Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-11 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON], в якій просить надати їй дозвіл оформити документи для тимчасового виїзду за кордон неповнолітнього [PERSON], [INFO], без згоди батька, а також надати неповнолітньому [PERSON] дозвіл на виїзд за межі України та на його в"їзд до Республіки Білорусь та до Російської Федерації без згоди та супроводу батька [PERSON], та в її супроводі, на період з 01.07.2015 року по 01.10.2015 року. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка посилається на те, що з 29 травня 2004 року по 22 серпня 2012 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу вони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу проживає з нею. Відповідач дитиною не цікавиться, сплачує мінімальну суму аліментів на його утримання. Дитина часто хворіє, тому вона домовилась із родичами з Білорусі та Росії про медичний огляд сина. Вона має намір із сином відвідати Російську Федерацію та Білорусь з метою відпочинку, лікування та на екскурсію до Брестської фортеці, оскільки дитина цікавиться історією, і така подорож матиме велике значення для духовного та фізичного розвитку сина. Крім того, в Білорусі дитина матиме змогу пройти кваліфіковане медичне обстеження та оздоровитись. Проте відповідач безпідставно не надає згоди на виїзд дитини за межі України, тому вона змушена звернутись до суду з даним позовом. В процесі судового розгляду позивачка [PERSON] подала до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просить надати їй дозвіл оформити документи для тимчасового виїзду за кордон неповнолітнього [PERSON], [INFO], без згоди батька, а також надати неповнолітньому [PERSON] дозвіл на виїзд за межі України та на його в"їзд до Республіки Білорусь та до Російської Федерації без згоди та супроводу батька [PERSON], та в її супроводі, на період з 01.10.2015 року по 01.09.2016 року. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала і пояснила, що її з відповідачем син часто хворіє, і з цього приводу вона неодноразово зверталася в різні медичні установи в Україні. У неї є родичі в Російській Федерації та в Білорусі, і тому вона має можливість провести обстеження сина у лікарів у цих державах, проте відповідач не надає їй дозволу на виїзд дитини за кордон. Тому просила задовольнити її позовні вимоги. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивачки підтримав у повному обсязі і пояснив, що дитина сторін є малолітньою. Відповідач майже не приймає участі у вихованні та утриманні сина. Дитина сторін часто хворіє, і позивачка має можливість провести обстеження та оздоровлення дитини в Білорусі. Крім того, дитина сторін цікавиться історією, і хоче побувати на екскурсії у Брестській фортеці. Тому просив задовольнити позовні вимоги позивачки і надати їй дозвіл оформити документи для тимчасового виїзду за кордон неповнолітнього сина, без згоди батька, та надати неповнолітньому [PERSON] дозвіл на виїзд за межі України та на його в"їзд до Республіки Білорусь та до Російської Федерації без згоди та супроводу батька, та в супроводі матері, на період з дня розгляду справи в суді і по 01.09.2016 року. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не визнав позовних вимог позивачки і просив відмовити в їх задоволенні. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що позивачка не надала суду належних доказів того, куди і на який конкретно проміжок часу вона хоче вивезти сина, відсутні будь-які медичні дані для необхідності медичних консультацій за кордоном дитини сторін. Позивачка просить надати їй дозвіл для тимчасового виїзду за кордон майже на цілий рік, проте вона не довела, що це буде безпечно, і буде відповідати інтересам дитини. Також в цей період проходить навчальний процес у школі, і переривання навчального процесу не буде відповідати інтересам дитини. Крім того, є рішення Ніжинського міськрайонного суду відповідно до якого позивачку зобовязано не чинити перешкод відповідачу у спілкуванні з дитиною, та визначено дні, коли відповідачу дозволено зустрічатись з сином. В разі задоволення позовних вимог позивачки, відповідач буде позбавлений можливості спілкуватись з сином та приймати участь у його вихованні, і таким чином не буде виконуватись рішення суду. Тому просив відмовити позивачці у задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи служби у справах дітей виконавчого комітету Ніжинської міської ради [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що батьки мають рівні права щодо своїх дітей. Відповідач має право на спілкування зі своїм сином, та має право приймати участь у його вихованні, а позивачка чинить йому в цьому перешкоди. Крім того, позивачка конкретно не зазначила країну, куди вона хоче тимчасово вивезти дитину, не зазначила конкретний проміжок часу виїзду, не зазначила конкретно мотив поїздки та місце де буде проживати дитина. З урахуванням того, що в даний час у школах іде навчальний процес, то виїзд дитини за кордон в цей період призведе до переривання навчального процесу для дитини, і не буде відповідати інтересам дитини. Тому просила відмовити позивачці у задоволенні позову. Вислухавши пояснення сторін у справі та їх представників, пояснення представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. В матеріалах справи є копія свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], батьками якого записані [PERSON] та [PERSON], сторони у справі ( а.с.6 ). Копією рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 22.08.2012 року підтверджується (а.с.7), що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. В судовому засіданні встановлено, що між батьками неповнолітнього [PERSON] виник спір щодо отримання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу одного з батьків, тобто фактично виник спір про право одного з батьків на участь у вихованні дитини. Відповідно до ст. 51 Конституції України турбота про дітей, їх виховання, є рівним правом і обов'язком батьків. Ця конституційна норма конкретизується сімейним законодавством в частині прав і обов'язків батьків щодо дитини, її утримання. Принцип загальної і рівної відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини закріплений і в нормах міжнародного права. Статтею 18 Конвенції про права дитини проголошено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Рівності прав і обов'язків батьків стосовно дітей необхідно дотримуватися незалежно від наявності або відсутності шлюбу між ними. Одним із питань, яке має вирішуватися за взаємною згодою батьків дитини, є реалізація права дитини на свободу пересування. У сімейному кодексі України це питання не регламентовано. Відповідно до ст. 8 СК України якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім'ї та родичами не врегульовано цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Згідно ч. 2, ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ч. 2\~ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України", оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно п. 3, п. 4, п. 5 Правил перетинання державного кордону громадянина України виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків - за рішенням суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі осіб, які уповноважені обома батьками, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою обох батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Проте ні позивачкою ні її представником не було зазначено конкретно держави прямування, до якої необхідно здійснити виїзд дитини без згоди та супроводу батька, не зазначено часового проміжку перебування дитини за кордоном, тобто не зазначено конкретно початку та закінчення виїзду дитини за кордон, не зазначено обовязку позивачки повернутися з дитиною з-за кордону, не зазначено конкретно мети поїздки дитини за кордон, не надано доказів того, що дитині необхідне медичне обстеження за кордоном, хоча позивачка та її представник цим обґрунтовували позовні вимоги. Також не зазначено місця, де буде проживати позивачка з дитиною. З урахуванням вищенаведеного суд прийшов до висновку про необхідність відмови позивачці у задоволенні позовних вимог, оскільки надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька не буде відповідати інтересам дитини, та буде порушувати право відповідача на спілкування з дитиною та на участь у її вихованні

Outcome: dismissed