Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-12 00:00:00

08.05.2014 року представник позивача звернувся до суду із зазначеною позовною заявою та в обґрунтування позовних вимог вказував на те, що 13.03.2006 року між сторонами був укладений кредитно-заставний договір № DNH4KP99700275, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 2078,69 грн., в обмін на зобов'язання відповідача погашати кредит у строки та порядку, передбаченими Договором зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Вказаний Договір складається із Заяви Позичальника та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка» (Стандарт), згоду на укладення якого відповідач підтвердив своїм підписом у Заяві. В порушення умов зазначеного договору та ст.ст. 526, 530 ЦК України [PERSON] належним чином не виконав покладених на нього зобов'язань по погашенню кредиту, у зв'язку з чим, станом на 23.01.2014 року утворилася заборгованість у розмірі 30 745,91 грн., яка складається із: - заборгованості за кредитом - 1684,96 грн. - заборгованості по процентам за користуванням кредитом - 9123,19 грн. - пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором - 17997,48 грн. - штрафу (фіксована частина) - 500,00 грн. - штрафу (процентна складова) - 1440,28 грн. Дану заборгованість представник позивача просив стягнути з відповідача на користь позивача, а також витрати по оплаті судового збору в розмірі 307,46 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився, згідно письмового клопотання представник ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» - Кошеленко Ю.Г. просила справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, наполягає на їх задоволенні (а.с. 42,43). Будучи присутньою в судовому засіданні - 08.12.2014 року (а.с. 33), вказувала на те, що останній платіж за кредитом, спрямований на часткове погашення кредиту, [PERSON] здійснив 11.04.2007 року, після чого взагалі припинив повертати кредит. 01.02.2011 року банком у відповідності з п.3.2.5. Договору було списано з рахунку відповідача кошти на погашення основного боргу в сумі 1684,96 грн. Дана обставина свідчить про переривання перебігу позовної давності. Відповідач [PERSON], його представник - [PERSON], будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Від останнього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, в якій він, діючи в інтересах [PERSON], заперечує проти позову в повному обсязі (а.с.26,40). У своїй заяві [PERSON] зазначив, що останній платіж за кредитом [PERSON] здійснив навесні 2007 року, тоді як із позовом до суду позивач звернувся лише у травні 2014 року, тобто з пропуском 5-річного строку позовної давності, передбаченої умовами спірного договору. Будучи присутнім в судовому засіданні 08.12.2014 року представник відповідача також вказував на те, що списання банком грошових коштів з рахунку відповідача не свідчить про переривання перебігу позовної давності в розумінні ст. 264 ЦК України, тому просив суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, в зв'язку з пропуском строку позовної давності звернення до суду (а.с.32 зворот). У зв'язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних законних підстав. Судом встановлено, що 13.03.2006 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК „ПРИВАТБАНК" (а.с.13,14) та відповідачем [PERSON] (далі, - Позичальник) був укладений кредитно-заставний договір № DNH4KP99700275 від 13.03.2006 року (далі, - Договір), що складається із Заяви Позичальника та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка» (Стандарт) (далі, - Умови) (а.с. 5,6-9), згоду на укладення якого відповідач підтвердив своїм підписом у Заяві позичальника. По суті вказаний Договір є договором приєднання в розумінні ч.1 ст. 634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до Заяви позичальника позивач зобов'язався надати відповідачу кредитні кошти для купівлі товарів та сплати комісії Банку та Компанії, в загальній сумі 2078,70 грн., строком на 12 місяців, по 13.03.2007 року включно, в обмін на зобов'язання відповідача повернути кредит зі сплатою відсотків за його користування у розмірі 2,09 % у місяць на суму залишку заборгованості за кредитом (25,08% на рік), а також комісії, яка зазначена в Умовах. Пункт 3.2.5 Умов передбачає, що позичальник доручає банку списувати кошти із всіх своїх поточних рахунків у валюті кредиту або у валюті, відмінній від валюти кредиту, при наявності на них необхідної суми коштів, не наданих у кредит, у межах сум, які підлягають сплаті банку за заявою та цими Умовами, при настанні строків платежів (здійснювати договірне списання). Списання коштів здійснюється відповідно до встановленого законодавством порядку. Товар є предметом застави та відповідно до п.п. 2.3., 2.4., 2.5. Умов являється забезпеченням зобов'язань. У Заяві позичальника вказано, що погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з «3» по «10» число кожного місяця Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 198,00 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Відповідно до Заяви, згідно п. 4.2. Умов при порушенні Позичальником зобов'язань із погашення кредиту, Позичальник сплачує Банку відсотки за користування кредитом в розмірі 6,00 % в місяць, розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом. Крім того, при порушенні Позичальником будь-якого із зобов'язань, передбачених п.