Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

02.09.2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав, в якому вказала, що 27.02.2013 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. Від цього шлюбу народився син [PERSON], [INFO], який весь час проживає з позивачем. Через 1 рік 10 місяців, а саме: 06.01.2015 року шлюб між сторонами було припинено на підставі рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 26.12.2016 року. Далі в позові зазначила, що після того, як позивачка почала проживати окремо, всі питання про виховання дитини вирішуються нею самостійно, без участі та підтримки з боку відповідача. Сам же відповідач ніяким чином не піклується про сина, не проявляє зацікавленості в його подальшій долі, не цікавиться станом його здоров'я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу. Так, відповідач станом на 31.05.2016 року, заборгував алвменти на суму 16442 грн. Ця сума продовжує збільшуватись. Він, об'єктивно не допомагає і не прикладає зусиль у вихованні свого сина. Відповідач робив декілька спроб без попередження позивача поспілкуватись з сином за місцем його проживання та у дитячому садку, але позивач принципово проти цього, оскільки відповідач робить це у стані алкогольного сп'яніння. Прохає суд позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], уродженця м. Гуляйполе, Запорізької області, громадянина України, який проживає: [ADDRESS], щодо малолітнього сина [PERSON], [INFO] В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали, прохали суд задовольнити його в повному обсязі, позивачка додатково суду пояснила, що переїхала в м. Пологи, Пологівського району, Запорізької області через 3 місяці. Відповідач приїжджав, бив вікна, дряпав ворота, намагався викрасти у стані алкогольного сп'яніння сина, переслідував її з дитиною, вона зверталась до правоохоронних органів щодо неправомірних вчинків свого чоловіка, але кримінальна справа не відкривалась, відповідач був декілька разів притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинені правопорушення, погрожував позивачці в смс-повідомленнях, він раніше судимий. Син хворіє та потребує лікування, але відповідач жодної допомоги з цього приводу не надає,має заборгованість по аліментам, сама ж позивачка не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, отримує соціальну допомогу. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, заперечує проти його задоволення. Суду пояснив, що він є батьком малолітнього [PERSON], [INFO], з позивачкою розлучився в 2014 році, з дитиною бачитись змоги не має, оскільки позивачка не надає такої можливості. Звертався з заявою до Комісії з питань захисту прав дитини Пологівської районної державної адміністрації Запорізької області щодо розв'язання спору між ним та позивачкою щодо його участі у вихованні сина. З даного питання було прийняте відповідне розпорядження, розпорядження голови райдержадміністрації від 18.03.2014 року № 125. В 2015 року звернувся з позовом до Пологівського районного суду Запорізької області про усунення перешкод в спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, але в задоволенні позову йому було відмовлено 20.05.2015 року. На даний час він тимчасово не працює, перебивається тимчасовими заробітками, заперечую проти твердження позивачки, що він не бажає приймати участі у вихованні дитини, аліменти сплачував, але не в повному обсязі. В судовому засіданні представник третьої особи позовні вимоги, заявлені позивачем, не підтримав, заперечує проти задоволення позову. Суду пояснив, що відповідно до акту обстеження умов проживання від 23.09.2016 року, відповідач з матір'ю проживає в житловому будинку, який за заповітом належить відповідачу, на час обстеження в родині створено належні умови для повноцінного утримання та виховання малолітньої дитини. Підтримав висновок органу опіки та піклування Гуляйпільської районної державної адміністрації Запорізької області про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що є батьком позивачки, відповідач участі у вихованні онука не приймає, необхідних коштів на його потреби не надає, раніше судимий, приїздить до дитини в стані алкогольного сп'яніння. Постійно погрожує, був засуджений за побиття його у власному дворі, сусід відтягував [PERSON] від нього, який нецензурно висловлювався, на паркані написав нецензурне слово, бив вікна, часто приїздив у нетверезому стані. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він є сусідом позивачки, та її батько постраждав від дій відповідача. Був свідком, коли [PERSON] бився з батьком позивачки [PERSON], а він відтягував від лежачого батька позивачки [PERSON], який був у стані алкогольного сп'яніння, у [PERSON] була розбита губа. Бачив, як [PERSON] приїжджав, приносив пакети, стукав, розбив вікно, чув крики [PERSON] з нецензурною лайкою. Суд, вислухавши доводи сторін, свідків, вивчивши матеріали справи, приходить до слідуючого, що даний позов підлягає задоволенню, поскільки судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. 27.02.2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Гуляйпільського районного управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 08 (а. с. 8) [INFO] народився [PERSON], згідно свідоцтва про народження серії: [NUMBER] виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Гуляйпільського районного управління юстиції у Запорізькій області від 24.09.2013 року. В графі: "Мати" зазначена: "[PERSON]", в графі: "Батько" - "[PERSON]" (а. с. 9). Шлюб між сторонами припинено 06.01.2015 року на підставі рішення Пологівського районного суду Запорізької області № 324/2399/14-ц н/п 2/324/752/2014 від 26.12.2014 року згідно службової відмітки на свідоцтві про шлюб серії [NUMBER] виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Гуляйпільського районного управління юстиції Запорізької області, проставленої Відділом ДРАЦС Пологівського РУЮ в Запорізькій області 27.02.2013 року(а. с. 8). Згідно листа Пологівської районної державної адміністрації Запорізької області № 01-18/0621 від 05.08.2016 року розпорядження голови Пологівської РДА № 125 від 18.03.2014 року було винесено рішення про можливість спілкування позивача з дитиною і був встановлений графік цього спілкування (а. с. 13). Згідно вироку Пологівського районного суду Запорізької області від 09.04.2015 року, відносно [PERSON], [INFO], затверджено угоду про примирення між потерпілим [PERSON] та обвинуваченим [PERSON] від 24.03.2015 року, та визнано винним [PERSON] у скоєєні кримінального правопорушення передбачсного ч. 1 ст. 125 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу на користь держави у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.( а. с. 53-54). Згідно рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 20.01.2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, та визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, в задоволенні якого йому було відмовлено (а. с. 55). Згідно довідок № 1989 та " 1987 від 21.09.2016 року виданих КУ "Гуляйпільська центральна районна лікарня" Гуляйпільської районної ради Запорізької області, [PERSON] на обліку в лікаря нарколога та лікаря-психіатра не знаходиться (а. с. 34,35). Згідно акту обстеження умов проживання [PERSON] від 23.09.2016 року, проведено обстеження умов проживання по [ADDRESS]. На час обстеження в родині створено належні умови для повноцінного утримання та виховання малолітнього сина (а. с. 36). Відповідно висновку Гуляйпільської районної державної адміністрації Запорізької області про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] № 247/01-16 від 24.11.2016 року, є недоцільним позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], по відношенню до малолітнього сина [PERSON], [INFO] ( а. с. 49). Згідно розрахунку заборгованості боржника по аліментах від 02.06.2016 року виданого державним виконавцем Гуляйпільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Налапко О. П., заборгованість відповідача станом на 31.10.2015 року з урахуванням добровільно сплачених сум; 799,97 грн, складає 16442,19 грн (а. с. 10). Згідно розрахунку заборгованості боржника по аліментах від 02.06.2016 року виданого державним виконавцем Гуляйпільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Налапко О. П., заборгованість відповідача станом на 31.10.2016 року з урахуванням добровільно сплачених сум; 3144,20 грн, складає 17446,29 грн (а. с. 44). Згідно розрахунку заборгованості боржника по аліментах від 02.06.2016 року виданого державним виконавцем Гуляйпільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Налапко О. П., заборгованість відповідача станом на 31.10.2016 року, складає 13750,00 грн (а. с. 46). Згідно письмового висновку органу опіки та піклування Гуляйпільської районної державної адміністрації Запорізької області № 247/01-16 від 24.11.2016 року, вважають недоцільним позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], по відношенню до малолітнього сина [PERSON], [INFO] ( а. с. 49) з посиланням на акти обстеження умов проживання та позитивної характеристики відповідача. Позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 11 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно до п. 2 ч. 1 ст.164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Відповідно до ст. 165 Сімейного Кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. На підставі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до пунктів 15 та 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Таким чином, суд вважає, що є всі підстави, для позбавлення батьківських прав відповідача - [PERSON], так як будучи батьком малолітнього сина [PERSON], [INFO], він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню сина, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, зовсім не цікавиться його життям та здоров'ям, не надає матеріальної допомоги щодо його утримання, враховуючи його винну поведінку, з урахуванням її характеру. Про свідоме нехтування відповідачем [PERSON] своїми обов'язками по вихованню дитини також свідчить та обставина, що він на протязі тривалого часу, в добровільному порядку не виділяє в повному обсязі необхідних коштів для утримання, та як слідує з пояснень в судовому засіданні позивачки, під час розгляду справи в суді відповідач неодноразово направляв їй смс-повідомлення з погрозами та нецензурними висловлюваннями. Враховуючи особу відповідача, його недбале ставлення до свого сина, суд вважає неможливим застосування до нього такого заходу як попередження відповідача про необхідність змінити своє ставлення до виховання дитини. За сукупності вищевказаних обставин, які повністю підтверджуються доказами, дослідженими в судовому засіданні, суд вважає доцільним позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Згідно з ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів, щодо участі одного з батьків у вихованні дитин, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визначення його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклуванню. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, що стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України). При цьому суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обгрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України). Враховуючи вищевикладене, суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування. Разом з тим, суд роз'яснює відповідачу, що відповідно до ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення своїх батьківських прав. У разі позитивної зміни поведінки відповідача, зміни його ставлення до виховання та утримання сина, враховуючи обставини, які були підставою для позбавлення батьківських прав, суд постановить рішення відповідно до інтересів дитини. А тому позов підлягає задоволенню, як такий, що ґрунтується на законі, підтверджений встановленими обставинами та наданими доказами.

Outcome: approved