Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

[PERSON], звернувся до суду з позовом в якому зазначив, що перебував у шлюбі з відповідачкою з 24.09.1983 по 10.04.2014 роки перебували у зареєстрованому шлюбі, котрий розірваний за рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя, справа № 332/1297/14-ц (пр. № 2/332/510/14). 20.06.1994 року у відповідності до вимог, закріплених у ст. 41, 47, 128, 153-154, 227, 424-427 ЦК України (в ред. 1963 року), ст. 22 КпроШС України, - шляхом укладання договору довічного утримання з відчужувачем [PERSON] у спільну сумісну власність подружжя придбали 57/100 (пятьдесят сім сотих) часток будинковолодіння № 20, розташованого на земельній ділянці площею 600 кв.м., по вулиці Бетонна у місті Запоріжжя. Зазначений правочин пройшов реєстрацію в ОП «ЗМБТІ» 29.07.1994 року. Відчужувач [PERSON] померла 17.09.1994 року, про що у Шевченківському РАЦС ЗМУЮ зроблений відповідний запис № 2033 та видано свідоцтво «Про смерть» серії 1-ЖС№258336. За висновком фахівця на 09.02.2015 року (Вих.№6921/09) вартість зазначеного вище обєкта нерухомості складає 135.000 (сто тридцять пять тисяч) гривень. Жодних умов про те, що грошові кошти, витрачені на придбання будинковолодіння, є особистою власністю того чи іншого подружжя, - нотаріальні та будь-які інші документи - не містять. Всі спроби розділити спільне майно позасудовим шляхом позитивних результатів не дали, у звязку з чим він змушений звернутися до суду з позовом про поділ спільного майна. З посиланням на ст. 60, 69, 70, 71 СКУ, пп.2-3 ч. 1 ст. 365, ч. 3 ст. 368, ч. 1-2 ст. 372 ЦКУ, пп. 5, 7 постанови ВСУ № 20 від 22.12.1995 р. „Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності ; пп. 22, 24-25, 30 постанови ВСУ № 11 від 21.12.2007 р. „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя [PERSON] просить суд розділити спільне майно в рівних частках, а саме: визнати за [PERSON], [INFO], ІПН [NUMBER], - право приватної власності на ? (одну другу) частку спільного майна подружжя, яка відповідає 57/200 (пятьдесят сім двухсотих) часток будинковолодіння №20, загальною площею 85, 7 (вісімдесят п»ять цілих сім десятих) кв.м., жилою площею 35, 1 (тридцять пять цілих одна десята) кв.м., розташованого на земельній ділянці площею 600 кв.м., по вулиці Бетонна у місті Запоріжжя, а також судові витрати, які складаються з судового збору -675 (шістсот сімдесят п»ять) гривень, 600 (шістьсот) гривень вартісті оцінки будинку. Крім цього, [PERSON] просить у задоволенні зустрічного позову відмовити, в обґрунтування своїх заперечень надав копію звіту про оцінку транспортного засобу, копію технічного паспорту. В свою чергу [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом до [PERSON], в якому зазначила, що під час перебування у шлюбі ними дійсно в серпні 1995 року був придбаний транспортний засіб марки «Volkswagen passat», 1985 року випуску, державний номер 07482НА, вартістю 2500 долларів США (нині близько 60.000, 00 грн), колір бежевий, номер кузова [NUMBER], просить суд визнати за нею право власності на ? (одну другу) частку зазначеного транспортного засобу. В судовому засіданні представник позивача заявлені ним позовні вимоги підтримав у повному обсязі, з посиланням на викладені в позові доводи. Зістрічні позовні вимоги [PERSON] з огляду на їх зміст та обґрунтування вважає безпідставними й недоведеними належними доказами, просить в задоволенні зустрічного позову відмовити з урахуванням того, що на теперішній час зазначений транспортний засіб має державний реєстраційний номер АР 1677АІ, з 18.07.2014 року належить сторонній особі [PERSON], на підтвердження чого остання має техпаспорт СХХ№160051. Також [PERSON] послався на звіт фахівця від 14.082015 року, з якого вбачається, що вартість якого складає 28910 гривен. Відповидач [PERSON] та її представник заявлені до неї позовні вимоги не визнала, зазначивши, що спірне домоволодіння вона вважає особистою приватною власністю, яка не підлягає поділу як спільне майно подружжя. Просить суд відмовити [PERSON] у задоволенні первісного позову, задовольнивши лише позову зустрічний. Вислухавши пояснення, перевіривши докази, суд встановив певні юридичні факти та відповідні ним правовідносини. Згідно ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів. Відповідно до розяснень п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.06.2009 року „Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду", оскільки підставою позову є фактичні обставини, що наведені у заяві, то зазначення позивачем конкретної правової норми на обгрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору. Як встановлено в судовому засіданні й проти чого не заперечують сторони, вони перебували у шлюбі з 24.09.1983 по 10.04.2014 роки, котрий розірваний за рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя, справа № 332/1297/14-ц (пр. № 2/332/510/14). 20.06.1994 року був укладений договір довічного утримання з відчужувачем [PERSON] , за яким придбано 57/100 (пятьдесят сім сотих) часток будинковолодіння № 20, розташованого на земельній ділянці площею 600 кв.