Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-11 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, мотивуючи позовні вимоги тим, що йому, на праві власності, належить житловий будинок з господарським будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] . У даному будинку крім нього та його дітей [PERSON] , [PERSON] , зареєстрована також його колишня дружина, відповідачка по справі, яка в даному господарстві не проживає з початку червня 2018 року. Вказує, що відповідачка будь-які витрати по утриманню будинку, сплаті комунальних послуг не несе, а добровільно знятись з реєстрації не бажає, а тому просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме будинком, що розташований по [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився, однак 31.07.2018 року через канцелярію суду подав заяву, в якій позов підтримує повністю та просить розглянути справу за його відсутності. Відповідачка [PERSON] в підготовче судове засідання не прибув, однак через канцелярію суду подав заяву, в якій позов визнав, просив справу розглядати за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.1. ст.206 позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Частиною 3. ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши подані матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №25810113 від 08.04.2010 року [PERSON] належить на праві приватної власності житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . (а.с.11). Даний факт також підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 08.04.2010 (а.с.10). Відповідно до довідки про склад сім`ї №1885 від 17.07.2019 року до складу сім`ї [PERSON] , який зареєстрований та проживає в [ADDRESS] , входять: дружина - [PERSON] , діти [PERSON] , [PERSON] (а.с.13) Відповідно до акту обстеження особистого селянського господарства [PERSON] по [ADDRESS] , встановлено, що в [PERSON] зареєстрована в даному господарстві, однак зі слів сусідів за даною адресою не проживає з 05.06. 2018 (а.с.12) Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому, відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в пункті 39 постанови від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснив, що відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. Частиною 1 статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, згідно з вимогами ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Виходячи з викладеного та зважаючи на те, що відповідачка змінила місце проживання, вибувши з житлового будинку позивача і з 2018 року в цьому житлі не проживає, однак є зареєстрованою за вказаною адресою, позов визнала, а позивач згідно ст.391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, суд знаходить, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved