Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

14 травня 2014 року позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - орган опіки та піклування Локачинської районної державної адміністрації (далі - Локачинська РДА) про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 11 січня 2008 року її син - [PERSON] зареєстрував шлюб з відповідачем - [PERSON] Від цього шлюбу у них [INFO] народилася дочка - [PERSON]. Відповідно до рішення Локачинського районного суду від 29 грудня 2010 року шлюб між ними розірвано. Після розірвання шлюбу відповідач повністю відмовилася від виконання материнських обов'язків у відношенні своєї дочки, не займається її вихованням, з нею не проживає, протягом останніх чотирьох років вона жодного разу не відвідала дочки, не спілкується з нею, не проявляє інтересу до її долі, не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, хоча працездатна, інших дітей на її утриманні немає, а тому має можливість надавати таку допомогу. На підставі викладеного, враховуючи висновок органу опіку та піклування Локачинської РДА від 19 березня 2014 року про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, позивач просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її дочки [PERSON], [INFO], стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. на місяць до досягнення нею повноліття та судові витрати у справі, а саме: судовий збір в сумі 243,60 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 250 грн. У судовому засіданні позивач уточнила позовні вимоги в частині стягнення аліментів та просить стягнути їх з відповідача на особистий рахунок дитини [PERSON], відкритий у відділенні банку. В решті позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених у позовній заяві. Пояснила, що з народження дитини саме вона займалася її вихованням та утриманням, оскільки відповідач спочатку навчалася, а потім протягом останніх чотирьох років взагалі не цікавилась життям та здоров'ям дитини. Дитина проживає з нею, її сином та невісткою, яка заміняє їй матір. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, заперечувала проти позбавлення її батьківських прав відносно своєї дочки [PERSON] Пояснила, що на даний час проживає в м. Чернівці, де навчається на заочній формі навчання та працює, у зв'язку з скрутним матеріальним становищем та тяжкою хворобою не мала можливості забрати дочку, однак, бажає брати участь у її вихованні та утриманні, не заперечує проти стягнення з неї аліментів в розмірі 500 грн. щомісяця та відшкодування позивачу судових витрат у справі. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - орган опіки та піклування Локачинської РДА та прокурор у судовому засіданні позов підтримали, вважають, що відповідача слід позбавити батьківських прав у відношенні її малолітньої дочки [PERSON] у зв'язку з ухиленням від виконання своїх батьківських обов'язків. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, представника третьої особи та прокурора, показання свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], думку малолітньої [PERSON], дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовна заява підставна та підлягає до задоволення частково. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження останньої серії [NUMBER] від 02 лютого 2008 року (а.с.8). Як вбачається з рішення Локачинського районного суду від 29 грудня 2010 року, шлюб між відповідачем [PERSON] та [PERSON] розірвано ( а.с.9). Із довідки про склад сім'ї № 149 від 06 лютого 2014 року вбачається, що малолітня [PERSON] проживає разом із батьком [PERSON], бабусею [PERSON] та ін. (а.с. 10). Відповідач змінила місце проживання, на даний час проживає в м. Чернівці Чернівецької області, окремо від дочки. Протягом останніх чотирьох років із дочкою не спілкувалася, не цікавилась її долею, станом здоров'я, що стверджується показами свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Як вбачається з довідки Локачинського дошкільного навчального закладу (ДНЗ) від 07 лютого 2014 року № 1.10-5, [PERSON] відвідує Локачинський ДНЗ, мама [PERSON] участі у вихованні дитини не бере, з вихователями не спілкується, не приводить і не забирає дитину додому, не відвідує батьківські збори (а.с.16). Судом встановлено, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, аліменти з неї не стягуються, що підтверджується довідкою ВДВС Локачинського районного управління юстиції № 70 від 06 лютого 2014 року (а.с.18). Відповідно до ч.4 ст. 155 Сімейного кодексу України (далі - СК України) ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно із п.2 ч.1 ст. 164 СК України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в абзаці 2 пункту 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до роз'яснень пункту 15 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Обставини, що встановлені судом в ході розгляду справи, свідчать про неналежне виконання відповідачем своїх батьківських обов'язків. До адміністративної відповідальності за ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідач не притягувалася, в судовому засіданні пояснила, що у зв'язку із тяжкою хворобою, що спричинила тяжкий матеріальний стан, вона не мала можливості утримувати дитину та забезпечити їй належні умови проживання і хоч і не належно відносилася до своїх батьківських обов'язків, не спілкувалася з дитиною, проте на сьогоднішній день вона працює та закінчує навчання та бажає спілкуватися з дочкою, брати участь у її вихованні та утриманні, визнала позовні вимоги в частині стягнення з неї аліментів, що свідчить про її бажання стати на шлях виправлення. Згідно із ч.4-6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. При цьому суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Згідно із висновком від 19 березня 2014 року за № 242/16/2-14 орган опіки і піклування Локачинської РДА вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її малолітньої дочки [PERSON] (а.с.14,15). Суд вважає даний висновок недостатньо обгрунтованим, у ньому не вказано підстави позбавлення відповідача батьківських прав. За таких обставин, враховуючи думку малолітньої [PERSON], яка у судовому засіданні висловила своє бажання спілкуватися з відповідачем, суд дійшов висновку, що позбавлення останньої батьківських прав відносно її дочки є передчасним. Згідно із статтею 11 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на проживання в сім"ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, враховуючи роз'яснення, надані Пленумом Верховного Суду України в абз.2 п.18 вищезгаданої постанови, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Виходячи із вимог зазначеного Закону та роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, враховуючи інтереси дитини, суд дійшов висновку, що дитину не слід позбавляти материнського піклування, а відповідача батьківських прав, попередивши її про необхідність змінити ставлення до виховання дитини. Отже, у задоволенні позовних вимог в частині позбавлення відповідача батьківських прав слід відмовити. Відповідно до ч.1 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Враховуючи вищевикладене та те, що визнання позову відповідачем в частині стягнення аліментів не суперечить закону і не порушує нічиїх прав та інтересів, його необхідно прийняти та ухвалити рішення про задоволення позову в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої [PERSON] на її особистий рахунок, відкритий у відділенні банку, у твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. на місяць, починаючи з дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття. На підставі ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката, в розмірі 250 грн., що підтверджуються договором про надання правової допомоги від 14 травня 2014 року (а.с.19) та квитанцією до прибуткового касового ордера № 10 від 14 травня 2014 року (а.с.20). Оскільки позивача звільнено від оплати судових витрат за подання позову про стягнення аліментів, відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. Згідно п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial