Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-29 00:00:00

01.12.2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 01.03.2003 року він одружився з [PERSON] після одруження вони проживали у його будинку по [ADDRESS] .23.09.2005 року [PERSON] та її брат [PERSON] отримали в спільну сумісну власність спадок за заповітом , який складався з жилого будинку із господарськими будівлями по [ADDRESS] . Рішенням №235-16-V від 19.07.2007 року Березанської міської ради [PERSON] та [PERSON] у рівних частинах було передано в спільну сумісну власність земельну ділянку загальною площею 0,2589га., в тому числі 0,10 га. для будівництва і обслуговування житлового будинку , господарських будівель і споруд та 0,1589га. для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS] . 19.06.2008 року він продав свій будинок та земельну ділянку в м. Бобровиця, та на ці кошти почав з дружиною будувати будинок на земельній ділянці в [ADDRESS] , яка належала дружині. Рішенням Березанського міського суду Київської області від 08.05.2009 року було поділено земельну ділянку між [PERSON] та [PERSON] , та виділено [PERSON] 1295м.кв. згідно плану розподілу земельної ділянки. До кінця 2013 року будинок був побудований , але не введений в експлуатацію, оскільки не були підведені комунікації та відсутнє полове покриття, тощо. Брат дружини проживав в старій хаті та помер [INFO] , після його смерті дружина зареєструвала в цьому будинку свою дочку [PERSON] [INFO] померла його дружина - [PERSON] не залишивши заповіту. 06.03.2019 року він та дочки [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] вступили у спадщину за законом на земельну ділянку по [ADDRESS] , яка належала померлій , також 04.11.2020 року відповідачі вступили у спадщину за законом на будинок [ADDRESS] , побудований ним та покійною [PERSON] не увійшов до спадщини, оскільки є не введеним в експлуатацію у відповідності до законодавства та була відсутня його ринкова вартість, також для введення в експлуатацію вказаного будинку потрібне визнання власника даного нерухомого майна. Відповідачі ніякої участі у будівництві цього будинку не приймали. Просить суд поновити строк звернення до суду , визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та покійною [PERSON] нерухоме майно , а саме житловий будинок не введений в експлуатацію, загальною площею 111,6кв.м., з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . 15.12.2020 року ухвалою Березанського міського суду Київської області прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю. 25.01.2021 до канцелярії суду надійшов відзив відповідача [PERSON] на позовну заяву про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя , який зареєстрований за вх. № 185 від 22.01.2021. Так, у відзиві відповідач зазначає, що позивач в березні 2003 року одружився з її матір`ю [PERSON] .У вересні 2005 року її мати разом із своїм рідним братом [PERSON] отримала спадок за заповітом , який складався із житлового будинку [ADDRESS] по Ѕ частині. Рішенням Березанської міської ради від 19.10.2007 року їм було передано безкоштовно у спільну сумісну власність земельну ділянку загальною площею 0,2589га, із них 0,10га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд ,та 0,1589га для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS] та надано дозвіл на виготовлення державних актів на право власності на земельну ділянку . Відповідно до рішення Березанського міського суду від 08.05.2009р. її матері [PERSON] було виділено земельну ділянку на якій розташований будинок та сарай ,площею 1294 кв.м. [INFO] брат її матері [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина на Ѕ частину житлового будинку та земельну ділянку,що належала [PERSON] , площею 1294 кв.м. . ЇЇ мати [PERSON] прийняла спадщину та стала єдиним власником будинку [ADDRESS] ,та після її смерті її нерухоме майно успадкували спадкоємці за законом ,позивач як чоловік, та вона з сестрою як рідні доньки померлої. За життя мати продала частину земельної ділянки та за виручені кошти розпочала будівництво нового будинку поряд існуючого. Сторони по справі вступили в спадщину за законом на земельну ділянку ,яка належала покійній по 1/3 частині ,та житловий будинок [ADDRESS] , по 1/3частині. Позивачем не враховано вимоги ч.3 ст.331ЦК України якою передбачено , що до завершення будівництва (створення майна)особа вважається власником матеріалів, обладнання які були використані в процесі цього будівництва(створення майна), відповідно ,позивач не може ставити питання про визнання спільною сумісною власністю подружжя на нерухоме майно, житловий будинок ,який не введений в експлуатацію ,в силу того що співвласник спільного майна помер , а може вирішуватися питання лише про визнання права на будівельні матеріали та обладнання, яке використано для будівництва будинку. Позивач знав щодо можливого порушення його права власності на частину спільного майна,але з позовом про визнання спільним майном подружжя до суду своєчасно не звернувся ,пропустив строк позовної давності передбаченого ст.257 ЦК України , якою визначено для даних правовідносин строк позовної давності-три роки, про що він сам зазначає у своїй позовній заяві , проте причини які він наводить не являються поважними та не дають підстав поновлення строку для звернення до суду. Крім цього слід зазначити , що позивачем не вірно обрано спосіб захисту своїх прав,які не узгоджуються з висновками Верховного Суду України , що викладені в постанові №7 від 30.05.2008. Просить суд відмовити в задоволенні позову [PERSON] до неї , [PERSON] та [PERSON] про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя в зв`язку з безпідставністю заявлених позовних вимог. 