Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-16 00:00:00

30.07.2014 року позивач звернувся у суд з даним позовом, в якому просить ухвалити рішення та визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS]. Свій позов позивач мотивує тим, що він є власником вказаного будинку, у який у 2001 році було зареєстровано відповідача [PERSON], як члена сім'ї. Але відповідач у будинку не жив , а на даний час фактично проживає в будинку своєї дружини за адресою : [ADDRESS]. Не дивлячись на те, що відповідач фактично не проживає в будинку позивача, він залишається бути зареєстрованим в ньому, не маючи на це ніяких підстав,бо не має права власності на даний будинок чи на його частину, договори наймання, піднаймання, оренди квартири з ним не укладалися також. Тобто більше 13 років відповідач залишається бути зареєстрованим в даному будинку без будь - яких підстав. Оскільки відповідач не має ніяких прав до даного житла, ні як власник, ні як квартиронаймач, бо ніякі договори з ним не укладалися та відсутні будь-які домовленості, тому позивач, як власник належного йому майна, яким він має право вільно володіти, користуватися і розпоряджатися на власний розсуд і пред'явив до суду даний позов. В судове засідання представник позивача не з»явилася, але до суду направлено заяву про слухання справи у відсутність представника позивача з підтриманням позову у повному обсязі. Відповідач у судове засідання двічі не з'явився, але був належно повідомленим про день, час та місце слухання справи, в порядку ч.9 ст.74 ЦПК України, а тому справа розглядається в порядку письмового провадження і суд ухвалює заочне рішення, про що представник позивача не заперечувала у своїй письмовій заяві. Представник Управління державної міграційної служби України в Черкаській області у судове засідання не з'явився, за підписом керівника направлено лист з проханням слухати справу у відсутність представника вказаної служби. Заперечення, клопотання відсутні. Суд, розглянувши справу заочно, в порядку письмового провадження, вивчивши надані письмові докази, вважає що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, оскільки цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, а тому на запитання суду про надання інших доказів, крім наданих, чи неможливості їх витребування і необхідність цієї дії судом, позивачка пояснила, що всі докази надані, тому суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог і приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, до дійсно позивач є власником будинку за адресою: [ADDRESS] (а. с. 6-7), у якому, згідно даних довідки Селищенської сільської ради, прописаним і відповідач з 2001 року (а.с.10). З часу прописки і по даний час відповідач у вказаному будинку не проживає, а проживає в будинку своєї дружини за адресою: [ADDRESS] ( а.с. 10). На звернення позивача до відповідача про виселення з його будинку відповідач ніяк не відреагував, (а.с. 8, 9). У судовому засіданні встановлено, що відповідач не є власником вказаного будинку або його частини, з ним не укладалися договори найму, піднайму, оренди будинку. Крім того, будь - яких домовленостей між сторонами щодо збереження за відповідачем права на користування належним позивачу будинком також не укладалися. Суду не надано про це жодного доказу. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла , або законом. У суді не добуто доказів, що сторони мали якусь домовленість щодо відсутності відповідача більше року у даному будинку. Відповідно до ст. 6 Закону України „ Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні " відповідач протягом 10 днів з часу вибуття повинен був виписатися зі спірного будинку. Ст. 7 зазначеного Закону передбачає, що однією із підстав для зняття реєстрації особи з місця проживання є рішення суду про позбавлення його права користування житловим приміщенням. Відповідач не надав суду жодних доказів поважності не проживання його у спірному будинку з часу прописки, тобто з 2001 р., а тому суд визнає його відсутність у даному будинку без поважної причини більше одного року. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що відповідач втратив право користування вказаним житловим будинку, що належать позивачу на підставі права власності, а своєю припискою перешкоджає йому у повному володінні та розпорядженні даним будинком, а тому позов задовольняється і суд визнає відповідача втратившим право на користування належними позивачу будинким № 32 по вул.Лісній, що у с. Селище Корсунь - Шевченківського району Черкаської області, внаслідок відсутності та не проживання у будинку без поважної причини більше року. Суд стягує з відповідача понесені позивачем судові витрати в сумі 243.60 грн.,відповідно до вимог ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved