Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-18 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON], третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору служба у справах дітей виконавчого комітету міської ради м. Кропивницького про позбавлення батьківських прав відповідача відносно неповнолітньої доньки [PERSON] [INFO]. Посилаючись на те, що відповідач свідомо не приймає участі у вихованні та утриманні доньки, не піклується про фізичний і духовний розвиток дочки, її підготовкою до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного; харчування, медичного догляду та лікування, не спілкується з нею, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. В судовому засідання [PERSON] позовні вимоги підтримала з тих же підстав та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання неодноразово не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлена згідно чинного законодавства належним чином але потім з'явився і пояснив, що він позовні вимоги не визнає, тимчасово дійсно був відсутній в місті , але кошти на утримання неповнолітньої доньки залишив і їх передавала його мама та родичі, які відвідували дитину. На теперішній час відносно нього знаходиться кримінальне провадження і обраний відносно нього запобіжних захід не дає можливості виїхати до м. Києва де мешкає донька. В судовому засіданні представник служба у справах дітей виконавчого комітету міської ради м. Кропивницького позов про позбавлення батьківських прав підтримала та просила його задовольнити, підтримавши висновок органу опіки та піклування № 5810/49-05-24 від 01.09.2016 року про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно його неповнолітнього сина (а.с. 15). Вислухавши пояснення сторін їх представників, свідків, представника органу опіки й піклування, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з урахуванням висновку третьої особи про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. З відповідачем по даній справі [PERSON] позивачка перебувала в зареєстрованому шлюбі з 12 липня 2012 року, який було розірвано рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14 квітня 2014 року. Від спільного проживання [INFO] року у них народилася донька [PERSON], яка після припинення з відповідачем проживання залишилися проживати з позивачкою. З травня 2014 року позивачка з дочкою переїхала до квартири [ADDRESS], де проживала без реєстрації, яку для позивачки зняв [PERSON].і оплату вона здійснювала лише за комунальні послуги термін проживання був не обмежений. Зазначене підтверджується довідкою КП «ЖЕО №2 КМР» №5033 від 18 липня 2016 року. З 05.06.2016 року [PERSON] була звільнена з ГУ ДЕС. У Кіровоградській області у зв'язку з преводом до ГУ ДЕС у м. Києві (а.с.75). За цей час донька [PERSON] [INFO] мешкала з бабусею (мамою позивачки) у цій же квартирі. Відповідач з 23.04.2016 року по 13.05.2017 рік знаходився у Кропивницькій установі покарань №14(а.с.62). Свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] та її донька разом прожили два роки, спочатку на [ADDRESS], а потім по [ADDRESS]. [PERSON] після переїзду бачила двічі. Останній раз [PERSON] бачила влітку 2014 року. Тривалий час відповідач доньку не відвідує, допомогу по її утриманні надає вона з чоловіком та донька позивач по справі. Свідок [PERSON] пояснив, що він мешкає по [ADDRESS] де знімала квартиру позивачка, бачив один раз як приїздив Данилов який був випивши та грубо себе поводив. Свідок [PERSON] пояснила,що сторони проживали по [ADDRESS] до 2014 року, а потім проживали по [ADDRESS] в квартирі яку надав добре знайомий [PERSON]. Кошти в розмірі по 2000 грн. віддавали особисто [PERSON], а з травня 2016 року по лютий 2017 року віддавали мамі позивачки. До тих пір поки [PERSON] мешкала в м. Кропивницькому вона кошти віддавала їй спочатку домовлялися про зустріч. Свідок [PERSON] пояснив, що невістка з внучкою жили в квартирі яку винайняв для них [PERSON]Дитину його син повністю забезпечував, регулярно приходив до доньки. Після того як син був у розшуку він та дружина передавали кошти кожен місяць в розмірі 1000 -2000 грн. [PERSON] . Відповідачка знала, що [PERSON] знаходиться в СІЗО. Свідок [PERSON] двоюрідний брат відповідача пояснив, що він приїздив до позивачки в [PERSON] і з дозволу позивачки спілкувався відповідач з донькою .