Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-14 00:00:00

22.05.2014 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 26.07. 2002 року. Її син [PERSON] перебував у цивільному шлюбі з [PERSON], яку позивач разом із донькою [PERSON] зареєструвала у належному їй будинку. В подальшому стосунки між сином та відповідачкою [PERSON] були розірвані і вона виїхала з місця проживання разом з донькою, але в добровільному порядку не бажають знятися з реєстраційного обліку. [PERSON] просила визнати [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням [ADDRESS] та зобов'язати відділ Зміївського районного сектору державної міграційної служби України у Харківській області зняти відповідачів з реєстраційного обліку за вищезазначеною адресою. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, просила провести розгляд справи за її відсутності та задовольнити позов. У разі неявки відповідачів не заперечувала проти заочного розгляду справи. Згідно з ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідачі [PERSON], [PERSON], у судове засідання не з'явилися, про час, місце розгляду справи були повідомлені належним чином та своєчасно, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення судових повісток, про причини неявки суд не повідомили, заперечень проти позову не надавали, тому зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, на підставі наявних у ній даних і доказів. Оскільки розгляд справи проводиться без участі сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає положенням ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши докази, що містяться в матеріалах справи, дійшов наступного висновку: Спірним є питання про визнання відповідачів [PERSON], [PERSON], такими, що втратили право користування жилим приміщення, що розташоване у будинку [ADDRESS]. Судом встановлено, що [PERSON] вцілому є власником жилого будинку, що розташований за адресою [ADDRESS], що підтверджується копією Договору купівлі-продажу від 26.07.2002 року . (а.с. 8) Відповідно до довідки виконавчого комітету Бірківської сільської ради Зміївського району Харківської області від 15.05.2014 року № 1267 за адресою [ADDRESS], зареєстровані члени сім'ї власника будинку [PERSON], а саме: сторонні особи - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. (а.с.9) З акту обстеження від 22.04.2014 року, складеного депутатом Бірківської сільської ради Зміївського району Харківської області [PERSON] за участю свідків [PERSON] та [PERSON], вбачається, що відповідачі [PERSON], [PERSON] відсутні за місцем реєстрації за адресою [ADDRESS] з 2013 року. ( а.с.8) В силу ч. 1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 41 Конституції України, надає право кожному володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності як сукупність правових норм, що закріплюють право людини володіти, користуватися і розпоряджатися належним їй майном та іншими матеріальними благами, і набувається в порядку, визначеному Цивільним кодексом України, є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно вселення членів сім'ї у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, відповідачі [PERSON], [PERSON] з липня 2013 року і до теперішнього часу фактично у житловому будинку [ADDRESS] без поважних причин не проживають і ним не користуються. Фактів перешкоджання вселенню відповідачів у спірне житлове приміщення судом не встановлено, а тому позовні вимоги [PERSON] в частині визнання відповідачів такими, що втратили право користування належним їй жилим приміщення підлягають задоволенню. Стосовно вимоги позивача щодо зобов'язання відділу Зміївського районного сектору державної міграційної служби України у Харківській області зняти [PERSON], [PERSON] з реєстраційного обліку, суд виходить з наступного. Відповідно до частини п'ятої статті 124 і частини третьої статті 129 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України, а обов'язковість рішень суду визнається однією з основних засад судочинства. Згідно до ч. ч. 1, 2 ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підстав заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду, свідоцтва про смерть. З аналізу вищезазначених норм випливає, що рішення суду в частині визнання [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування належним жилим приміщення підлягає виконанню відділом Зміївського районного сектору державної міграційної служби України у Харківській області без додаткового вирішення даного питання в судовому порядку. Таким чином, позов [PERSON] належить задовольнити частково, визнавши відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням - будинком [ADDRESS]

Outcome: partial