Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-18 00:00:00

27.05.2014 року позивач [PERSON] звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON], третя особа Служба у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації про надання дозволу на виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди батька. В обґрунтування позову зазначила, що з 05.09.2002 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] та від шлюбу мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що [PERSON] з родиною разом не проживає, з дитиною не спілкується, його місце знаходження не відоме. Водночас спільна дитина сторін часто хворіє застудними захворюваннями, знаходиться під диспансерним наглядом у гастроентеролога, та, відповідно до рекомендацій лікарів, для дитини корисно періодично перебувати на морі та в горах. Таким чином, для забезпечення можливості виїзду дитини за кордон без згоди батька, позивач звернулася до суду з вказаним позовом та просила надати дозвіл на виїзд дитини за кордон без згоди батька до досягнення дитиною повноліття, а також на виготовлення документів для тимчасового виїзду дитини до країн дальнього та ближнього зарубіжжя до досягнення дитиною повноліття. 19.06.2014 року представник позивача подав до суду заяву про уточнення позовних вимог та просив суд надати дозвіл [PERSON] на виїзд [PERSON] за кордон без згоди батька до 31.03.2015 року в наступні країни світу: Єгипет, Болгарія, Туреччина, Об'єднані Арабські Емірати, країни Європейського союзу, Грузія, Камбоджа, Таїланд, Малайзія та інші країни Азії. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за своєї відсутності, зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач та третя особа в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, відповідно до законодавства. За таких обставин, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні достовірно встановлено, що 05.09.2002 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним центром розвитку сім'ї, актовий запис №1938. Як вбачається з Свідоцтва про народження Серія [NUMBER] від 21.08.2003 року, у сторін є спільна дитина - малолітній син [PERSON], [INFO]. Син проживає з позивачкою, батько участі у вихованні дитини не приймає, з сином не спілкується, наразі його місце проживання невідоме. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57, виїзд за межі України громадянина, який не досяг шістнадцятирічного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаною Україною 21.02.1990 року, ратифікована Україною 27.02.1991 року , встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ст. 141 СК визначена рівність прав та обов'язків батьків відносно дитини. У відповідності до вимог ст.ст.7, 155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Як вбачається з позовної заяви та відповідно до наданих доказів, зокрема довідки Міської дитячої клінічної лікарні №1 від 20.05.2014 року, малолітній [PERSON] потребує санаторно-курортного лікування. Водночас, через відсутність можливості отримати відповідну згоду від відповідача [PERSON], позивач позбавлена можливості здійснювати тимчасовий виїзд з дитиною за кордон для здійснення оздоровлення сина. Згідно зі ст. 2 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України, документами, що надають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Відповідно до ст. 4 Закону, оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків. Таким чином, виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку у супроводі одного з батьків та при відсутності згоди другого з батьків, здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до вищезазначеного, з метою забезпечення гарантованих державою прав та інтересів дитини, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позову.

Outcome: approved