п. 3.2.2, 3.2.3 Умов Банк має право нарахувати, а Позичальник зобов'язується сплатити Банку пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки платежу (п. 5.1. Умов). А при порушенні Позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених Договором більш ніж на 30 днів, Позичальник зобов'язується сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості (п. 5.3. Умов). Судом встановлено та це не оспорювалося відповідачем, що позивач виконав свої зобов'язання за кредитно-заставним договором № DNH4KP99700275 від 13.03.2006 року. Однак відповідач [PERSON], усупереч умовам вищевказаного Договору, свого обов'язку по поверненню кредиту, належним чином не виконав, у зв'язку з чим, як показує наявний у справі розрахунок заборгованості (а.с.4), станом на 23.01.2014 року у відповідача існує заборгованість у розмірі 30745,91 грн., яка складається із: - заборгованості за кредитом - 1684,96 грн. - заборгованості по процентам за користуванням кредитом - 9123,19 грн. - пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором - 17997,48 грн. - штрафу (фіксована частина) - 500,00 грн. - штрафу (процентна складова) - 1440,28 грн. У відповідності до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно статей 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ст. 625 ЦК України). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом (ч.1 ст. 611 ЦК України). Згідно зі ст. 549 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, він повинен передати кредиторові неустойку (штраф, пеню), під якою розуміється грошова сума або інше майно. Разом із цим статтею 256 ЦК України визначено поняття позовної давності, згідно якої позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Перевіряючи обґрунтованість заяви представника відповідача щодо застосування судом строку позовної давності, суд виходить із такого. Законом передбачена загальна і спеціальна позовну давність. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. До вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік (п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України). Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (ст. 266 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 259 цього ж Кодексу позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Як вбачається з п. 5.5 Умов, сторони дійшли згоди про збільшення позовної давності, встановивши 5-річний термін позовної давності як до вимог про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом та винагороди, так і до вимог про стягнення неустойки - пені, штрафів (а.с.9) При визначенні початку перебігу позовної давності судом враховані наступні обставини. Відповідно статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання ( ч. 5 ст. 261 ЦК України). Крім того, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила ( ч. 1 ст. 261 ЦК України) Кінцевою датою повернення кредиту у повному обсязі сторони визначили дату «13.03.2007 року». Проте у зазначений термін відповідач повне погашення кредиту не здійснив, чим порушив умови договору, а відтак, починаючи з 14.03.2007 року права позивача можна вважати порушеними, що вказує на початок перебігу строку позовної давності. Однак після цього, 11.04.2007 року відповідачем було здійснено платіж, спрямований на часткове погашення кредиту за спірним договором, що свідчить про переривання ним строку позовної давності. Згідно з ч.1 ст. 264 ЦПК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. З огляду на вищевикладене, перебіг строку позовної давності, у межах якого позивач мав право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, розпочався заново з 11.04.2007 року та тривав протягом наступних 5 років, як те визначено пунктом 5.5 Умов, а саме до 11.04.2012 року, тоді як із позовною заявою до суду позивач звернувся лише 08.05.2014 року, тобто поза межами строку позовної давності. Суд не приймає до уваги доводи представника позивача - Кошеленко Ю.Г. щодо переривання перебігу позовної давності внаслідок списання 01.02.2011 року з рахунку відповідача коштів на погашення заборгованості, оскільки безспірне списання коштів не свідчить про переривання перебігу позовної давності, навіть якщо така можливість передбачена договором. Як вже зазначалося вище, переривання перебігу позовної давності можливе лише шляхом вчинення дій, тоді як доказів, які б свідчили про те, що [PERSON] вчиняв будь-які дії, спрямовані на визнання ним свого боргу після сплати останнього платежу (11.04.2007 року), або ж самостійно ініціював списання банком коштів з його рахунку на погашення кредитної заборгованості, суду не надано. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Аналізуючи перелічені вище докази в їх сукупності, виходячи з того, що представником позивача подано позов до суду поза межами 5-річного строку позовної давності, та представником відповідача в інтересах [PERSON] заявлено про застосування строку позовної давності (а.с.32 зворот), суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, то не підлягає стягненню з відповідача на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і сплачений ним судовий збір у розмірі 307,46 грн. відповідно до ст. 88 ЦПК України (а.с.1).

Outcome: dismissed