Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-12 00:00:00

19 березня 2019 року до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Преміум Актив» до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивовані тим, що між ТОВ «ФК Є ГРОШІ» та відповідачем було укладено договір № 3389306902-034747 надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту від 22 серпня 2018 року, в електронному вигляді, шляхом реєстрації на сайті http://е-groshi.com. На підставі вказаного договору відповідачу 22 серпня 2018 року було перераховано на його картковий рахунок позику у розмірі 2600, 00 гривень. Згідно умов договору відповідач зобов`язався сплатити проценти за користування позикою, а також повернути позику в строк не пізніше 21.09.2018 року включно. 15 січня 2019 року між ТОВ „ФК Є ГРОШІ" та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Преміум Актив» (далі - позивач) було укладено договір про надання фінансових послуг факторингу № 1501/1, за умовами якого позивач набув прав вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, зокрема право грошової вимоги щодо сум основного боргу, нарахованих та несплачених відповідачем відсотків, неустойок в повному обсязі. Відповідач не виконав свій обов`язок у визначений договором строк, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість, розмір якої станом на 15.01.2019 року становить 18625, 62 грн. та яка складається з 2600, 00 грн. - заборгованості за кредитом, 6977, 62 грн. - заборгованості за процентами за користування кредитом, 9048, 00 грн. - заборгованості за пенею, яку позивач просить стягнути. Відповідач подала до суду відзив на позовну заяву(а.с.76-78). У відзиві заперечувала проти стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом, пені. Зазначила, що строк, на який надавалася позика, становить 31 день і сума процентів за користування позикою за 31 день договором передбачена у розмірі 945,62 грн. Оскільки сукупний розмір процентів за користування кредитом протягом строку кредитування становить 945,62 грн., то є необгрунтованими вимоги позивача щодо стягнення заборгованості по процентами за користування кредитом 6977,62 грн. внаслідок протиправного продовження нарахування процентів за користування кредитом вже після спливу строку кредитування. Стосовно пені відповідач заперечила, що оскільки розмір тіла отриманого відповідачем кредиту становить 2600, 00 грн., то сукупний розмірі пені, який за законом може бути нарахований відповідачу, становить не більше 1300,00 грн. Таким чином вимоги позивача щодо стягнення пені в розмірі 9048,00 грн. суперечать нормам діючого законодавства. Представник позивача в судове засідання не з`явився. Позивачем надано клопотання про розгляд справи у порядку спрощеного провадження без виклику сторін (а.с. 47). У позовній заяві зазначив, у разі неявки відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, надала відзив на позовну заяву. За таких підстав, суд розглядає справу за відсутності позивача і відповідача, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 22 серпня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія є гроші», як позикодавцем, та [PERSON] , як позичальником, було укладено договір № 3389306902-034747 надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Цей договір було укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на сайті http://е-groshi.com і виконання ним певних дій, які свідчать про укладення договору. ТОВ «ФК Є ГРОШІ» надало 22.08.2018 року позичальнику кошти в сумі 2600, 00 грн. строком на 31 день до 21.09.2018 року включно зі сплатою відсотків за користування позикою 945,62 грн. за 31 день. Проценти за користування позикою становлять 2% за кожний день користування позикою, що становить 730 процентів річних. Тип процентної ставки - фіксована. Фіксована процентна ставка за цим договором становить 2% (п`ятдесят дві гривні 00 копійок процентів) за кожен день, починаючи з дати видачі позики і закінчуючи датою фактичного повернення позики включно, протягом строку користування позики. Загальна сума здорожчання позики за весь її період складає 3545 (три тисячі п`ятсот сорок п`ять) гривень 62 копійки (п.3.1, п.3.2, п.3.2.1, п.3.3, п.5.2, 5.3, 5.4 договору). Крім того, за умовами вказаного договору передбачено обов`язок позичальника у випадку порушення (прострочення) строку повернення позики та/або оплати суми процентів за користування позикою, позикодавець має право додатково, крім процентів за користування позикою за кожен день прострочення, стягнути з позичальника пеню у розмірі 3% від залишку суми позики за кожен день прострочення, починаючи з першого дня прострочення. Пеня підлягає сплаті шляхом внесення готівкових коштів у касу позикодавця або перерахування коштів на поточний рахунок позикодавця (вказаний в розділі «Терміни» цього договору). Загальний розмір пені, що підлягає сплаті за договором, не може перевищувати розмір встановлений законом України (п.7.1 договору). Зміст умов договору судом встановлено з паперової копії електронного договору з додатком 1 (а.с. 14). Виконання ТОВ «ФК Є ГРОШІ» своїх договірних зобов`язань із надання позики підтверджується копією платіжного доручення № 6249 від 22.08.2018 року, копією повідомлення від 28.01.2019 року, копією договору співробітництва № 2829 від 28.12.2017 року (а.с. 29, 29, 30-31). У той же час, відповідач не виконала свого договірного зобов`язання зі своєчасного повернення отриманої позики, сплати процентів за користування нею, доказів зворотнього не надала. 15 січня 2019 року між позивачем, як фактором, ТОВ «ФК Є ГРОШІ», як клієнтом, було укладено договір про надання фінансових послуг факторингу № 1501/1, за умовами якого ТОВ «ФК Є ГРОШІ» відступило, а позивач набув право вимоги до відповідача за договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту від 22 серпня 2018 року. Дана обставина судом установлена з копії договору № 1501/1 від 15.01.2019 року, додатку № 1 до даного договору (а.с. 7). Правовідносини, які виникли між сторонами у справі, регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), Законом України «Про споживче кредитування», Законом «Про електронну комерцію», положеннями укладеного договору. За змістом ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За визначенням ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч. 2 ст. 1054 ЦК України). Згідно ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Статтею 13 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Нормами ст.3, ч.13 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Як слідує зі змісту положень ст.638 ЦК України, ст.ст.10, 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана, зокрема, шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 Закону України «Про електронну комерцію». У ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором (дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору - ст.3 того ж Закону). Частиною 12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно зі ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до норми ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, різновидами якої є пеня (ст.549 ЦК України). За визначенням у ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно зі ст.21 Закону України «Про споживче кредитування» у договорах про споживчий кредит пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу. Сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення зобов`язань споживачем на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. Відповідно до норми ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняться від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно зі ст.18 Закону України «Про споживче кредитування» відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит здійснюється відповідно до цивільного законодавства. За змістом положень ст.ст.512-514, 516 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Нормами ст.ст.1077-1079, 1082 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Отже, судом встановлено, що між ТОВ «ФК Є ГРОШІ» та відповідачем укладений договір про споживчий кредит, право вимоги за яким перейшло до позивача за договором факторингу. Позичальник виконав свої зобов`язання із надання відповідачу позики у сумі 2600, 00 грн. Натомість, відповідач, як судом встановлено, порушила умови укладеного договору та своєчасно не повернула позику та не сплатила відсотки за користування нею. За таких обставин вимога позивача про стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 2600, 00 грн. підлягає задоволенню. Щодо вимоги про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 6977, 62 грн., суд зазначає, що вона підлягає частковому задоволенню в розмірі 945, 62 грн. та виходить з наступного. Як встановлено судом та вказувалося вище, сторони погодили строк, на який надається позика, - на 31 день, дата повернення позики до 21.09.2018 року включно. Також у п. 3.2 договору сторони погодили суму відсотків за позикою у розмірі 945, 62 грн. за 31 день. Поряд з тим, у п. 3.2.1 договору сторони передбачили, що проценти за користування позикою становлять 2% за кожний день користування позикою, що становить 730 відсотків річних. Проценти за користування позикою нараховуються з дати надання позики позичальнику до дня повного погашення заборгованості за цим договором включно (п. 6.2 договору). З аналізу норм ст. ст. 625, 1050, 1054 ЦК України слідує, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги про дострокове повернення кредиту та процентів за кредитом. Права й інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У постанові від 28 березня 2018 року Велика Палата Верховного Суду у справі № 444/9519/12 зазначила, що відповідно до ч.1 ст.1048 та ч.1 ст.1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування (строку, на який позичальник отримав кредит) чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст.1050 ЦК України. Судом зі складеного позивачем розрахунку заборгованості (а.с. 16-20) за договором станом на 15.01.2019 встановлено, що заявлена до стягнення позивачем сума процентів 6977,62 грн. гривень утворилась саме внаслідок продовження нарахування процентів за користування кредитом вже після спливу 21.09.2018 року строку кредитування, що суд вважає протиправним. Оскільки передбачений договором розмір процентів за строк кредитування становить 945, 62 грн., то суд приходить до висновку про стягнення процентів у розмірі 945, 62 грн. Щодо вимоги про стягнення заборгованості за пенею 9048, 00 грн., то суд задовольняє її частково в сумі 1300, 00 грн., виходячи з такого. Судом зі складеного позивачем розрахунку заборгованості (а.с. 16-20) за договором станом на 15.01.2019 встановлено, що пеня 9048,00 грн. нарахована за період прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання з 22.09.2018 по 15.01.2019 включно. Оскільки одержана відповідачем за договором сума становить 2600, 00 грн., то в силу норми ч. 2 ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування» сукупний розмір пені, який може бути нарахований відповідачу, становить не більше 1300 грн. Тому суму пені в розмірі 1300, 00 грн. суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитом в розмірі 2600, 00 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 945 грн. 62 коп. та пені 1300 грн., а всього в розмірі 4845,62 грн., є законними та обґрунтованими, а в задоволенні інших позовних вимог слід відмовити. Позивачем понесені судові витрати у сумі судового збору 1921 грн. 00 коп. (платіжне доручення №1443 від 21.02.2019, а.с.1). Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених вимог в розмірі 499, 46 грн. (1921 х26%).

Outcome: partial