Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-30 00:00:00

31 травня 2021 року до Василівського районного суду Запорізької області надійшов позов [PERSON] до [PERSON] , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка зазначає, що 1/3 частка квартири за адресою: [ADDRESS] належить їй на праві власності на підставі свідоцтва про право приватної власності на житло, виданого 14.07.2008 року згідно рішення виконкому Василівської міської ради Запорізької області № 37-п від 14.07.2008 року. Крім неї власниками кожний по 1/3 частці квартири за вищевказаною адресою є [PERSON] та [PERSON] , які проживають фактично за іншою адресою, але здійснюють функції щодо утримання квартири за вказаною вище адресою. В квартирі, окрім їх власників житлового приміщення, зареєстрований [PERSON] . Він деякий час проживав у квартирі по [ADDRESS] , а тому був зареєстрований, як наймач житлового приміщення. Однак, уже понад 10 років [PERSON] не проживає у квартирі, комунальні платежі за нього сплачує позивач [PERSON] , у зв`язку з чим не може скористатись правом на отримання субсидії. [PERSON] не є членом сім`ї, оплату за користування житловим приміщенням і комунальних платежів не здійснює. Як зазначає у позові [PERSON] вказані витрати несе вона сама разом із своєю сім`єю. Вона неодноразово зверталась до відповідача з проханням знятися з реєстраційного обліку, оскільки здійснює оплату за вивіз відходів по кількості проживаючих осіб, а вартість послуг з вивозу відходів за місяць на одну особу 25,20 грн. Оскільки відповідач у квартирі не проживає понад 10 років, не здійснює оплату за користування житловим приміщенням і комунальних послуг, не несе інших витрат по утриманню будинку (не сплачує за вивіз відходів) та не приймає участі у спільному побуті, проживає за іншою невідомою їй адресою, тому вважає, що відповідач втратив право користування житловим приміщенням. У зв`язку з вищевикладеним вона змушена звернутися до суду з даним позовом, в якому позивачка просить: визнати [PERSON] , 1988 року народження таким, що втратив право користуванням житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 09 червня 2021 року відкрито провадження у даній цивільній справі та справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного провадження, з викликом (повідомленням) сторін (а.с.23). Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена судом своєчасно та належним чином, проте суду надано [PERSON] письмову заяву від 20.10.2021 року про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення по справі не заперечує. В судове засідання відповідач [PERSON] повторно не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку за останнім відомим місцем проживання (перебування), також належне сповіщення відповідача здійснено судом шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади про виклик відповідача до суду, відповідно до приписів ч.11 ст.128 ЦПК України (а.с.41). Проте, будь-яких документів на підтвердження поважності причин неявки відповідачем суду не надано, відзив на позов та заперечень проти позову суду не подано. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена судом своєчасно та належним чином, проте суду надано заяву [PERSON] письмову заяву від 07.07.2021 року про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення по справі не заперечує. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена судом своєчасно та належним чином, проте суду надано заяву [PERSON] письмову заяву від 07.07.2021 року про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення по справі не заперечує. Відповідно до вимог ст.281 ЦПК України, зі згоди позивача, суд ухвалив про заочний розгляд справи, на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами цивільної справи, суд вважає, що заявлені [PERSON] позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; , учасники сторін зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). В судовому засіданні встановлено, що за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровано право спільної часткової власності (по 1/3 частки) в рівних частках житлового приміщення - квартири [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право власності від 14 липня 2008 року, виданого Василівською міською ради Василівського району Запорізької області, що вбачається також з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим РКП «Василівське БТІ» за № 19550727 від 16.07.2008 року, копія якого міститься в матеріалах справи. З технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , виготовленого Василівським районним бюро технічної інвентаризації вбачається, що власниками вказаного об`єкту нерухомого майна являються [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та який належить їм на праві спільної часткової власності, по 1/3 частки за кожним, копія технічного паспорту міститься в матеріалах справи. 08 червня 2021 року судом отримані відомості реєстратора Василівської міської ради Запорізької області про зареєстроване місце проживання відповідача у справі [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] з 26.05.2009 року по теперішній час.. З наданого Акту фактичного проживання від 01 квітня 2021 року, складеного комісією у складі: голови квартального комітету Яценко Е.М., сусідів [PERSON] та [PERSON] , вбачається, що відповідач [PERSON] за місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS] не мешкає з 2009 року, на даний час проживає за кордоном. Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Стаття 47 Конституції України та ст.9 ЖК України передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користуванням інакше ніж з підстав і в порядку визначеним законом. Право на повагу до житла гарантує і ст.8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Відповідно до вимог ст.317 ЦК України власнику належать права володіння, користування і розпоряджання своїм майном. Згідно статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Права власника житлового приміщення визначені в статті 383 ЦК України та статті 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням, відповідно до норм житлового законодавства (ст.ст.71, 72, 107, 116, 156 ЖК України). Отже, при розгляді справи щодо визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням члена сім`ї власника житла, мають встановлюватися наступні факти: чи є спірне приміщення житлом, чи є воно власністю позивача, чи відсутній відповідач у спірному приміщені понад встановлені строки, чи є причини відсутності поважними та чи не було між власником та відповідачем будь-якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності. Згідно роз`яснень п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року з подальшими змінами „Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладання трудового договору на невизначений строк тощо). Згідно положень п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється серед іншого, на підставі судового рішення ,яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення померлою. Відповідно до правового висновку, викладеного в Постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі 6-57цс11, зазначено, що виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов?язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем [PERSON] позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі та суд вважає необхідним позов задовольнити та визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] , що належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві спільної часткової власності, приймаючи до уваги ті підстави, що відповідач по справі [PERSON] за вказаною адресою тривалий час (з 2009 року) і по теперішній час не проживає, що підтверджується актом про фактичне проживання від 01.04.2021 року, участі в утриманні вказаної квартири відповідач [PERSON] не приймає, комунальні послуги не сплачує, та, будучи зареєстрованим у вищевказаній квартирі, яка належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві спільної часткової власності, але не проживаючи в ній, відповідач [PERSON] чинить позивачу та тертім особам на стороні позивача, як співвласникам, перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні своєю власністю. Крім того, на теперішній час позивачка [PERSON] не може у повному обсязі реалізувати своє право на розпорядження власністю, оскільки у добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку відповідач [PERSON] не бажає. Будь-яких підстав для збереження за відповідачем вказаного вище житлового приміщення судом не встановлено. Крім того, викладені у позові доводи позивача про відсутність відповідача [PERSON] у спірній житловій квартирі тривалий час, а саме з 2009 року, без поважних причин підтверджені належними та допустимими доказами, які містяться у справі, зокрема Актом фактичного проживання від 01.04.2021 року, який відповідачем під час розгляду справи не оспорений, відзив на позов ним не поданий, заперечення проти заявлених позовних вимог відповідачем суду не надано, тому існують правові підстави, передбачені ст.71 ЖК України для задоволення позовних вимог про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що заявлені [PERSON] позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі за вищенаведеними підставами.

Outcome: approved