Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-18 00:00:00

В жовтні 2018 року представник позивача звернулася до суду з позовом до Сновської територіальної громади в особі Сновської міської ради Сновського району Чернігівської області про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом. Позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] померла мати позивача [PERSON], яка була зареєстрована на день смерті в [ADDRESS] Після її смерті відкрилася спадщина за законом на земельну ділянку площею 2,8046 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Петрівської сільської ради Сновського району Чернігівської області. [INFO] помер батько позивача [PERSON], який на день смерті був прописаний та проживав разом зі [PERSON]. [PERSON] спадщину після смерті свого чоловіка [PERSON] прийняла фактично так як була прописана та проживала разом з ним в одному будинку. Після його смерті відкрилася спадщина за законом на земельну ділянку площею 2,6734 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Петрівської сільської ради Сновського району Чернігівської області. Позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON], однак нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину у зв"язку з тим, що Державні акти на вищевказані земельні ділянки втрачено. 20.04.2018 року в районній газеті «Промінь» було надано об'яву про втрату державних актів на земельні ділянки. Представник позивача у підготовчому судовому засіданні відсутній, в позовній заяві просить розгляд справи провести без її участі. Представник відповідача у підготовчому судовому засіданні відсутній, до суду надійшла заява відповідно до якої Сновська міська рада просить справу розглянути у відсутності їх представника. Проти задоволення позовних вимог не заперечують, позов визнають. Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України, суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Частиною 3 статті 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне позов задовольнити з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] від 01.02.2016 року ( а.с. 12). Згідно інформаційної довідки зі спадкового реєстру №53588263 від 08.10.2018 року спадкова справа до майна померлого [INFO] [PERSON] не заводилась. В довідці № 284 від 16.04.2018 року Сновської міської ради, вказано, що згідно запису в по господарській книзі № 2 за № 02-0172-1 в будинку [ADDRESS] постійно прописані та проживали: 1. [PERSON], [INFO], прописаний 09.08.1976 року та виписаний 01.03.2016 року у зв'язку зі смертю; 2. [PERSON], [INFO] прописана 22.08.1976 року та виписана 28.10.2016 року в зв'язку зі смертю. ( а.с. 16). Згідно копії свідоцтва про шлюб [NUMBER](а.с.11) [PERSON], [INFO] з 24.03.1976 року перебував в шлюбі з [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296,1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації. Отже, [PERSON] будучи спадкоємцем першої черги за законом та постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини (день смерті чоловіка) протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (6 місяців), не заявила про відмову від неї, а тому вважається такою, що прийняла спадщину, однак не оформила своїх спадкових прав. [INFO] померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] від 11.10.2016 року ( а.с. 13). Згідно копії свідоцтва про народження [NUMBER] від 15.06.1971 року матір'ю [PERSON] є [PERSON], батьком - [PERSON] ( а.с. 14,15). За життя померлий [PERSON] (батько позивача) мав у приватній власності земельну ділянку загальною площею 2,6734 га, яка розташована на території Петрівської сільської ради, що підтверджується копією державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER] ( а.с. 25), а мати позивача [PERSON] мала у приватній власності земельну ділянку загальною площею 2,8046 га, яка розташована на території Петрівської сільської ради, що підтверджується копією державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER] ( а.с. 36). Як встановлено у справі у позивача відсутні оригінали належного правовстановлюючого документа на спірні земельні ділянки. Дана обставина підтверджується оголошенням у ЗМІ «Промінь» від 20.04.2018 року де зазначено, що загублений державний акт [NUMBER] на право власності на землю на ім"я [PERSON] та загублені державні акти [NUMBER], [NUMBER] на право власності на землю на ім"я[PERSON] вважати недійсними (а.с.55). Державним нотаріусом, відповідно до постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії від 08.10.2018 року № 1120/02-31, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначені земельні ділянки у зв'язку з неподанням документів необхідних для вчинення нотаріальної дії ( а.с. 17). Відповідно до статтей 1216; 1217,1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.10 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» (далі - постанова Пленуму № 7) згідно до ст. 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. У справі встановлено, що внаслідок відсутності у позивача правовстановлюючих документів на спірні земельні ділянки, обґрунтованої відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, позивачка позбавлена можливості у позасудовому порядку визнати право на спадщину за законом. Відповідно до Пленуму Вищого спеціалізованого суду від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», зокрема п.3.1 передбачено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку щляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також втрати им документа, який засвідчує його право власності (ст..392 ЦК). Статею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов"язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об"єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством порядку. Оскільки за життя спадкодавеці набули права власності на земельні ділянки, то спадкоємець також набуває право власності у порядку спадкування. Таким чином, надані позивачем та досліджені в судовому засіданні докази дають підставу встановити, що земельна ділянка площею 2,6734 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Петрівської сільської ради, Сновського району Чернігівської області дійсно належала померлому [PERSON], а після його смерті право власності в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України перейшло до його померлої [INFO] дружини [PERSON], яка також за життя мала право власності на земельну ділянку площею 2,8046 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Петрівської сільської ради, Сновського району Чернігівської області. Позивач є спадкоємцем майна померлої матері в силу ст. 1261 ЦК України, як спадкоємець першої черги за законом. Позивач 20.03.2017 року звернулася до нотаріальної контори, із заявою про прийняття спадщини. Згідно копії спадкової справи № 54/2017, яка відкрита до майна померлої [INFO] [PERSON] вбачається, що крім позивача до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини будь-які інші спадкоємці не звертались. Позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначені земельні ділянки у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Як вбачається з позицій Верховного Суду України, викладених в Постанові Пленуму Суду № 2 від 12.06.2009 Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. При обставинах, коли у позивача відсутні інші способи захисту цивільних прав та інтересів, чим може бути визнання права відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, а визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб тому є всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в наслідок чого визнання відповідачем позову слід прийняти і задовольнити позов. Частиною першою статті 142 ЦПК України визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи те, що відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позов у повному обсязі, тому 50% судового збору слід повернути позивачу з державного бюджету. На підставі наведеного та

Outcome: approved