Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-16 00:00:00

11.08.2014 року позивач звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з даним позовом, з проханням стягнути з відповідача на свою користь заробітну плату за грудень 2012р., січень та лютий 2013р., компенсацію за невикористану відпустку, одноразове грошове заохочення в розмірі 18 853,91 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, обґрунтовуючи тим, що 13.02.2013 року його було звільнено за п. 1 ст. 40 КЗпП України з посади Диспетчера навігаційного забезпечення Групи аеронавігаційного забезпечення польотів Центру контролю експлуатації ПАТ «Авіакомпанія «Аеросвіт». Однак, при звільнені з роботи з ним не було проведено повного розрахунку. У судове засідання позивач не зявився, через канцелярію суду подав заяву, відповідно до якої, просив справу слухати без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Ніяких заперечень щодо позову не надавав. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню за наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] по 13.02.2013 року працював в Приватному акціонерному товаристві «Авіакомпанія «АЕРОСВІТ» та був звільнений на підставі наказу №458-0с від 12.2.2013 року у звязку зі скороченням штату працівників, відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується наказом авіакомпанії «Аеросвіт» від 12.02.2013р. /а.с.13/, копією трудової книжки /а.с. 7-10/, та довідками про доходи /а.с. 14,20/. Згідно довідки про доходи №1331 від 11.03.2014р., яка видана ПАТ «Авіакомпанією Аеросвіт» за період з грудня 2013 року по лютий 2013 року сума заборгованості становить 18 853,91 грн. Крім того,згідно довідки про доходи яка видана ПАТ «Авіакомпанією Аеросвіт» середньомісячна заробітна плата на період звільнення складає 5 418,63 грн., середньоденна 258,03 грн. /а.с.20/. Відповідно до ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України „Про оплату праці, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Відповідно до вимог ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Як вбачається з наданих відповідачем довідок, зазначених вимог чинного законодавства при звільненні позивача дотримано не було. Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що невиплата належних позивачу сум була допущена не з вини відповідача, суду надано не було та не було зазначено джерел їх здобуття. Відповідно до ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. З урахуванням викладеного, суд прийшов до висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення на її користь сум заборгованості, що становить 18 853,91 грн. Крім того, у звязку з порушенням встановлених строків виплати заробітної плати позивач має право на отримання компенсації відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати». Утрата частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їхньої виплати компенсується у разі затримання виплати доходів на один і більше календарних місяців відповідно до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159 (з урахуванням внесених змін за постановами Кабінету Міністрів України від 09 серпня 2001 року № 958 і від 31 березня 2003 року № 430). Відповідач зобовязаний зробити розрахунок суми такої компенсації. Відповідно до частини 5 пункту 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 „Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" не проведення розрахунку з працівником у день звільнення є підставою для застосування відповідальності передбаченої ст.177 Кодексу законів про працю України Під час звільнення позивача, всі належні суми повинні були виплачені йому в день звільнення. Оскільки відповідач порушив цю норму, то відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України підлягає виплаті позивачу середній заробіток за весь час затримки по день винесення судового рішення, а саме з 13.02.2013 року по день ухвалення судового рішення, який згідно з абзацом 3 пунктом 8 порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року, становить 108 372,60 грн. ( 420 день х 258,03 грн.). Судові витрати в справі, а саме суму судового збору в розмірі 1272 грн. 26 коп., які підлягають покладенню на відповідача, відповідно до ст. 88 ЦПК України, - слід стягнути з відповідача на користь держави, оскільки позивач звільнений від їх оплати. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд зобовязаний допустити негайне виконання рішення про присудження працівникові заробітної плати в межах суми платежу за один місяць. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст. 47, 115, 117 КЗпП України, ст. 24 Закону України „Про оплату праці»,

Outcome: approved