Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-21 00:00:00

30.09.2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, який був уточнений 22.12.2014 року, до [PERSON] про виділ в натурі частки із спільної часткової власності. В обґрунтування позову зазначила, що відповідно до рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 лютого 2014р. та додаткового рішення від 09 квітня 2014р. за нею було визнано право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], загальною площею 39,3 кв.м. житловою площею 19,0 кв.м. Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за [PERSON] зареєстровано право приватної власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Співвласником відповідно до вищевказаних рішень суду є [PERSON], якій належить 1/2 частина квартири [ADDRESS], загальною площею 39,3 кв.м. житловою площею 19,0 кв.м. Згідно ст.. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Відповідно до ст.. 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Між ними, як співвласниками цього майна вникають непорозуміння та суперечки з приводу користування, утримання та збереження цього майна і угоди про спосіб виділення в натурі його частки із сумісного спільного володіння не досягнуто. У квартирі, що є їхньою спільною сумісною власністю проживають невідомі люди. Відповідачка користується усім майном на власний розсуд вже понад сім років. Зі слів сусідів, здає квартиру в оренду. Будь-які її намагання потрапити до квартири супроводжувалися лайкою та образами. Виділення її частки в натурі неможливе, адже квартира однокімнатна. Будь-який виділ в натурі не дасть можливості повноцінно користуватися своїм майном жодному з власників. Згідно до ст.. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який тримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Вона неодноразово зверталася до відповідачки з пропозицією обговорити ситуацію, що склалася, але відповідач не бажає мирно вирішити питання, щодо квартири, в зв'язку з чим вимушена звернутися до суду. Вона згодна на грошову компенсацію її частини квартири. Ринкова вартість такої квартири коливається від 120 тис.грн до 130 гис.грн. Просить стягнути з [PERSON] на її користь грошову компенсацію за 1/2 частину квартири [ADDRESS], загальною площею 39,3 кв.м. житловою площею 19,0 кв.м. в розмірі 93 524,50 грн., а також 935,0 грн судового збору та 1 200,0 грн. за надання технічного висновку. Позивач звернулася до суду с заявою про підтримку позовних вимог і розгляд справи у її відсутність. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що в порядку заочного розгляду справи, позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом установлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. ст.. 321, 391 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом установлено, що рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 лютого 2014р. та додаткового рішення від 09 квітня 2014р. за позивачем було визнано право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], загальною площею 39,3 кв.м. житловою площею 19,0 кв.м., дане рішення набрало законної сили (а.с.6-13). Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за [PERSON] зареєстровано право приватної власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS].(а.с.5). Співвласником відповідно до вищевказаних рішень суду є [PERSON], якій належить 1/2 частина квартири [ADDRESS], загальною площею 39,3 кв.м. житловою площею 19,0 кв.м. Позивач позбавлена відповідачем права користування своїм майном, так як квартира однокімнатна і виділ часток в натурі не можливий. Відповідно звіту про оцінку станом на 15.12.2014 року ринкова вартість спірного житла складає 187 049 грн. , а відповідно ? частина житла складає 93 524,50 грн. (а.с.39-59). Згідно до ст. 355 ЦК України „Майно, що є у власності двох або більше осіб /співвласників/ належить їм на праві спільної власності /спільне майно/". Згідно ст.. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Відповідно до ст.. 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Між сторонами домовленості щодо володіння квартирою та їх часток у квартирі не існує. При таких обставинах, суд оцінюючи всі зібрані по справі докази у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги в частині стягнення на користь позивача грошову компенсацію за ? частину квартири [ADDRESS] , загальною площею 39,3 кв.м. житловою площею 19,0 кв.м. в розмірі 93 524,50 грн. підлягають задоволенню. Крім того, на підставі ст.ст.86,88 ЦПК України з відповідача [PERSON] підлягають стягненню судові витрати, відповідно до задоволених позовних вимог, на користь позивача, а саме 935,0 грн. судового збору, в частині стягнення 1 200,0 грн. витрат за надання технічного висновку про вартість квартири, слід відмовити, оскільки надання технічного висновку у відповідності до п.4 ч.2 ст..79 ЦПК України не відноситься до судових витрат.. На підставі ст.ст.321, 391, 355, 358 ЦК України,

Outcome: partial