Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-14 00:00:00

15 листопада 2017 року [PERSON] звернулася до Василівського районного суду Запорізької області з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка [PERSON] зазначає, що з 18.05.1999 року до 10.01.2006 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] Вказана квартира належить їй на підставі договору купівлі-продажу від 20.07.2001 року та була придбана нею за власні кошти. Державна реєстрація права власності була здійснена 01.08.2001 року. Після розірвання шлюбу з відповідачем спору про поділ майна, набутого у шлюбі, у них не було. На теперішній час відповідач [PERSON], донька [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO] зареєстровані за адресою: бульв.Центральний буд.7 кв.109 в м.Василівка Запорізької області. Вказана квартира належить їй на праві приватної власності, на підставі договору купівлі-продажу від 20.07.2001 року. Відповідач [PERSON] фактично за адресою реєстрації не проживає більше року без поважних причин, участі в утриманні квартири, сплаті житлово-комунальних послуг не приймає та добровільно покинув місце постійного проживання. Реєстрації відповідача [PERSON] за вказаною адресою порушує її права, як власника, крім того, доводиться нести додаткові витрати по оплаті комунальних послуг. Однак, до теперішнього дня відповідач не бажає знятись з реєстрації за вищевказаною адресою у добровільному порядку, тому вона вимушена звернутися до суду з даним позовом, в якому просить визнати [PERSON], [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS]. Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 27 листопада 2017 року відкрито провадження у справі. Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 14 грудня 2017 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, про день та час розгляду справи була повідомлена судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, проте суду надано заяву від представника позивача адвоката [PERSON], в якій остання просить розглянути справу без її участі та у відсутність її довірительки. Заявлені позовні вимоги [PERSON] підтримує у повному обсязі, наполягає на задоволенні позову за підставами, викладеними у позовній заяві. Проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечує (а.с.39). В судове засідання відповідач [PERSON] повторно не зявився, про день та час розгляду справи був повідомлений судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, за останнім відомим місцем проживання (перебування) відповідача, що підтверджується поштовими конвертами з рекомендованими повідомленнями, які повернулися на адресу суду з відміткою «не за запитом» (а.с.25, 35, 41), також було сповіщено відповідача шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади про виклик [PERSON] до суду, відповідно до приписів ч.11 ст.128 ЦПК України (а.с.38). Проте, жодних документів на підтвердження поважності причин неявки відповідачем суду не надано, відзив та заперечення на позов не подано. Відповідно до вимог ст.281 ЦПК України, зі згоди представника позивача, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи був повідомлений судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, проте суду надано заяву, в якій [PERSON] просить розглянути цивільну справу без його участі. Заявлені [PERSON] позовні вимоги підтримує, просить задовольнити (а.с.32). Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно та повно зясувавши обставини справи, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами цивільної справи, суд вважає, що заявлені [PERSON] позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; , учасники сторін зобов'язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], позивачка по справі, є власником квартири [ADDRESS] (раніше вул.Чекістів) в місті Василівка Запорізької області, яка належить їй на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 20.07.2001 року приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON] за реєстровим № 1731, та копія якого міститься у матеріалах справи (а.с.12), а також підтверджується копією технічного паспорту на вказаний обєкт нерухомого майна, який складений РКП «Василівське БТІ» від 07.12.1994 року з реєстрацією поточних змін за останньою датою 01.08.2001 року,та копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.13). Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого 10 січня 2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Василівського районного управління юстиції Запорізької області, 10 січня 2006 року було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], за актовим записом № 03, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с. 9). Відповідно до довідки про склад сімї від 13.11.2017 року за № 8662, виданої Василівською міською радою Запорізької області, за адресою: м.Василівка бульв.Центральний буд.7 кв.109, значаться зареєстрованими наступні особи: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с. 10). Як вбачається з Акту обстеження проживання, складеного 13.11.2017 року депутатом Василівської міської ради [PERSON], за підписом сусідів [PERSON], [PERSON] за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [INFO], донька [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], колишній чоловік [PERSON], [INFO]. Син [PERSON], [INFO], за вказаною адресою не проживає, проживає в м. Полтава, а [PERSON], за вказаною адресою не проживає, фактично мешкає один рік в Польщі в м. Варшава (а.с.11). Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Виходячи з положень ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України щодо обов'язку доказування, обов'язок довести свої заперечення щодо наявності поважних причин відсутності на спірній житловій площі покладено на відповідача. Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Стаття 47 Конституції України та ст.9 ЖК України передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користуванням інакше ніж з підстав і в порядку визначеним законом. Право на повагу до житла гарантує і ст.8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Відповідно до вимог ст.317 ЦК України власнику належать права володіння, користування і розпоряджання своїм майном. Згідно статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Права власника житлового будинку визначені в ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до приписів ч.2 ст.405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла, або законом. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням, відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71, 72, 107, 116, 156 ЖК України). Таким чином, при розгляді справи щодо визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням члена сім'ї власника житла, мають встановлюватися наступні факти: чи є спірне приміщення житлом, чи є воно власністю позивача, чи відсутній відповідач у спірному приміщені понад встановлені строки, чи є причини відсутності поважними та чи не було між власником та відповідачем будь якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності. Пленум Верховного Суду України в пункті 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснив судам, що у справах цієї категорії необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк. Згідно розяснень п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року з подальшими змінами „Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сімї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладання трудового договору на невизначений строк тощо). На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем [PERSON] позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, тому суд вважає необхідним позов задовольнити та визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою № 109 в буд.7 по бульв.Центральному в місті Василівка Запорізької області, яка належить позивачці [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 20.07.2001 року приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON] з тих підстав, що відповідач [PERSON] у спірній квартирі тривалий час (понад рік) не проживає, що вбачається з Акту обстеження фактичного проживання, складеного депутатом Василівської міської ради [PERSON], за підписом сусідів [PERSON], [PERSON] від 13.11.2017 року, та участі в утриманні даної квартири не приймає, комунальні послуги не сплачує, та, будучи зареєстрованим у вищевказаній квартирі, яка належить позивачці на праві приватної власності, але не проживаючи у ній, відповідач чинить позивачці, як власнику, перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні своєю власністю, крім того, позивач несе необґрунтовані витрати по оплаті комунальних платежів за відповідача та не може у повному обсязі реалізувати своє право на розпорядження приватною власністю, добровільно знятися з реєстрації відповідач не бажає. Крім того, доводи позивача про відсутність відповідача [PERSON], [INFO] у спірній квартирі понад рік без поважних причин підтверджені належними та допустимими доказами, відповідачем під час розгляду справи не оспорені, відзив та заперечення проти позову не надані, тому існують правові підстави, передбачені ст.ст.71,107 ЖК України для задоволення позову про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою № 109 в буд.7 по бульв. Центральному в місті Василівка Запорізької області. На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що заявлені [PERSON], позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі за вищенаведеними підставами.

Outcome: approved