Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-08 00:00:00

19.10.2021 року позивач звернулася з позовної заявою в Корабельний районний суд міста Миколаєва до відповідачів в якому просила визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , право власності на спадкове майно - квартиру [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті сина - [PERSON] , який помер [INFO] . Мотивуючи позов тим, що [INFO] в Ізраїлі помер її син [PERSON] , після смерті якого лишився спадок - квартира [ADDRESS] , яка належала померлому на праві приватної власності на підставі договору дарування. Позивач на момент смерті сина постійно проживала в спірній квартирі та є його спадкоємцем першої черги тому звернулася в нотаріусу для оформлення спадкових прав, проте отримала відмову та рекомендацію звернутися до суду для вирішення даного питання, з причини наявності інших спадкоємців за законом, синів спадкодавця - [PERSON] та [PERSON] , та пропуском строку подання заяви про відмову від спадщини. На підставі того, що дане питання не можливо вирішити в позасудовому порядку, позивач звернулась до суду. В судове засідання сторони не з"явились, були повідомлені про час та місце розгляду справи у порядку встановленому ст.ст. 128, 130 ЦПК України. Позивач надала до суду заяву про слухання справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила про задоволення позову. Відповідачі надали до суду заяви про слухання справи без їх участі, позовні вимоги визнали в повному обсязі не заперечували проти задоволення позову. Третя особа в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про слухання справи за її відсутності, не заперечували щодо задоволення позову, просила винести рішення на розсуд суду за наявними у справі доказами. Суд, дослідивши письмові докази по справі, взявши до уваги заяви сторін по справі знаходить позов таким, що підлягає задоволенню виходячи із наступного. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону або не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Із матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про смерть виданого 16 вересня 2018 року Бюро реєстрації населення та еміграції м. Холон Міністерства внутрішніх справ держави Ізраїль, засвідчений адвокатом - нотаріусом держави Ізраїль та на якому проставлено Апостиль, [PERSON] , [INFO] помер [INFO] в лікарні Вольфсон міста Хорон. Згідно виписки з реєстру реєстрації населення Міністерства внутрішніх справ держави Ізраїль виданого 28 серпня 2018 року, [PERSON] , [INFO] , посвідчення № [NUMBER] , вірменин, розлучений, уродженець Радянського Союзу, з 22 серпня 1994 року до моменту смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на нерухоме манно, а саме квартиру [ADDRESS] , що належала номерлому на праві приватної власності на підставі договору дарування квартири від 22 жовтня 2004 року посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Козленок С.І. Відповідно до довідки № 2366 від 01.11.2018 року, виданої КП «ДЕЗ «Корабел» на час смерті власника квартири [PERSON] , йото мати [PERSON] з 19.08.2002 року і по теперішній час була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , крім вищевказаних осіб за вказаною адресою на момент смерті нікого більше не було зареєстровано. В положенні статті 1261 ЦК України зазначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Позивачка, як спадкоємиця першої черги за законом після смерті сина, звернулася 25 лютою 2021 року до державного нотаріуса П`ятої Миколаївської державної нотаріальної контори з питаннями видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті сина, однак постановою про відмову у вчиненій нотаріальної дії нотаріус Коваленко Н.В. відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з причини наявності інших спадкоємців за законом, синів спадкодавця - [PERSON] та [PERSON] , та пропуском строку подання заяви про відмову від спадщини. [PERSON] . [INFO] , спадкоємець першої черги за законом, відмовився від прийняття спадщини після смерті батька, про що свідчить відмова від спадщини. Згідно змісту відмови від спадщини, [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] відмовляється від своєї частки в квартирі [ADDRESS] , що залишилася після смерті батька [PERSON] на користь своєї бабусі [PERSON] , [INFO] . Нотаріусом держави Ізраїль засвідчено справжність підпису, встановлено особу [PERSON] на якому проставлено Апостиль. [PERSON] , [INFO] , спадкоємець першої черги за законом, який проживає в Австралії, також відмовився від спадкування квартири [ADDRESS] , яка належала його батьку [PERSON] , на користь своєї бабусі [PERSON] , [INFO] . Нотаріус Биданов О.М. , що має практику у місті Мельбурн у штаті Вікторія Співдружності Австралія, засвідчив справжність підпису, встановив особу [PERSON] , перевірив його дієздатність та на якому проставлено Апостиль. На випадок своєї смерт і [PERSON] заповіту не залишив. Враховуючи, що іншим способом, окрім судового порядку, позивачка не може захистити своє спадкове майнове право, тому відповідно до ст. 16 ЦК України підлягає захисту шляхом визнання права власності на нерухомість в порядку спадкування за законом. Відповідно до статті 70 Закону України «Про міжнародне приватне право» спадкові відносини регулюються з урахуванням положень статей 71, 72 цього Закону правом держави у якій спадкодавець мав останнє місце проживання, за винятком, якщо спадкодавцем не обрано в заповіті право держави, громадянином якої він був. Стаття 71 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлює, що спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні - правом України. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст.ст. 3, 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів, зокрема кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути в тому числі і визнання права. Статтею 30 ЦПК України визначено, що позови, які виникають з приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або його основної частини. Згідно із ст. 316 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує право власності, коли відсутня можливість його відновлення. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом, Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя, спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. На підставі ч. З ст. 1261 ЦК України зазначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно до вимог ч. 5 ст. 1268 ЦК України позивач є власником спадкового майна з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину може отримати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved