Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-14 00:00:00

02 квітня 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «Агрозахист Харків» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, у розмірі 33000,00 грн. В обґрунтування позову зазначив, що [PERSON] 10 лютого 2014 року о 20 годині по вулиці Леніна в с. Шелудьківка Зміївського району Харківської області, керуючи у нетверезому стані автомобілем ВАЗ-2109 реєстраційний номер [NUMBER], при русі заднім ходом не переконався, що це буде безпечно, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем Форд, державний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], який рухався позаду, чим порушив п. 10.9 Правил дорожнього руху України. Постановою Зміївського районного суду Харківської області від 27.02.2014 року [PERSON] був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Автомобіль, яким керував [PERSON] належить на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу товариству з обмеженою відповідальністю «Агрозахист Харків». В результаті дорожньо - транспортної пригоди автомобілі були завдані механічні пошкодження, згідно акту виконаних робіт № АВЦ 00138 від 28.02.2014 року розмір матеріальної шкоди становить 33000,00 грн. Представник позивача Демиденко Т.Г. у судове засідання не з»явився, у поданій до суду заяві просив розгляд справи провести за його відсутності, без фіксування судового процесу технічними засобами звукозапису, на задоволенні позовних вимог наполягав. (а.с. 19) Відповідач [PERSON] у судове засідання не з»явився, у поданій до суду заяві просив розгляд справи провести за його відсутності, без фіксування судового процесу технічними засобами звукозапису, позовні вимоги визнає та зазначив, що на час дорожньо-транспортної пригоди він експлуатував транспортний засіб без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (а.с. 20) Судове засідання проведено у відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, так як в судове засідання не прибули всі особи, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи з положень ст. ст. 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. З постанови Зміївського районного суду Харківської області від 27.02.2014 року вбачається, що 10.02.2014 року о 20 год. 00 хв. [PERSON] керуючи автомобілем ВАЗ-2109, реєстраційний номер [NUMBER], по вул. Леніна в с. Шелудьківка Зміївського району Харківської області, в стані алкогольного сп'яніння, відповідно до висновку медичного огляду від 10.02.2014 року № 10, при русі заднім ходом не переконався, що це буде безпечно, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем Форд, реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], який рухався позаду. Транспортні засоби отримали механічні ушкодження, постраждалих немає. Своїми діями [PERSON] порушив вимоги п. 10.9 Правил дорожнього руху України. Даною постановою суду [PERSON] був визнаний винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 124 та ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та на нього було накладено адміністративне стягнення (а.с. 4-5) З копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу вбачається, що автомобіль ВАЗ-2109, реєстраційний номер [NUMBER], 2008 року випуску належить товариству з обмеженою відповідальністю «Агрозахист Харків» (а.с. 11) Згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Протиправність дій відповідача та причинно-наслідковий зв»язок цих дій із шкодою, що настала, встановлено постановою Зміївського районного суду Харківської області від 27.02.2014 року (а.с.4-5). Згідно ст. 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 ст. 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв'язку з цим при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд виходить із того, що відповідач визнав ту обставину, що цивільно-правова відповідальність його як володільця наземного транспортного засобу на час скоєння ДТП застрахована не була. А відтак, вказана обставина не підлягає доказуванню відповідно до вимог ч. 1 ст. 61 ЦПК України. Та при вирішенні справи суд керується загальними положеннями про відшкодування шкоди у деліктних правовідносинах. Відповідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У відповідності до ч. 1 ст. 1187 ЦК України, під джерелом підвищеної небезпеки слід розуміти діяльність, пов'язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, які в силу своїх природних чи створених людиною властивостей не піддаються в процесі їх експлуатації безперервному і всебічному контролю людини, внаслідок чого створюють підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, чи інших осіб та обумовлюють високий ступінь вірогідності заподіяння шкоди цим особам чи їх майну. У відповідності до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену безпеку. У відповідності до ч. 5 ст. 1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкода була завдана внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. В пункті 2 постанови № 6 від 27.03.1992 року „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Визначаючи розмір матеріальної шкоди, що підлягає до відшкодування, суд керується вимогами ст.. 1192 ЦК України та п.18 Постанови пленуму Верховного Суду України № 8 від 30.05.1997 року « Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» вбачається, що судам потрібно мати на увазі, що акти чи інші документи, в тому числі відомчі, де зазначаються обставини, встановлені із застосуванням спеціальних знань (наприклад, про причини аварії, вартість ремонту, розмір нестачі матеріальних цінностей), не можуть розглядатися як висновок експерта та бути підставою для відмови в призначенні експертизи, навіть якщо вони одержані на запит суду, органу дізнання, слідчого або адвоката. Отже, дійсний розмір матеріальної шкоди, заподіяний позивачу відповідачем підтверджується належним письмовим доказом - актом виконаних робіт № АВЦ00138 від 28.02.2014 року та рахунком на оплату № 104 від 13.02.2014 року і становить 33000,00 грн. ( а.с. 7, 8-9). Таким чином, майнова шкода у розмірі 33000,00 грн., заподіяна [PERSON] внаслідок вчинення вищевказаного адміністративного правопорушення, вина якого доведена та доказана в рамках розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно останнього, шляхом пошкодження вищевказаного службового автомобіля, підлягає стягненню на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Агрозахист Харків». Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, тому приймається судом. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути судові витрати по сплаті судового збору у сумі 330 грн.

Outcome: approved