Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-06 00:00:00

08 серпня 2018 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська Інноваційна Компанія» про стягнення коштів за договорами банківських вкладів та коштів за неналежне виконання договірних зобов`язань. В обґрунтування позову вказав, що у Публічному акціонерному товаристві «Український Інноваційний Банк» (далі - ПАТ «УКРІНБАНК») з 16 грудня 2014 року мав відкритим поточний рахунок № [NUMBER] для зарахування пенсії та інших передбачених законодавством соціальних виплат. Крім того, 30 грудня 2014 року між ним та ПАТ «УКРІНБАНК» були укладені договори про розміщення банківського вкладу № 10-2316325 на суму 1800 доларів США терміном дії з 30 грудня 2014 року по 14 січня 2016 року і відкрито вкладний (депозитний) рахунок № [NUMBER] під 11,5 % річних., а також договір розміщення банківського вкладу № 10-2317200 на суму 1233 доларів США терміном з 08 січня 2015 року по 14 січня 2016 року і відкритим вкладним (депозитним) рахунком № [NUMBER] під 11,5 % річних. Таким чином вважає, що 14 січня 2016 року мав би отримати у банку свої вклади на загальну суму 3033 доларів США, а крім того відсотки за користування даними коштами. В день закінчення строку дії договорів він звернувся до банку щоб повернути свої кошти, проте отримав відмову по причині прийняття рішення Правлінням Національного банку України про віднесення ПАТ «УКРІНБАНК» до категорії неплатоспроможних. Залишок на пенсійному рахунку, який він також не зміг отримати, становив 9952, 66 гривень. Із засобів масової інформації дізнався про те, що ПАТ «Українська Інноваційна Компанія» є правонаступником ПАТ «УКРІНБАНК», а тому безрезультатно звертався до неї із відповідними проханнями (клопотаннями) щодо повернення належних йому вкладів та процентів. Не отримавши відповідей, звернувся до суду, спочатку просив стягнути з ПАТ «Українська Інноваційна Компанія» суму вкладів в розмірі 3033 доларів США; 11,5 % річних за фактичну кількість днів користування вкладами протягом дії договорів у сумі 129 доларів США; 11,5 % річних від простроченої суми вкладів понад строк дії договорів у сумі 891 доларів США; суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції у сумі 37 392, 32 гривень; три процента річних від простроченої суми основного боргу та суми несплачених відсотків за користування грошовими коштами у розмірі 8 720, 64 гривень; залишок з пенсійного рахунку в сумі 9 952, 66 гривень. Ухвалою суду від 09 серпня 2018 року відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 22 серпня 2018 року залучено до справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осібна ліквідацію ПАТ «УКРІНБАНК» Оберемка Р.А. 23 серпня 2018 року відповідачем ПАТ «Українська Інноваційна Компанія» оскаржено в апеляційному порядку ухвалу про відкриття провадження у справі від 09 серпня 2018 року в частині підсудності цивільної справи. Постановою Волинського апеляційного суду від 17 жовтня 2018 року апеляційну скаргу ПАТ «Українська Інноваційна Компанія» залишено без задоволення, а ухвалу про відкриття провадження у справі від 09 серпня 2018 року без змін. У зв`язку із зміною уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осібна ліквідацію ПАТ «УКРІНБАНК» ухвалою суду від 28 грудня 2018 року було залучено в справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осібна на ліквідацію ПАТ «УКРІНБАНК» Міхна С.С. Ухвалою суду від 06 червня 2019 року провадження у даній справі було зупинено у зв`язку із розглядом Великою Палатою Верховного Суду спору в цивільній справі № 925/698/16, одним із предметом якого було вирішення питання про законність правонаступництва ПАТ «Українська Інноваційна Компанія» за зобов`язаннями ПАТ «УКРІНБАНК». Відповідно до п.п.229, 231, 234 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 10 грудня 2019 року у справі № 925/698/16 встановлено, що ПАТ «УКРІНБАНК» не було припинено чи змінено у встановленому законом порядку на ПАТ «УКРІНКОМ», а відтак ПАТ «Українська Інноваційна Компанія» не набула прав банку. Права вимоги за зобов`язаннями ПАТ «УКРІНБАНК» належать банківській установі ПАТ «УКРІНБАНК», і такі права не переходили до ПАТ «УКРІНКОМ» / ПАТ «Українська Інноваційна Компанія». Стосовно належного суб`єкта, уповноваженого представляти банк у спірних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що після запровадження Фондом гарантування вкладів у банку тимчасової адміністрації, повноважний суб`єкт на управління банком та представництво банку визначається виключно Фондом відповідно до положень п.17 ч.1 ст.2, ст.