Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-03 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до Запорізького державного підприємства «Кремнійполімер» про стягнення заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі,середнього заробітку за час затримки розрахунку у зв`язку зі звільненням, стягнення компенсації витрат частини заробітної плати у зв`язку з порушення термінів їх виплати та моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що він перебував у трудових відносинах з ЗДП «Кремнійполімер»,з 08.07.1968 по 25.04.2017р. та з 27.04.2017 р. по 30.10.2018р. включно, однак починаючи з грудня 2009 року відповідачем заробітна плата в повному обсязі не виплачувалась. Загальна сума заборгованості по нарахованій, але невиплаченій заробітній платі становить 68 969,15 грн., яку позивач на підставі\~ст. 115 КЗпП України\~просить стягнути з відповідача у судовому порядку. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача: середній заробіток за час затримки розрахунку у зв`язку зі звільненням у розмірі 16\~459,41грн, втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушення термінів їх виплати у розмірі 10\~686,39 грн., моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн. Ухвалою суду від 12.04.2019р. відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за даним позовом і призначено відкрите судове засідання. Позивач в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду надав заяву в якій просив розглядати справу у його відсутності , позов просив задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Представник відповідача в судове засідання не прибув за невідомими причинами, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином за зареєстрованою у встановленому законом порядку юридичною адресою , відзиву на позов або зустрічного позову не подав. За даних обставин суд вважав за можливе проводити заочний розгляд справи на підставі Глави\~11\~Розділу\~ІІІ ЦПК України. Відповідно до положень ч. 1\~ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України\~(надалі -\~ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч.2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, взявши до уваги обставини, викладені позивачем по тексту позовної заяви, перевіривши їх наявними в матеріалах справи доказами, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з таких підстав. Згідно з\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності зі ст. ст.\~12,\~13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до\~ст. 43 Конституції України\~держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Працівник має право на оплату своєї праці своєчасно на підставі укладеного трудового договору (ст. 21 Закону «Про оплату праці»). Згідно із ч. 5\~ст. 97 КЗпП України, оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Відповідно до ч. 6\~ст. 24 Закону України «Про оплату праці», своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Заробітна плата повинна виплачуватися працівникові регулярно в робочі дні в строки, встановлені в колективному договорі, не рідше двох разів на місяць, не більше як через 16 календарних днів. Якщо день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Затримка виплати заробітної плати навіть на один і більше днів є порушенням строків виплати згідно зі\~ст. 241-1 КЗпП України. Відповідно до\~ст. 115 КЗпП України\~заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Статтею 233 КЗпП України, частина 2, встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Судом\~встановлено,\~що на підставі наказу від 08.07.1968 № Зап. 127 , [PERSON] , був прийнятий на роботу в Запорізький завод «Кремнійполімер» аппартчиком гідролізу 4-го розряду в цех № 5, який в подальшому перейменовано в цех виробництва кремній-органічних сполук. 10.09.1973р. його назначено черговим диспетчером диспетчерської групи виробничого відділу заводоуправління (наказ від 10.09.1973 № 306/ок). Відповідно до наказу про переведення від 30.01.1981р. № 92, його переведено старшим диспетчером заводу у виробничо технічний відділ заводоуправління, сектор диспетчеризації виробництва. 17.03.1992р. Запорізький завод «Кремнійполімер» перейменовано в Запорізьке виробниче об`єднання «Кремнійполімер» (наказ від 17.03.1992). На посаду диспетчера виробничо технічного відділу ЗВО «Кремнійполімер» мене переведено 17.06.1998 р., згідно з наказом № 98 від 15.06.1998 р. 01.04.2001р. Запорізьке виробниче об`єднання «Кремнійполімер» перейменоване в Запорізьке державне підприємство «Кремнійполімер» (наказ № 64 від 23.02.2001). За згодою сторін, згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України, 25 квітня 2017р. його було звільнено із займаної посади (наказ від 25.04.2017р. № 322), а 27.04.2017р. прийнято у виробничо технічного відділу заводоуправління ЗДП «Кремнійполімер» диспетчером по строковому трудовому договору на підставі наказу від 26.04.2017 № 292, де він працював по 30 жовтня 2018 року включно та звільнився у зв`язку з ліквідацією підприємства, згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України (наказ від 30.10.2018 № 157). Відповідно до наказу від 25.04.2017 № 322 датою звільнення вважається 25.04.2017р. 26.04.2017р. адміністрацією підприємства мені було запропоновано укласти строковий трудовий договір та працювати і надалі диспетчером ЗДП «Кремнійполімер». 27.04.2017р. мене прийнято у виробничо технічний відділ заводоуправління по строковому договору (наказ від 26.04.2017 № 292). 24.10.2018р. позивача було ознайомлено з наказом по підприємству про розірвання через два місяці трудового договору з ініціативи власника у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, а саме: через ліквідацію підприємства. Відповідно до наказу від 30.10.2018р. № 157 позивача було звільнено з 30.10.2018р. Відповідно до наданої відповідачем до суду довідки про нараховану, але не виплачену заробітну плату , протягом грудня 2009 року жовтня 2018 року [PERSON] не отримує у строки визначені\~ст. 115 КЗпП України\~заробітну плату. Таким чином відповідачем порушено трудові права позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення заборгованості по заробітній платі. Вирішуючи питання щодо розміру невиплаченої заробітної плати, яка підлягає стягненню суд враховує зазначене. Згідно довідки Запорізького державного підприємства «Кремнійполімер», станом на 20.11.2018 року розмір заборгованості відповідача перед позивачем по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі складає 68969,15 грн. Таким чином, позовні вимоги про стягнення нарахованої, але фактично не виплаченої заробітної плати у розмірі 68 969,15 грн. підлягають задоволенню. Крім національного законодавства, право на заробітну плату захищається й Конвенцією про захист заробітної плати № 95, яка ратифікована 31.01.1961 року. Відповідно до ст. 1 даної Конвенції, метою цієї Конвенції є термін «заробітна плата», який означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити, на підставі письмового або усного договору про наймання послуг, працівникові за працю, яку виконано, чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано, чи має бути надано. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Конвенції, ця Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватись заробітна плата. Відповідно до ст. 12 Конвенції, заробітна плата виплачуватиметься через регулярні проміжки часу. Якщо немає інших відповідних урегулювань, котрі забезпечують виплату заробітної плати через регулярні проміжки часу, то періоди виплати заробітної плати має бути продиктовано національним законодавством або визначено колективним договором чи рішенням арбітражного органу. Окрім того, статтею 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В розумінні Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки «класичне» право власності, яке розглядається в Україні, а й, до прикладу, виплати за трудовим договором та інші виплати. Отже, відсутність коштів у роботодавця жодним чином не може слугувати поважною причиною невиплати працівникові всіх належних йому сум, а невиплата заробітної плати розцінюється Європейським судом з прав людини як порушення права на мирне володіння своїм майном. Згідно зі ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України Про практику застосування судами законодавства про оплату праці від 24.12.1999 року № 13, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановляння рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності у цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до п. 21 цієї Постанови при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 (з наступними змінами і доповненнями). Відповідно до п. 32 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.1992 №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку у зв`язку з затримкою розрахунку, він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарних місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 №100. Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 (з наступними змінами і доповненнями), чинність якої поширюється на підприємства, установи і організації усіх форм власності, середній заробіток для виплати працівникові за час затримки розрахунку обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Відповідно до пункту 8 цього Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно з п.5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, нарахування виплат в усіх випадках збереження середнього заробітку провадиться, виходячи з розміру середньоденної заробітної плати. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові при розгляді справи № 6-1093цс15 від 23.12.2015 року, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку). Наказом від 30.10.2018 року позивач звільнений з займаної посади 30.10.2018 року у зв`язку з ліквідацією підприємства п. 1 ст. 40 КЗпП України. В день звільнення виплата всіх сум, що належать від підприємства - роботодавця, позивачеві проведена не була. Вона не здійснена й на день звернення до суду. Згідно розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, наданого до суду позивачем вбачається ,що середній заробіток за час затримки розрахунку (на день звернення з позовом до суду) становить: з 30.10.2018 року по 26.02.2018 року - 57 робочих днів (15 р.д. у листопаді 2018р.+ 15 [INFO] .д. у грудні 2018р., 15 р.д. в січні 2019 та 12 р.д. у лютому2019р.) Середньоденний заробіток позивача за два місяці перед звільненням складає: 358,71 грн. (без вирахування податків): 5347,30 грн. (з/пл. за вересень 2018) + 5413,97 грн. (з/пл. за жовтень 2018) = 10761,27 грн. 10761,27 грн. : 30 днів (15 день - кількість відпрацьованих днів за вересень 2018 року + 15 - кількість відпрацьованих днів за жовтень 2018 року) = 358,71 грн. (без вирахування податків). Середній заробіток за час затримки розрахунку, за період з 30.10.2018 року по 17.12.2018 року, складає: 358,71 грн. х 57 робочих днів = 20\~446,47 грн. (без вирахування податків та зборів), (або 16\~459,41 грн. за вирахуванням 18% ПДФЛ та 1,5% воєнний збір) Відповідно до вимог\~ст. 34 Закону України «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари i тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно з ч. 5\~ст. 95 КЗпП України\~заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ч. 1\~ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»\~компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. За правилами\~ст. 3 цього Закону\~сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Таким чином, розмір компенсації за втрату частини доходів в зв`язку з невиплатою заробітної плати відповідає розміру за поданим позивачем розрахунку у сумі 10686,39 гривень, а тому підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до ч.1\~ст. 237-1 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язані відшкодувати завдану ними моральну шкоду працівнику.\~Ст. 23 Цивільного кодексу України\~встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням, інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди роз`яснено, що відповідно до ст. 237-1\~КЗпП України\~за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Оскільки відповідач внаслідок тривалої не виплати заробітної плати, спричинив позивачу моральних страждань пов`язаних з відсутністю грошових коштів для свого існування та для існування своєї родини. За цих обставин, діями відповідача їй спричинена моральна шкода, яка полягає в перенесеному душевному хвилюванні, яке відобразилося на її емоційному стані. Заявлену суму моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн. суд вважає не завищеною, та такою, що відповідає тяжкості заподіяних моральних страждань та вимогам розумності і справедливості, у зв`язку з чим вважає за необхідне позовні вимоги в цій частині задовольнити. На підставі п. 1 ч. 1ст. 5\~Закону України «Про судовий збір»\~позивача звільнено від сплати судового збору за звернення до суду з позовними вимогами про стягнення заробітної плати, а тому, суд вважає необхідним в порядку, передбаченому\~ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1011,14 грн., оскільки судом задоволено позов на загальну суму 101 114 грн.95 коп., 1% ціни позову становить 1011 гр.14 коп.(з розрахунку 101 114 гр.95 коп.:100%*1%) Крім того, відповідно до п. 2 ч. 1\~ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень, зокрема у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Таким чином, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині виплати заробітної плати за один місяць.

Outcome: approved