Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до Богородчанського районного суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] і [PERSON] про повернення боргу за договором позики. Свої вимоги мотивує тим, що між ним та відповідачами 29.12.2012 року було укладено договір позики, згідно якого відповідачі взяли у нього в борг кошти в сумі 3000 дол.США, які зобов'язувалися повернути до 29.01.2013 року. Також 04.01.2013 року він позичив відповідачам ще 10000 дол.США строком до 04.04.2013 року. Однак кошти ні за першою, ні за другою позикою в обумовлений строк не повернуто. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та пояснив, що відповідачка увійшла до нього в довіру і позичила у нього за двома борговими розписками кошти у загальній сумі 13000 дол. США. Однак відповідачі не виконали умов договору та не повернули грошей по даний час, від виконання свого обовязку ухиляються. Тому просив стягнути з відповідача основу суму боргу і судові витрати. Стягнення процентів за користування позиченими коштами та коштів за прострочення виконання грошового зобовязання не бажає. Представник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні заявлений позов не визнав. Вказав, що за позицією відповідачки [PERSON] вона не отримувала у борг від [PERSON] коштів ні за розпискою від 29.12.2012 року, ні за розпискою від 04.01.2013 року і таких розписок не писала. Підпис «Тацяк», що виконаний у розписці суттєво відрізняється від її дійсного підпису. Крім того, вважає, що у розписках відсутні дані про місце їх складання. Також зазначає, що у розписці від 29.12.2012 року міститься лише один підпис, хоч вимоги про стягнення заявлені до обох відповідачів. Для підтвердження достовірності написаних розписок просив призначити почеркознавчу експертизу. Однак на виконання вимог ухвали про призначення експертизи від 28.04.2016 року відповідачка [PERSON] не прибула до суду для надання експериментальних зразків свого підпису та почерку. Також не було представлено стороною відповідача і вільних зразків почерку та підпису. У звязку з цим ухвала про призначення експертизи не була реалізована. В судові засідання, призначені на 01.06.2016 року, на 06.06.2016 року та на 18.07.2016 року представник відповідача не зявився. Відповідачка [PERSON] у своїх письмових поясненнях, що надіслані суду електронною поштою зазначила, що дійсно між нею і [PERSON] мали місце боргові зобовязання на загальну суму 22000 дол.США. Однак позичені у позивача кошти повернуті за рахунок коштів іншого кредитора [PERSON] Тому боргу перед позивачем не визнає. Просила у позові відмовити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому порядку. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які подані сторонами у розпорядження суду, зясувавши фактичні обставини справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Ст.1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 29.12.2012 року був укладений договір позики за яким позичальник отримала від позикодавця 3000 дол.США, котрі зобов'язувалася повернути до 29.01.2013 року, про що свідчить розписка, оригінал якої представлено позивачем суду. Разом з тим, суд вважає, що відповідач [PERSON] хоч і фігурує в тексті розписки разом з [PERSON] в якості позичальника, однак не може нести відповідальності за цим договором, оскільки його підпису на розписці немає. Відповідно до представленої боргової розписки від 04.01.2013 року відповідачі [PERSON] та [PERSON] отримали у [PERSON] 10000 дол.США, які зобовязувались повернути до 04.04.2013 року. Однак відповідачами свої зобовязання не виконано, про що свідчить оригінали розписок, пред"явлені позивачем суду. Посилання представника відповідача на те, що відповідачі не отримували в борг від [PERSON] коштів, які є предметом позовних вимог, суд вважає не обґрунтованими, а також такими, що спростовуються письмовими поясненнями самої відповідачки [PERSON], яка визнає факт укладення з позивачем договорів позики, хоч при цьому стверджує про погашення боргу. Суд сприяв сторонам у всебічному і повному зясуванні обставин справи, забезпечив можливість подати сторонам усі наявні у них жокази на обгрунтування своєї позиції. Подані у розпорядження суду докази свідчать про обґрунтованість позовних вимог. Судові витрати відповідно до ст.88 ЦПК України слід покласти на відповідача. На підставі наведеного, ст.526, ст.1046-1047 ЦК України,

Outcome: partial