Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-14 00:00:00

21 травня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, яким просила стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 30% частки заробітку щомісяця але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, щомісяця, починаючи стягнення з дня звернення до суду. В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що з відповідачем уклали шлюб 24 листопада 2007 року який був посвідчений Ульяновським віділом РАЦС. Від шлюбу сторони у справі мають сина [PERSON], [INFO], котрий на час розгляду справи у суді є неповнолітнім, мешкає за адресою проживання матері. Відповідач [PERSON] є батьком дитини, але матеріальної допомоги в добровільному порядку на його утримання не надає, інших утриманців не має. Позивач вважає, що останній за станом здоров'я спроможний сплачувати аліменти у визначеному нею розмірі. Сторони на судове засідання не прибули, згідно поданих заяв, кожен окремо, Позивач позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач надіслав до суду відзив, в якому частково визнає позовні вимоги позивача а саме стягнення з нього аліментів в розмірі 25%, з усіх його видів заробітку та доходів але не менше 50% прожиткового мінімумі для дитини відповідного віку, оскільки невзмозі сплачувати аліменти в розмірі 30%. Одночасно відповідач просить розглядати справу у його відсутності. Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності вищезазначеної особи згідно з вимогами статей 211, 223, 247 Цивільного процесуального кодексу України /далі ЦПК України/. Згідно з частиною четвертою статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про часткове задоволення позову. Обставини спору сторонами визнаються, а тому доказуванню у відповідності до положень статті 82 ЦПК України не підлягають. Згідно статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За матеріалами справи судом встановлено, що між сторонами склалися правовідносини з питання виконання обов'язку батьків утримувати дитину, і врегульовані нормами Сімейного Кодексу України /далі - СК України/. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Суд встановив, що [PERSON] записаний в свідоцтві про народження батьком [PERSON], [INFO] актовий запис за № 06 від 26.01.2009 року ( а.с.9). Згідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як передбачає частина перша статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частина 2 цієї ж статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч.ч 1-2 статті 8 Закону України „Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені статтею 182 СК України, а саме: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. 2.Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно зі статтею 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття. Враховуючи положення статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років становить на день розгляду справи у суді - не менше 930 грн / 50 % від 1860 грн /. Згідно до частини другої статті 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Позивачка в своїй позовній заяві не довела, що відповідач має змогу сплачувати аліменти в розмірі 30% частки заробітку щомісяця. За викладеного, зважаючи на часткове визнання відповідачем позову, яке приймається судом, оскільки не суперечить вимогам закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, підстав для неприйняття часткового визнання відповідачем позову суд не вбачає. Оскільки дитина сторін проживає разом з позивачем і потребує коштів на утримання, відповідач записаний батьком малолітньої дитини, суд знаходить, що з відповідача на користь позивача необхідно стягувати аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], у розмірі 25% частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, від дня звернення до суду з 21.05.2018 року і до досягнення ним повноліття. Визначений судом розмір аліментів буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно з п.1 частини першої статті 430 ЦПК України рішення підлягає негайному виконанню в сумі платежу за один місяць. Питання про судові витрати суд вважає за необхідне вирішити в порядку передбаченому статтею 141 ЦПК України відповідно до Закону України «Про судовий збір». При цьому, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, суд стягує з відповідача 704,80 грн в дохід Державного бюджету України.

Outcome: partial