Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-31 00:00:00

В березні\~2019\~року [PERSON],\~звернулася з\~позовом до\~Публічного акціонерного\~товариства "Криворізький\~залізорудний комбінат"\~про відшкодування\~моральної шкоди\~у зв'язку\~з ушкодженням\~здоров'я,\~посилаючись на\~те,\~що він\~протягом тривалого\~часупрацював в\~шкідливих умовах\~на підприємстві\~відповідача,\~внаслідок чого\~захворів на\~професійне захворювання.\~Висновком МСЕК\~від 06.10.2016\~року йому\~первинно встановлено\~35\~%\~втрати професійної\~працездатності в\~звязку з\~професійним захворюванням\~та третю\~групу інвалідності,з\~наступним переоглядом01.09.2017\~року.\~При черговому\~повторному переогляді\~28.09.2017\~року встановлено\~35\~%\~втрати професійної\~працездатності з\~01\~жовтня 2017\~року до\~01\~жовтня 2019\~року та\~3\~групу інвалідності,\~з наступним\~переоглядом01.09.2019\~року.Позивач\~вважає,\~що з\~вини підприємства,\~яке не\~створило безпечних\~умов праці,\~він втратив\~своє здоров`я,\~завдана моральна\~шкода,\~яка полягає\~в тому,\~що в\~наслідок професійного\~захворювання позивач\~відчуває постійний ниючий і тягнучий біль в шийному відділі, який іррадіює в плечі, переважно в праву руку до плеча, стійкий ниючий біль у поперековому відділі хребта з іррадіацією в нижні кінцівки, посилення болю при фізичному навантаженні, вимушеному положенні тіла, періодичне оніміння в ногах, обмеження рухів у шиї та попереку, болі в колінних, плечових і ліктьових суглобах, болі в кистях, підвищена чутливість їх до холоду, побіління пальців рук та ніг на холоді, судоми в пальцях кистей, оніміння в кистях, загальна слабкість, частий стискаючий головний біль, запаморочення при зміні положення тіла, похитування при ході, шум в вухах, зниження слуху, коливання артеріального тиску зі схильністю до його підвищення.У зв'язку із отриманими професійними захворюваннями йому заподіяна моральна шкода, розмір якої оцінює в 146 055 грн., яку просив стягнути з відповідача. Ухвалою від 28 лютого 2019 року судом відкрито провадження у справі з призначенням судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику(повідомлення) сторін за наявними у справі доказами. Відповідач скористався правом надання відзиву, у якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування зазначив, що позивач звільнився з підприємства відповідача в 2006 році, при цьому стан його здоровя під час роботи не погіршувався, та після звільнення позивач продовжив працювати в шкідливих та небезпечних умовах праці на іншому підприємстві, що підтверджується записом в трудовій книжці, а також актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 01.08.2016 року, який був складений ПАТ «Північний ГЗК».Згідно медичного висновку остаточний діагноз позивачу встановлено у 2016 році, тобто через 10 років після звільнення з підприємства відповідача. Також зазначив, що протиправних дій відносно позивача, які б знаходились в причинному звязку настанням шкоди підприємство не вчиняло, а тому не може нести відповідальність за ушкодження здоровя позивача. Суд, відповідно до ч. 5ст. 279\~ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності доч. 2\~ст. 247 ЦПК Українифіксування\~судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON]Ю.з 01.06.1989 року по 04.10.2006 року працював на підприємстві відповідача, а самемашиністом екскаватора по навантаженню залізничної руди у залізничні вагони у залізничному цеху №1 Управління залізничного транспорту ВАТ «Кривбасзалізрудком», ВО «Кривбасруда», правонаступником яких є Публічне акціонерне товариство "Криворізький залізорудний комбінат", звільнений04.10.2006 року за власним бажанням, (копія трудової книжкиа.с.35-40). Рішенням Науково-дослідного інституту промислової медицини від 11.05.2016 р. № 678, позивачу встановлено професійне захворювання за діагнозом: вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації з синдромом церебрально- переферичноїангіодистанії з вазамоторно-трофічними порушеннями на кистях, у поєднанні з полірадикулопатією на шийному (С5 , С6, СІ) та попереково-крижовому (L4, L5, S1) рівнях білатеральна з вираженими статико-динамічними порушеннями, мязево-тонічним синдромом, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопатковогоперіартрозу (ПФС другого ст.), деформуючого артрозу ліктьових та колінних суглобів (ПФ першого-другого ст.), стійкий больовий синдром.Т75.2, М-17-М19. (надалі - вібраційна хвороба). Висновком МСЕК від 06.10.2016 року позивачу первинно встановлено 35 % втрати професійної працездатності в звязку з професійним захворюванням та третю групу інвалідності,з наступним переоглядом01.09.2017 року. При черговому повторному переогляді 28.09.2017 року встановлено 35 % втрати професійної працездатності з 01 жовтня 2017 року до 01 жовтня 2019 року та 3 групу інвалідності,з наступним переоглядом01.09.2019 рок. ( а.с.9-13). Згідно висновку про умови праці працівника відповідно до гігієнічної класифікації праці від 17.12.2014 року, складеного Криворізьким міськрайонним управлінням держсанепідслужби у Дніпропетровській області, встановлено, що умови праці [PERSON] у період роботи з 01.06.1989 року по 04.10.2006 року машиністом екскаватора по навантаженню залізничної руди у залізничні вагони у залізничному цеху № 1 Управління залізничного транспорту ВАТ «Кривбасзалізрудком», ВО «Кривбасруда» за концентрацією аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони відносяться до 3 класу 2 ступеня шкідливості, за рівнем загальної транспорнтно-технологічної вібрації до 3 класу 1 ступеня шкідливості, за важкістю праці до 3 класу 1 ступеня шкідливості (а.с.48). Статтею 3 Конституції Українипередбачається, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. Частина 4 статті43, частина 1 статті46 Конституції Українипередбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Згідност. 173 КЗпП Українишкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Так, відповідно до ч. 2ст. 153 КЗпП Українизабезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 КЗпП Українипередбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Виходячи з наведених вимог закону, позицію представника відповідача щодо відсутності підстав для покладення на підприємство відповідальності за завдану шкоду, оскільки відсутня вина підприємства в її заподіянні, суд вважає такою, що не відповідає вимогам закону, оскільки між сторонами склалися трудові правовідносини, а професійне захворювання отримане позивачем під час виконання ним трудових обов'язків, а отже наявні у зв'язку з цим всі підстави, передбаченіст. 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди. Посилання представника відповідача на відсутність в Акті розслідування причин виникнення професійного захворювання посилань на їх підприємство, а також дослідження умов праці лише за останнім робочім місцем позивача на ПАТ «Північний ГЗК», суд не приймає до уваги, оскільки висновком про умови праці працівника відповідно до гігієнічної класифікації праці від 17.12.2014 року встановлено та підтверджено наявність шкідливих умов праці також і під час роботи позивача у період з 01.06.1989 року по 04.10.2006 року машиністом екскаватора по навантаженню залізничної руди у залізничні вагони у залізничному цеху № 1 Управління залізничного транспорту ВАТ «Кривбасзалізрудком», ВО «Кривбасруда». Професійний маршрут позивача зі шкідливими умовами праці на підприємстві ПАТ «Кривбасзалізрудком» підтверджено також медичним висновком ЛЕК від 11.05.2016р. № 678. Стаття 13 Закону України «Про охорону праці»передбачає, що роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Отже, відсутність причинного зв'язку між завданою позивачу шкодою і винною протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв'язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов'язку власника відшкодувати моральну шкоду. Право на отримання виплати за моральну шкоду за наявності факту її заподіяння виникає у потерпілого з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Частиною третьоюстатті 23 ЦК Українипередбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У відповідності зі ст.ст.23,1167 ЦК Україниморальна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві абовнаслідок профзахворюванняполягає, зокрема, у фізичному болі, душевних стражданнях, які він поніс у зв'язку зушкодженням здоров'я та травмуванням внаслідок нещасного випадку. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди повязують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв'язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Судом встановлено, що у зв'язку з отриманням професійних захворювань та встановленням стійкої втрати працездатності у розмірі 35 %, позивачу заподіяно моральну шкоду. Внаслідок отриманих професійних захворювань у позивача змінилися умови життя, він змушений постійно проходити лікування, які не дають покращення в стані здоровя. Крім того, відчуває постійний ниючий і тягнучий біль в шийному відділі, який іррадіює в плечі, переважно в праву руку до плеча, стійкий ниючий біль у поперековому відділі хребта з іррадіацією в нижні кінцівки, посилення болю при фізичному навантаженні, вимушеному положенні тіла, періодичне оніміння в ногах, обмеження рухів у шиї та попереку, болі в колінних, плечових і ліктьових суглобах, болі в кистях, підвищена чутливість їх до холоду, побіління пальців рук та ніг на холоді, судоми в пальцях кистей, оніміння в кистях, загальна слабкість, частий стискаючий головний біль, запаморочення при зміні положення тіла, похитування при ході, шум в вухах, зниження слуху, коливання артеріального тиску зі схильністю до його підвищення. Визначаючи розмірвідшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповіднодо п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України '' Про судову практику в справах провідшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнавпозивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та зурахуванням інших обставин. Зокрема, суд враховує тривалий період роботи позивача в шкідливих умовах, характер отриманих професійних захворювань, відсоток втрати позивачем професійної працездатності, тяжкість вимушених змін її життєвих і виробничих стосунках, стаж роботи позивача, і вважає необхідним визначити розмір компенсації в сумі 35000 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди саме в розмір 146 055 грн., то суд приходить висновку, що така сума належним чином не вмотивована, є значно завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві моральної шкоди. Відповідно дост. 133 ЦПК Українисудові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розподіляючи судові витрати між сторонами, суд, виходячи з положеньст. 141 ЦПК України, та стягує з відповідача судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 768,40 грн. За правилами\~ст.137 ЦПК України\~витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження понесених ним витрат на оплату послуг адвоката, крім того позовна заява не містить вимог про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу із зазначенням розміру таких витрат, тому суд не вирішує питання про відшкодування таких витрат виходячи з принципів змагальності та диспозитивності судового процесу.

Outcome: partial