Був в дитячому садку, розважальних закладах, привозили іграшки , одежу та їжу. Купував іграшки за свої кошти але передавав як від всієї сім'ї. Суд критично оцінює покази свідка [PERSON] , оскільки вона зазначила, що ніхто внучку не відвідував , але з наданих фотознімків вбачається, що з внучкою спілкувалася мама відповідача і це не спростовує сама позивач при пред'явленні фотознімків. Свідок [PERSON] пояснив що один раз бачив [PERSON] і це не може слугувати доказом поганого відношення до доньки , відсутності спілкування та виховання доньки ,а лише підтверджує відношення сторін після розлучення. Згідно довідки спеціального дошкільного навчального закладу (ясла-садок) №46 «Краплинка» від 01 червня 2016 року вих. №02-07/63 [PERSON] відвідує зазначений дошкільний навчальний заклад з вересня 2014року по теперішній час. Дитина доглянута, охайна, садок відвідує регулярно. Приводить в дошкільний заклад та забирає дівчинку в основному мати, [PERSON], за рідким виключенням бабуся, [PERSON] відвідує батьківські збори та інші заходи з залученням батьків. Свідок [PERSON] пояснив, що на прохання його сина він надав квартиру по [ADDRESS] Данилову де мешкала його дружина з дитиною без оплти. Відповідно до відповіді КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1 ,м. Кіровограда» за №1053/03 від 24 травня 2016 року про те, що [PERSON], [INFO] перебуває під наглядом вказаного закладу. Зверталася за медичною допомогою, приводила дитину на профілактичні щеплення, планові огляди та викликала лікаря, у разі хвороби дитини, мати - [PERSON]. Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної ради Української РСР №798 від 27.02.1991 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини; батьківські права не можуть здійснюватися всупереч Інтересам дитини. Статтею 164 СК України передбачено виключний перелік підстав позбавлення особи батьківських прав. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав у разі, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, або є хронічними алкоголіками чи наркоманами (п.4 ч. 1 ст.164 СК України). Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України „Про охорону дитинства" виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист ЇЇ інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно ЇЇ утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення від виконання юридичного обов'язку - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість його виконати, але не вчиняє до цього жодних дій. Тому, жодні інші обставини, як-то ухилення матері чи батька від утримання дитини, не можуть призвести до позбавлення батьківських прав. Згідно статті 166 СК України, особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. В ході судового розгляду справи встановлено що, відповідач у зв'язку з скоєним ним злочином перебував у розшуку, а потім в слідчому ізоляторі з 23.04.2016 року по 13.05.2017 рік (а.с.62). Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові ,моральної та матеріальної забезпеченості. Європейський суд з прав людини також вказує, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії». Висновок служби в справах дітей суд оцінює критично, оскільки він складений односторонньо на підставі трьох довідок наданих позивачем. Після того як з'явився відповідач службою в справах дітей жодного разу не був викликаний відповідач до служби не надана можливість надати документи та не враховані покази свідків які надали свідчення в судовому засіданні зі сторони відповідача ,органом опіки та піклування не вжито необхідних дій і заходів для сприяння налагодженню відносин дитини з батьком, який не проживає з ним, із наданням першочергової важливості основним інтересам дитини (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мамчур проти України»). Покази свідків Свідок [PERSON], [PERSON], [PERSON] про те , що вони надавали допомогу позивачці за відсутності відповідача в судовому засіданні не спростовані незважаючи, що вони зацікавлені в розгляді справи бо є родичами відповідача. Ці обставини на думку суду підтверджується фактом проживанні позивачки а потім її мами в квартирі по вул. Черновола , яку для них винаймав відповідач. Після переводу позивачки до м. Києва її мама з донькою не перебралася жити до себе додому, а залишилася в цій квартирі. Перебуванні відповідача нетривалий час в слідчому ізоляторі не може бути виключною обставиною для позбавлення його батьківських прав. За таких обставин суд, враховуючи той факт, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на батька і можливе лише при доведенні винної поведінки останнього, його свідомого нехтування своїх батьківських обов'язків, належні та допустимі докази цього в справі відсутні, складні стосунки між батьками не повинні впливати на інтереси дитини, приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Враховуючи ,що суд відмовив в задоволенні позовних вимог то у відповідності до ст. 141 ЦПК України витрати по справі суд покладає на позивача по фактично понесеним витратам. На підставі ст.ст.164,165 СК України з урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»,

Outcome: dismissed