м., по вулиці Бетонна у місті Запоріжжя. Зазначений правочин пройшов реєстрацію в ОП «ЗМБТІ» 29.07.1994 року. Відчужувач [PERSON] померла 17.09.1994 року, про що у Шевченківському РАЦС ЗМУЮ зроблений відповідний запис № 2033 та видано свідоцтво «Про смерть» серії I-ЖС №258336. За висновком фахівця на 09.02.2015 року (Вих. №6921/09) вартість зазначеного вище об»єкта нерухомості складає 135.000 (сто тридцять пять тисяч) гривень. Сторони не заперечують, що в серпні 1995 року був придбаний транспортний засіб марки «Volkswagen passat», 1985 року випуску, державний номер 07482НА, колір бежевий, номер кузова [NUMBER], котрий, на теперішній час має державний реєстраційний номер АР 1677АІ, з 18.07.2014 року належить сторонній особі [PERSON], на підтвердження чого остання має техпаспорт СХХ№160051. Згідно зі звітом фахівця від 14.082015 року вартість транспортного засобу складає 28910 гривен. Згідно ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Разом з тим, згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів. Законодавство відносить договір довічного утримання до різновиду договорів, пов'язаних із переходом права власності. Відповідно до положень ст. 425 ЦК УРСР в ред. 1963 року (діяв на час виникнення спірних правовідносин), за договором довічного утримання одна сторона, що є непрацездатною особою за віком або станом здоров'я (відчужувач), передає у власність другій стороні (набувачеві майна) будинок або частину його, взамін чого набувач майна зобов'язується надавати відчужувачеві довічно матеріальне забезпечення в натурі у вигляді житла, харчування, догляду і необхідної допомоги. Майно, нажите подружжям за час шлюбу, згідно ст.. 22 КпШС, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Так, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Договір довічного утримання (догляду) є: одностороннім та реальним - тому, що договір вважається укладеним з моменту передачі речі за умови досягнення згоди сторін за всіма суттєвими умовами та набуває чинності з моменту його державної реєстрації і в цей же момент до набувача пере ходить право власності на будинок (інше майно). Характерною ознакою цього договору є те, що він тягне за собою перехід права власності і у зв'язку з цим, важливим є момент коли особа, на користь якої укладається договір, стає повноправним власником відповідного нерухомого майна. Вказаний договір укладається у письмовій формі та підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню. Окрім того, у випадку коли мова йде про укладання договорів, предметом яких є нерухоме майно, такі договори, також, підлягають державній реєстрації. Дійсно у випадку укладення договору довічного утримання (догляду) набувач стає власником майна після належного оформлення договору, але на відміну від договору дарування він обмежений у діях, направлених на розпорядження таким майном на весь час чинності договору, тобто за життя відчужувача. Так, зокрема набувач не має права під час дії договору обтяжувати одержане майно боргами, відчужувати його, передавати у заставу. Також, протягом життя відчужувача, на це майно не може бути звернене стягнення. Тобто до смерті відчужувача право розпорядження майном, переданого за договором довічного утримання законодавчо обмежене. З метою дотримання набувачем зазначених обмежень, при нотаріальному посвідченні договору нотаріусом накладається заборона на відчуження такого майна. Але ж право власності на майно, передане по договору довічного утримання, виходячи з визначення поняття цього договору та, враховуючи встановлену законодавством форму, виникає з моменту нотаріального посвідчення договору, а якщо договір підлягає державній реєстрації - з моменту такої реєстрації. Набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду) з моменту посвідчення такого договору та з моменту такої реєстрації. Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що відповідна частка зазначеного будинку є майном, набутим сторонами під час перебування у зареєстрованому шлюбі, є спільною сумісною власністю подружжя. Також суд вважає, до спільної сумісної власністі слід віднести автомобіль,який, є речь неподільная. В звязку з тим, що предмет спору на момент розгляду справи судом було відчужено, суд вважає, що позовна вимога в частині визнання права власності на 1/2 його частки не може бути вирішена, оскільки спірне майно знаходиться поза межами володіння подружжя, натомість в даному випадку слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] відповідну компенсацію еквіваленту вартості вказаного майна на суму 14455 грн Щодо розподілу судових витрат суд вважає наступне. Згідно до ч. 1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. У звязку з задоволенням позовних вимог [PERSON] в повному обсязі, підлягає стягненню найого користь з [PERSON] сплачений ним судовий збір в розмірі 675 гриивен та вартість оцінки будинковолодіння 600 гривен. У звязку з задоволенням позовних вимог [PERSON] частково на суму 14455 гривен компенсація вартісті тарснпортного засобу -, то на користь [PERSON] підлягає стягненню з [PERSON] судовий збір в розмірі 144 гривені 55 копійок. Тому шляхом взаємозаліку, на користь [PERSON] з [PERSON]М підлягає стягненню судовий збір у розмірі 530 грн 45 коп.

Outcome: partial