Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить застосувати наслідки недійсності правочину, а саме: договору № 003247 фінансового лізингу, укладеного 09 лютого 2016 року між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» та стягнути з відповідача на його користь 91770 грн. На обґрунтування позову зазначив, що вказаний договір є нікчемним з огляду на порушення імперативних вимог щодо його обов`язкового нотаріального посвідчення. Крім того, зазначає, що вказаний договір порушує його права як споживача, оскільки в ньому містяться несправедливі умови, містить суперечності щодо ціни предмету лізингу, укладений внаслідок обману, оскільки предмет лізингу та його ціна обумовлені були інші. Позивач в судове засідання не зявився, до суду надав заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач, будучи повідомленим про дату і час розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив, відзиву не подав. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд за згодою позивача, ухвалив рішення про заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позов, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. 09 лютого 2016 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» укладено договір фінансового лізингу № 003247, відповідно до умов якого відповідач взяв на себе зобов`язання придбати предмет лізингу - транспортний засіб, легковий автомобіль марки «KIA Sorento NEW», обєм двигуна 2,2, тип КПП МТ, привід 4х4 у власність та передати його у користування позивачу на умовах, передбачених договором, а останній, у свою чергу, взяв на себе зобов`язання прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі згідно з умовами договору. Вартість предмета лізингу 34 630 доларів США, що становить на момент укладання договору 917 700 грн з ПДВ. Вказаний договір нотаріально посвідчено не було. На виконання умов договору позивачем, згідно наданого відповідачем рахунку, 09 лютого 2016 року сплачено на банківський рахунок ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» 91770,00 грн адміністративного платежу за договором фінансового лізингу № 003247, що підтверджується квитанцією QS000117368701 (а.с.19) Аналізуючи правомірність укладеного правочину, суд вважає за необхідне зупинитися, передусім, на наступному. Відповідно до ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Згідно із ч. 2 ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). За ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Ці положення не суперечать також ч. 1 ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг», відповідно до якої відносини, що виникають у зв`язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Виходячи з аналізу норм чинного законодавства договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору. Отже, з урахуванням того, що на договір фінансового лізингу розповсюджуються норми Цивільного кодексу, які регулюють відносини з приводу найму (оренди), то у відповідності до ст. 799 ЦК України такий договір укладається у письмовій формі, а у випадку участі в ньому фізичної особи - підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом (нікчемний правочин) або якщо він визнаний судом недійсним (оспорюваний правочини). Статтею 215 ЦК України також проводиться розмежування видів недійсності правочинів на нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (статті 219, 220, 224 ЦК України тощо), та на оспорювані, якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (статті 222, 223, 225 ЦК України тощо). Отже, нікчемним є той правочин, недійсність якого прямо передбачена законом. Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України в разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Як зазначено вище даний договір нотаріально не посвідчувався. Таким чином, договір фінансового лізингу, предметом якого є транспортний засіб, а сторонами договору фізична і юридична особа, всупереч положень ст. 799 ЦК не був посвідчений нотаріально, а тому він, в силу положень ст. 220 цього ж Кодексу, є нікчемним, що узгоджується з висновками Верховного Суду України, викладеним у постановах від 16 грудня 2015 р. по справі №6-2766цс15 та від 19 жовтня 2016 року № 6-1551цс16. Як було зазначено вище, згідно з приписами ст. 215 ЦК України нікчемний правочин не потребує визнання його недійсним судом. Вказане відповідає викладеному у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 3 жовтня 2018 року у справі №369/2770/16-ц і від 7 листопада 2018 року у справі №357/3394/16-ц, що якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання недійсним такого правочину судом не вимагається; визнання недійсним нікчемного правочину законом не передбачається, оскільки нікчемним правочин є за законом. Велика Палата Верховного суду у справі № 916/3156/17, провадження № 12-304гс18, постанова від 04.06.2019 підтвердила правомірність зазначеного висновку, зазначивши, що визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою його сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. Відповідно до ч.1, 2 ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язанаповернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно ч. 5 ст. 216 ЦК України вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред"явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Враховуючи вищевикладене в сукупності, зважаючи, що судом встановлена нікчемність вказаного договору, наявні всі підстави для застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, а отже задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача коштів в розмірі 91 770 грн, сплачених за нікчемним договором лізингу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України та п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 1920 грн 00 коп., від сплати якого позивача звільнено згідно з ч.3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Outcome: approved