Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із указаним позовом, в якому зазначив, що 17 травня 1975 року був зареєстрований шлюб між його батьками [PERSON] та [PERSON], а 20 жовтня 1976 року рішенням виконавчого комітету Богунської районної [PERSON] депутатів трудящих м. Житомира було вирішено виділити [PERSON] земельну ділянку по вул. Максютова, 137 для будівництва одноквартирного житлового будинку. Позивач посилається на те, що перебуваючи в шлюбі, батьками на виділеній для того земельній ділянці по вул. Максютова, 137 було збудовано житловий будинок та по закінченню будівництва у серпні 1984 року було проведено його інвентаризацію. Згідно із змістом позову, 06 листопада 1984 року за трагічних обставин померла мати позивача [PERSON], так і не оформивши правовстановлюючих документів на будинок. Після смерті матері у 1987 році батько [PERSON] одружився з [PERSON] і лише 28 березня 1989 року отримав свідоцтво на право особистої власності на будинок №137 по вул. Максютова у м. Житомирі. Позивач вказує, що будинок є спільною сумісною власністю його батьків, так як був збудований в період їхнього шлюбу, на день смерті матері будинок був повністю придатний для проживання, і він в ньому проживав, в будинку було проведене опалення, електроосвітлення, телебачення та радіо. [PERSON] у позові посилається на прийняття ним спадщини після смерті матері, оскільки із самого народження, на день смерті, так і протягом шести місяців після смерті матері проживав у спірному будинку, користувався ним, допомагав батькові в роботах по будинку, допомагав обробляти земельну ділянку, користувався всіма речами у будинку, в тому числі і майном матері. Крім того був неповнолітній, а тому не міг самостійно реалізувати своє право. У звязку зі смертю батька [PERSON] та відкриття спадщини на належне йому майно, а саме на будинок №137 по вул. Максютова, у м. Житомирі, виник спір щодо розподілу часток між спадкоємцями, у звязку із чим [PERSON] посилається на порушення його прав як спадкоємця та просить суд встановити юридичний факт, що спірний будинок по вул. Максютова за життя належав на праві спільної сумісної власності подружжю [PERSON] та [PERSON], оскільки був збудований в період їхнього шлюбу, а також постановити рішення, яким визнати за позивачем право власності на 1/2 частину спірного будинку. 08 квітня 2015 року [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом, який був прийнятий до спільного розгляду із первісним позовом ухвалою суду від 08.04.2016. У своєму позові [PERSON] зазначає, що із 29.11.1987 року перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON], який помер 30.07.2014 року. За словам позивача за зустрічним позовом, за час шлюбу нею за спільні кошти із [PERSON] збудовано будинок за адресою: м. Житомир, вул. Максютова, 137, який був прийнятий в експлуатацію 28.03.1989 року та на імя [PERSON] було видане свідоцтво про право власності на будинок, зареєстроване в Житомирському міжміському БТІ 29.03.1989. [PERSON] був зроблений грошовий внесок в будівництво даного будинку в сумі 7 289,88 рублів. Зазначені кошти зняті із рахунку в ощадній касі. Посилаючись на принцип спільності майна подружжя, рівності прав на майно просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частину будинку № 137 по вул. Максютова в м. Житомирі. В судовому засіданні [PERSON] та його представник підтримали позовні вимоги за первісним позовом з підстав, у ньому викладених, та просили відмовити в задоволенні зустрічного позову. [PERSON] додав, що постійно проживав у будинку по вул. Максютова із 1977 по 2001 роки. При цьому у період будівництва будинку він із сімєю проживав у так званій «врємянці» (невеликий будинок з двох кімнат), що знаходилась на тій же земельній ділянці, за адресою: м. Житомир, вул. Максютова 137. За словами позивача за первісним позовом, за кошти в сумі 7 289,88 рублів, про які ведеться мова у зустрічному позові, насправді був придбаний автомобіль. Крім того [PERSON] пояснив суду, що жодних суттєвих переобладнань у будинку у період із 1984 року, коли померла його мати, й до 2001 року не було. При цьому підтвердив, що у 1985 році будинок був підключений до газопостачання і в тому ж році був встановлений газовий котел у будинку. [PERSON] та її представник в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні позову [PERSON] та задовольнити зустрічний позов. Позивач за зустрічним позовом пояснила суду, що вселилась у незакінчений будівництвом будинок у 1986 році. У спірному будинку на той час була одна кімната, не було комори та ганку, горище недобудоване, а із комунікацій були тільки світло та газ. За словами [PERSON] із 1986 року в спірному будинку міняли підлогу, штукатурили, переносили розетки, так як будинок не можна було