Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-28 00:00:00

13 травня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за межі України без згоди батька. В обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що вони з відповідачем мають спільну дитину - сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею. З метою організації відпочинку дитини, вона запланувала спільний відпочинок з дитиною за кордоном. Близько двох місяців потому відповідач виїхав з України до Російської Федерації, отримати від відповідача дозвіл на виїзд сина за кордон разом з нею, вона позбавлена можливості так як місце його перебування їй не відомо. Таким чином, своїми діями відповідач порушує їх з сином право на спільний відпочинок. Просила надати дозвіл на оформлення проїзних документів для виїзду за кордон неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], без згоди його батька - [PERSON], [INFO], дозволити їй виїжджати за межі України з неповнолітнім до досягнення ним 16 річного віку, без письмової згоди супроводу батька дитини строком на один рік . В ході розгляду справи позивачка уточнила позовні вимоги, просила надати їй дозвіл на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку - [PERSON], [INFO] без згоди та супроводу батька - [PERSON], [INFO] до Російської Федерації міста Подольск строком з 01.06.2015 року по 01.06.2016 року. У судове засідання позивачка не з'явилася, надала заяву в якій уточнені позовні вимоги підтримала та просила розглядати справу в її відсутності. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, про причину своєї неявки суд не повідомив, про дату, місце та час слухання справи був повідомлений належним чином, тому суд, зі згоди позивачки, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Представник третьої особи - служби по справам дітей Орджонікідзевської районної адміністрації Маріупольської міської ради у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення уточнених позовних вимог [PERSON] Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, за наступних підстав. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] виданим Іллічівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області . Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України ""Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно ч. 1 ст. 4 «Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 24.03.2004р. № 380, оформлення громадянам України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або їх законних представників у разі потреби самостійного виїзду таких осіб за кордон. Згідно ч. 18 зазначених вище правил оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків, а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Отже, діючим законодавством передбачено можливість ухвалення судом рішення на виїзд, а не постійні виїзди без згоди батька, не позбавленого батьківських прав, такі поїздки можуть мати разовий характер з певним часовим проміжком перебування у відповідній державі, тобто можливість вирішувати питання про надання дозволу саме на конкретний виїзд дитини за кордон без згоди батька (одноразовий), з визначенням його початку і закінчення. Інше розуміння змісту нормативних актів та допустимість неодноразових виїздів дитини за кордон без згоди батька на підставі одного рішення суду є грубим порушенням права одного з батьків на спілкування з дитиною та на участь у її вихованні. Судом встановлено, що позивачка має намір виїхати з сином в період з 01.06.2015 рік по 01.06.2016 року в Російську Федерацію місто Подольск, однак відповідач не надає своєї згоди на вивіз дитини за межі України, місце його перебування не відомо. За таких обставин, суд вважає, що тимчасовий виїзд дитини на відпочинок у вказаний період разом з матір'ю до Російської Федерації, не буде порушенням прав відповідача на спілкування з дитиною та на участь у її вихованні. Аналізуючи вищевикладене та враховуючи уточнені позовні вимоги [PERSON], суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивачки та надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку - [PERSON], [INFO] без згоди та супроводу батька - [PERSON], [INFO] до Російської Федерації міста Подольск строком з 01.06.2015 року по 01.06.2016 року. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд стягує з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати, пов'язані із сплатою судового збору у розмірі 243 гривни 60 копійок.

Outcome: approved