04.02.2021 позивачем надано відповідь на відзив (зареєстровано канцелярією суду за вх. № 298 від 04.02.2021), у якій позивач вказав, що викладені у відзиві заперечення він вважає необґрунтованими та такими, що не можуть бути задоволені з наступних підстав. Відповідач в своєму відзиві посилається на порушення ним вимог ст.257 ЦК України , якою визначено для даних правовідносин строк позовної давності - три роки, зазначаючи що його дружина [PERSON] померла [INFO] , позов поданий до суду 01.12.2020, тобто у термін понад три роки та відсутні підстави поновлення строку для звернення до суду.Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу яка його порушила. 06.03.2019 року при вступі у спадщину за законом на земельну ділянку ним та відповідачами стало відомо ,що зазначений будинок не увійшов до спадщини , оскільки був не введений в експлуатацію у відповідності до законодавства , була відсутня вартість будівельних матеріалів , а також відсутня документація на вказане будівництво, тому вважає що твердження відповідача про порушення вимог ст.257 ЦК України є неспроможними. Також вважає , що не відповідає дійсності посилання відповідача , що він не враховує те , що сторони успадкували і інше майно , крім земельної ділянки, а саме житловий будинок по [ADDRESS] по 1/3 частині , оскільки у позовній заяві ці обставини вказані і зазначено , що саме в цьому будинку були приписані (зареєстровані) він та відповідач [PERSON] . Також не відповідає дійсності посилання відповідача , що не надано доказів щодо відведення земельної ділянки для будівництва, оскільки у позовній заяві ця обставина зазначена та надано копію витягу з рішення Березанської міської ради від 19.10.2007 та копія рішення Березанського міського суду про поділ земельної ділянки від 08.05.2009.Враховуючи зазначене , вважає що звернувся з вищезазначеним позовом з метою отримання повноважень , які дадуть йому можливість побудований ним та [PERSON] будинок ввести в експлуатацію у відповідності до чинного законодавства. В задоволенні заперечень викладених у відзиві на позов [PERSON] відмовити у зв`язку з їх безпідставністю. Позивач,представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задоволити . Представник відповідачів , відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог з підстав, зазначених у відзиві на позов. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідків та дослідивши матеріали справи , суд приходить до висновку, що позовні вимоги є не обґрунтованими і такими , що не підлягають задоволенню. В судовому засіданні встановлено. Відповідно до ст. 2, 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 01.03.2003 року позивач [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] ,що підтверджується копією свідоцтва про одруження(а.с.5). 23.09.2005 року [PERSON] та її брат [PERSON] отримали в спільну сумісну власність спадок за заповітом , який складався з житлового будинку із господарськими будівлями по [ADDRESS] (а.с.6) Рішенням №235-16-V від 19.07.2007 року Березанської міської ради [PERSON] та [PERSON] у рівних частинах було передано в спільну сумісну власність земельну ділянку загальною площею 0,2589га., в тому числі 0,10 га. для будівництва і обслуговування житлового будинку , господарських будівель і споруд та 0,1589га. для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS] (а.с.7) Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 19 червня 2008 року [PERSON] продав житловий будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку,що знаходяться по [ADDRESS] (а.с.8-9). Рішенням Березанського міського суду Київської області від 08.05.2009року поділено земельну ділянку між [PERSON] та [PERSON] , та виділено [PERSON] 1295м.кв. згідно плану розподілу земельної ділянки (а.с.10) [INFO] померла [PERSON] (а.с.11) Відповідно до копії спадкової справи №115/2017, заведеної після померлої [INFO] [PERSON] , із заявами про прийняття спадщини звернулися: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , яким видано свідоцтва про право на спадщину за законом(81-116) Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 06 березня 2019 року спадкоємцями майна [PERSON] є її: чоловік [PERSON] ,дочки- [PERSON] , [PERSON] - кожний на 1/3 частку спадщини. Спадщина,на яку в указаних частках видано це свідоцтво, складається з: земельної ділянки, площею0,1039 га, в межах згідно з планом,що розташована за адресою: [ADDRESS] . Кадастровий номер земельної ділянки-3210400000:03:011:0088(а.с.12) Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 04 листопада 2020 року спадкоємцями майна [PERSON] є її: чоловік [PERSON] ,дочки [PERSON] , [PERSON] - кожний на 1/3 частку спадщини.Спадщина, на яку в указаних частках видано це свідоцтво, складається з: житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами,що знаходиться в [ADDRESS] .(а.с.13) Згідно висновку оцінювача про оцінку майна, виготовленого 04.11.2020 року СОД ПП «Авто-експерт» , ринкова вартість нерухомого майна , яким є житловий будинок не введений в експлуатацію ,загальною площею 111,6 кв.м. з надвірними будівлями та спорудами , що розташований за адресою: [ADDRESS] без врахування земельної ділянки , станом на 30 жовтня 2020 року склала: 782 160,00 грн.(а.с.14) Свідок [PERSON] суду пояснив, спочатку вони мали намір побудувати сарай,гараж та майстерню,але почали виникати непорозуміння з братом ,вони разом проживали в старому будинку , тому вирішили побудувати біля старого будинку , новий. [PERSON] заливав фундамент нового будинку разом з дружиною,чи перебували вони в шлюбі йому не відомо . [PERSON] продав автомобіль,кошти вклав в будівництво. [PERSON] продала йому частину земельної ділянки. Сам робив дах, стіни будували наймані працівники. Документація на будинок була ,її перевіряв [PERSON] , який займається введенням житлових будинків в експлуатацію. Яка саме документація була йому невідомо,він її не дивився. Де ділась документація йому невідомо. Новий будинок не рахувався ні на кому . Свідок [PERSON] пояснив [PERSON] появився в м. Березань в 2008 році з [PERSON] і почали спільно будувати будинок. Зі слів останнього будівництвом будинку займався він,а [PERSON] займалась документацією. За рік будинок був побудований. Дочка переїхала жити в 2016 році, а іншу дочку бачив два рази в життя. Свідок [PERSON] пояснив, що [PERSON] будував будинок разом з дружиною [PERSON] . Він займався будівництвом ,а вона оформленням документів. Він також допомагав по будівництву. Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб,розірвання шлюбу,визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна,наявного на час припинення спільного ведення господарства,з`ясовувати джерела і час його придбання . Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою(шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав,що за час шлюбу його цінність істотно збільшилась внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Статтею 60 СК України визначено,що майно,набуте подружжям за час шлюбу,належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того,що один з них не мав з поважної причини(навчання,ведення домашнього господарства,догляд за дітьми,хвороба тощо) самостійного заробітку(доходу). Отже,належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу,але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норми статті 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт,що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями:1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте(джерело набуття). Норми статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. За змістом частини першої статті 61 СК України об`єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі,за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Відповідно до статті 70 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У разі поділу майна,що є у спільній сумісній власності, вважається,що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України). У ЦК України, крім понять «нерухомість»,»нерухоме майно»», "об`єкт нерухомого майна»(частина перша статті 181, пункт 6 частини першої статті 346, статті 350,351),вживаються також інші поняття,наприклад «об`єкт незавершеного будівництва»(стаття 331),»об`єкт будівництва»(статті 876,877,879-881,883),проте прямого визначення цих понять не міститься. Відповідно до заявлених позовних вимог,позивач просить визнати спільною сумісною власністю подружжя не введений в експлуатацію житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] . Виходячи з аналізу чинного законодавства та враховуючи характерні ознаки незавершеного будівництва, слід визнати,що об`єкт будівництва(об`єкт незавершеного будівництва)- це нерухома річ особливого роду:її фізичне створення розпочато,однак не завершено. Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких суб`єктивних майнових, а також зобов`язальних прав,у випадку та в порядку,визначених актами цивільного законодавства. Вирішуючи питання про виникнення,зміну та припинення суб`єктивних цивільних прав стосовно незавершеного будівництва,потрібно враховувати особливості та обмеження, встановлені законодавчими актами. Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно(житлові будинки, будівлі,споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва(створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації,право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації,право власності виникає з моменту державної реєстрації. Отже,новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду,об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу,щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними. За позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини,що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами. У разі неможливості поділу об`єкта незавершеного будівництва суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, в іншій присудити грошову компенсацію. Правовий аналіз наведених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те,що об`єкт незавершеного будівництва,зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток. Разом з тим під час розгляду справи ,позивачем не надано належних та допустимих доказів,що житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] ,збудований з додержанням архітектурно, будівельних,санітарних,екологічних та інших норм і правил. За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями. Таким чином, виходячи зі змісту цієї норми самочинним є будівництво об`єкта нерухомого майна за наявності будь-якої з умов, зазначених у ній. Отже, відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України. Згідно з роз`ясненнями, які містяться у пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у пункті 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №6»Про практику застосування судами статті 376 ЦК України(про правовий режим самочинного будівництва),право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі,споруди ,інше нерухоме майно не набувають особи,які здійснили це будівництво, так і їх спадкоємці. Вони мають право на будівельні матеріали,обладнання тощо, які були використанні в процесі цього будівництва. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах : 18 березня 2020 року у справі № 520/16281/15-ц ; 25 березня 2020 року у справі № 715/1347/14-ц;від 27 січня 2021 року у справі №650/110/18. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем (див., зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 7 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункт 73), від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 80), від 5 грудня 2018 року у справах № 522/2202/15-ц (пункт 61), № 522/2201/15-ц (пункт 62) та № 522/2110/15-ц (пункт 61), від 7 серпня 2019 року у справі № 2004/1979/12 (пункт 71), від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (пункт 134), від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц (пункт 51)).

Outcome: dismissed