Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

06.09.20017 р. [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей . Свої вимоги мотивує тим, що вона перебувала з відповідачем по справі в шлюбі, який між ними було зареєстровано 25.06.2012 року у Зеленській сільській раді Надвірнянського району, актовий запис № 8. За час спільного проживання в них народилося двоє неповнолітніх дітей: [PERSON] - [INFO] та [PERSON] - [INFO], батьком яких записаний відповідач [PERSON]. Діти фактично є на її утриманні, відповідач, проживає окремо, ухиляється від їх утримання, матеріальної допомоги для сімї не надає, а її доходи є недостатніми для утримання двох дітей, оскільки вона здійснює догляд за ними, не працює, займається домашнім господарством. Відповідач працює по тимчасових заробітках за межами України з чого отримує значні доходи, однак самоусунувся від утримання дітей, тому вона змушена звернутися з позовом в суд. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з"явилася, однак від неї поступила письмова заява в якій просить справу слухати у її відсутності , просить позов задоволити, стягувати з [PERSON] в її користь на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] - [INFO] та [PERSON] - [INFO] , аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1200 грн. 00 коп. щомісячно на кожну дитину , до досягнення дітьми повноліття та судові витрати по справі. Не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся заздалегідь та належним чином, про що свідчить оголошення, яке розміщене в газеті «Галичина» від 21.11.2017 р. № 85 (5335), про причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутності не поступало. Тому зі згоди сторони позивача суд ухвалює рішення в порядку заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.60 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог та з'ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі , який уклали 25.06.2012 року у Зеленській сільській раді Надвірнянського району, актовий запис № 8 (а.с. 7 ). За час спільного проживання в сторін народилося двоє неповнолітніх дітей: [PERSON] - [INFO] та [PERSON] - [INFO], батьком яких записаний відповідач [PERSON] (а.с. 5-6 ). Неповнолітні діти від шлюбу [PERSON] - [INFO] та [PERSON] - [INFO], проживають з позивачем по справі та знаходяться на її утриманні, що підтверджується актом Зеленської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківськоїобласті ( а.с. 10-11 ). Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст.8 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з як найкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України Про охорону дитинства кожна дити намає право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відтак, обов'язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше право а не зобов'язання батьків. Обов'язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст.ст.180, 181 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька, і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно до ч. ч. 1, 2 ст. 181 СК України способи виконання обов'язків батьків щодо утримання дитини за загальним правилом визначаються за домовленістю між ними. При відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на неповнолітню дитину та не надання дитині утримання, той із батьків, з ким проживає дитина, має право на стягнення аліментів у судовому порядку. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих нормСімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року №3, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Стосовно самого розміруаліментів, то в даному випадку суд наголошує на наступне. У Преамбулі Конвенції про права дитинивід 20 листопада 1989 року, підписаної Україною 21.02.1990 року, ратифікованої 27.02.1991 року і 27.09.1991 року набулачинності для України, зазначено, що Організація Об'єднаних Націй в Загальній декларації прав людини проголосила, що діти мають право на особливе піклування і допомогу; в сім'ї як основному осередку суспільства і природному середовищі для зростання і благополуччя всіх її членів і особливо дітей мають бути надані необхідні захист і сприяння, з тим щоб вони могли повністю покласти на себе зобов'язання в рамках суспільства; дитина має бути повністю підготовлена до самостійного життя в суспільстві та вихована в дусі ідеалів, проголошених у Статуті Організації Об'єднаних Націй, і особливо в дусі миру, гідності, терпимості, свободи, рівності і солідарності. Статтею 26 Конвенції про права дитинивід 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці визнають за кожною дитиною право користуватися благами соціального забезпечення, включаючи соціальне страхування, і вживають необхідних заходів щодо досягнення повного здійснення цього права згідно з їх національним законодавством. Ці блага в міру необхідності надаються з урахуванням наявних ресурсів і можливостей дитини та осіб, які несуть відповідальність за утримання дитини, а також будь-яких міркувань, пов'язаних з одержанням благ дитиною чи від її імені. Згідно із ч.ч.1,3 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Перевіряючи доводи позивачки щодо визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі, суд належним чином врахував положення ч. 1 ст. 184 СК України щодо визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі, як у разі наявності нерегулярного, мінливого доходу платника. Таким чином при визначенні розміру аліментів відповідно до ст. 182 СК України з врахуванням матеріального стану та стану здоровя платника аліментів, який не працює, не хворіє, відсутність інших утриманців суд прийшов до переконання, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 900 грн. щомісячно на кожну дитину, до досягнення ними повноліття. З відповідача відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України також слід стягнути судові витрати по справі в дохід держави та на користь позивача згідно представлених квитанцій. На підставінаведеного, ст.ст. 180, 181, 183Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved