Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-15 00:00:00

17.03.2014 року [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеною позовною заявою, в якій просить поновити його на роботі на посаді начальника Служби ВОХОР комплексу авіаційної безпеки ДП «МА «Бориспіль» з дати звільнення, стягнувши з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду, розмір якої він оцінює в 5000,0 гривень. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що з 17.11.2008 року він працював на посаді начальника служби ВОХОР у відповідача, а з 01.11.2009 року на посаді начальника служби ВОХОР комплексу авіаційної безпеки. 17.02.2014 року його було звільнено з роботи на підставі ст.40 ч.1 п.1 КЗпП України - у зв язку з скороченням штату працівників, відповідно до наказу № 11-07/1-1284/п від 18.11.2013 року, ознайомлено з даним наказом та видано трудову книжку. Проте, законних підстав для звільнення не було, оскільки змін в організації виробництва у 2013 році не відбулось, підприємство не ліквідовано, не реорганізовано, не є банкрутом або перепрофільованим, в зв язку з чим відбулось скорочення чисельності або штату працівників. Фактично було змінено лише підпорядкування та назву підрозділу. Крім того, відповідачем було порушено порядок його (позивача) звільнення, так як наказом «Про внесення змін до штатного розпису підприємства» № 01-07-642 від 05.09.2013 року, на підставі якого його було звільнено, фактично не було затверджено зміни у штатному розписі та/або зміни в організації виробництва і праці підприємства. До того ж, його звільнення відбулось під час перебування на лікарняному, а потім відповідач наказом вносив зміни щодо дати звільнення, чим також порушено вимоги чинного законодавства. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, підтвердивши викладені в позовній заяві обставини, просив їх задовольнити. Представник відповідача Сінькевич В.А. під час судового розгляду позов не визнав, надавши письмові заперечення, в яких зазначає, що [PERSON] було звільнено з дотриманням порядку та всіх вимог чинного законодавства, оскільки йому було вручено попередження про заплановане вивільнення, запропоновано працевлаштування на вакантні посади, від яких він відмовився, та було отримано згоду профспілки на звільнення. До того ж, зміни в організації виробництва і праці ДП «МА «Бориспіль» дійсно мали місце. В зв'язку з чим підстав для задоволення позову не має. Третя особа, генеральний директор ДП «МА «Бориспіль» Кочанов О.І., за викликом суду не з явився, свого представника не направив, причини неявки не повідомив, заяви про слухання справи в свою відсутність та письмових заперечень не надав. Суд ухвалив слухати справу без участі третьої особи. Суд, заслухавши позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав. Встановлено, що позивач працював у відповідача на посаді начальника служби ВОХОР з 17.11.2008 року, з 01.11.2009 року його переведено на посаду начальника служби ВОХОР комплексу авіаційної безпеки, а наказом № 11-07/1-1284/п від 18.11.2013 року [PERSON] було звільнено з роботи з займаної посади з 18.11.2013 року в зв'язку з скороченням штату працівників на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, згідно п.2 наказу «Про внесення змін до штатного розпису підприємства» № 01-07-642 від 05.09.2013 року. Проте, враховуючи перебування позивача на лікарняному, відповідно до службової записки в.о. заступника генерального директора з авіаційної безпеки № 90-10-146 від 18.11.2013 року начальнику служби управління персоналом, наказом «Про зміну дати звільнення начальника служби ВОХОР комплексу авіаційної безпеки підрозділів заступника генерального директора з авіаційної безпеки [PERSON]» № 11-07/1-1288/п від 18.11.2013 року було змінено дату звільнення позивача та встановлено, що датою його звільнення вважати перший день виходу на роботу після закінчення періоду тимчасової непрацездатності. Позивач приступив до роботи 17 лютого 2014 року у зв'язку із закінченням періоду тимчасової непрацездатності, відповідно до листка непрацездатності серії АГО № 714465, про що начальника служби управління персоналом було повідомлено службовою запискою заступника генерального директора з авіаційної безпеки № 90-10-26 від 17.02.2014 року. В за язку з чим наказом «По особовому складу» № 11-07/1-122/п від 17.02.2014 року, позивача звільнено з роботи 17 лютого 2014 року в зв'язку з скороченням штату працівників на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, після закінчення періоду тимчасової непрацездатності. З зазначеними наказами позивача було ознайомлено, що підтверджується його особистими підписами, наявними на відповідних аркушах наказів. Одночасно з ознайомленням