Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-05 00:00:00

[PERSON] 25.03.2021р. звернулася з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 3000 грн. щомісячно, посилаючись на те, що дитина знаходиться на її утриманні. Сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах, відповідач визнав своє батьківство. Після реєстрації народження дитини в органах ДРАЦС відповідач припинив цікавитись їх з дитиною життям, в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, не зважаючи на неодноразові прохання з боку позивача. [PERSON] працездатний, матеріально забезпечний, отримує дохід, а тому може надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Також позивач просила стягувати аліменти на її утримання до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , трирічного віку, тобто до [INFO] в розмірі 1000 грн. щомісячно, оскільки позивач ніде не працює, доглядає за дитиною, їй допомагає тільки матір. 06.04.2021 року судом в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України отримано інформацію з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України в Одеській області про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача. 12.02.2021 року відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням(викликом) сторін. 08.06.2021р. на адресу суду надійшов відзив, в якому позивач визнав позов в частині стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини в розмірі 1000 грн, решту позовних вимог вважав необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Свою позицію обгрунтовував тим, що саме [PERSON] після народження дитини припинила спілкування з відповідачем, зараз проживає з іншим чоловіком. Відповідач дуже любить свою доньку та завжди піклувався про неї, матеріальну допомогу на утримання дитини надає в силу можливостей. Саме позивач намагається чинити перешкоди з донькою, маніпулює батьківськими почуттями у власних корисних цілях. Також просив врахувати, що зараз тимчасово не працевлаштований, отримує мінливий дохід близько 5000 грн. Крім того, на його утриманні перебуває неповнолітня донька від першого шлюбу [PERSON] та батьки-пенсіонери [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Щодо вимоги про стягнення аліментів в розмірі 1000 грн на утримання позивача до досягнення дитиною 3-х років, вважав такою, що не підтверджена доказами, не обґрунтовано її розмір, не надано докази того, що відповідач має змогу надавати таку матеріальну допомогу на утримання матері його дитини, тому що держава сплачує позивачу матеріальну допомогу в розмірі 860,00 грн. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених в позові та просила їх задовольнити. [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, того ж дня надав до канцелярії суду заяву про відкладення розгляду справи через зайнятість його представника в іншому судовому процесі в суді апеляційної інстанції, однак доказів укладення договору про надання правової допомоги, ордеру, судової повістки на ім`я представника/адвоката до заяви не додано. Крім того, слід звернути увагу на те, що попереднє судове засідання також було відкладені через неявку відповідача та за його клопотанням у зв`язку з необхідністю підготувати відзив на позов. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Враховуючи неявку належним чином повідомленого відповідача в судове засідання, суд, за згодою позивача, вважає за можливе проводити розгляд справи на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено наступні факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Виходячи із змісту ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В ході розгляду справи судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах. Відповідно до наданої копії свідоцтва про народження, [PERSON] , яка народились [INFO] є донькою [PERSON] та [PERSON] , як зазначено в свідоцтві про народження, виданому Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонеального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), актовий запис №3214, вчинений 03.07.2020р. (.а.с 7). На даний час дитина знаходиться на утриманні позивача та проживає з нею, що не заперечується і відповідачем. Згідно з нормами ч.1 та 2 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення повноліття. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі статтею 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і той із батьків хто проживає окремо від дитини може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Нормами ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів ; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з положеннями ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на території України з 27.09.1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» встановлено прожитковий мінімум: для дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень. Враховуючи вказані норми, законодавством визначено мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину, розмір якої на час розгляду справи для дітей до 6 років дорівнює 2013 грн. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Судом встановлено, що дитина виховуються позивачем, потребує матеріальної допомоги, відповідач працездатний, у зв`язку з чим може надавати матеріальну допомогу на її утримання. З урахуванням встановлених обставин, що мають істотне значення, норм статті 180 СК України щодо рівного обов`язку кожного з батьків по забезпеченню дитині необхідного матеріального утримання, наявність у відповідача ще однією неповнолітньої дитини на утриманні, що не позбавляє його від обовязку утримувати малолітню доньку [PERSON] , враховуючи відсутність інших істотних обставин, які могли б впливати на виконання [PERSON] своїх батьківських обов`язків, а отже і можливість сплачувати аліменти, з урахуванням інтересів та потреб саме дитини, суд вважає за можливе визначити аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн. щомісячно, що не буде порушувати права відповідача та забезпечить утримання малолітньої дитини. Щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною 3-х років, слід зазначити таке. Відповідно до ч.2 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу (ч.4 ст. 84 СК України). При визначенні судом розміру аліментів на утримання дружини судом враховано, що позивач, здійснюючи догляд за дитиною, позбавлена можливості працевлаштування для забезпечення свого проживання та харчування, тоді як Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» визначено прожитковий мінімум для працездатних осіб: з 1 січня - 2270 гривень, з 1 липня - 2379 гривень, з 1 грудня - 2481 гривня. Відповідно до ч.1 ст.80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.Згідно з ч.1 ст.79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Відповідно до ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження», із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків. Відповідно до витягу з наказу КНП "Пологовий будинок №2 ОМР від 12.01.2021 р. №05-осн позивач перервала відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку і стала до роботи молодшої медичної сестри І акушерського відділення з 16.01.2021 р. на 0,5 ставки. Враховуючи встановлені обставини та вказані норми, суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] задовольнити та стягувати з [PERSON] аліменти на її утримання в розмірі 1000 грн до досягнення [PERSON] , [INFO] , 3-х років, а саме до [INFO] .. Доводи відповідача про наявність неповнолітньої дитини та батьків на його утриманні судом не приймається до уваги, оскільки не було надано належних доказів про утримання та їх матеріальний стан. Нормами ч.1 ст.430 ЦПК України визначено, що суд допускає негайне виконання судових рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Таким чином враховуючи вказану норму суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України та ст.4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача підлягає також стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Outcome: partial