Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-24 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Гайворонської міської ради про стягнення моральної шкоди. Позов мотивовано тим, що позивачка в 1992 році в м.Гайворон згідно договору купівлі продажу придбала квартиру по вул. Кірова в даний період вул. [PERSON] . 25 грудня 1997 року рішенням Гайворонської міської ради за №/489 , [PERSON],було передано у приватну власність земельну ділянку, що розташована в м.Гайворон по вул. Кірова13\\2. В квітні 2015 року позивачка звернулась з заявою до Гайворонської міської ради про надання їй дозволу на замовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж вказаної земельної ділянки в натурі (на місцевості). Отримала відмову з посиланням , що дана земельна ділянка являється прибудинковою територією багатоквартирного житлового будинку . Позивачка звернулась за захистом порушеного права до суду. Справа судами розглядалася неодноразово. Постановою Ульяновського районного суду від 18 січня 2017 року позовні вимоги позивачки були задоволені. Постанова Ульяновського районного суду залишена в силі Дніпропетровським апеляційним судом . Постанова суду вступила в законну силу. Постановою Ульяновського районного суду Кіровоградської області визнано протиправним рішення 44 сесії Гайворонської міської ради шостого скликання від 25 квітня 2015 року за № 2592 , рішення сесії в цій частині скасовано . Позивачка вважає що у зв'язку з неправомірними діями зі сторони відповідача вона зазнала значної моратьної шкоди, в зв"язку з участю в судових засіданнях яка виразилася в емоціїших та душевних стражданнях та хвилюваннях. Гайворонська міська рада -відповідач по справі змусила її переживати і морально страждати. Внаслідок протиправної поведінки відповідача позивачка на деякий час була позбавлена можливості реалізувати свої уподобання та бажання, як звичайна людина, що викликало у неї моральні страждання. Позивачка вважає, що в звязку з ситуацією, яка виникла відчула себе ошуканою, що негативно позначилося на її психічному стані, змусило її сильно нервувати і переживати, що спричинило порушення її звичного життєвого укладу, так як у неї з"явилася необхідність відстоювати свої права у судовому порядку, витрачати на це багато часу та матеріальних коштів. Позивачка вважає, що сума моральної шкоди визначена у сумі 10000 (десять тисяч) гривень обумовлена глибиною її душевних страждань, значним погіршенням внаслідок цих страждань стану здоров'я та необхідністю захищати свої права у судовому порядку Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та просить стягнути з відповідача моральну шкоду в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та пояснила, що позивачем та її представником ніяких доказів пережитих моральних страждань, порушення нормального способу життя не надано та не зазначено в чому полягає шкода. Крім того всі судові витрати по справі позивачці відшкодовані про, що надала відповідні фінансові документи, крім того обов'язковими умовами відшкодування шкоди з державного бюджету, є неправомірність дій відповідного органу та наявність причино -наслідкового зв'язку між такими діями та завданою шкодою. Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 №1380/5, дискреційні повноваження -сукупність прав та обов'язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта. Таким чином рішення 44 сесії міської ради , з оскарженням якого, позивачка пов»язує стягнення моральної шкоди, прийнято органом місцевого самоврядування в порядку дискреційних повноважень. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", згідно з п. 4 якого позивач повинен зазначити у чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно, з яких міркувань він виходить, визначаючи розмір моральної шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (пункт 3 Постанови). Пунктом 5 цієї Постанови визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд вважає, що факт завдання моральної шкоди не доведено, а саме не надано доказів, що вона перенесла фізичний біль та перенесла стрес, також не надала ніяких доказів що стан здоров"я позивачки погіршився, саме через участь в судових засіданнях з захисту своїх прав, що гарантовано ст. 55 Конституції України. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимога або заперечень. Таким чином, відповідно до викладеного, не доведено, що позивачці завдано моральну шкоду.

Outcome: dismissed