ст.34, 37, 44, 48 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Ухвалою суду від 12 лютого 2020 року провадження у справі було відновлено, призначено судове засідання. 17 лютого 2020 року від представника ПАТ «Українська Інноваційна Компанія» надійшла заява про розгляд справи без їх участі. 23 березня 2020 року від представника ПАТ «УКРІНБАНК» надійшла заява про процесуальне правонаступництво у справі ПАТ «УКРІНБАНК». 12 червня 2020 року [PERSON] подав до суду клопотання про заміну неналежного відповідача із ПАТ «Українська Інноваційна Компанія» на ПАТ «УКРІНБАНК» та заяву про уточнення позовних вимог у справі. Просив стягнути з відповідача ПАТ «УКРІНБАНК» на свою користь 3033 доларів США; 11,5% річних за фактичну кількість днів користування вкладами протягом дії договорів у сумі 129 доларів США; 3% річних від простроченої суми основного боргу та суми несплачених відсотків за користування грошовими коштами у розмірі 381 доларів США; 9952, 66 гривень заборгованості по пенсійному рахунку; 3% річних від простроченої суми заборгованості по пенсійному рахунку у розмірі 1306, 88 гривень. Ухвалою суду від 12 червня 2020 року замінено у справі первісного відповідача ПАТ «Українська Інноваційна Компанія» належним відповідачем ПАТ «УКРІНБАНК», долучено до справи заяву про уточнення позовних вимог, призначені судові засідання. Після заміни відповідача у справі у призначені судові засідання позивач не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, не заперечив щодо ухвалення заочного рішення у справі. Представник відповідача до суду повторно не з`явився, відзиву на позов не подав. Про судові засідання у справі був повідомлений належний чином, що підтверджується розписками про вручення йому повідомлення, проте заяв про розгляд справи у його відсутність або щодо поважності причин неявки в судове засідання не подав. Представник третьої особи до суду також повторно не з`явився. Письмових пояснень з приводу позову, а також жодних заяв до суду не подавав. З врахуванням згоди позивача про можливість ухвалення заочного рішення у справі, а також повторної неявки відповідача в судове засідання, на підставі ч.ч.1, 4 ст.223, ч.2 ст.247 та ч.1 ст.280 ЦПК України, суд провів заочний розгляд справи без участі сторін на підставі наявних матеріалів справи та без фіксування процесу технічними засобами. Вивчивши матеріали позову, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи у їх сукупності і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що заявлений позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 16 грудня 2014 року між [PERSON] та ПАТ «УКРІНБАНК» укладено заяву-договір про відкриття поточного рахунку № [NUMBER] для зарахування пенсій та інших передбачених законодавством соціальних виплат за умовами щомісячної виплати процентів за ставкою 12% річних. Крім того, 30 грудня 2014 року між [PERSON] та ПАТ «УКРІНБАНК» укладено заяву-договір про розміщення банківського вкладу № 10-2316325. Дана заява-договір є документом, що підтверджує факт укладення Договору банківського вкладу. Із змісту даної заяви вбачається, що на ім`я [PERSON] відкрито вкладний (депозитний) рахунок на суму вкладу 1800 доларів США з терміном розміщення з 30 грудня 2014 по 14 січня 2016 року із процентною ставкою 11,5 % річних. Автопролонгація передбачена, якщо Клієнт не вимагає повернення вкладу в день його закінчення, на строк, що дорівнює попередньому строку згідно з умовами Договору даного виду вкладу, чинного на дату пролонгації, включаючи розмір процентної ставки. Згідно з квитанцією № 13352348 від 30 грудня 2014 року ПАТ «УКРІНБАНК» отримано від [PERSON] вклад згідно договору № 10-2316325 на суму 1800 доларів США. Окрім цього, зі змісту заяви-договору про розміщення банківського вкладу № 10-2317200, укладеної між [PERSON] та ПАТ «УКРІНБАНК» від 08 січня 2015 року, вбачається, що така є документом, що підтверджує факт укладення Договору банківського вкладу на суму 1233 доларів США з терміном розміщення з 08 січня 2015 року по 14 січня 2016 року із процентною ставкою річною 11,5%. Автопролонгація передбачена, якщо Клієнт не вимагає повернення вкладу в день його закінчення, на строк, що дорівнює попередньому строку згідно з умовами Договору даного виду вкладу, чинного на дату пролонгації, включаючи розмір процентної ставки. Згідно з квитанцією № 19120 від 08 січня 2015 року ПАТ «УКРІНБАНК» отримано від [PERSON] вклад згідно договору № 10-2317200 на суму 1233 доларів США. Зміст інформації з Володимир-Волинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України № 565/05-20-13 від 14 лютого 2018 року свідчить проте, що [PERSON] починаючи з грудня 2015 року отримував пенсію на рахунок АБ «Укргазбанку», а місячний розмір нарахованої йому пенсії становив 2139, 90 гривень. Позивач [PERSON] неодноразово звертався до ПАТ «УКРІНКОМ» та ПАТ «Українська Інноваційна Компанія» із заявами про повернення належних йому коштів згідно укладених ним договорів банківського вкладу № 10-2316325 від 30 грудня 2014 року, № 10-2317200 від 08 січня 2015 року та залишку коштів із відкритого поточного рахунку № [NUMBER] , що підтверджено у справі копіями його заяв (клопотань) від 04 грудня 2017 року та 03 січня 2018 року. За загальним правилом, у відповідності до ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Відповідно до положень ст.1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу на вимогу банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Умова договору банківського вкладу на вимогу про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу. Повернення вкладникові банківського строкового вкладу та нарахованих процентів за цим вкладом на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, можливе виключно у випадках, якщо це передбачено умовами договору банківського строкового вкладу. Якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором. Проте також судом у справі встановлено, що Постановою НБУ про неплатоспроможність банку 24 грудня 2015 року ПАТ «Український Інноваційний Банк» було віднесено до категорії неплатоспроможних та згідно з Рішення Фонду про тимчасову адміністрацію в цьому банку запроваджено тимчасову адміністрацію строком на три місяці з 25 грудня 2015 року по 24 березня 2016 року (включно) та призначено Уповноважену особу Фонду для здійснення цих повноважень. Процедура виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом, що унормовує дані правовідносини. У п.8 Прикінцевих і Перехідних положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону. Згідно з п.16 ч.1 ст.2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим законом. Відповідно до п.6 ч.1 ст.2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ліквідація банку - це процедура припинення банку, як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах. Статтею 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Зокрема, згідно з підпунктами ч.5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку, нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), а також зобов`язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов`язань банку; нарахування відсотків за зобов`язаннями банку перед вкладниками та кредиторами. У п.1 ч.6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що обмеження, встановлене п.1 ч.5 цієї статті, не поширюється на зобов`язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті. Відповідно до ч.2 ст.46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», з дня початку процедури ліквідації банку банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси. Згідно із ч.5 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються. Так, задоволення вимог окремих кредиторів поза межами процедури ліквідації банку порушує в цілому баланс інтересів кредиторів банку та не узгоджується з положеннями Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», якими передбачено, що під час ліквідаційної процедури неплатоспроможного банку визначається загальна сума його заборгованості перед кредиторами (пасив), формується ліквідаційна маса банку (актив) та здійснюється її реалізація з подальшим спрямуванням коштів, одержаних від продажу майна банку, на погашення акцептованих (визнаних) вимог кредиторів в порядку черговості відповідно до ст. 52 цього Закону. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 07 червня 2017 року у справі № 490/4542/15-ц (провадження № 6-1809цс16). Проте, за наявними матеріалами справи судом встановлено, що постановою Окружного адміністративного суду м. Києва (далі - ОАСК) від 16 березня 2016 року у справі № 826/1162/16 визнані незаконними та скасовані з моменту їх прийняття Постанова НБУ про неплатоспроможність банку та Рішення Фонду про тимчасову адміністрацію, суд зобов`язав НБУ надати 95 днів на відновлення платоспроможності цього банку. Це судове рішення оскаржене в апеляційній інстанції. 