відмовився погоджувати межі. У 2013 році приїхали представники з ПП «І-Експерт-Сервіс» та у присутності представника з Гайворонської міської ради відбили межі. До цього часу будівництво не здійснювалося. Будівництво паркана почалося в серпні 2013 року. Паркан побудований в межах земельної ділянки, яка належить їй. Вона, жодного разу не притягувалася до адміністративної відповідальності згідно ст. 152КУпАП і штрафів не оплачувала. Огорожа побудована з металевого профільного листа висотою 1,2 м на кам'яні основі висотою 20 см. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала і пояснила, що паркан збудований в межах земельної ділянки [PERSON]. Земельна ділянка приватизована. Ширина проїзду достатня для заїзду автотранспорту, а тому підстав задовольняти позов і зносити паркан немає. Представник Гайворонської міської ради Мурована Т.Ю. пояснила, що між сторонами виникали спори та конфлікти з-за проїзду, а тому [PERSON] було рекомендовано встановити межу. Погодивши всі необхідні документи [PERSON] встановила межові знаки та паркан. Відповідачкою ніяких порушень не допущено. Ширина проїзду достатня для проїзду автомобілів, а тому позов не підлягає задоволенню. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони по справі є сусідами і проживають поряд. До їх домоволодінь по [ADDRESS] є проїзд. Відповідач по справі [PERSON] збудувала паркан по межі своєї земельної ділянки. Правовідносини які склались між сторонами регулюються ст. 16, 391 ЦК України, ст. 152 ЗК України. У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Ч. 2 ст. 16 ЦК України встановлено спосіб захисту цивільних прав та інтересів судом до яких належить припинення дії яка порушує право, відновлення становища яке існувало до порушення. Згідно ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Позивач мотивує свій позов тим, що належним чином не може користуватись земельною ділянкою та будинком, оскільки вантажним автомобілем не може проїхати до свого подвір'я, щоб завезти дрова та вугілля. Позивач не надав суду належних доказів порушення його прав як власника будинку та земельної ділянки, доказів того яка була ширина проїзду до побудови паркану [PERSON] Відповідач надала суду докази, що паркан побудований в межах її земельної ділянки: рішення № 1166 від 21.12.2012 року Гайворонської міської ради (а.с. 33), акт про встановлення в натурі меж земельної ділянки (а.с. 42, 43). З додатку до акта про погодження в натурі меж земельної ділянки від 21.12.2012 року вбачається, що спірний проїзд знаходиться в землях загального користування Гайворонської міської ради (а.с 45) і не являється власністю позивача [PERSON]. З наданих суду сторонами світлин вбачається, що проїзд достатній для заїзду вантажних та легкових автомобілів (а.с. 59, 64, 65, 107, 108, 109, 124). При таких обставинах позов не підлягає задоволенню

Outcome: dismissed