Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-27 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до ПАТ «Дельта Банк» про стягнення заборгованості за договором банківського вкладу в національній валюті. Свій позов обґрунтовує тим, що 02.07.2014 року між нею та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір № 009-02501-020714 банківського вкладу «Найкращий», відповідно до умов якого [PERSON] передала банку грошові кошти в сумі 60000 грн. під 22,25% річних по 29.12.2014 року. Вклад виплачується по закінченню строку розміщення вкладу шляхом зарахування на поточний рахунок вкладника з використанням платіжної картки [NUMBER], відкритий в установі банку.Також, 29.01.2013 року між нею та ПАТ «Дельта Банк» було заключено договір банківського рахунку фізичної особи з випуском платіжної картки [NUMBER]. Предметом вказаного договору стало в тому числі відкриття поточного рахунку [NUMBER]. Після закінчення терміну дії Договору № 009-02501-020714, кошти внесені нею до ПАТ «Дельта Банк» як депозитний вклад, були переведені на поточний рахунок [NUMBER], однак із вказаного рахунку вона не може отримати кошти, оскільки банк не здійснює обслуговування своїх банкоматів, каси вказаної фінансової установи також не працюють. Вказує, що банк грубо порушив вимоги законодавства України та умови укладеного договору, а саме - не повернув кошти на загальну суму 62548,42 грн. 22.01.2015 року звернулась до відповідача із письмовою заявою про повернення депозитного вкладу, 28.01.2015 року, 10.02.2015 року подала заяви Голові ради Директорів Банку про неповернення коштів та порушення банком вимог законодавства України, однак відповідь не отримала. Оскільки банк не видав у встановлений строк вказані кошти, тому вважає, що стягненню також підлягає інфляційні втрати за весь час прострочення у розмірі 21337,67 грн. та 3% проценти річних від простроченої суми в розмірі 628,07 грн. На підставі наведеного, з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог просить стягнути з відповідача в користь позивача 62548,42 грн. грошових коштів, які розміщені на поточному рахунку [NUMBER], інфляційні втрати у розмірі 21337,67 грн. та 3% річних від простроченої суми в розмірі 628,07 грн., відповідно до ст.625 ЦК України, всього на загальну суму 84514,16 грн. Позивач надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Просила позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про дату час та місце розгляду справи, надав суду заяву про відкладення розгляду справи у зв'язку з його участю в іншій справі в апеляційному суді Волинської області. Суд вважає, що заява представника відповідача про відкладення розгляду справи до задоволення не підлягає. Судове засідання 07.05.2015 року було відкладено за клопотанням представника відповідача. Дата наступного судового засідання 28.05.2015 року судом була узгоджена із позивачем та представником відповідача. Доказів неможливості направити для участі в справі іншого представника відповідачем не надано. За таких обставин суд ухвалив розгляд справи провести у відсутності сторін. У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. З матеріалів справи судом встановлено, що 02.07.2014 року між ним та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір № 009-02501-020714 банківського вкладу «Найкращий», відповідно до умов якого [PERSON] передала банку грошові кошти в сумі 60000 грн. під 22,25% річних. Вклад виплачується по закінченню строку розміщення вкладу шляхом зарахування на поточний рахунок вкладника з використанням платіжної картки [NUMBER] відкритий в установі банку.Після закінчення терміну дії банківського вкладу вона звернулась до відповідача із вимогою виплатити її кошти. Відповідач перерахував на поточний рахунок внесені кошти, однак із вказаного рахунку вона не може їх отримати. Факт залучення коштів [PERSON] у розмірі 60000 грн. на депозитний рахунок підтверджується квитанцією № 37151571 від 02.07.2014 року. Крім того, 29.01.2013 року між нею та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір банківського рахунку фізичної особи з випуском платіжної картки [NUMBER], відповідно до умов якого банк відкриває клієнту поточний рахунок у гривнях, випускає платіжну картку, здійснює банківське обслуговування клієнта та нараховує відсотки на залишок коштів на рахунку на умовах викладених в тарифному пакеті таривний пакет «Ощадна картка № 1», що міститься в додатку № 1 до цього договору. Як вбачається із наданої виписки ПАТ «Дельта Банк», кошти на поточному рахунку [PERSON] наявні, проте кошти для видачі у касі банку відсутні. Частиною 2 статті 1060 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду, банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Відповідно до ч. 1 ст. 1061 ЦК України, банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. 22.01.2015 року звернулась до відповідача із письмовою заявою про повернення депозитного вкладу, 28.01.2015 року, 10.02.2015 року подала заяви Голові ради Директорів Банку про неповернення коштів та порушення банком вимог законодавства України, однак відповідь не отримала (а.с.9). Згідно п.1 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Згідно із ст. 629 ЦК України Договір є обов"язковим для виконання сторонами. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, не суперечать вимогам закону, відмова банку повернути вкладнику його кошти порушує його права та умови укладеного між сторонами договору. Згідно зі статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У справі ZOLOTAS ПРОТИ ГРЕЦІЇ (No 2) Європейський суд з прав людини зазначив наступне: якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід'ємні для банківських операцій і пов'язаним з ними правом. Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави (Nejdet Sahin і Perihan Sahin проти Туреччини). Відмовляючись повернути кошти, які належать на праві власності позивачу, відповідач порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст.1 Протоколу № 1, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст.5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції. Так, у ст.1 Протоколу №1 вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Цей же принцип закріплено і в ст. 41 Конституції України. Однак, в порушення цих норм, позивач позбавлений можливості користуватися своїм майном. В даному випадку його майном є грошові кошти, які банк, в порушення вимог договору, відмовляється повернути позивачу. Згідно ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Відповідно до п. 3.3 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого Постановою Правління Національного Банку України від 03.12.2003 року № 516 та зареєстрованого в Міністерстві Юстиції України 29.12.2003 року за № 1256/8577 п. п.1.6, 1.7 встановлено, що Банк сплачує вкладнику суму вкладу (депозиту) і нараховані за ним проценти: у національній валюті, якщо грошові кошти надійшли на вкладний (депозитний) рахунок у національній валюті; у валюті вкладу (депозиту), якщо грошові кошти надійшли на вкладний (депозитний) рахунок в іноземній валюті, або на умовах та в порядку, передбачених договором, відповідно до заяви вкладника - в іншій іноземній чи в національній валюті; у банківських металах, якщо вкладний (депозитний) рахунок відкритий у банківських металах, або на умовах та в порядку, передбачених договором, відповідно до заяви вкладника - у національній валюті. Проценти на вклад (депозит), залучений відповідно до договору банківського вкладу (депозиту), нараховуються від дня, наступного за днем надходження до банку грошових коштів або банківських металів, до дня, який передує поверненню грошових коштів або банківських металів вкладнику або списанню з вкладного (депозитного) рахунку вкладника з інших підстав. За вкладами (депозитами) овернайт, розміщеними банком в іншому банку, проценти нараховуються відповідно до умов договору. Виплата процентів за вкладом (депозитом) здійснюється у строки, що обумовлені в договорі. Відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.03.2015 № 51 в АТ «Дельта Банк» запроваджено тимчасову адміністрацію строком на шість місяців з 03 березня 2015 року до 02 вересня 2015 року включно. Частиною 5 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Отже, аналізуючи наведене вище суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути в користь позивача банківський вклад в сумі 62548,42 грн., який знаходиться на поточному рахунку [NUMBER], відкритому на підставі договору банківського рахунку фізичної особи з випуском платіжної картки [NUMBER]. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України на вимогу кредитора боржник зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до розрахунку, наданого позивачем за період з 01.12.2014 року по 01.05.2015 року 3% річних - 628,07 грн., сума індексу інфляції становить 21337,67 грн. Розмір сум, які просить стягнути позивач відповідачем не оспорюється. Отже, аналізуючи наведене вище, суд приходить до висновку, що з відповідача в користь позивача слід стягнути грошові кошти в сумі 62548,42 грн., 3% річних в розмірі 628,07 грн., а також індекс інфляції в розмірі 21337,67 грн., всього на загальну суму 84514,16 грн. Відповідно до п.п.17, 22 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач та відповідач звільнені від сплати судового збору. Згідно ч.2 ст.88 ЦПК України якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави. На підставі ст.ст. 625, 629, 1058-1062 ЦК України,

Outcome: approved