Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-10 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до суду про визначення місця проживання малолітнього сина [PERSON] з нею , посилаючись на те, що має сина [PERSON], [INFO], батьком якого є відповідач по справі [PERSON] Обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що відповідач , без її згоди змінив місце проживання сина , син з 2015 року проживає з батьком . Вважає , що проживання сина з батьком завдасть непоправної шкоди здоров'ю та вихованню сина . Вона здатна матеріально забезпечувати сина , створювати усі умови для його гармонійного розвитку, має власне житло, а [PERSON] не приділяє достатньо уваги сину і не виконує свої батьківські обов'язки у повній мірі , перешкоджає їй спілкуванню з сином . В судовому засіданні позивач, представник позивача позов підтримали, просили задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON], представник відповідача [PERSON] проти позову заперечували. Вважають , що малолітньому [PERSON] краще буде проживати разом з батьком. [PERSON] , який має більш матеріальних можливостей належним чином утримувати сина . Крім того , має більше вільного від роботи часу для того, щоб займатися вихованням та розвитком дитини. Третя особа - Управління служби у справах дітей Московського району в м.Харкові Департаменту праці та соціального захисту населення Харківської міської ради надав суду висновок, відповідно до якого рекомендує суду визначити місце проживання [PERSON] з мати [PERSON] Суд , заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши письмові докази, приходить до наступного висновку . В судовому засіданні встановлено , що сторони проживали у зареєстрованому шлюбі з жовтня 2011 року. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 13 листопада 2013 р. шлюб між стронами розірвано. Встановлено , що малолітній син [PERSON] та [PERSON] [PERSON], [INFO] , з травня 2015р. мешкає з відповідачем за адресою [ADDRESS] в орендованій квартирі після того , як відповідач без погодження з мати дитини забрав його з дитячого садка. [PERSON] зареєстрований за адресою місця реєстрації мати : [ADDRESS]. Фактично мати проживає за іншою адресою : м.Харків пр.Героїв Сталінграду,142 А кв.59. Батько дитини, [PERSON] зареєстрований за адресою [INFO] Позивачка [PERSON] з народження сина займалася доглядом за ним , при цьому виконувала усі обов'язки з організації домашнього побуту, займалася розвитком дитини, відвідувала з ними заняття у спортивній секції, дитячі театри , приділяла увагу дошкільному навчанню. В квартирі , де вона проживає створені задовільні умови проживання малолітньої дитини. Згідно акту обстеження умов проживання дитини , батьком також створені всі умови для проживання , виховання та розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов"язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (ч. 2 ст. 161 СК України). Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір"ю. Судом встановлено факт самочинної зміни місця проживання сина з боку батька дитини, спілкування з матір"ю є незначним, що для дитини даного віку є суттєвим. Свідки зі сторони позивача [PERSON] та [PERSON] , характеризували позивачку як гарну та дбайливу мати , яка може та бажає дати своєму сину належну турботу та виховання , має для цього матеріальні та інтелектуальні можливості. Надали покази щодо стосунків між [PERSON] та [PERSON] , які не можуть знайти взаєморозуміння щодо місця проживання дитини. Свідок [PERSON] дала покази щодо ставлення [PERSON] до сина та її участі в його житті . Характеризувала [PERSON] як дуже хорошу матір, яка весь час приділяла сину і його розвитку. Вдома весь час спілкувалася з сином, грала в різні ігри, привчала до дисципліни. Свідки зі сторони відповідача [PERSON] та [PERSON] надали покази, що знають батька дитини - [PERSON] Часто бачили як він гуляє з сином , вони разом святкували різні свята, їздили відпочивати. Свідок [PERSON] характеризує позитивно як [PERSON] так і [PERSON] , щодо їхнього ставлення до дитини. Свідок [PERSON] не заперечував, що [PERSON] добра господиня і хороша мати. Свідок [PERSON] показав суду, що знайомий з Кордасами , вони дружили сім'ями. Зараз [PERSON] багато часу приділяє сину, його вихованню та розвитку, відвідує з [PERSON] різні дитячі студії розвитку, спортивні секції. У судовому засіданні допитані свідки відповідача, не вказали суду обставин які б давали підстави дійти висновку про необхідність розлучення дітей з матір"ю. Орган опіки і піклування Московського районної у м. Харкові державної адміністрації надав суду висновок від 14.09.2015р. № 499 , відповідно до якого рекомендує суду визначити місце проживання [PERSON] з матір»ю, не виявлено виключних обставин, які б давали підстави дійти висновку про можливість розлучення дітей з матір"ю, чим може бути порушений принцип 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року. Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частини 7,8 ст. 7 СК при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей. Відповідно до ч. З ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної [PERSON] України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно до вимог ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Твердження [PERSON] про те, що [PERSON] не має можливості належним чином забезпечувати сина матеріально є безпідставним. Обов'язком батьків у відповідності до положень СК України є утримання та забезпечення дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно зі ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. П. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. У ході розгляду справи було встановлено, що позивачка має постійне місце проживання, має постійне місце роботи та джерело існування, створені всі умови для проживання, виховання та розвитку сина. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Судом під час розгляду справи не було встановлено виключних обставин у розумінні положень ст. 161 СК України які б свідчили про неможливість визначення місця проживання дітей разом з матірю. При цьому суд також враховує, що саме мати в найбільшій мірі може сприяти більш гармонійному розвитку неповнолітніх дітей. З огляду на встановлені у справі обставини та враховуючи інтереси малолітнього [PERSON] , суд вважає необхідним визначити місце проживання разом з матір»ю, тому позов [PERSON], з огляду на наведені обставини, підлягає задоволенню . На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved