Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-17 00:00:00

21.08 2018 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом і свої доводи мотивував тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 03 квітня 2003 року він став власником квартири, що знаходиться у будинку [ADDRESS]. Рішенням виконавчого комітету Новгород-Сіверської міської ради від 27 серпня 2003 року йому дозволили перевести квартиру в будинку [ADDRESS] з житлового фонду в нежитловий, а рішенням виконавчого комітету Новгород-Сіверської міської ради №130 від 30 вересня 2003 року йому дозволили провести капітальний ремонт квартири по [ADDRESS] з переобладнанням її під магазин. 08 травня 2003 року він отримав державний акт на право приватної власності на землю щодо земельної ділянки, розташованої по [ADDRESS] . Після чого [PERSON] отримав будівельний паспорт на проведення капітального ремонту квартири з переобладнанням її під магазин по [ADDRESS]. 10 липня 2018 року [PERSON] отримав технічний паспорт на нежитлове приміщення (магазин), розташованого по [ADDRESS]. Згідно висновку експерта з технічного обстеження будівель і споруд нежитлове приміщення - магазин за адресою: [ADDRESS] відповідає вимогам надійності і безпечної експлуатації будівель та споруд. Погодивши проект з усіма зацікавленими службами позивач почав переобладнання, яке було в подальшому виконано, уклавши угоди з усіма відповідними службами. З метою державної реєстрації нежитлового приміщення (магазина) [PERSON] звернувся до державного реєстратора, але йому було відмовлено в реєстрації з причини надання довідки з Новгород-Сіверської МБТІ, де вказано, що по даним КП Новгород-Сіверське МБТІ" за адресою : [ADDRESS] розташована житлове приміщення зареєстроване на його ім'я, і рекомендовано звернутися до суду з позовною заявою про визнання права власності на нежитлове приміщення. Тому вимушений звернутися до суду і просить визнати за ним право власності на нежитлове приміщення (магазин), який розташований за адресою: [ADDRESS]. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив визнати за ним право власності на нежитлове приміщення (магазин ), який розташований за адресою: [ADDRESS]. Представники відповідача Новгород-Сіверської міської ради [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили відмовити в їх задоволенні, звертаючи увагу суду що спірне приміщення є житловою квартирою, позивачем не наведені обґрунтування звернення його до суду з даним позовом та не зазначені докази неможливості вирішення даного питання у позасудовому порядку. Представники третьої особи Відділ Державної реєстрації Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області Нелюбов Д.В., та Прокопенко Л.І. в судовому засіданні зазначили, що позивач звертався до них з заявою про державну реєстрацію магазину про те, розгляд заяви було призупинено, оскільки позивачем не в повному обсязі надані документи, а саме відсутня декларація на переведення із житлового у нежитлове приміщення. Заслухавши доводи сторін та дослідивши матеріали справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно витягу про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за [NUMBER] від 09.04.2003 року реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] є власником однокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу квартири від 03 квітня 2003 року. Рішенням виконавчого комітету Новгород-Сіверської міської ради №116 від 27 серпня 2003 року [PERSON] дозволили перевести квартиру в будинку [ADDRESS] з житлового фонду в нежилий. Рішенням виконавчого комітету Новгород-Сіверської міської ради №130 від 30 вересня 2003 року [PERSON] дозволили проводити капітальний ремонт квартири по [ADDRESS] з переобладнанням її під магазин. На підставі вищезазначених рішень Новгород-Сіверської міської ради [PERSON] отримав будівельний паспорт на капітальний ремонт квартири з переобладнанням її під магазин. Згідно витягу з Рішенням двадцять першої сесії четвертого скликання Новгород-Сіверської міської ради від 18 серпня 2005 року «Про надання земельних ділянок, відміну рішень, вилучення земельних ділянок» [PERSON] надано земельну ділянку по [ADDRESS] для будівництва прибудови до магазину «Княжна» площею -0,004 га. В 2006 році [PERSON] виготовлено робочий проект прибудови до магазину «Княжна» по [ADDRESS]. Відповідно до технічної документації по складанню державного акту на право власності на земельну ділянку кадастровий номер [NUMBER], для використання в комерційних цілях загальна площа становить 0,0040 га. За результатами проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж нежитлового приміщення - магазину за адресою; [ADDRESS], замовник - [PERSON], встановлено його відповідність вимогам надійності і безпечної експлуатації будівель та споруд і можливість безпечної експлуатації. Згідно технічного паспорту нежитлового приміщення - магазину за адресою; [ADDRESS], виготовленого Новгород-Сіверським МБТІ, станом на 10 липня 2018 року площа приміщень становить: торгівельний зал 36.1 м2, підсобне приміщення 8,9 м2, разом 45 м.2. Окрім цього, судом встановлено, що згідно наданої суду інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 04.02.2019 року, [PERSON] є власником нерухомого майна однокімнатної квартири [ADDRESS], загальною площею 38,1 кв. м., реєстраційний номер майна [NUMBER], та земельної ділянки площею 0.0335 га, кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою; [ADDRESS], реєстраційний номер майна [NUMBER]. В той же час, згідно наданої суду інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 04.02.2019 року, реєстраційний номер майна [NUMBER], нежитлове приміщення (прибудова - магазин) загальною площею 38,2 кв. м. за адресою: [ADDRESS], та земельної ділянки площею 0.004 га, кадастровий номер [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], цільове призначення для використання в комерційних цілях, належить на праві власності [PERSON] на підставі договору-купівлі, нежилого приміщення (прибудови - магазину) від 11.04.2013 року. Таким чином, судом встановлено що за адресою: [ADDRESS], фактично знаходяться два об'єкти нерухомого майна (прибудови магазин). Згідно відповіді міського голови Новгород-Сіверської міської ради від 01.08.2018 року за №03-17/1699, на звернення [PERSON], щодо присвоєння поштової адреси по [ADDRESS] на існуючі два магазини за однаковою адресою, що належать різним власникам, повідомлено що за вказаною адресою знаходиться об'єкт незавершеного будівництва без наявності оформлених документів відповідно до законодавства та Порядку чи рішень відповідного суду, самостійні адреси об'єктам нерухомого майна не надаються. Згідно відповіді начальника управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Чернігівській області від 26.02.2019 року, щодо порядку введення в експлуатацію нежитлової будівлі-магазину, [PERSON] роз'яснено механізм прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, та у разі відсутності документа дозвільно-декларативного характеру на виконання робіт, даний об'єкт на право власності може бути зареєстрований, після визнання права власності на нього за рішенням суду. Згідно ч. 1 і ч. 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Ст. 328 ЦК України; визначає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п.37 постанови Пленуму ВСУ № 5 від 07.02.2014 року " Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", з урахуванням положень ч.1 ст.15 та ст.392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке навіть самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Відповідно до п.1ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Ч. 1ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З наданих сторонами доказів, які перевірені в судовому засіданні, судом встановлено, що об'єкт нерухомості, а саме: нежитлове приміщення-магазин по [ADDRESS], (реєстраційний номер [NUMBER], загальною площею 45,0 м.2 (торгівельний зал-36,1 м.2 підсобне приміщення 8.9 м.2 )), переобладнаний позивачем [PERSON] на підставі Рішень виконавчого комітету Новгород-Сіверської міської ради №116 від 27 серпня 2003 року та №130 від 30 вересня 2003 року. При переобладнанні вказаного нежитлового приміщення в магазин позивачем не вчинено порушень закону, норм та правил, суспільних інтересів і прав інших осіб. Позов, який позивач просить задовольнити, породжує юридичні наслідки, тобто від нього залежить виникнення у нього майнових прав, адже згідно Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження" від 01.07.2004р., із змінами, рішення суду про визнання права власності на об'єкт нерухомого майна, що набрало законної сили, являється підставою для проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими належними доказами у справі, а тому підлягають до задоволення. На підставі ст. ст. 15,6. 319, 321,328, 376,392 ЦК України,

Outcome: approved