з наказом № 01-07-642 від 05.09.2013 року, позивачу було вручено попередження про заплановане вивільнення від 18.09.2013 року, що узгоджується з вимогами ст.49-2 КЗпП України. Відповідач, у відповідності до ст.22 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», листом № 01-22-875 від 04.09.2013 року повідомив голову профспілки ДП «МА «Бориспіль» про заплановане скорочення працівників. Також службовою запискою № 11.3-10-502 від 18.09.2013 року позивача ознайомлено з переліком вакантних посад станом на 18.09.2013 року та запропоновано працевлаштування в ДП «МА «Бориспіль». Як вбачається з Акт про відмову працівника від переведення від № 11-26-265 від 18.09.2013 року, позивач відмовився від запропонованих посад. Службовими записками № 11.3-10-587 та № 11.3-10-588 від 31.10.2013 року, позивачу було запропоновано новий перелік вакантних посад станом на 31.10.2013 року. Проте, позивач знову відмовився від запропонованих посад, що підтверджується Актом про відмову працівника від переведення № 11-26-304 від 31.10.2013 року. З метою подальшого працевлаштування позивача в ДП «МА «Бориспіль», позивачу службовими записками № 11.3-10-594 та № 11.3-10-595 від 05.11.2013 року було надано перелік вакантних посад станом на 05.11.2013 року. Однак, позивач також відмовився від запропонованих посад, про що складений Акт про відмову працівника від переведення № 11-26-308 від 05.11.2013 року. Відповідач звернувся до голови профспілки ДП «МА «Бориспіль» з Поданням № 01-22-1813 від 28.10.2013 року, а також до голови Незалежної профспілки працівників авіаційної безпеки з Поданням № 01-22-1824 від 29.10.2013 року, в яких просив профспілки розглянути питання стосовно надання згоди на звільнення позивача, що цілком узгоджується з вимогами ст.43 КЗпП України. Листом № 301-01-385 від 04.11.2013 року голова профспілки ДП «МА «Бориспіль» повідомив відповідача про дату засідання профспілкового комітету по розгляду питання щодо надання згоди на звільнення позивача. Профспілковим комітетом профспілки ДП «МА «Бориспіль» надано згоду на звільнення позивача, що вбачається з Витягу із протоколу засідання № 70 від 06.11.2013 року. Крім того, голова Незалежної профспілки працівників авіаційної безпеки листом № 61 від 30.12.2013 року повідомив відповідача про те, що позивач [PERSON] не є членом Незалежної профспілки працівників авіаційної безпеки. Відповідач листами № 01-22-2265 від 25.12.2013 року та № 08-22-167 від 14.02.2014 року в зв'язку з тимчасовою непрацездатністю позивача, внаслідок якої змінено дату його звільнення та встановлено дату звільнення перший день виходу на роботу останнього після закінчення періоду тимчасової непрацездатності, інформував про вказані обставини голову профспілки ДП «МА «Бориспіль» та просив підтвердити надання згоди на звільнення позивача. Листом № 301-01-46 від 17.02.2014 року голова профспілки ДП «МА «Бориспіль» підтвердив надання згоди на звільнення позивача. Як наслідок, у зв'язку зі скороченням посади начальника служби ВОХОР комплексу авіаційної безпеки та відмовою позивача від переведення на іншу посаду, його було звільнено наказом № 11-07/1-122/п від 17.02.2014 року на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України. Як передбачено п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Відповідно до ч.3 ст.64 ГК України, підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. В листі Міністерства праці і соціальної політики України № 46/06/187-10 від 10.03.2010 року зазначено, що власник на свій розсуд має право або зменшити чисельність працівників певної спеціальності та кваліфікації, або зменшити чисельність певних посад, що в будь-якому випадку вимагає звільнення працівників. При цьому скорочення кількості працівників відбувається у випадку ліквідації посад. Відповідно і прийняття нових працівників на посади, які ліквідовані, є неможливим. Таким чином, в зв'язку з вищезазначеним, а також враховуючи те, що зміни в організації виробництва і праці в ДП «МА «Бориспіль» дійсно мали місце, дії ДП «МА «Бориспіль» по звільненню [PERSON] вчинялись в повній відповідності до вимог чинного законодавства, підстави для задоволення вимог останнього, в тому числі про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000,0 гривень, відсутні. Відповідно до ст.88 ЦПК України, судові витрати у вигляді судового збору, від сплати якого позивача було звільнено при подачі позову, компенсуються за рахунок держави, оскільки позов задоволенню не підлягає. В зв"язку з вищевикладеним, на підставі листа Міністерства праці і соціальної політики України № 46/06/187-10 від 10.03.2010 року; ст.64 ч.3 ГК України; ст.ст.40 ч.1 п.1, 43, 49-2 КЗпП України,

Outcome: dismissed