здати в експлуатацію «електрикам». Представник [PERSON] звертав увагу суду на відсутність доказів реєстрації [PERSON] до 1993 року у будинку по вул. Максютова, 137. Крім того додав, що будинок у 1984 році не був обладнаний газо-водо-електропостачанням, а світло підведене до будинку незаконно із «врємянкі». На думку представника [PERSON], право власності на будинок виникло з моменту його прийняття в експлуатацію, а тому є не зрозумілим, яке саме майно фактично прийняли в спадщину [PERSON] та [PERSON] після смерті матері позивача за первісним позовом. На запитання суду щодо визначення відсотку готовності спірного будинку станом на день смерті [PERSON] та реєстрації шлюбу [PERSON] із [PERSON] не зміг надати точну відповідь та припустив, що таку відповідь не зможе й надати судовий експерт. [PERSON] та її представник в судовому засіданні визнали позовні вимоги за зустрічним позовом та просили відмовити в задоволенні позову [PERSON] Допитаний в якості свідка [PERSON] дав показання, що є рідним братом [PERSON] Пояснив, що земельну ділянку, на якій розташований спірний будинок, придбала у 1977 році для [PERSON] його сестра [PERSON] На той час на ділянці вже стояла «врємянка» і був закладений фундамент під будинок. У 1980-1981 роках стояла «коробка», будинок мав покрівлю та перестінки. У 1984 році, зі слів свідка, [PERSON] вже мешкав у спірному будинку, який мав вікна, двері, був побілений та електрифікований за допомогою переноски із «врємянкі», у будинку стояв котел на твердому паливі, а в 1985 році вже був встановлений газовий котел. Станом на 1984 рік у будинку проживав [PERSON] та його батьки, а після смерті матері [PERSON] в будинку також мешкала бабуся позивача за первісним позовом, а з 1985 року і гр. [PERSON] Свідок стверджував в судовому засіданні, що із 1984 року ніяких добудов, перебудов, змін планування не відбувалось. У період із 2008 по 2014 роки відбувались ремонтні роботи стосовно стелі будинку та була покладена плитка. Водопостачання проведено у 90-х роках. Підтвердив, що [PERSON] та [PERSON] у 1989 році придбаний автомобіль Москвич 2140. Свідок [PERSON] дала показання, що являється двоюрідною сестрою [PERSON] Зазначила, що із 1981 року проживала разом із братом спочатку у «врємянці», а потім у 1984 році вона разом із [PERSON], [PERSON], [PERSON] заселилась до будинку №137 по вул. Максютова в м. Житомирі, де проживала до 1986 року. Вказала, що будинок будувався сімєю [PERSON] та після 1984 року там виконувались тільки внутрішні роботи. Також пояснила, що на момент заселення у 1984 році у спірному будинку було світло (електропостачання здійснювалось через «врємянку»), водяне опалення, криниця на подвірї та колонка на вулиці, радіо та телебачення, деревяні вікна були засклені, на вікнах штори, на стінах штукатурка, а вже у 1985-86 роках зявився газ. Свідок підтвердив, що позивач [PERSON] перейшла жити до спірного будинку у 1986 році. Зі слів [PERSON], позивач за зустрічним позовом дала кошти, за які був придбаний автомобіль. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що є рідною сестрою [PERSON] та будинок по вул. Максютова, 137 будувався із 1977 року її сестрою разом із чоловіком [PERSON], за допомогою свідка та її чоловіка. Восени 1984 року будинок був готовий для проживання, в будинку були світло, телебачення, вікна та міжкімнатні двері, покрашена підлога, ванна, туалет, водяне опалення, газ до будинку завели тільки у 1985 році. В указаному будинку із осені 1984 року проживали [PERSON], [PERSON], [PERSON], а позивач [PERSON] прийшла жити до спірного будинку у 1986 році. Як і [PERSON] свідок [PERSON] послалась на придбання за кошти [PERSON] автомобіля у 1987 році. Свідок [PERSON] дала показання в судовому засіданні, що мешкає в будинку №135-а по вул. Максютова в м. Житомирі із 1971 року по сусідству із сторонами у справі, які проживають в будинку №137. Свідок пояснила суду, що [PERSON] та його жінка [PERSON] придбали «врємянку» та фундамент під будинок, який спільно будували, однак у 1984 році будинок був не готовий. Зокрема, у будинку були відсутні газопостачання та водопостачання, радіо й телебачення, не засклені вікна. Після того як [PERSON] одружився із [PERSON], вони одразу почали добудовувати спірне нерухоме майно: зробили вікна, підлогу, двері, провели газ. Крім того [PERSON] дала кошти, за які був придбаний автомобіль. У 1987 році позивачі за обома позовами разом із [PERSON] заселились до добудованого будинку, а до цього часу вони мешкали у «врємянці». Свідок [PERSON] пояснив суду, що проживає із 1973 року у будинку №133-б по вул. Максютова. За словами свідка, [PERSON] до 1986 року проживав у «врємянці», що розташована на земельній ділянці по вул. Максютова, 137. У 1986 році спірний будинок був частково побудований та [PERSON], разом із [PERSON] та [PERSON] заселились до указаного будинку. Позивач за зустрічним позовом допомагала добудовувати зазначений будинок. До смерті [PERSON] у 1984 році позивач [PERSON] із батьком мешкали у «врємянці». Станом на 1984 рік будинок мав «коробку», кришу, вхідні двері та пару засклених вікон, світло, а також туалет із колонкою на вулиці. Газ був підведений пізніше. