Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-05 00:00:00

\~ \~ \~ \~10 січня 2020 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Білопільської міської ради про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами у порядку спадкування за законом. Свої вимоги позивач мотивує тим, що [INFO] в м. Білопілля Сумської області помер її батько [PERSON] , який до дня смерті постійно проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] разом із дружиною [PERSON] . За життя спадкодавець заповітного розпорядження не складав. В 1972 році [PERSON] отримав рішення Білопільської міської ради про надання дозволу на перебудову будинку за адресою: [ADDRESS] . У 1993 році земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель за адресою: [ADDRESS] (змінено номер будинку відповідно до рішення виконавчого комітету від 29 квітня 1977 року) передана у приватну власність [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету № 224 від 29 грудня 1993 року. Забудовником та власником вказаного будинку являється [PERSON] . Після смерті батька відкрилась спадщина, до складу якої входить вищевказаний житловий будинок, який за життя власником юридично не було оформлено. Зазначає, що має намір прийняти спадщину на вказаний житловий будинок та у встановлений законом термін звернулась до приватного нотаріуса як спадкоємець першої черги за законом після смерті батька. При цьому, дружина спадкодавця [PERSON] відмовилась від спадщини на користь доньки, про що надала до нотаріальної контори відповідну заяву. Однак, отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами та вільно розпоряджатись спадковим майном вона не може у зв`язку з тим, що на зазначене домоволодіння відсутні правовстановлюючі документи, будинок не зареєстрований в Державному реєстрі прав на нерухоме майно попереднім власником, з приводу чого нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Оскільки в інший спосіб у нотаріальному порядку позивач не може набути права на спадщину за законом після смерті спадкодавця, вона звернулась до суду за захистом своїх спадкових прав. Посилаючись на викладені вище обставини, позивач просить визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходяться по [ADDRESS] у порядку спадкування за законом після батька [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою від 13 січня 2020 року було відкрито провадження по цивільній справі та призначено її до підготовчого засідання (а. с. 31-32). У підготовче засідання позивач [PERSON] не з`явилась, надавши до суду письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у її відсутність (а. с. 39). Представник відповідача Білопільської міської ради Сумської області у підготовче засідання не з`явився. Начальник юридичного відділу виконавчого комітету Білопільської міської ради І. Усик надіслала клопотання про розгляд справи без участі представника міської ради, проти задоволення позову заперечень не мають (а. с. 40). Третя особа\~-\~приватний нотаріус\~Білопільського районного\~нотаріального округу\~Ясинок Ж.В.\~у підготовче засідання також не з`явилась. Нотаріус надіслала письмову заяву про розгляд справи без її участі (а. с. 61 ). У зв`язку з неявкою сторін суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних доказів, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. За змістом ч. 3 та ч. 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Частиною четвертою статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно з абз. 3 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до абз. 6 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення в цивільній справі», у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Таким чином, Цивільний процесуальний кодекс України допускає ухвалення рішення в підготовчому засіданні в правовідносинах, що виникли між сторонами. Представник відповідача позов визнав, визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, отже у суду наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому засіданні. Перешкод для здійснення розгляду справи у підготовчому засіданні та вирішення справи і ухвалення судового рішення за наявними матеріалами судом не встановлено. Повно, всебічно і об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозв`язку, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до вимог ч. 1 ст.\~13,\~ч.\~1\~ст.\~81\~Цивільного процесуального\~кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 15 та 16\~ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Статтею 41 Конституції України гарантовано право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Стосовно визнання права власності на житловий будинок з господарськими\~будівлями і\~спорудами у порядку спадкування за законом, суд враховує слідуюче. У відповідності до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ч. 1, ч. 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. В силу\~ч.\~1\~ст.\~1222\~ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Пленум Верховного Суду України у п. 20 своєї постанови "Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року роз`яснив, що справи про спадкування за законом мають вирішуватись на основі правил глави 86 ЦК України. Спадкування за законом здійснюється почергово. За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Зокрема, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У відповідності до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має право подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно з ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Частиною першою статті 316 Цивільного кодексу України поняття права власності визначено як право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). За приписами ч. 1 ст. 377 ЦК України\~до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Судом встановлено, що батьками позивача [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а. с. 8). Відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] батьки позивача - [PERSON] та [PERSON] одружилися [INFO] (а. с. 10). Із свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] вбачається, що позивачу після реєстрації шлюбу 06.08.1994 року присвоєно прізвище чоловіка [PERSON] (а. с. 9). [PERSON] ( батько позивача) помер [INFO] в м. Білопілля Сумської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а. с. 7). За інформаційною довідкою Білопільської міської ради Сумської області від 09 грудня 2019 року, [PERSON] на день смерті [INFO] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] разом із своєю дружиною [PERSON] , [INFO] (а. с. 25). Рішенням виконавчого комітету Білопільської міської ради № 64 від 14 березня 1972 року [PERSON] надано дозвіл на перебудову будинку за адресою: [ADDRESS] (а. с. 17-18, 20-21). Рішенням № 227 від 29 грудня 1993 року виконавчого комітету Білопільської міської ради [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель (присадибна ділянка) 0,10 га та для ведення особистого підсобного господарства 0,0142 га (а. с. 19, 22). Рішенням виконавчого комітету Білопільської міської ради № 119 від 29 квітня 1977 року «Про затвердження списків по упорядкуванню нумерації будинків по місту Білопілля» по вул [ADDRESS] м. Білопілля змінено номер будинку з № [ADDRESS] на № 66 (а. с. 24). Згідно із довідкою Філіалу Білопільської ГВД КП «Сумське МБТІ» від 07 квітня 2015 року № 289, право власності в БТІ на житловий будинок під [ADDRESS] ні за фізичною, ні за юридичною особою не зареєстровано. Забудовником на підставі рішення Білопільської міської ради № 64 від 14 березня 1972 року є [PERSON] (а. с. 11). Відповідно до технічного паспорту на індивідуальний житловий будинок [ADDRESS] , виданого філіалом «Білопільська госпрозрахункова виробнича дільниця» Комунального підприємства «Сумське міське бюро технічної інвентаризації» станом на 07 квітня 2015 року замовником на виготовлення технічної документації є [PERSON] (а. с. 12-16). Із висновку про вартість об`єкта оцінки вбачається, що станом на 18 грудня 2019 року оціночна вартість об`єкту житлового будинку [ADDRESS] , загальною площею 56,7 кв.м. з господарськими будівлями і спорудами становить 82 488 грн. (а. с. 27). У роз`ясненнях, наданих у п. 23 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Як зазначено в п.п 4.18 п. 4 гл. 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за №282/20595 за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Зі змісту постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій, виданої приватним нотаріусом Білопільського районного нотаріального округу Ясинок Ж.В. від 10 грудня 2019 року вбачається, що видача свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , не вдається можливим у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, які б посвідчували право власності спадкодавця на зазначене домоволодіння. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Документ, що підтверджує право власності [PERSON] не видавався (а. с. 26). Згідно з п. 24 зазначеної вище постанови при розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини. У відповідності до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру вбачається, що після [PERSON] , який помер [INFO] приватним нотаріусом Білопільського районного нотаріального округу Ясинок Ж.В. заведено спадкову справу за № 9/2015 за заявою [PERSON] . Крім того, у спадковій справі наявна заява від 02 квітня 2015 року дружини спадкодавця [PERSON] яка відмовилась від спадщини на користь доньки [PERSON] та заява від 02 квітня 2015 року [PERSON] про відмову від видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя після смерті чоловіка [PERSON] (а. с. 23, 44, 49-50). Частиною 3 статті 3\~Закону України\~від 1\~липня 2004\~року «Про\~державну реєстрацію\~речових прав\~на нерухоме\~майно та\~їх обтяжень» передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно з ч. 4 ст.\~3\~означеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56. Вказаним нормативним актом передбачалася державна реєстрація (інвентаризація)\~будинків і\~домоволодінь у\~межах міст\~та селищ,\~в тому\~числі й\~на підставі\~записів у\~погосподарських книгах\~(п.\~20\~Інструкції). Проте, виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Враховуючи викладене вище, суд вважає, що спадкодавець набув право власності на домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] у порядку, який був передбачений законодавством, що діяло на момент виникнення цього права. Отже, позивач [PERSON] має право на спадщину після батька [PERSON] , але не може оформити її, отримавши в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно. З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що право позивача підлягає захисту в судовому порядку і вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON] та визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] у порядку спадкування за законом після батька [PERSON] , який помер [INFO] . На підставі викладеного,

Outcome: approved