Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-08 00:00:00

[PERSON], [PERSON], звернулися в суд з позовом до [PERSON] про визнання за ними та їхньою неповнолітньою дитиною [PERSON], [INFO], права власності на житловий будинок [ADDRESS] в рівних частках по 1/3 кожному в порядку набувальної давності. В обґрунтування позову вказують, що у 1994 році безперешкодно вселилися в будинок [ADDRESS], який пустував на той період. Продовжують до теперішнього часу добросовісно правомірно відкрито та безперервно володіти будинком, постійно проживаючи в ньому, сплачують комунальні послуги та підтримують будинок у справному стані. У 1996 році народилась дочка [PERSON], що проживає з батьками у спірному будинку. Позивачі [PERSON], [PERSON] та представник позивачів [PERSON] підтримали позов в повному обсязі, просять позов задовольнити, в обґрунтування позову вказують, що з дозволу [PERSON], яка є тіткою позивача [PERSON], у 1994 році безперешкодно вселилися в будинок [ADDRESS], який тривалий час пустував на той період. За рішенням Сарненської міської ради частина прилеглої території будинковолодіння відійшла іншій особі, чим ніхто не переймався. В будинку позивачі знайшли технічний паспорт на будинок, де власником значилась [PERSON], яка давно померла. З тих пір проживають у будинку та його ремонтують, оскільки будинок почав руйнуватися. Позивачі вказують, що вселились в будинок не самоправно і не злочиним шляхом, а з дозволу особи, яка мала ключі від помешкання. На момент вселення позивачі не знали, хто є власником цього будинку і чи є у нього власник взагалі, в чому полягає добросовісність [PERSON] при вселенні в будинок та у заволодінні ним. Пізніше їм стало відомо, що про їхнє проживання в будинку стало довідався [PERSON], який проти цього не заперечував. Будь-якої домовленості між ними та [PERSON] щодо їх проживання в будинку, спадкоємцем якого він являється, не було. Договору найму чи оренди не укладалось. Представник відповідача [PERSON] позов не визнала, вказала, що відповідач [PERSON] після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO] року своєчасно прийняв спадщину, що складалася з житлового будинку [ADDRESS]. В будинку ніхто не проживав. Після цього дружина [PERSON] через кілька років приїхала та забрала з будинку кращі меблі. Щодо долі будинку [PERSON] по телефону спілкувався з [PERSON] та один раз приїжджав у 1994 році. Право власності не оформив, оскільки може це зробити в зручний для нього час. Допитана в якості свідка [PERSON] пояснила, що у спірному будинку з дозволу [PERSON] проживала її дочка з чоловіком до 1994 року. Позивачі [PERSON], [PERSON] вселилися у спірний будинок у 1994 році з її дозволу, оскільки будинок починав руйнуватись та не було інших бажаючих в ньому проживати. Свідок [PERSON] підтвердила, що після смерті матері [PERSON] спадкоємець [PERSON] своєчасно звернувся із заявою до державного нотаріуса про прийняття спадщини, після чого один раз приїжджав у 1994 році. Спадщиною цікавився, в телефонних розмовах просив про хату не забувати. В 2007 році приїжджав син відповідача [PERSON], який зустрічався з позивачами по справі. Приїзд [PERSON] підтвердила свідок [PERSON] Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов доведений і підлягає задоволенню. З відповіді КП Рівненської обласної ради "Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації" вбачається, що згідно даних реєстрових книг Бюро право власності на садовий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON], [INFO], на підставі свідоцтва про право на спадщину від 20.08.1970 р. № 1494. З матеріалів спадкової справи вбачається, що відповідач [PERSON] 26.02.1985 року своєчасно звернувся із заявою про прийняття спадщини до державного нотаріуса після смерті матері [INFO] року. З того часу [PERSON] не оформив свого права власності на спадковий будинок і договору його найму ні з ким не уклав. До 1994 року у спірному житлі кілька років жило подружжя Чеботарьових, а з 1994 року по даний час постійно проживає подружжя [PERSON] з неповнолітньою дитиною. Факт постійного проживання позивачів у будинку [ADDRESS] з 01.01.1995 року по дату винесення рішення встановлений рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 10.11.2011 року. З батьками проживає їхня неповнолітня дитина [PERSON], [INFO]. Вказані обставини встановлені у судовому розгляді справи і сторонами не оспорюються. Пунктом 2 Постанови Пленуму ВСУ № 20 від 22 грудня 1995 року „Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності" передбачена можливість розгляду судами справ про визнання права власності на майно. Стаття 328 ЦК України визначає підстави виникнення права приватної власності. Встановлено, що громадянин набуває права власності на підставах, не заборонених чинним законодавством. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Згідно із п. 8 Прикінцевих та перехідних положень правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. На добросовісність заволодіння чужим майном вказують показання позивачів, свідка [PERSON], оскільки [PERSON] вселились з дозволу [PERSON] у будинок будинок [ADDRESS], яка не була наділена повноваженнями будь-кого у будинок вселяти. Проте [PERSON] вселились в будинок не самоправно і не злочиним шляхом, а з дозволу особи, яка мала ключі від помешкання на той момент, [PERSON] стверджують, що на час вселення в будинок не знали, хто є власником цього будинку і чи є у нього власник взагалі. В цьому полягає добросовісність позивачів при вселенні в будинок та у заволодінні ним. Об'єкт володіння є законним, оскільки право приватної власності на будинок по [ADDRESS] було оформлене на [PERSON] Відкритість та безперервність володіння нерухомим майном, яке сторонами не оспорюється, також підтверджене рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 10.11.2011 року в справі про встановлення факту постійного проживання у спірному будинковолодінні станом на день винесення рішення більше десяти років. Суду не надано доказів, того, що будь-хто ініціював виселення позивачів із житла. Сторона відповідача дій, направлених на оформлення свого права власності на будинок, не вчиняла. Стороною відповідача стверджується, що в 2007 році приїжджав син відповідача [PERSON], який зустрічався з позивачами по справі та мав розмову щодо спірного майна. Проте позивачі вказали, що вказана особа на їхнє прохання не пред'явила документу, за яким можна було б встановити його особу та не надала довіреності від імені відповідача на право вести переговори щодо спірного майна, у зв'язку з чим дії цієї особи не створили будь-яких правових наслідків. Будь-які договори оренди чи найму щодо спірного майна з позивачами не укладались. Враховуючи, що в судовому засіданні встановлений факт добросовісного відкритого, безперервного володіння чужим майном позивачів [PERSON], [PERSON] та їхньої неповнолітньої дитини [PERSON] протягом десяти років, суд знаходить підстави для висновку про обґрунтованість позовних вимог. На підставі викладеного, ст.ст. 182, 344, 392 ЦК України, п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року „Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності",

Outcome: approved