Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до Оратівського районного суду Вінницької області з позовною заявою до Оратівської селищної ради Оратівського району Вінницької області про визнання права власності на ? частку житлового будинку з господарськими будівлями в порядку спадкування за законом. Позивач [PERSON], будучи належним чином повідомлений про день та час розгляду справи в судове засідання не з'явився, надавши заяву, щоб справу розглянули без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник позивача [PERSON], будучи належним чином повідомлена про день та час розгляду справи в судове засідання не з'явилася, надавши заяву, щоб справу розглянули без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача Оратівської селищної ради Оратівського району Вінницької області Барський І.І., будучи належним чином повідомлений про день та час розгляду справи в судове засідання не з'явився, надавши заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги на розсуд суду. Від сторін надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 158 ЦПК України, у зв'язку з чим в силу ч. 2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 174 і 175 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст.174 ЦПК України, позивач може відмовитись від позову, а відповідач визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи із слідуючого. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 11.03.1996 року [PERSON] померла [INFO] року в с. Рожична Оратівського району Вінницької області. [PERSON] заповіту не залишила. Спадкоємцями першої черги, згідно ст. 549 ЦК УРСР (в ред. 1963 року), є чоловік - [PERSON], який згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 18.10.2017 року помер [INFO] року не встигнувши переоформити ? частку житлового будинку своєї дружини,та діти спадкоємця - [PERSON], який бажає прийняти спадщину та [PERSON], який від прийняття спадщини відмовився написавши відповідну заяву. Осіб, які згідно ст. 535 ЦК УРСР (в ред. 1963 року) мають право на обов'язкову частку у спадщині немає. На день смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, яке складається із ? частки житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого по [ADDRESS]. 14.12.2012 року Гайсинським бюро технічної інвентаризації виготовлено технічний паспорт на ? частку житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований по [ADDRESS], власником якого є [PERSON]. Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 28.12.2012 року виданого виконавчим комітетом Рожичнянської сільської ради Оратівського району Вінницької області, [PERSON] належить ? частка житлового будинку, що розташований по [ADDRESS] на праві приватної спільної часткової власності. Згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 19.03.1959 року [PERSON] та [PERSON] одружилися 19.03.1959 року. Прізвище дружини після одруження змінено на [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 08.12.1959 року [PERSON] народився [INFO] року батьками якого вказані [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до заяви від 24.11.2017 року [PERSON] відмовляється від прийняття спадщини. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 06.10.1964 року [PERSON] народився [INFO] року батьками якого вказані [PERSON] та [PERSON]. Як вбачається з витягу зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові справи) № 50020113 від 24.11.2017 року заповіт [PERSON] не складався. Як вбачається з витягу зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 50020144 від 24.11.2017 року спадкова справа до майна померлої [PERSON] не заводилась. Згідно рішення Рожичнянської сільської ради Оратівського району Вінницької області 8 сесії 7 скликання від 18.04.2016 року перейменовано вулиці в [ADDRESS] Як вбачається з довідки № 474 від 27.11.2017 року виданої Оратівською селищною радою Оратівського району Вінницької області, що в записах в по господарській книзі № 2 особовий рахунок [NUMBER] погосподарський двір в [ADDRESS] побудований у 1962 році відноситься до колгоспного двору. Станом на 15.04.1991 року склад двору слідуючий: [PERSON], [INFO], помер [INFO] року та [PERSON], [INFO], померла [INFO] року. Як вбачається з довідки № 475 від 27.11.2017 року виданої Оратівською селищною радою Оратівського району Вінницької області, що на день смерті [PERSON], яка померла [INFO] року згідно записів в погосподарській книзі № 2 особовий рахунок [NUMBER] в [ADDRESS] спільно проживав та був зареєстрований: [PERSON], [INFO], помер [INFO] року. Як вбачається з постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 663/01-16 від 24.11.2017 року, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року на ? частку житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель, що знаходиться за адресою [ADDRESS] у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на ? частку житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель належну спадкодавцю [PERSON]. Юридично оформити прийняття спадкового майна позивач [PERSON] позбавлений можливості, оскільки нотаріусом було відмовлено, оскільки за життя спадкодавця не було виготовлено правовстановлюючих документів на житловий будинок, тому змушений звернутися до суду з відповідною позовною заявою. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Спадкові відносини в Україні регулюються Цивільним кодексом України законами України від 2 вересня 1993 року N 3425-ХІІ "Про нотаріат", від 23 червня 2005 року N 2709-IV «Про міжнародне приватне право", іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. З метою забезпечення однакового застосування законодавства про спадкування Пленум Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» (далі-Постанова Пленуму) дав відповідні роз'яснення. Відповідно до частин 2 та 3 п.1 Постанови Пленуму відносини спадкування регулюються правилами ЦК ( 435-15 ), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004-року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли і продовжують існувати після набрання ним чинності. До відносин спадкування необхідно застосовувати законодавство чинне на час відкриття спадщини. Спадщина відкрилась [INFO] року в день смерті спадкодавця [PERSON]. В цей час діяв ЦК УРСР (1963 року). Згідно цього, зазначений нормативно-правовий акт потрібно застосувати для вирішення цих спірних правовідносин. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Момент відкриття спадщини міститься в правилі ст. 525 ЦК УРСР , а саме моментом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. За змістом розділу VІІ ЦК УРСР (1963 р.), прийняття спадщини - це акт, який поширюється на всі об'єкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР (1963 р.) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР (1963 р.) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст. 550 ЦК УРСР (1963 року), якщо спадкоємець в установлений ст. 549 ЦК УРСР строк вступив в управління або володіння спадковим майном чи його частиною, суд з цих підстав вирішує питання не про продовження пропущеного строку, а про визнання права на спадкове майно (п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 24.06.1983 року (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин). Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" справи про спадкування за законом мають вирішуватись на основі правил глави 85 ЦК України. Спадкування за законом здійснюється почергово. Право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. На підставі ст. ст. 524-527, 534, 548, 549 ЦК УРСР (1963 року),

Outcome: approved