Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-06 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи його тим, що вони з відповідачем перебувають у шлюбі з 17.11.2001 р. Від шлюбу мають двох дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] На початку подружнього життя все будо добре, однак з часом стосунки погіршились через різні характери та погляди на сімейне життя, внаслідок чого виникають сварки, що негативно позначається на її здоров'ї. За таких обставин позивачка вважає, що подальше існування шлюбу є неможливим та про необхідність розірвання шлюбу. Просить шлюб укладений між нею та відповідачем розірвати. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні 08.04.2014 року позов підтримала, пояснила, що не любить відповідача, втратила до нього почуття любові та поваги, збереження шлюбу та сім»ї неможливе через поведінку відповідача, зловживання ним спиртними напоями та зради. Відповідач вживав заходів для примирення після отримання позову із суду, але примирення не відбулось і надалі примирення не є можливим. Сторони два місяці не проживають разом. Позивачка неодноразово через поведінку відповідача йшла від нього, але на його прохання поверталась, проте він поведінки не змінював, і тому її рішення про звернення до суду є остаточним. У судове засідання, призначене на 07.07.2014 року, після закінчення тримісячного строку на примирення [PERSON] не з'явилась, але згідно поданої через канцелярію суду заяви позовні вимоги підтримала, просила суд позов задовольнити, розірвати шлюб між нею та відповідачем, оскільки наданий судом строк для примирення до примирення не призвів. Після розірвання шлюбу просила прізвище не змінювати та залишити [PERSON]. Просить справу розглядати у її відсутність, не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі, також просить не стягувати з відповідача на понесені нею судові витрати, оскільки він їх добровільно відшкодував їй. (а.с.22) Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності позивачки відповідно до ст. 158 ч.2 ЦПК України, враховуючи що вона скористалась своїми процесуальними правами. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні 08.04.2014 року позов [PERSON] про розірвання шлюбу не визнав, пояснив, що хоче жити у сім»ї та хоче зберегти шлюб, буде вживати всіх можливих заходів для примирення. Посилався на відсутність неприязних відносин із позивачкою, наявність почуттів до неї, наявність двох неповнолітніх дітей, яких любить. Вказав, що за час спільного проживання позивачка через його поведінку неодноразово йшла полишала його, проте вони досягали примирення, а на даний час два місяці - це самий тривалий час, поки вони у розлуці, що дало змогу відповідачу зрозуміти свою поведінку та змінитись. В судове засідання, призначене на 07.07.2014 року, після закінчення тримісячного строку на примирення не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений завчасно, про що свідчить його розписка на обкладинці справи. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповноважними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст.224 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача на підставі наявних у справі матеріалів про права та взаємовідносини сторін та ухвалити заочне рішення. Виходячи з наведеного суд дійшов висновку про можливість ухвалення рішення на підставі наявних у справі доказів в порядку заочного розгляду справи, проти чого в своїй заяві не заперечувала позивачка. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оглянувши заяву позивачки, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов належить задовольнити, так як строк наданий сторонам для примирення не дав позитивних результатів, відповідач не досяг примирення та збереження сім'ї, позивачка вважає збереження сім'ї неможливим, наполягає на розірванні шлюбу, так як це суперечить її інтересам, спроби відповідача до примирення не привели. Також судом враховується вік сторін, що є людьми із сформованими поглядами на життя, дійсні причини подачі позову про розірвання шлюбу, а саме те, що позивачка 12.03.2014 року звернулась до суду із позовом саме для того, щоб шлюб, який існує лише формально розірвати, а не для того, щоб спонукати відповідача якимось чином змінити поведінку чи примиритись із ним, тривалість шлюбу, який грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, наявність у сторін неповнолітніх дітей, те, що розірвання шлюбу не позбавляє батьків обов"язку брати участь у вихованні дітей. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 17 листопада 2001 року, зареєстрованому у відділі РАГС Жмеринського міського управління юстиції Вінницької області, актовий запис №274(а.с.4). Від шлюбу мають дітей: [PERSON], [INFO] (а.с. 8) та [PERSON], [INFO] (а.с. 9), батьками яких в свідоцтвах про народження записані сторони по справі. Діти проживають із матір»ю (а.с.5) Встановленим фактам відповідають правовідносини, що регулюються Сімейним кодексом України. Так, частиною 1 статті 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Зокрема, ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 111 Сімейного кодексу України визначено, що суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Зі змісту статті 112 Сімейного кодексу України вбачається, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч.1 ст.111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч.5 ст.191 ЦПК України). Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. При визначенні строку на примирення суд заслуховує думку сторін та враховує конкретні обставини справи. Якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті. Відповідно до ч.2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За ч.3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Сторони тривалий час не підтримують шлюбних стосунків, у сторін немає спільного побуту та інтересів. Тримісячний термін, наданий сторонам для примирення позитивних результатів не надав. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу, оскільки вважає подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, оскільки суперечило б інтересам позивачки, яка не бажає продовжувати подружні стосунки з відповідачем, про що вона заявила суду у поданій письмовій заяві. На підставі викладеного, суд прийшов до висновку, що шлюб подружжя сторін слід припинити його розірванням. Судові витрати, враховуючи позицію позивачки підлягають віднесенню за її рахунок (а.с.1) Відповідно до ст.ст. 3 ч. 2, 21 ч.1, 24 ч. 1 , 104 ч.2, 105 ч.3, 110, 112, 114 ч.2 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved