Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою відповідно до якої просив суд винести рішення, яким зменшити розмір аліментів, стягнутий з його заробітку на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] ,[INFO] в твердій грошовій сумі з 1500 грн. до 500 грн., але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набранням рішенням суду законної сили до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги мотивував тим, що з 22 липня 2000 року по 3.11.2011 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON]. Від шлюбу мають вони сина [PERSON],[INFO]. Рішенням Крюківського районного суду м.Кременчука від 3.11.2011 року у справі № 2/1767/2011 року за його позовом до [PERSON] шлюб між ними розірвано. На підставі рішення Крюківського районного суду м.Кременчука від 5.03.2012 року у справі за позовом [PERSON] до нього про стягнення аліментів на нього був покладений обов'язок сплачувати аліменти на утримання їхньої дитини [PERSON],[INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісячно починаючи з 30 листопада 2011 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Під час розгляду вказаної справи, предметом розгляду якої було стягнення з нього аліментів на утримання дитини, він не заперечував проти стягнення з нього аліментів в розмірі 1500 грн., що випливає з тексту описової частини рішення Крюківського районного суду м.Кременчука від 5.03.2012 року по цивільній справі № 2/2203/11. Його позиція як батька була спрямована на досягнення спільного інтересу між ним та відповідачем [PERSON] щодо визначення розміру аліментів необхідних та достатніх для утримання їхнього спільного малолітнього сина. На той час він мав постійне місце роботи вахтовим методом в Російській Федерації та офіційно отримував заробітну плату, якої було достатньо для того щоб утримувати не лише себе, але й свою неповнолітню дитину і він з радістю був сплачувати 1500 грн. як аліменти на матеріальне та духовне забезпечення своєї дитини, про що він відкрито заявив суду, шляхом направлення відповідної заяви, у такий спосіб визнавши позов та розмір аліментів, яких просила мати дитини. Після того, як 5.03.2012 року Крюківським районним судом м.Кременчука по цивільній справі 2-2203/11 було ухвалено рішення про стягнення з нього аліментів на утримання дитини, він добровільно сплачував протягом більш як чотирьох років підряд аліменти в розмірі 1500 грн., як і було визначено та встановлено судовим рішенням. За цей час він одружився з [PERSON], яка після реєстрації шлюбу взяла його прізвище, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] від 22.07.2012 року. Вдруге одружившись він продовжував добросовісно відноситися до виконання покладеного на нього обов'язку по сплаті аліментів. Заборгованість по сплаті аліментів у нього відсутня, що підтверджується довідкою Крюківського ВДВС Кременчуцького МУЮ № 3296 від 25.02.2016 року. У 2013 році він втратив роботу і з того часу по сьогоднішній день він ніде не працював, не отримував та не утримує доходів і заробітку, оскільки не має можливості влаштуватись на роботу за спеціальністю із заробітком необхідним та достатнім для утримання не лише себе, але й свого сина. Виживає за рахунок тимчасових заробітків, постійного місця роботи не має. [INFO] у нього та у його дружини народилася донька [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження. Його дружина [PERSON] на даний час не працює, оскільки знаходиться у відпустці по догляду за дитиною з 4.01.2016 року до [INFO], що підтверджується довідкою № 151 від 17.02.2016 року. Отже на його утриманні знаходяться дружина та малолітня дитина, яких він зобов'язаний всім необхідним для існування, купувати одяг, продукти харчування, ліки оплачувати комунальні послуги нести інші витрати. Враховуючи вищевикладене, він змушений звернутися до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча завчасно направив до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує та прохає справу розглядати у його відсутність. Та не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідач [PERSON]. у судове засідання повторно не з'явилася по невідомій суду причині, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Так відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, з якої слідує, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін, на підставі наявних у справі доказів. Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 5.03.2012 року задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, стягнуто аліменти з [PERSON] зареєстрованого за адресою [ADDRESS] на користь [PERSON] аліменти у розмірі 1500 грн. щомісячно на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], починаючи з 30 листопада 2011 року до досягнення дитиною повноліття. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягненню нею повноліття. Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Статтею 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Пленум Верховного Суду України, які містяться у п. 17 постанови від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України» звертає увагу на те, що при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів на одну дитину, за жодних обставин, не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. У будь-якому випадку суд, визначаючи розмір аліментів, враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення (ч.1 ст.182 СК). Отже, розмір аліментів у кожному випадку визначає суд, беручи до уваги різні обставини, у тому числі й матеріальне становище дитини. Закон не встановлює верхньої межі розміру аліментів на дитину, а називає лише мінімальний їх розмір (нижню межу). При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 р. "Про виконавче провадження" він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Відповідно до ст. 70 Закону України Про виконавче провадження загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати не може перевищувати п'ятдесят відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі в разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати в разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати сімдесяти відсотків. Визначений за рішенням суду розмір аліментів з часом можна змінити (зменшити або збільшити). З позовом про зменшення або збільшення розміру аліментів до суду має право звернутися як платник аліментів, так і їх одержувач у разі зміни матеріального становища або сімейного стану когось із них, погіршення або поліпшення їх здоров'я. Ст.ст. 10, 60 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] встановлено, що позивач зареєстрував шлюб з [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 18.11.2015 року встановлено, що у позивача народилася малолітня дитина [PERSON], [INFO]. Довідкою № 151 від 17.02.2016 року, встановлено, що дружина позивача [PERSON] на даний час не працює, оскільки знаходиться у відпустці по догляду за дитиною з 4.01.2016 року до [INFO]. Будь - яких доказів, що б свідчили про те, що позивач працює та (або) отримує інші доходи, суду не надано. Враховуючи викладене, встановлені обставини справи, розмір прожиткового мінімуму, який встановлено Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» матеріальне становище дітей та платника аліментів, а також те,що на утриманні позивача знаходиться дружина та їх малолітня донька, то суд приходить до висновку про наявність підстав для зменшення розміру аліментів, що підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON], до 500 грн., але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], починаючи з дня набрання законної сили даним судовим рішенням і до досягнення дитиною повноліття, в зв»язку з чим позов підлягає задоволенню. Сторонам роз»яснити, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Outcome: approved