Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-03 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулась до суду із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська експертна група» (далі по тексту - відповідач 1), Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗемЮрКонсалтинг» (далі по тексту - відповідач 2), третя особа - державний виконавець відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції в м.Києві Чорний В.В., відповідно до якого просить визнати недійсним звіт з незалежної оцінки майна від 26.06.2015, який проведено відповідачем 1 щодо транспортного засобу TOYOTA LAND CRUISER, 2008р.в., д.н.з. [NUMBER], номер кузова [NUMBER], що належить позивачу, скасувати рецензію на звіт з оцінки майна від 10.11.2015, судові витрати покласти на відповідачів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23.07.2012 головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Оболонського РУЮ в м. Києві відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа від 18.11.2011 виданого за рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 30.05.2011 по справі 2-70/11. В подальшому, на майно позивача було накладено арешт та винесено постанову про розшук майна боржника. 25.06.2015 старшим державним виконавцем ВДВС Оболонського РУЮ в м. Києві винесено постанову про призначення експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні щодо проведення оцінки рухомого майна боржника, а саме транспортного засобу марки TOYOTA LAND CRUISER, 2008р.в., д.н.з. [NUMBER], номер кузова [NUMBER], що належить позивачу. Позивач вважає, що звіт щодо незалежної оцінки майна, проведений відповідачем 1, не відповідає вимогам ст. 10 Закону України «Про оцінку майна», майнових прав та професійну діяльність в Україні» та п. 51 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затверджений постановою КМУ від 10 вересня 2003 року за № 1440, так як відсутній договір між суб'єктом оціночної діяльності та замовником оцінки, що виключає підстави для проведення оцінки. Крім того, Звіт не відповідає ринковій вартості майна, як не відповідає вимогам законодавства і сама рецензія. Тому позивач звернувся до суду із вказаним позовом. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав зазначених у позові та просив їх задовольнити. Відповідач 1 в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представник відповідача 2 в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду надав письмові пояснення, відповідно до яких пояснив, що оскаржуваний Звіт та рецензія відповідають нормам законодавства України, що регулює проведення оцінки майна та зазначена а Звіті вартість є об'єктивною і актуальною на дату проведення оцінки майна з врахуванням цілей оцінки. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові пояснення представника відповідача 2 та матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом другим частиною другою зазначеної статті визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, є визнання правочину недійсним. Частиною третьою ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено право сторони виконавчого провадження оспорити належність майна і результати його оцінки. З матеріалів справи вбачається, що на підставі виконавчого листа № 2-70 виданого 18.11.2011 Оболонським районним судом м. Києва про стягнення солідарно з позивача та [PERSON] на користь ВАТ «БТА Банк» боргу в сумі 1 033 949, 62 грн., ВДВС Оболонського РУЮ в м. Києві було відкрито виконавче провадження ВП №33449027. 28.07.2015 старшим державним виконавцем ВДВС Оболонського РУЮ в м. Києві [PERSON] на підставі заяви боржника від 17.07.2015 винесено постанову про рецензування звіту оцінки майна, складеного відповідачем 1 від 26.06.2015, відповідно до якого ринкова вартість транспортного засобу марки TOYOTA LAND CRUISER, 2008р.в., д.н.з. [NUMBER], номер кузова [NUMBER], що належить позивачу, становить 359 405 грн. (а.с. 12). Відповідачем 2 було підготовлено Рецензію на звіт з оцінки майна від 10.11.2015, відповідно до якої рецензент [PERSON] (кваліфікаційне свідоцтва оцінювача МФ № 8695 від 09.02.2013, Посвідчення про підвищення кваліфікації оцінювача МФ №5161-пк від 07.02.2015) дійшов висновку про відповідність оскаржуваного Звіту нормам законодавства України, що регулює проведення оцінки майна та зазначена в ньому вартість є об'єктивною та актуальною на дату проведення оцінки з врахуванням цілі оцінки (а.с. 9-10). Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу» (ч. 2 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження»). Згідно з ч. 1 ст. 7 вказаного Закону, учасниками виконавчого провадження є державний виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерти, спеціалісти, перекладачі, суб'єкти оціночної діяльності - суб'єкти господарювання. Статтею 13 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що для з'ясування та роз'яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторін призначає своєю постановою експерта або спеціаліста (у разі необхідності - кількох експертів або спеціалістів), а для оцінки майна - суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», оцінка майна, майнових прав (далі - оцінка майна) - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону (далі - нормативно-правові акти з оцінки майна), і є результатом практичної діяльності суб'єкта оціночної діяльності. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна проводиться на підставі договору між суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання та замовником оцінки або на підставі ухвали суду про призначення відповідної експертизи щодо оцінки майна. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 58 «Про виконавче провадження», визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Статтею 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» визначено, що звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб'єкта оціночної діяльності. Статтею 58 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено право особи - сторони виконавчого провадження в разі не згоди з результатами визначення вартості чи оцінки майна, подати державному виконавцю заперечення в десятиденний строк з дня надходження повідомлення. У разі заперечення однією із сторін проти результатів оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання, державний виконавець призначає рецензування звіту про оцінку майна. Витрати, пов'язані з рецензуванням звіту, несе сторона, яка заперечує проти результатів оцінки. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та інших осіб, які мають заінтересованість у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб'єкта оціночної діяльності. Підставою для проведення рецензування є письмовий запит до осіб, які відповідно до цієї статті мають право здійснювати рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна). Рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) може виконувати оцінювач, який має не менш ніж дворічний досвід практичної діяльності з оцінки майна, експертні ради, що спеціально створені саморегулівними організаціями оцінювачів з метою контролю за якістю оцінки майна, яка проводиться оцінювачами - членами саморегулівної організації, оцінювачі, які мають не менш ніж дворічний досвід практичної діяльності з оцінки майна та працюють у Фонді державного майна України, а також інших органах, зазначених у статті 5 цього Закону. У разі незгоди з оцінкою, визначеною за результатами рецензування, сторони мають право оскаржити її в судовому порядку в десятиденний строк з дня отримання відповідного повідомлення (ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження».) Пунктом 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 07.02.2014, № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» визначено, що суди мають враховувати, що суб'єкт оціночної діяльності є учасником виконавчого провадження, а не посадовою особою державної виконавчої служби і його звіт про оцінку майна є результатом практичної діяльності фахівця-оцінювача, а не актом державного органу. Тому вимоги заявника в частині оскарження оцінки майна, визначеної за результатами рецензування, підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства. Такі вимоги сторони виконавчого провадження розглядаються не у позовному провадженні, а як оскарження рішення державного виконавця про оцінку майна в процесуальному порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, оскільки є процесуальною дією державного виконавця незалежно від того, яка конкретно особа (сам державний виконавець, залучений ним суб'єкт оціночної діяльності чи особа, яка рецензувала звіт про оцінку майна) здійснювала відповідні дії, так як виконавчо-процесуальні відносини виникли між сторонами виконавчого провадження та державним виконавцем і між державним виконавцем та суб'єктом оціночної діяльності. За правилами ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Отже, враховуючи ту обставину, що відповідачі по справі є учасниками виконавчого провадження, а не посадовими особами державної виконавчої служби, звіт про оцінку майна є результатом практичної діяльності фахівця-оцінювача, а не актом державного органу, а також, зважаючи на те, що позивачем самостійно було обрано спосіб та порядок захисту свого порушеного права, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, оскільки вимоги позивача в частині оскарження оцінки майна, визначеної за результатами рецензування, підлягають розгляду за правилами Розділу VII ЦПК України, який визначає порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця, оскільки саме державним виконавцем приймається рішення щодо визначення вартості майна. Крім того, суд звертає увагу позивача на ту обставину, що звіт про оцінку вартості майна та оскаржувана рецензія не є за своєю суттю правочином, а тому, у відповідності до ст. 16 ЦК України не можуть бути визнані недійними. Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України.

Outcome: dismissed