22 березня 2016 року відповідно до пункту 2 частини першої статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність» на підставі відповідного звернення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Правлінням НБУ винесена Постанова НБУ про відкликання ліцензії та ліквідацію банку. Цього ж дня виконавчою дирекцією Фонду прийняте Рішення Фонду про ліквідацію банку, згідно з яким розпочата процедура ліквідації ПАТ «Український інноваційний банк», призначена Уповноважена особа Фонду та делеговані всі повноваження ліквідатора цього банку. 14 квітня 2016 року ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду (далі -КААС) у справі № 826/1162/16 відмовлено у задоволенні апеляційних скарг, постанова ОАСК від 16 березня 2016 року (незаконність та скасування Постанови НБУ про неплатоспроможність банку та Рішення Фонду про тимчасову адміністрацію) залишена без змін. Це судове рішення оскаржене в касаційній інстанції. Ухвалою Вищого адміністративного суду України (далі - ВАСУ) від 28 квітня 2016 року у справі № 826/1162/16 зупинене виконання постанови ОАСК від 16 березня 2016 року та ухвали КААС від 14 квітня 2016 року. Постановою ОАСК від 29 квітня 2016 року у справі № 826/5325/16 визнані протиправними та скасовані з моменту їх прийняття Постанова НБУ про відкликання ліцензії та ліквідацію банку й Рішення Фонду про ліквідацію банку, суд зобов`язав НБУ вчинити всі необхідні дії щодо відновлення функціонування ПАТ «Український інноваційний банк» у якості банківської установи - в обсязі та стані, який існував на 22 березня 2016 року. Судове рішення, зокрема, ґрунтується на незаконності та скасуванні Постанови НБУ про неплатоспроможність банку та Рішення Фонду про тимчасову адміністрацію у справі № 826/1162/16. Це судове рішення оскаржене в апеляційному порядку. Ухвалою від 13 липня 2016 року у справі № 826/5325/16 КААС відмовив у задоволенні апеляційних скарг, постанова ОАСК від 29 квітня 2016 року (незаконність та скасування Постанови НБУ про відкликання ліцензії та ліквідацію банку й Рішення Фонду про ліквідацію банку) залишена без змін. Це судове рішення оскаржене в касаційній інстанції. 13 липня 2016 року наглядовою радою ПАТ «Український інноваційний банк» було ініційовано проведення позачергових загальних зборів акціонерів, на яких прийнято рішення про перейменування ПАТ «Український інноваційний банк» на ПАТ «УКРІНКОМ», змінене місцезнаходження акціонерного товариства, затверджено нову редакцію його статуту, змінені види діяльності товариства за Класифікацією видів економічної діяльності (виключено «діяльність комерційних банків», за КВЕД: 64.19) та призначені голова правління і члени правління (далі - організаційні зміни банку від 13 липня 2016 року). Державна реєстрація відповідних змін до установчих документів банку була проведена цього ж дня приватним нотаріусом (реєстраційна дія № 10741050132038947). Відповідно до пункту 1.1 статуту акціонерного товариства у редакції від 13 липня 2016 року ПАТ «УКРІНКОМ» продовжує свою діяльність на підставі цього статуту шляхом зміни найменування з ПАТ «Український Інноваційний Банк» на ПАТ «УКРІНКОМ», яке є правонаступником всіх прав та обов`язків ПАТ «Український Інноваційний Банк». Ухвалою від 31 серпня 2016 року у справі № 826/1162/16 ВАСУ відмовив у задоволенні касаційних скарг та залишив без змін постанову ОАСК від 16 березня 2016 року та ухвалу КААС від 14 квітня 2016 року (незаконність та скасування Постанови НБУ про неплатоспроможність банку та Рішення Фонду про тимчасову адміністрацію). До ВСУ була подана заява про перегляд судового рішення касаційної інстанції з підстави неоднакового застосування одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах. Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 27 вересня 2016 року у цій справі (№ 925/698/16) замінена назва позивача з ПАТ «Український Інноваційний Банк» на ПАТ «УКРІНКОМ». Ухвалою від 23 листопада 2016 року у справі № 826/5325/16 ВАСУ відмовив у задоволенні касаційних скарг та залишив без змін постанову ОАСК від 29 квітня 2016 року та ухвалу КААС від 13 липня 2016 року (незаконність та скасування Постанови НБУ про відкликання ліцензії та ліквідацію банку й Рішення Фонду про ліквідацію банку). До ВСУ було подано заяву про перегляд судового рішення касаційної інстанції з підстави неоднакового застосування одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах. Ухвалою ВСУ від 13 квітня 2017 року відкрите провадження у справі № 826/5325/16. Постановою ВСУ від 24 жовтня 2017 року у справі № 826/1162/16 скасовані судові рішення судів попередньої інстанції відмовлено в задоволенні позовних вимог щодо визнання незаконним та скасування Постанови НБУ про неплатоспроможність банку та Рішення Фонду про тимчасову адміністрацію. 14 грудня 2017 року ОАСК своєю постановою у справі № 826/14033/17 задовольнив позовні вимоги ПАТ «Українська інноваційна компанія», визнав незаконними та скасував Постанови НБУ про неплатоспроможність банку та Рішення Фонду про тимчасову адміністрацію. Фактично основним аргументом судового рішення, як і у справі № 826/1161/16, є недотримання НБУ строку очікування у 180 днів перед прийняттям відповідної постанови. Це судове рішення було також оскаржене в апеляційній інстанції. 09 серпня 2019 року постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі - КАС) у справі № 826/14033/17 відмовлено у задоволенні касаційних скарг, залишені без змін постанова ОАСК від 14 грудня 2017 року та постанова КААС від 20 лютого 2018 року у цій же справі щодо визнання незаконним та скасування Постанови НБУ про неплатоспроможність банку та Рішення Фонду про тимчасову адміністрацію. КАС не погодився з судами попередніх інстанцій щодо необхідності НБУ вичікувати 180 днів для прийняття відповідної постанови, але вказав на свою незгоду з цією постановою (та похідним рішенням Фонду), по суті рішення НБУ, у зв`язку з відсутністю обґрунтованих підстав для прийняття такого рішення регулятором. Станом на даний час вказане судове рішення є чинним, ухвалою ОАСК від 20 травня 2020 року відмовлено у задоволенні заяви Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами в адміністративній справі № 826/14033/17 за позовом ПАТ «Українська Інноваційна Компанія» до Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправними та скасування рішень. Ухвалою ОАСК від 03 червня 2020 року надано роз`яснення постанови ОАСК від 14 грудня 2017 у справі № 826/14033/17, відповідно якому: - постанова Правління Національного банку України від 24 грудня 2015 року № 934 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «УКРІНБАНК» до категорії неплатоспроможних та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 24 грудня 2015 року № 239 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «УКРІНБАНК» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку», які були визнані протиправними та скасовані за рішенням суду, є протиправними та скасованими з моменту їх прийняття, не породжують жодних правових наслідків з дати їх прийняття та не є законними дозвільними правовими актами, які можуть бути підставою для запровадження та здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «УКРІНБАНК»; - визнання протиправними та скасування постанови Правління Національного банку України від 24 грудня 2015 року № 934 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «УКРІНБАНК» до категорії неплатоспроможних та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 24 грудня 2015 року № 239 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «УКРІНБАНК» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку» зумовлювало відновлення стану ПАТ «УКРІНБАНК», який передував їх винесенню. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 грудня 2019 року в справі № 925/698/16, вирішуючи виключну правову проблему щодо переходу прав та обов`язків ПАТ «Український Інноваційний Банк» до ПАТ «Українська Інноваційна Компанія», зробила висновок, що зміна назви акціонерного товариства (банку) без зміни його організаційно-правової форми, виключення з його назви слова «банк», виключення з видів його діяльності «діяльності комерційних банків» (КВЕД: 64.19) не є: ані перетворенням цієї юридичної особи в розумінні статті 108 ЦК України (статті 87 Закону України «Про акціонерні товариства»), ані виділом в розумінні статті 109 ЦК України (статті 86 Закону України «Про акціонерні товариства»), ані припиненням шляхом злиття, приєднання або поділу в розумінні статті 106 ЦК України (статей 83-85 Закону України «Про акціонерні товариства»). Отже, в результаті організаційних змін банку від 13 липня 2016 року та від 28 березня 2017 року нова банківська установа відповідно до вимог статті 17 Закону України «Про банки і банківську діяльність», не утворилась. ПАТ «Український Інноваційний Банк» не було припинено чи змінено у встановленому законом порядку на ПАТ «УКРІНКОМ», а відтак й ПАТ «УКРІНКОМ» не набуло прав банку. Відповідно до п.п.229, 231 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 10 грудня 2019 року у справі № 925/698/16 встановлено, що ПАТ «УКРІНБАНК» не було припинено чи змінено у встановленому законом порядку на ПАТ «УКРІНКОМ», а відтак ПАТ «Українська Інноваційна Компанія» не набула прав банку. Права вимоги за зобов`язаннями ПАТ «УКРІНБАНК» належать банківській установі ПАТ «УКРІНБАНК», і такі права не переходили до ПАТ «УКРІНКОМ» / ПАТ «Українська Інноваційна Компанія». Розглядаючи спір у справі № 925/698/16 Велика Палата Верховного Суду брала до уваги те, що «на момент звернення (22 червня 2016 року) з позовом Уповноваженої особи Фонду до Господарського суду Черкаської області у цій справі (№ 925/698/16) судові рішення у справі № 826/1162/16 (про незаконність та скасування Постанови НБУ про неплатоспроможність банку й Рішення Фонду про тимчасову адміністрацію) були зупинені ухвалою ВАСУ, а рішення ОАСК у справі № 826/5325/16 (про незаконність та скасування Постанови НБУ про відкликання ліцензії та ліквідацію банку й Рішення Фонду про ліквідацію банку) не набрало чинності через його оскарження в апеляційній інстанції. На момент здійснення організаційних змін банку від 13 липня 2016 року та їх державної реєстрації судові рішення у справі № 826/1162/16 про незаконність та скасування Постанови НБУ про неплатоспроможність банку й Рішення Фонду про тимчасову адміністрацію були все ще зупинені ухвалою ВАСУ. Провадження у судовій справі № 826/14033/17 ще не було відкрите. Постанова НБУ № 659/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «УКРІНБАНК» до категорії проблемних» продовжувала діяти» (п.п.155, 156 Постанови ВП ВС). У цій же справі № 925/698/16 з приводу спірних правовідносин Велика Палата Верховного Суду надала висновок щодо застосування норм права (п.п.257-259), за яким скасування судом або визнання неправомірним (незаконним) рішення Фонду про запровадження тимчасової адміністрації чи початок процедури ліквідації банку не означає автоматичного припинення управління банком Фондом. Управління банком Фондом у такому разі припиняється лише після прийняття НБУ рішення про визнання діяльності банку такою, що відповідає законодавству, відновлення банківської ліцензії і повернення банку під нагляд НБУ. Після запровадження Фондом у банку тимчасової адміністрації, повноважний суб`єкт на управління банком та представництво банку визначається виключно Фондом відповідно до положень п. 17 частини першої статті 2, статей 34, 37, 44, 48 Закону про гарантування вкладів. За таких обставин у спірних правовідносинах між позивачем [PERSON] та відповідачем ПАТ «УКРІНБАНК» суд не вбачає юридичних підстав для застосування спеціальної норми, передбаченої ч.5 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки у відповідності до рішення ОАСК від 14 грудня 2017 року, яке вступило в законну силу, постанова Правління НБУ від 24 грудня 2015 року № 934 «Про віднесення ПАТ «УКРІНБАНК» до категорії неплатоспроможних та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 24 грудня 2015 року № 239 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «УКРІНБАНК» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку», були визнані протиправними та скасовані з моменту їх прийняття, не породжують жодних правових наслідків з дати їх прийняття та не є законними дозвільними правовими актами, які можуть бути підставою для запровадження та здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «УКРІНБАНК». Отже, ПАТ «УКРІНБАНК» і надалі є створеною у відповідності до Закону банківською установою, яка не має правонаступників за своїми зобов"язаннями, і процедура віднесення якої до категорії неплатоспроможних не була розпочата у відповідності Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». При цьому, управління даним банком Фондом гарантування вкладів може продовжуватись до дня прийняття НБУ рішення про визнання діяльності банку такою, що відповідає законодавству, відновлення банківської ліцензії і повернення банку під нагляд НБУ. У відповідності до ст.1291 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Відповідно до ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Отже, за встановленими обставинами справи, суд не вбачає також юридичних підстав для відмови позивачу у застосуванні положень ч.2 ст.1060 ЦК України, якою передбачено обов`язок банку за договором банківського вкладу на першу вимогу вкладника видати вклад або його частину. Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом ч.1 ст.1, п.4 ч.1 ст.4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ч.3 ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» залучення у вклади (депозити) коштів від юридичних та фізичних осіб, відкриття та ведення поточних рахунків клієнтів є фінансовою послугою. Правовідносини, що породжуються на підставі договору банківського вкладу виникають на підставі умови, згідно із якою вкладник передає банку вклад, а банк в свою чергу приймає вклад та розміщує його на своїх ресурсах. При цьому, метою вкладу є одержання вкладником прибутку у вигляді процентів від суми вкладу, який використовується банком у процесі своєї господарської діяльності. Тобто, в даних правовідносинах банк, використовуючи свої спроможності у сфері фінансових відносин, надає вкладнику фінансову послугу, результатом якої є прибуток для вкладника та певна вигода для банку. Слід звернути увагу на те, що відповідно до вимог пункту 3.3 глави 3 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003, №516, за договором банківського вкладу на вимогу банк зобов`язаний видати вклад або його частину та нараховані проценти на першу вимогу вкладника. За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу. У разі невиконання (неналежного виконання) банком вимоги вкладника про повернення вкладу (депозиту) або його частини (документ на переказ/заява про повернення коштів тощо) (далі - вимога) банк зобов`язаний: прийняти вимогу шляхом проставлення на ній: дати отримання, підпису уповноваженої особи, відбитка штампа банку та видачі вкладнику письмового повідомлення про невиконання (неналежне виконання) цієї вимоги із зазначенням причини, дати взяття вимоги на облік, дати видачі повідомлення, прізвища, ім`я та по батькові уповноважених осіб банку; взяти вимогу на облік за відповідним позабалансовим рахунком. Банк зобов`язаний виконати вимогу відповідно до умов договору банківського вкладу. Після виконання вимоги банк списує вимогу з відповідного позабалансового рахунку. На підставі п.3.4 глави 3 цього ж Положення, банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу (депозиту) у розмірі, який установлюється в договорі банківського вкладу. Якщо договором не встановлений розмір процентів, то банк зобов`язаний виплатити їх в розмірі облікової ставки Національного банку України. Таким чином, зобов`язання банку за договорами банківських вкладів (депозитів) мають виконуватися банком належним чином відповідно до умов договорів. Згідно з ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Згідно з ч.1. ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частина 1 ст.612 ЦК України визначає, що боржник, у даному випадку відповідач, вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не виконав зобов`язання у строк, який встановлений договором чи законом. За ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Однак, станом на день звернення до суду, відповідачем не виконано в повному обсязі умов вищезазначеного договору та не повернуто вищевказані кошти позивачу. У статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що вклад (депозит) це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. У рішенні у справі «Золотас проти Греції (№ 2)» Європейський суд з прав людини вказав наступне: «Суд зазначає, що на підставі статті 830 Цивільного кодексу, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунка може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід`ємні для банківських операцій і пов`язаним з ними правом. Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави». Згідно зі ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до ч.5 ст.1061 ЦК України, проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. При цьому, згідно із ч. 2 ст.1070 ЦК України, проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу. За своїми позовними вимогами [PERSON] провів власний розрахунок процентів від дня вкладу в межах строку договору та без врахування визначених у ньому умов пролонгації. Суд вважає це правом позивача, а тому погоджується з даним розрахунком. Розрахунок 3% річних також перевірено судом, підстав сумніватись у його правильності не виникло. У відповідності до положень ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем у справі не подано жодного доказу для спростування або заперечення позовних вимог або їх частини, натомість наявні докази, що були долучені до справи під час її судового розгляду, свідчать про підставність та обґрунтованість позову, а тому суд прийшов до висновку про необхідність його задоволення. Відповідно до статті 141 ЦПК України, оскільки позивач звільнений від сплати судових витрат при звернені з даним позовом до суду, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: approved