Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-19 00:00:00

17.10.2013 року [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON], третя особа Служба у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві адміністрації про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 26.10.2002 року перебувала в шлюбі з відповідачем [PERSON]. Від шлюбу мають спільну дитину - малолітнього [PERSON], [INFO]. Дитина постійно проживає разом з позивачем. 02.03.2011 року шлюб між відповідачем та позивачем було розірвано за рішенням суду. Зазначила, що відповідач ухиляється від свого обов'язку утримувати дитину, не приймає участі в виховані дитини, не цікавиться життям сина, не провідує його. Таким чином, [PERSON]самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків. Крім того, позивач зазначила, що відповідач веде антисоціальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, наркотичними засобами, також неодноразово був умовно засуджений. З огляду на таке, оскільки відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, просила позбавити останнього батьківських прав відносно сина [PERSON] та стягувати з [PERSON] аліменти на утримання дитини в розмірі ? частини від всіх доходів щомісячно, але не менше 30 % відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідної вікової категорії. Позивач надала суду заяву про розгляду справи за її відсутності, зазначила, що проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відповідно до законодавства. Представник третьої особи Служби у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності та зазначив, що проти винесення заочного рішення не заперечує. Надав суду Висновок, згідно якому зазначено, що батько дитини [PERSON] участі у вихованні дитини не приймає, з січня 2010 року проживає окремо від сина, не піклується про його духовний та фізичний розвиток, матеріально не утримує дитину, не надає доступу до культурних та духовних цінностей, таким чином, не виконує обов'язків, покладених на нього СК України. Малолітній [PERSON] постійно проживає разом з матір'ю та вітчимом, за місцем проживання забезпечений усім необхідним для життя та розвитку. Відповідно до даних Голосіївського РУ ГУМВС України в м. Києві [PERSON] характеризується негативно. Беручи до уваги вищевказане, Комісією з питань захисту прав дитини було прийнято рішення про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього [PERSON], [INFO]. За таких обставин, враховуючи заяву позивача, суд на місці ухвалив проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення. Суд, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. В п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 р. N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав'зазначається, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Судом достовірно встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 26.10.2002 року. [INFO] року у них народився син - [PERSON], про що в Книзі реєстрації актів про народження зроблено запис за № 333 та видано Свідоцтво про народження серія [NUMBER]. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 01.02.2011 року, яке набрало законної сили 01.03.2011 року, шлюб між [PERSON] та відповідачем [PERSON] було розірвано. Згідно висновку органу опіки та піклування Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] було встановлено, що батько дитини [PERSON] з 2010 року проживає окремо від дружини та сина. З часу роздільного проживання [PERSON] участі в вихованні сина не приймає, що підтверджується двома характеристиками та психолого-педагогічною характеристикою учня гімназії №179 м. Києва, довідкою Амбулаторії загальної практики сімейної медицини №3. Малолітній [PERSON] проживає разом з матір'ю та вітчимом, за місцем проживання всім необхідним для повноцінного життя та розвитку забезпечений. [PERSON] покладених на нього Сімейним кодексом України обов'язків не виконує, про фізичний та духовний розвиток сина не піклується, спілкування з ним не підтримує, матеріальної допомоги не надає, доступу до культурних та інших цінностей не забезпечує. Крім того, відповідно до інформації Голосіївського РУ ГУМВС України в м. Києві [PERSON] характеризується негативно. Беручи до уваги вищевказане, Комісією з питань захисту прав дитини було прийнято рішення про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього [PERSON], [INFO]. Враховуючи вищевикладене, та беручи до уваги висновок органу опіки та піклування Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] є обґрунтованими, повністю доведеними, а отже підлягають задоволенню. Стосовно вимог позивача щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини в розмірі ? частини від всіх видів його доходу щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідної вікової категорії, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч.1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч. 2 вказаної статті, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. В позовній заяві позивачем зазначено, що відповідач аліментів на користь інших осіб не сплачує, стягнень по виконавчим документам не має, в шлюб після розлучення не вступав та інших дітей не має. Водночас, у заяві відсутні відомості про наявність офіційного працевлаштування відповідача або інших можливих джерел його доходу та не додано жодних документів на підтвердження цього, таким чином у суду відсутня можливість достовірно встановити розмір щомісячного доходу [PERSON]. Разом з тим, відповідач є особою працездатного віку та відповідно до положень ст. 180 СК України, він зобов'язаний нести витрати по утриманню спільної дитини. Таким чином, оскільки обов'язок утримання дитини покладається на обох з батьків, а також враховуючи, що відповідач не має на утриманні інших осіб, суд вважає за доцільне встановити розмір аліментів в розмірі ? частини від всіх доходів щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідної вікової категорії. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial