Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-10 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначали, що їм на праві приватної власності належить житловий будинок № 92 по вул. Радянській в с. Новодніпровка Камянсько-Дніпровського району Запорізької області. Цей факт підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 06.07.1994 року. Разом з ними у будинку зареєстрований син [PERSON] Факт реєстрації місця проживання відповідача в будинку підтверджується довідкою про склад сімї Новодніпровської сільради Камянсько-Дніпровського району Запорізької області № 324 від 28.04.2015 р. Влітку минулого року відповідач виїхав з будинку та переїхав жити в інше місце, не повідомивши про свою нову адресу. Вже більше ніж півроку у будинку останній не зявляється, не використовує його за призначенням без будь-яких поважних на те причин. У домоволодінні відсутні будь-які особисті речі відповідача. На сьогодні факт реєстрації місця проживання у будинку [PERSON] створює для них зайвий клопіт: як всі мешканці сільської місцевості вони маємо право на пільги та допомогу з боку держави. Для оформлення субсидії їм необхідно надати довідку про розмір доходів всіх зареєстрованих у будинку осіб. Знайти відповідача та домовитись про добровільне зняття його з реєстрації за вказаною адресою немає можливості. Просили суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком за вищевказаною адресою та зобовязати Камянсько-Дніпровський РС УДМС України в Запорізькій області зняти відповідача з реєстрації. В судове засідання позивачі не зявилися, надали заяву в якій просили справу розглядати у їх відсутність, позовні вимоги просили задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, до суду надіслав заяву якій просив справу розглядати у їх відсутність, заперечень по суті справи не мають. Відповідач у судове засідання не зявився, причини своєї неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок № 92 по вул. Радянській в с. Новодніпровка Камянсько-Дніпровського району Запорізької області. Цей факт підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 06.07.1994 року. Разом з ними у будинку зареєстрований син [PERSON] Факт реєстрації місця проживання відповідача у будинку підтверджується довідкою про склад сімї Новодніпровської сільської ради Камянсько-Дніпровського району Запорізької області № 324 від 28.04.2015 року. Влітку минулого року відповідач виїхав з будинку та переїхав жити в інше місце, не повідомивши про свою нову адресу. Вже більше ніж півроку у будинку останній не зявляється, не використовує його за призначенням без будь-яких поважних на те причин. У домоволодінні відсутні будь-які особисті речі відповідача. На сьогодні факт реєстрації місця проживання у будинку [PERSON] створює для позивачів клопіт: як всі мешканці сільської місцевості вони маємо право на пільги та допомогу з боку держави. Для оформлення субсидії їм необхідно надати довідку про розмір доходів всіх зареєстрованих у будинку осіб. Знайти відповідача та домовитись про добровільне зняття його з реєстрації за вказаною адресою немає можливості. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Водночас відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11.12.2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України), про що також роз'яснював Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав». Відтак, належним способом захисту цивільних прав у такому разі є пред'явлення позову про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, які є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання відповідними уповноваженими органами. На підставі ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Аналогічне положення закону передбачено і ст. 383 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири, які визначені ст.ст. 317, 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише на підставах, передбачених законом. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. За положеннями ст.ст. 71, 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сімї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сімї понад шість місяців у випадку тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у звязку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання. У випадках, передбачених п.п. 1-7 цієї статті, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеному у відповідному пункті. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться у судовому порядку. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково, а саме в частині визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком. Щодо позовних вимог [PERSON] про зняття [PERSON] з реєстрації в цьомубудинку, суд вважає їх передчасними, так як при наявності рішення суду про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, у позивача є усі підстави для зняття його з реєстрації у Камянсько-Дніпровському РС УДМС України в Запорізькій області. На підставі ст.ст. 71, 72, 150 ЖК України, ст.ст. 16, 317, 319, 321, 383, 391 ЦК України, ст. 7 Закону України від 11.12.2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні",

Outcome: partial