Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-09 00:00:00

20.08.2014 року позивачі звернулись до суду із вказаним позовом. посилались, що їм на праві приватної власності належить нежитлове приміщення ( стоматологічний кабінет) за адресою [ADDRESS], який в частці визначений як 3/20 частини від усього будинку. Відповідачі є співвласниками вказаного будинку. Спорів між ними та відповідачами щодо користування будинком між ними немає, так як все узгоджено і всі відповідачі не заперечують проти виводу належної їм нерухомості в окремий об»єкт нерухомого майна. Просили виділити в самостійний об»єкт нерухомого майна, що є у приватній спільній частковій власності , належну їм частину нерухомого майна, стоматологічний кабінет. Припинити право спільної сумісної власності на нежитлове приміщення ( стоматологічний кабінет у зв»язку з виділенням у самостійний об»єкт власності, визнати право спільної сумісної власності на нежитлове приміщення ( стоматологічний кабінет) в житловому будинку [ADDRESS]. У судове засідання позивач [PERSON] надала заяву про розгляд справи у її відсутність, просила позовні вимоги задовольнити. Позивач [PERSON] та його представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити з підстав, що викладені у позовній заяві. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] , [PERSON] у судове засіданні надали заяви про розгляд справи у їхню відсутність, просили задовольнити позовні вимоги. Відповідачі, територіальна громада в особі Полтавської міської ради та Публічне акціонерне товариства « Полтава Ходод» своїх представників у судове засідання не направили. Третя особа, Управління з питань містобудування та архітектури виконавчого комітету Полтавської міської ради, свого представника у судове засідання не направили. Враховуючи, що позовна заява не містить посилань, які саме права позивачів порушили відповідачі, Територіальна громада в особі Полтавської міської ради, Публічне акціонерне товариство « Полтава Холод» , а також те, що вони не є власниками спірного нерухомого майна суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність вказаних відповідачів. Заслухавши позивача [PERSON] та його представника, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Встановлено, що позивач [PERSON] має на праві приватної власності нежитлове приміщення ( стоматологічний кабінет) на підставі свідоцтва про право власності № 772 від 29 липня 2003 року , його право власності зареєстроване в Полтаським бюро технічної інвентаризації у реєстроавій книзі №7 за реєстроваим №1089 5 серпня 2003 року. Позивач [PERSON] не надала суду доказу в підтвердження того, що вона також є власником спірного нежитлового приміщення, про її право власності на вказане нерухоме майно зазначено у свідоцтві про право власності на нього, що видане на ім"я [PERSON], а саме є відмітка нотаріуса, що згідно договору купівлі-продажу від 01.09.2005 року продано 3/40 частини об»єкту [PERSON]. Однак суд не приймає зазначену відмітку як доказ належності [PERSON] спірного нежитлового приміщення. Відповідно до ч. 4 статті 334 ЦК України право власності на нерухоме майно, яке підлягає державній реєстрації, виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону. Матеріали справи містять докази того, що право власності на нежитлове приміщення (стоматологічний кабінет) за спірною адресою зареєстроване за позивачем [PERSON] та не має жодного доказу в підтвердження того, що за позивачем [PERSON] також зареєстроване право власності на це нерухоме майно. Статтею 364 ЦК України встановлено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. ЦК України встановлює порядок виділу та поділу майна, що належить особам на праві спільної сумісної власності. Так, частини перша та друга статті 370 Кодексу встановлює, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. При цьому, частиною третьою статті 370 Кодексу передбачено, що виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 Кодексу. Тобто, в порядку, передбаченому для виділу частки із майна, що є у спільній частковій власності. При цьому, договори про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна та поділ нерухомого майна, що є у спільній власності, укладаються у письмовій формі і підлягають нотаріальному посвідченню. Тобто, вказані норми передбачають можливість виділення співвласнику (співвласникам) частки із майна, що є як у спільній частковій власності, так і у спільній сумісній власності, за умови визначення правового статусу такого майна. Однак матеріали справи не містять доказів ( правовстановлюючих документів) про те, що частина спірного нерухомого майна перебуває у спільній частковій чи спільній сумісній власності. У позовній заяві позивачі зазначають, що спірне майно перебуває і у спільній частковій власності, і у спільній сумісній власності, але жодного доказу в підтвердження того чи іншого твердження про правовий статус спірного нерухомого майна позивачі не надали. Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, що затверджена наказом Міністерства з питань житлов-комунального господарства України № 54 від 18.06.2007 року та зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 6 липня 2007 р. за N 774/14041 ( пункт 3.10.) передбачено, що БТІ готує Висновок щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об'єкта нерухомого майна (додаток 2) для укладення договору про виділ в натурі частки з об'єкта нерухомого майна або договору про виділ частки з об'єктів нерухомого майна, що є у спільній частковій власності. Як вбачається із матеріалів справи такого висновку БТІ по затвердженому Інструкцією зразку позивач не надав. Пунктом 3.3. цієї Інструкції передбачено, що за відсутності згоди всіх співвласників щодо зміни часток питання вирішується в судовому порядку. Матеріали справи свідчать про те, що спору між співвласниками спірного нерухомого майна не існує, а тому виділ чи поділ спільного майна повинен відбуватися у визначеному законом порядку, шляхом укладання нотаріально посвідченої угоди. Суд не приймає пояснення позивача про те, що йому нотаріус відмовив в укладанні такого договору, оскільки ці твердження не підтверджуються жодним доказом, а окрім того, як пояснив позивач [PERSON] , [PERSON] в Україні не перебуває, а постійно проживає в США. Ця обставина взагалі ставить під сумнів, що позивач [PERSON] звертались до нотаріальної контори та до відповідачів по справі з пропозицією укласти такий договір. Окрім того вищевказаною інструкцією ( додаток №2) передбачено, що висновок повинен містити відомості про те, яким документом підтверджується право власності (користування) земельною ділянкою підтверджується співвласника, який виділяється. Позивач [PERSON] не надала суду правовстановлюючого документи, який би підтверджував її право власності на спірне нерухоме майно.

Outcome: dismissed