Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-19 00:00:00

22.06.2020 РОКУ [PERSON] звернувся до суду із заявою, заінтересована особа: Головне управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області про встановлення факту, що має юридичне значення (факту постійного проживання на території України). В обгрунтування поданої заяви [PERSON] послався на те, що він з 20,06,1975 року по теперішній час проживав на території України, із них з 01.01.1990 року по теперішній час в [ADDRESS] . За весь час проживання паспорт громадянина України на його ім`я не було виготовлено, паспорт громадянина СРСР ним було втрачено. З питання виготовлення та отримання паспорту громадянина України замість втраченого паспорту громадянина СРСР він 01.11.2019 року звернувся за місцем своєї реєстрації - до Покровського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, куди ним було подано відповідну заяву, а також увесь необхідний пакет документів. Однак листом від 13.11.2019 року за вих.№ 1255/1481 йому було повідомлено, що враховуючи постійне перебування з 20.06.1975 року на території України, в тому числі станом на 24.08.1991 року, йому необхідно звернутися до суду із заявою про встановлення факту проживання на території України станом на 24.08.1991 року. Він, [PERSON] , дійсно в період з 20.06.1975 року по теперішній час, в тому числі станом на 24.08.1991 року, проживав та офіційно працював на території України, що підтверджується документами, доданими до заяви. Вказаний факт також можуть підтвердити свідки [PERSON] та [PERSON] . Встановлення вказаного факту необхідно заявнику для набуття громадянства України та отримання паспорта громадянина України. Посилаючись на норми ЦПК України, ЗУ «Про громадянство України», Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 02.03.2001 року № 215 просив суд встановити факт, що має юридичне значення - факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] на території України станом на 24.08.1991 року. Представник заінтересованої особи Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області Люта О. направила до суду письмові пояснення в яких просила винести законне та обгрунтоване рішення, посилаючись на те, що встановлення вказаного факту є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до ЗУ «Про громадянство України». Стаття 1 ЗУ «Про громадянство України» дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Крім цього, [PERSON] , [INFO] - 31.10.2014 року звернувся до Покровського РС ГУ ДМС України в Дніпропетровській області з заявою про встановлення особи та документування його паспортом громадянина України на заміну втраченого паспорта зразка СРСР [NUMBER] , виданого 23.04.1986 року Заводським РВ в м. Тбілісі. Покровський РС ГУ ДМС України в Дніпропетровській області під час розгляду вищевказаної заяви зробив запит до Посольства Грузії в Україні з метою підтвердження документування вищевказаним паспортом зразка СРСР [PERSON] для встановлення його правового статусу, але отримано відповідь, що перевірка підстав, що свідчать про наявність чи відсутність у особи громадянства та документування її паспортом проводиться на підставі особистого звернення особи. Тобто не було підтверджено належність особи до громадянства СРСР. За результатами перевірок особу заявника було встановлено, але не встановлено належності до громадянства будь-якої держави, про що [PERSON] Покровським РС ГУ ДМС України в Дніпропетровській області було видано відповідну довідку № 85 від 29.01.2015 року. Відповідно до копії дублікату трудової книжки, заведеної 12.12.1974 року з 25.09.1987 року відповідно до наказу № 62к [PERSON] прийнятий на роботу до Покровського райпобуткомбінату, де пропрацював до 01.02.1996 року. Але даний факт є лише опосередкованим доказом проживання [PERSON] на території України, оскільки особа мгла працювати згідно трудового договору, який не передбачав постійне перебування на території України. Відповідно до ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», який введено в дію Постановою ВР № 2233-ХІІ від 25.03.92 особа повинна була перебувати на військовому обліку. Окрім того, станом на 25.09.1987 [PERSON] не досяг гранічного віку перебування на військовому обліку. Але у матеріалах справи немає жодного документа, який би підтверджував перебування даної особи на військовому обліку на території України. Перебування на військовому обліку передбачало б реєстрацію місця проживання особи. В судовому засіданні [PERSON] заяву підтримав та пояснив суду, що він з 1975 року проживав на території колишньої УРСР, в тому числі з 01.01.1990 року на території с. Великомихайлівка Покровського району Дніпропетровської області, оскільки працевлаштувався до побуткомбінату, де і працював. Спочатку жив у гуртожитку, а потім в картирі, яку йому надали. За цей час він придбав автомобіль. Весь цей час вважав себе громадянином України, але паспорт не отримав. Він отримував лише паспорт колишнього СРСР, який втратив. В паспорті СРСР в нього була дата реєстрації на території України -1993 рік, але то була помилка сільської ради, яку вони в наступному виправили в своїх довідках. Він не звертався до Посольства Грузії в Україні, а відразу звернувся до суду. З 1987 року перебував на військовому обліку в Покровському РВК, так само як і на 1991 рік, але військового квитка у нього немає. Він з 1987 року їздив на батьківщину до рідних та друзів, але останні 15 років не їзде. Представник заявника [PERSON] заяву підтримав з підстав, зазначених у поданій заяві та просив її задовольнити, зазначивши, що факт проживання [PERSON] на території України повністю підтверджений доказами, зібраними по справі та показами свідків. Представник заінтересованої особи [PERSON] заперечувала проти заяви з підстав, зазначених в поданих письмових поясненнях. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що є жителем с. Великомихайлівка Покровського району Дніпропетровської області і добре знає [PERSON] , який з 1987 року проживав в цьому ж сила та працював в биткомбінаті. Він бачив його часто, він заходив в гості. Кожен день вони не бачилися. Де був [PERSON] станом на 24.08.1991 рік він пояснити не може, так як пройшло багато часу і не впевнений, що він був саме в с. Великомихайлівка. Свідок [PERSON] суду показав, що знає [PERSON] з 1987 року, який також жив і працював в с. Великомихайлівка, бачив його часто (раз на тиждень чи на місяць), так як він працював в биткомбінаті. Спочатку [PERSON] жив в биткомбінаті, а потім йому дали квартиру. Де він був в 1991 році точно сказати не може. Суд, дослідивши учасників справи вважає, що заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Матеріалами справи встановлене наступне: До Покровського районного суду Дніпропетровської області звернувся із даною заявою [PERSON] (а.с. 2). Згідно копії свідоцтва про народження з його перекладом в ньому зазначено про народження [INFO] [PERSON] , місце народження м. Тбілісі Грузинська ССР (а.с. 4,5). Згідно копії свідоцтва про закінчення навчання та здачу іспитів з програми підвищення кваліфікації водіїв - їх склав [PERSON] (а.с. 6). Згідно копії дубліката трудової книжки [PERSON] працював в Покровському райбиткомбінаті з 12.10.1973 рокупо 20.03.1974 року; в Межівському райбиткомінаті з 20.12.1974 року по 09.06.1975 року; в П`ятихатському райбиткомбінаті з 20.06.1975 року по 03.09.1975 року; в Новомосковському райбиткомбінаті з 20.01.1978 року по 04.01.1981 року; в Покровському райбиткомбінаті з 25.09.1987 року по 01.02.1996 року (а.с. 7-8). Згідно копії відповіді ЦНАП 14/11 ЦНП № 291 від 06.11.2014 року за [PERSON] совичем 13.06.1991 року зареєстрований транспортний засіб ВАЗ 2101, н/з [NUMBER] (а.с. 9). Згідно копії довідки інд 1255 № 85 від 29.01.2015 року, остання видана [PERSON] , [INFO] , уродж. М. Тбілісі, Грузія, проживає [ADDRESS] про те, що він справді звертався до Покровського РС ГУДМС України в Дніпропетровській області із заявою щодо видачі паспорта замість утраченого. Проведеною заявою перевіркою встановлено особу заявника, але не встановлено належності до громадянства будь-якої держави (а.с. 10). Згідно копії акту обстеження на предмет підтвердження факту проживання [PERSON] від 28.05.2020 року видно, що за висновком комісій [PERSON] , 1947 року народження в період з 01 січня 1990 року по теперішній час дійсно проживає в [ADDRESS] (а.с. 11). Згідно копії заяви [PERSON] від 01.11.2019 року видно, що він просив у начальника Покровського РВ ГУДМС України в Дніпропетровській області видати йому паспорт громадянина України, на підставі ст. 3 ЗУ «Про громадянства України», оскільки з 20.06.1975 року по цей час він на законних підставах перебуває на території України, в тому числі станом на 24.08.1991 року. Паспорт громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року ним втрачено близько 1996 року. Громадянство будь-якої іншої держави ним не приймалося (а.с. 12). Згідно копії відповіді Покровського РВ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 13.11.2019 року № 1255/1481 наданої [PERSON] зовичу, йому рекомендовано звернутись до суду з заявою про встановлення факту проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року (а.с. 13). Згідно відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області [PERSON] зареєстрований за адресою: Покровський район, с. Великомихайлівка з 19.02.1993 року (а.с. 27). Згідно копії відповіді Покровського РВК № 1924 від 21.09.2020 року [PERSON] . [INFO] станом на 1991 рік на військовому обліку в Покровському РВК не перебував (а.с. 54). Згідно копії акту обстеження на предмет підтвердження факту проживання [PERSON] № 729 від 15.10.2020 року комісія дійшла висновку, що [PERSON] , 1947 р.н. в період з 01.01.1990 року по теперішній час дійсно проживає в [ADDRESS] (а.с. 56). Так, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" № 5»від 31.03.1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно п. 1 і п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Згідно п. 8 розділу ІІ Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 року № 215, для встановлення відповідно до пунктів 1 та 2 частини першої статті 3 Закону належності до громадянства України особа, яка станом на 24 серпня 1991 року проживала в Україні, подає, зокрема, судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року. Законом України «Про громадянство України» визначено правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України. Вказаним законом чітко визначений порядок встановлення належності, набуття та прийняття громадянства України та коло осіб на яких розповсюджується дія Закону України «Про громадянство України». Із заяви [PERSON] видно, що рішення у справі про встановлення факту проживання на території України йому необхідне для подальшого встановлення належності до громадянства України. При цьому, вказує, що він не є громадянином іншої держави. Разом з тим, на підтвердження відсутності у [PERSON] громадянства країни його походження - Грузії, останнім суду не надано, оскільки він не звертався до Посольства Грузії в Україні за отриманням відповідної довідки. Однак, норма ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про громадянство України» стосується усіх громадян колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24.08.1991 року) постійно проживали на території України. Постійним проживанням на території України в тлумаченні Закону України «Про громадянство України» визначено проживання на території України на законних підставах, а саме проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Норми Закону України «Про громадянство України» та Порядку чітко вказують на те, що звернутись із заявою про встановлення належності до громадянства України на підставі ч. 1 ст. 3 Закону мають право лише громадяни колишнього СРСР, які після розпаду СРСР не визначились із подальшим громадянством і при зверненні до міграційної служби пред`явили паспортний документ зразка колишнього СРСР і документи на підтвердження постійного проживання на території України на законних підставах, у розумінні ст. 1 зазначеного Закону. Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що у порядку ч. 2 ст. 256 ЦПК України (ст. 315 ЦПК згідно змін від 15.12.2017 р.) суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 256 ЦПК України (ст. 315 ЦПК згідно змін від 15.12.2017 р.) та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, який має юридичне значення. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі ЗУ «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи. Суд не приймає в якості доказів показання свідків [PERSON] та [PERSON] про постійне проживання станом на 24.08.1991 року заявника на території України, оскільки вони його знали як працівника та жителя с. Великомихайлівка Покровського району Дніпропетровської області, бачили його від часу до часу, та не змогли зазначити чи проживав заявник на території України станом саме на 24.08.1991 року. Крім цього, твердження свідків [PERSON] та [PERSON] спростовуються довідкою АДП ГУДМС України в Дніпропетровській області, за якою заявник проживав за вказаною як самим заявником так і свідками адресою з 19.02.1993 року. Крім цього, судом не приймаються в якості доказів наступні документи: копія свідоцтва про народження (а.с. 5), копія свідоцтва КП № 190012 (а.с. 6), копія дубліката трудової книжки (а.с. 7-8), копії актів обстеження на предмет підтвердження факту проживання (а.с. 11,56) - оскільки дані документи складені відносно [PERSON] та жодним чином не пов`язані з особою заявника - [PERSON] , оскільки в розумінні закону ці дві особи є різними через різницю в їх по-батькові. Довідка ж ЦНАП про реєстрацію за заявником транспортного засобу (а.с. 9) не є доказом проживання останнього на території України, оскільки придбання транспортних засобів іноземцями чи особами без громадянства, так само як і особами, що постійно не проживають на території України - не заборонено на території України. Стаття 1 Закону України «Про громадянство України» дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на териорії України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженя чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття громадянства України Законом не передбачено. Вказаних доказів заявником суду також надано не було. В зв`язку з відмовою в задоволенні заяви судові витрати покладено на заявника.

Outcome: dismissed