Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом у якому просить поділити майно набуте за час шлюбу з [PERSON], виділивши та визнавши за нею та відповідачем право власності по ? частині квартири [ADDRESS], по ? частині квартири [ADDRESS]. Вимоги мотивує тим, що 07.06.2003 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 06.12.2012 року було розірвано. За час шлюбу ними було набуто майно, що зареєстровано за відповідачем, а саме квартира [ADDRESS] та квартира [ADDRESS]. Дійти спільної згоди про поділ майна вони не можуть, а в жовтні 2015 року їй стало відомо, що відповідач бажає одноособово розпоряджатися їхнім спільним майном. В судове засідання сторони не з'явилися, будучи належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд повідомлено не було. При цьому від представника позивача [PERSON] та відповідача до суду надійшли заяви про розгляд справи без їх участі, представник позивача зазначила, що позовні вимоги підтримує; відповідач у поданій заяві повідомив про визнання позову. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 07.06.2003 року (а.с. 9). Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 06.12.2012 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано (а.с. 10). Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 12.10.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 2163, [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] (а.с. 12-14). Згідно із договором купівлі-продажу квартири від 23.10.2009 року, посвідченого нотаріусом КМНО [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 4236, [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] (а.с. 15-18). Отже, вказані квартири були придбані позивачем під час його перебування у шлюбі з [PERSON], а тому вказані квартири являються спільним майном сторін по справі, як колишнього подружжя. Згідно ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За нормою ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. При цьому нормою ч. 1 ст. 68 СК України визначено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 68 Сімейного кодексу України, розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11 роз»яснено про те, що вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя вже не діє. Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом (ч. 1 ст. 357 ЦК України). Відповідно до пункту 30 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11, рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. Отже, враховуючи зазначене, а також беручи до уваги, що відповідач заявлені вимоги визнає, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений нею судовий збір у розмірі 4 134 грн. 00 коп.

Outcome: approved