Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-29 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовною заявою до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] від 20.08.2012 року недійсним. Позовні вимоги мотивовано тим, що в серпні 2012 року внучка, [PERSON] та її співмешканець [PERSON] запропонували позивачці укласти з [PERSON] договір довічного утримання, позивачка [PERSON] погодилась і 20.08.2012 року [PERSON], на своєму автомобілі, відвіз позивачку та її внучку, [PERSON]., в м. Виноградів до приватного нотаріуса [PERSON] для укладання договору довічного утримання. В той же день після укладання договору внучка в ході сварки повідомила позивачку, що її будинок їй вже не належить, після чого вона, [PERSON], вигнала позивачку [PERSON] з дому. Згодом позивачці стало відомо, що через декілька днів позивачці стало відомо, що [PERSON], скориставшись її довірою та тим, що вона недосконало володіє українською мовою, відповідачка уклала з позивачкою договір купівлі-продажу, і що позивачка отримала гроші за будинок в сумі 43 470 (сорок три тисячі сімдесять тисяч) гривень, що не відповідає дійсності. 18.09.2012 року [PERSON] звернулася до Виноградівського РВ УМВС України із заявою про притягнення громадян [PERSON] та [PERSON] до кримінальної відповідальності, однак 21.09.2012 року їй було відмовлено в порушенні кримінальної справи. Вказану постанову про відмову в порушенні кримінальної справи 27.09.2012 року позивачкою було оскаржено до Виноградівського районного суду. Однак 19.10.2012 року її скарга на постанову про відмову в порушенні кримінальної справи залишена без задоволення. 24.10.2012 року до апеляційного суду Закарпатської області позивачкою було оскаржено постанову Виноградівського районного суду від 19.10.2012 року. На даний час [PERSON] проживає у своєї дочки [PERSON]., за адресою [ADDRESS]. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд такі задовольнити. При цьому позивачка пояснила наступне. В серпні 2012 року в неї був намір укласти договір довічного утримання з [PERSON]. Однак, в зв'язку з тим, що вона не в повній мірі володіє українською мовою вона помилково підписала договір купівлі-продажу. Наміру продавати будинок у неї не було. Відповідачка [PERSON], та її представник [PERSON], в судовому засіданні заперечили проти задоволення вимог позову. При цьому відповідачка пояснила, що дійсно в серпні 2012 року між нею та [PERSON] був підписаний саме договір купівлі-продажу будинку, мова про договір довічного утримання не йшла. До цього часу нею було оформлено кредит в одному з банків, і кошти 43 470 грн. було передано позивачці [PERSON]. Заслухавши сторін, а також дослідивши докази у справі в їх сукупності та взаємозв"язку, суд приходить до наступного. Норми матеріального права, які підлягають застосуванню до даних правовідносин є ЦК України. Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з врахуванням положень ст.ст.57-66 ЦПК України. У відповідності до вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У судовому засіданні достовірно встановлено, що 20.08.2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS], який посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] Допитана в судовому засіданні приватний нотаріус [PERSON] показала, що 20.08.2012 року нею дійсно посвідчувався договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS], при цьому після роз'яснення наслідків підписання договору сторони добровільно його підписали, жодних застережень та зауважень від них не надходило. Також пояснила, що позивачка [PERSON] належним чином володіла та розмовляла українською мовою. Договір був підписаний та посвідчений відповідно до Інструкції про вчинення нотаріальних дій та Закону України «Про нотаріат». Твердження позивачки [PERSON] про те, що вона під час підписання договору не володіла українською мовою спростовується оглянутим в судовому засіданні атестатом про середню освіту (а.с. 97) та поясненнями свідків: [PERSON], [PERSON]., [PERSON]., [PERSON], [PERSON], [PERSON], та [PERSON]. Окрім того суд зазначає, що згідно висновку експерта за №6/282 від 02.07.2014 року встановити чи виконано підпис в графі «Підпис» в рядку «Продавець» від імені [PERSON]. в документі «Договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] від 20.08.2012 року укладений між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON]» - громадянкою [PERSON], чи іншою особою не виявилось можливим (а.с.119-121). З огляду зазначеного, оцінивши в сукупності добуті в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, оскільки позовні вимоги не доведені і не обґрунтовані жодними доказами та відсутні підстави вважати, що даний договір укладений з порушенням Глави 16 ЦК України. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed