Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-21 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про зобов"язання не чинити перешкод в користуванні власністю, вселення. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідно до договору дарування від 23 вересня 2011 року йому належить право власності на ? частину квартири [ADDRESS]. Власником другої частини квартири є відповідач, яка більше трьох років здавала її в оренду без його згоди. Позивач письмово звертався до орендаря [PERSON] з проханням укласти з ним договір оренди на частину квартири, а у випадку незгоди звільнити квартиру протягом одного місяця. Однак йому було відмовлено в укладанні договору, оскільки кошти за оренду квартири [PERSON] сплачував матері відповідача [PERSON].З аналогічними заявами позивач звертався до орендарів [PERSON] та Копаниця і в присутності свідків вручав останнім заяву про виселення, оскільки має намір вселитися та проживати в своїй ? частині квартири. За захистом порушеного права [PERSON] звертався до начальника УМВС України в Рівненській області [PERSON] з проханням допомогти вселитися в свою квартиру. 16 липня 2014 року за підписом начальника УМВС України в Рівненській області отримав відповідь, згідно якої з сім'єю [PERSON] проведено розмову та досягнуто домовленості щодо їх виселення у визначений позивачем термін. Вказує, що станом на 05 листопада 2014 року в квартирі [ADDRESS] ніхто не проживає, але [PERSON] не впускає позивача до спірної квартири чим порушує право останнього на користування житловим приміщенням. Просить зобов'язати відповідача [PERSON] не чинити перешкод у користуванні 1/2 частини квартири [ADDRESS] та вселити у вказану квартиру. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав просив їх задоволити. Відповідач та представник відповідача адвокат [PERSON] в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце судового засідання, про причини неявки від відповідача та його представника повідомлення не надійшло. Суд вважає, що наявних в матеріалах справи доказів достатньо для ухвалення заочного рішення у відсутності відповідача, який не з'явився. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши обставини, якими позивач обгрунтовує свої вимоги, давши оцінку доказам, які мають значення для справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обгрунтовані та підлягають до задоволення. Судом встановлено, що відповідно до договору дарування від 23 вересня 2011 року [PERSON] належить право власності на ? частину квартири [ADDRESS]. Власником другої частини квартири є відповідач [PERSON] З оглянутих в судовому засіданні заяв з пропозицією укласти договір оренди, адресованих позивачем [PERSON], [PERSON] , Копаниці та розписки [PERSON] про виселення підтверджують неможливість позивача користуватися 1\\2 частиною квартири [ADDRESS]. Вказана обставина підтверджується відповідю від 16 липня 2014 року за підписом начальника УМВС України в Рівненській області, згідно якої позивачу повідомлено, що з сім'єю, яка орендує квартиру [ADDRESS], [PERSON] проведено розмову стосовно правових підстав оформлення оренди житла та досягнуто домовленості щодо їх виселення у визначений [PERSON] термін. Відповідно до акту № 387 станом на 05 листопада 2014 року в квартирі [ADDRESS] ніхто не проживає. Частина 1 ст. 319 ЦК України передбачає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Позивач як власник майна відповідно до ст. 391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, в тому числі і вселення. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житлом для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved