Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-20 00:00:00

26.11.2015 позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідачів ДП «Держекоінвест», Міністерства екології та природних ресурсів України, який мотивує тим, що вона на підставі наказу від 12.06.2012 № 26-к була прийнята на роботу до ДП «Держекоінвест» на посаду начальника відділу кадрів. Наказом від 07.09.2015 №39-к її звільнено з вказаної посади відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України. Після звільнення з займаної посади відповідач не провів з нею остаточного розрахунку та має заборгованість по виплаті заробітної плати. Згідно з довідкою ДП «Держекоінвест» від 14.09.2015 №01-357/06 заборгованість з виплати їй заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та вихідної допомоги станом на 14.09.2015 складає 102253,70 грн. З квітня 2014 року фінансування ДП «Держекоінвест», яке засноване на державній формі власності, було призупинено окремим дорученням Міністра фінансів України від 01.04.2014 №06100-1012777. З лютого 2015 було змінено головного розпорядника бюджетних коштів при реалізації проектів - Державне агентство екологічних інвестицій України його правонаступником Міністерством екології та природних ресурсів України. Керівництво ДП «Держекоінвест» багаторазово зверталось як до попереднього головного розпорядника коштів, так і до нині діючого, з проханням вирішення питання відновлення фінансування або включення заборгованості по заробітній платі до плану заходів, однак ні один з головних розпорядників так і не вирішив даного питання та не виконав своєї управлінської функції, як орган управління майном. Таким чином порушено її трудові права гарантовані законами та Конституцією України. Окрім того, у зв'язку з порушенням її прав як працівника, їй заподіяно моральної шкоди, яку вона оцінює в 100000,00 грн. Обґрунтовуючи вимоги про відшкодування моральної шкоди, посилається на те, що зазначена шкода заподіяна їй відповідачами. Вказує, що у зв'язку з невиплатою їй заробітної плати, їй довелося позичати гроші на продукти, транспорт і оплату комунальних послуг у приватних осіб. За час затримки розрахунку значно збільшились ціни на продукти і всі послуги у зв'язку із зростанням курсу валют, і на вимогу її займодавців вона повинна повертати борги відповідно до валютного курсу. Зазначене, заподіює їй тяжкі моральні страждання. З наведених підстав, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 03.03.2016, позивач просить стягнути з Міністерства екології та природних ресурсів України на користь відповідача ДП «Держекоінвест» суму заборгованості по заробітній платі, компенсацію за невикористану відпустку, вихідну допомогу при звільненні в сумі 102253,70 грн. та моральну шкоду в сумі 100000,00 грн., стягнути з ДП «Держекоінвест» на її користь нараховану але не виплачену заробітну платну за період з вересня 2014 року по 07 вересня 2015 року, компенсацію за невикористану відпустку, вихідну допомогу при звільненні в сумі 102253,70 грн. та моральну шкоду в сумі 100000,00 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача Міністерства екології та природних ресурсів України - Черкунов О.В. проти позову заперечував, просив відмови вити в його задоволенні. В обґрунтування заперечень, вказував на те, що роботодавцем позивача є ДП «Держекоінвест» і саме воно як роботодавець має погашати заборгованість по заробітній платі перед позивачем, а тому вимоги до Міністерства екології та природних ресурсів України є необґрунтованими та безпідставними. Окремо звертав увагу на те, що позивачем не надано доказів на підтвердження завдання їй моральної шкоди та обґрунтування її розміру. В судове засідання 21.04.2016 відповідачі ДП «Держекоінвест», Міністерство екології та природних ресурсів України, явки своїх представників не забезпечили, незважаючи на те, що були належним чином повідомлені про місце та час розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомили, заяви про розгляд справи у відсутності їх представників до суду не надходило. Враховуючи вищенаведені обставини, суд з урахуванням положень ст. 169 ЦПК України знаходить можливим провести розгляд справи у відсутності представників відповідачів. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] з 12.06.2012 по 07.09.2015 перебувала у трудових відносинах з ДП «Держекоінвест». Так, на підставі наказу генерального директора ДП «Держекоінвест» Кобля М.М. від 12.06.2012 №26-к [PERSON] прийнята на роботу до ДП «Держекоінвест» на посаду начальника відділу кадрів. Наказом в.о. генерального директора ДП «Держекоінвест» Челпан І.І. від 07.09.2015 №39-к [PERSON] звільнено з вказаної посади відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України. У відповідності до п.п. 1.1, 1.2 Статуту ДП «Держекоінвест», останнє є державним унітарним суб'єктом підприємницької діяльності, що засновано на державній власності та входить до сфери управління Державного агентства екологічних інвестицій України, яке є представником власника підприємства і виконує його функції у межах, визначених законодавством України. Як видно з матеріалів справи, в день звільнення [PERSON] відповідачем ДП «Держекоінвест» не було проведено остаточного розрахунку по виплаті належних їй сум. Згідно з довідкою ДП «Держекоінвест» від 14.09.2015 №01-357/06 загальний розмір заборгованості перед [PERSON] по виплаті заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та вихідної допомоги склав 102253,70 грн. На час розгляду справи заборгованість у зазначеному розмірі на користь позивача не сплачена. Стаття 43 Конституції України встановлює, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України, на власника або уповноважений ним орган покладається обов'язок в день звільнення провести з працівником розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Положеннями ст. 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо в день звільнення працівник не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Як видно з матеріалів справи, позивач перебувала у трудових відносинах з відповідачем ДП «Держекоінвест». Відповідно до Статуту ДП «Держекоінвест», останнє є юридичною особою. Відомості про припинення чи реорганізацію останнього у матеріалах справи відсутні. Таким чином, зважаючи на те, що ДП «Держекоінвест» не було проведено виплату [PERSON] належних їй при звільнені сум у встановлений законом строк, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача в частині стягнення з ДП «Держекоінвест» заборгованості по виплаті заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та вихідної допомоги у загальному розмірі 102 253,70 грн. В той же час в іншій частині позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають, з огляду на наступне. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. При цьому, право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві. З урахуванням характеру спірних правовідносин та фактичних обставин справи, суд вважає, що вимога позивача про стягнення з відповідача Міністерства екології та природних ресурсів України на користь відповідача ДП «Держекоінвест» суми заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, вихідну допомогу при звільненні та моральну шкоду, є невідповідним способом захисту її прав. Фактично в даному випадку, позивачем заявлено вимогу в інтересах ДП «Держекоінвест», однак для того щоб діяти в інтересах ДП «Держекоінвест», у позивача мають бути належно посвідчені повноваження, що матеріалами справи не підтверджується, а якби вона і мала повноваження на представництво ДП «Держекоінвест», то в силу ч. 2 ст. 40 ЦПК України не могла б їх реалізувати при розгляді даної справи. Отже, оскільки вимога позивача про стягнення з відповідача Міністерства екології та природних ресурсів України на користь відповідача ДП «Держекоінвест» сум заборгованості не відповідає можливим способам захисту порушеного права у контексті фактичних обставин справи, суд приходить що в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити. Щодо вимог позивача про відшкодування моральної шкоди суд вважає за необхідне зазначити наступне. Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст. 273-1 КЗпП України. Стаття 273-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування шкоди визначається законодавством. Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди. За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 273-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі відповідними змінами) роз'яснено, що відповідно до ст. 273-1 КЗпП України (набрав чинності з 13 січня 2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. З огляду на встановлені судом обставини, наявні достатні підстави вважати, що внаслідок грубого порушення відповідачем трудових прав позивача, а саме не виплати заробітної плати протягом тривалого часу, остання була поставлена у скрутне матеріальне становище та змушена докладати додаткових зусиль для організації свого життя і відстоювання своїх прав у суді. Разом з цим, позивач не вказала, з чого вона виходила визначаючи розмір завданої їй моральної шкоди в сумі 100000,00 грн., та не представила суду жодного доказу на підтвердження даної обставини. На думку суду заявлений позивачем розмірі моральної шкоди є явно не співмірним моральним стражданням, яких вона могла зазнати у результаті порушення її трудових прав. Таким чином, враховуючи тривалість порушення та його наслідки, ступінь вини відповідача, суд вважає, що характеру та обсягу моральних переживань позивача, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті, у відповідності до вимог розумності і справедливості відповідає розмір моральної шкоди у грошовому еквіваленті 5000,00 грн. У зв'язку з цим суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди. З огляду на те, що суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, з відповідача ДП "ДЕРЖЕКОІНВЕСТ» на користь держави належить стягнути судовий збір в розмірі 1 573, 74 грн.

Outcome: partial