Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-09 00:00:00

26.07.2016 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на 1/3 частину квартири № 28, розташованої у будинку № 13 по вул.. Івана лейка у м. Лиман Донецької області. В судове засідання позивач та її представник [PERSON] не з»явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановлений спосіб, просили справу розглянути за їх відсутності, позов задовольнити(а.с.18,19,34,37-38). Представник відповідача в судове засідання не з"явився , про час та місце розгляду справи був попереджений у встановлений спосіб, просив справу розглянути у його відсутності на розсуд суду(а.с.33,35,36). Тому на підставі ст. 168-169 ЦПК України суд розглянув справу за відсутності сторін на підставі наданих сторонами доказів. Дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності серії САВ № 005607, виданого 20.02.2007 року Краснолиманською міською радою Донецької області згідно розпорядження № 101, [PERSON] та членам родини [PERSON] та [PERSON] належить на праві спільної часткової власності в рівних частках квартира [ADDRESS](а.с.9). 21.12.2010 року помер [PERSON], після смерті якого залишилося спадкове майно, яке складається з 1/3 частини квартири № 28, розташованої у будинку № 13 по вул.. Івана лейка у м. Лиман Донецької області(а.с.14). Єдиним спадкоємиць на майно [PERSON] на підставі ч.3 ст.1268, ч.1 ст.1273 ЦК України залишився його син - [PERSON], який як на момент смерті спадкодавця так і по день власної був зареєстрований та проживав у вказані квартирі, а позивач у встановлений законом строк відмовилася від долі на спадщину на його користь, що підтверджено копією свідоцтва про народження серії Ш-НО № 266781, виданого 15.07.1976 року Краснолиманським райЗАГС Донецької області, довідками КП «Краснолиманська служба єдиного замовника» від 18.11.2015 року, інформацією державного нотаріуса від 04.08.2016 року (а.с.8,15-16,28). 20.04.2015 року помер [PERSON] так і не отримавши свідоцтво про право на спадщину після смерті батька [PERSON] 1/3 частини квартири [ADDRESS](а.с.13,28). Єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] являється позивач матір спадкодавця, яка також своєчасно звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті сина, але постановою державного нотаріуса Краснолиманської державної нотаріальної контори від 11.11.2015 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину 1/3 частини квартири [ADDRESS], яку [PERSON] прийняв у спадщину після смерті [PERSON], але не оформив своїх спадкових прав до моменту власної смерті, тобто у зв»язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно(а.с.7). Родинні стосунки між [PERSON] та позивачем підтверджено копією свідоцтва про його народження [PERSON] серії Ш-НО № 266781, виданого 15.07.1976 року Краснолиманським райЗАГС Донецької області (а.с.8). Досліджуючи, надані позивачем докази, суд приходить до висновку про те, що державним нотаріусом обґрунтовано на підставі п.4.15 гл.10, п.1 гл.8 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮ України від 22.02.2012 року № 296/5 відмовлено позивачу у посвідченні свідоцтва про право на спадщину на спірну спадщину, бо відповідно до п.4 ст.334 ЦК України(в редакції 2003 року) спірне майно підлягає реєстрації, а видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. В такому разі на підстав ст.5 Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 року нотаріус зобов»язаний відмовити у вчиненні нотаріальної дії. Але відповідно до ст.ст.1216,1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків(спадщини) від фізичної особи, яка померла(спадкодавця), до інших осіб(спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Тому суд вважає, що зі смертю спадкодавця право власності не припиняється, а припиняється відповідно до ч.4 ст.25 ЦК України лише цивільна правоздатність фізичної особи у момент її смерті, тобто зникла можливість зареєструвати у встановленому порядку право власності на майно, яке належло спадкодавцю. В той же час, Конституцією України в статті 41 гарантовано кожному право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності визнано непорушним. Перелік підстав припинення права власності, передбачений ч.5-6 ст.41 Конституції України, главою 25 ЦК України, є вичерпний і розширеному тлумаченню не підлягає. Але вказані норми права не передбачають як підставу припинення права приватної власності смерть самого власника. З 01.01.2004 року на підставі ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухоме майно, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. А право власності на вказане майно, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року, виникає з моменту його реєстрації. Матеріали справи свідчать про те, що [PERSON] прийняв спадщину відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України бо постійно і безвиїзно як на момент смерті спадкодавця так і по день власної смерті проживав та був зареєстрований із спадкодавцем, від прийняття спадщини не відмовлялася (а.с.15-16,28). Незважаючи на те, що з 01.01.2004 року статтею 1297 ЦК України передбачений обовязок спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на це майно, але жодною нормою права не обмежений строк, на протязі якого спадкоємець повинен це зробити, бо ст.1298 ЦК України передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Тобто в діючому законодавстві існують прогалини і невідповідності щодо порядку та строків оформлення спадкоємцями своїх спадкових прав, котрі на погляд суду не можуть бути підставою припинення права власності спадкодавця на таке майно. Відповідно до статей 2, 6 Закону України від 07.07.2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права. Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Суд також враховує, що згідно статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Наразі надані позивачем докази свідчать про те, що спірне спадкове майно спадкодавець прийняв у спадщину, а тому на підставі ст. 328,1268 ЦК України і у власність, у встановленому законом порядку, незаконність прийняття спадщини та набуття спадкодавцем права власності в судовому порядку не встановлено. Тому суд приходить до висновку про те, що позивач, як єдиний спадкоємець на спірне майно, в результаті прогалин законодавства, позбавлений можливості у позасудовому порядку успадкувати та зареєструвати право власності на належне йому по закону нерухоме майно, у звязку з чим відповідно до ст. 392 ЦК України він має право звернутися до суду з позовом про визнання за ним такого права. Так відповідно до правової позиції Верховного Суду України по справі № 6-164цс12 в спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України, що і було зроблено позивачем шляхом звернення до суду з вказаним позовом. Крім того, суд звертає увагу на те, що 20.02.2007 року при видачі свідоцтва про право власності на квартиру, яка є предметом спору, у правовстановлюючому документі назва міста у поштовій адресі спірного будинку в договорі зазначена як м. Красний Лиман. Однак на підставі Закону України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарного режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки» постановою Верховної Ради України від 18.02.2016 року № 984-УШ м. Красний Лиман перейменовано у м. Лиман. Тому при реєстрації права власності позивача на 1/3 частку спірної квартири її поштову адресу слід вказувати так квартира [ADDRESS]. У зв»язку з цим суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню бо право власності на спадкове майно перейшло до позивача відповідно до закону.

Outcome: approved