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що [PERSON] є її двоюрідним братом, а [PERSON] двоюрідною сестрою. Свідок проживала із 1988 по 1990 роки у «врємянці», що знаходилась на вул. Максютова, 137. Знає, що мати позивача за первісним позовом померла у 1984 році. На той момент будинок стояв. За словами свідка, із 1988 році у будинку проживали сторони по справі, а також [PERSON] Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази по справі, приходить до висновку, що вимоги як за первісним, так і за зустрічним позовами не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 17.05.1975 року Виконкомом Левківської сільської ради Житомирського району Житомирської області був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON], актовий запис №17 (а.с. 8). 20 жовтня 1976 року рішенням Виконкому Богунської районної [PERSON] депутатів трудящих м. Житомира №477 було вирішено виділити земельну ділянку площею 600 кв.м. по вул. Максютова, 137 [PERSON] для будівництва одноквартирного житлового будинку (а.с. 20). Судом також встановлено, що 24.01.1977 року народився [PERSON], а 06.11.1984 року померла [PERSON]. Дані обставини підтверджуються копіями свідоцтв про народження та про смерть (а.с. 7, 9). Спадкова справа №20/2016 до майна померлої [PERSON] була заведена приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] лише 29.02.2016 року (а.с. 206) та 29.02.2016 [PERSON] звернувся із заявою до нотаріуса про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину житлового будинку по вул. Максютова, 137 в м. Житомирі (а.с. 207). За змістом статті 524 ЦК Української РСР, який був чинним на час смерті [PERSON], спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Отже, спадкоємством вважається перехід майна померлого (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) у порядку, передбаченому статтями 529 535 ЦК Української РСР. Для спадкоємця, що прийняв спадщину, виникають як майнові права, так і обов'язки. До майнових прав належить, зокрема, право власності. Відповідно до статті 86 ЦК Української РСР право власності це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва. Позивач [PERSON] у своєму позові зазначає, що перебуваючи в шлюбі, його батьками на виділеній для того земельній ділянці у м. Житомирі по вул. Максютова, 137 було збудовано житловий будинок, і по закінченню будівництва у серпні 1984 року було проведено його інвентаризацію. До 1988-1989 років діяли Указ Президії Верховної [PERSON] СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків" (далі Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної [PERSON] СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-II, а також прийнята відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постанова [PERSON] Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року № 3211 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної [PERSON] СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків" (далі [PERSON] від 26 серпня 1948 року), що втратила чинність згідно [PERSON] Міністрів СРСР від 05 жовтня 1989 року № 827. Указані акти, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти включно як у місті, так і поза містом. Пункт 2 [PERSON] від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та [PERSON] від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. 31 січня 1966 року Міністерством комунального господарства Української РСР була затверджена Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР. Згідно з пунктами 4, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції). Крім того будинки, що підлягають реєстрації, повинні бути закінчені будівництвом і прийняті в експлуатацію за актом, затвердженим виконкомом місцевої [PERSON] депутатів трудящих. Зокрема, за пунктом 16 цього Переліку до таких правовстановлюючих документів, на підставі яких провадилася реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, відносились свідоцтва про право власності на будинки (домоволодіння), які видані виконкомами місцевих [PERSON] депутатів трудящих або органами комунального господарства на підставі рішень виконкомів. Як вбачається із матеріалів справи, 04.10.1988 року був складений акт про прийняття житлового будинку по вул. Максютова, 137 в м. Житомирі в експлуатацію із жовтня 1988 року. Згідно зі змістом указаного акту, будівництво спірного будинку було розпочато в жовтні 1976 року, а закінчено його будівництво повністю у вересні 1988 року. Даний акт прийомки затверджений рішенням Виконкому Богунської районної [PERSON] народних депутатів від 17.02.1989 за №42 (а.с. 116). Із матеріалів справи також слідує, що [PERSON] 28.03.1989 року Виконкомом Богунської районної [PERSON] народних депутатів м. Житомира було видано свідоцтво №2-2820 на право особистої власності на жилий будинок, який розташований по вул. Максютова, 137 в м. Житомирі. На підставі даного свідоцтва 29.03.1989 року Житомирським міжміським БТІ була проведена реєстрація права власності на указаний будинок за [PERSON] (а.с. 21, 119). З огляду на встановлені в судовому засіданні обставини справи суд приходить до висновку про те, що за [PERSON] не може бути визнано право власності на 1/2 частину будинку по вул. Максютова, 137 в м. Житомирі як на спадкове майно, оскільки наявними в матеріалах справи та наданими сторонами доказами повністю підтверджено, що дане майно не належало спадкодавцеві [PERSON] на час її смерті. [PERSON] не набула у передбаченому діючим на момент її смерті законодавством порядку права власності на спірний будинок. Відповідно за наведених обставин не підлягають задоволенню і вимоги позивача за первісним позовом щодо встановленню юридичного факту належності на праві спільної сумісної власності батькам [PERSON] будинку №137 по вул. Максютова в м. Житомирі. Фактично указаною вимогою [PERSON] просить суд визнати за [PERSON] та [PERSON] право спільної сумісної власності на спірне нерухоме майно, проте дана вимога є безпідставною та спростовуються встановленими в судовому засіданні обставинами справи. [PERSON]С звернулась до суду із зустрічним позовом, у якому просила визнати за нею право власності на 1/2 частину будинку № 137 по вул. Максютова в м. Житомирі з інших підстав, аніж [PERSON] Так, у своєму позові [PERSON] стверджує, що спірний будинок був збудований за час її щлюбу із [PERSON], за спільні із останнім кошти. Як вбачається із наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про укладення шлюбу, 29.11.1987 року Житомирським міським відділом РАГС був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON], актовий запис №2638 (а.с. 50). 30.07.2014 року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 10, 44). Статтею 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України (в редакції, чинній на час набуття права власності на будинок) передбачалось, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. При цьому подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Судом приймаються до уваги розяснення Верховного Суду України судам нижчих інстанцій щодо необхідністю встановлювати обсяг спільно нажитого майна подружжя, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. При цьому належить виходити з того, що відповідно до статей 22, 25, 27-1 КпШС спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу нерухоме майно, яке може бути об'єктом права приватної власності. Суд вважає за можливе відмовити [PERSON] у задоволенні її позовних вимог у звязку із не доведенням перед судом тих обставин, що спірний будинок по вул. Максютова, 137 в м. Житомирі був побудований саме у період її перебування у зареєстрованому шлюбі із [PERSON], за спільні кошти. Як зазначалось вище та підтверджується рядом зібраних доказів, зокрема актом прийомки будинку та показаннями свідків, будівництво спірного будинку було розпочато та здійснювалось ще у період перебування [PERSON] у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] Крім того, суд приймає до уваги й те, що на момент смерті [PERSON] будинок по вул. Максютова мав певну ступінь готовністю. Дана обставина слідує також із пояснень безпосередньо [PERSON] та її представника, наданих в судовому засіданні. На запитання суду щодо можливого проведення судової будівельно-технічної експертизи з метою визначення ступеня готовності будинку станом на момент смерті [PERSON] та на час реєстрації шлюбу [PERSON] із [PERSON] представник останньої відповів, що не вважає за необхідне проведення такої експертизи, оскільки судовим експертом [PERSON] у складеному висновку №663/10.15 не було надано точної відповіді на питання щодо встановлення року (років) будівництва будинку по вул. Максютова, 137 в м. Житомирі (а.с. 147-148). За таких обставин суд позбавлений можливості визначити точний обсяг спільно нажитого майна подружжя [PERSON] та [PERSON], а саме тієї частини будинку, що була побудована у період їх перебування у зареєстрованому шлюбі. У звязку із цим суд не знаходить правових підстав для задоволення позову [PERSON] та визнання за нею права власності на 1/2 частину будинку як спільно нажитого майна подружжя. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed