Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON]. про розірвання шлюбу, мотивуючи його тим, що 13.12.1997 р. вони із відповідачкою зареєстрували шлюб, від якого мають дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які в даний час проживають разом із відповідачкою. Спільне життя із відповідачкою не склалось через постійні сварки, вони не розуміють один одного і від чого їх спільне сімейне життя стало нестерпним. В даний час вони із відповідачкою проживають окремо, спільного господарства вони не ведуть. Вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливими та суперечить його інтересам, а тому просить шлюб розірвати. Позивач [PERSON] в судовому засіданні 09.09.2015 року позов підтримав із підстав, що в ньому викладені, додатково та на запитання суду пояснив, що вони із відповідачкою дійсно перебувають у зареєстрованому шлюбі, однак сімейне життя погіршувалось та вони давно припинили подружні відносини, близько дев»яти місяців (з листопада-грудня 2014 року) проживають в окремих кімнатах, припинили шлюбні відносини. Він сплачує аліменти на утримання дітей, яких любить та не відмовляється від виконання обов»язку щодо їх утримання. Позивач не має куди піди проживати, винаймав квартиру, однак не має достатньо коштів, тому повернувся у будинок. Шлюб із [PERSON] існує лише формально, вони навіть не розмовляють, у них немає нічого спільного, проти надання терміну на примирення заперечив, оскільки не вірить відповідачці, стомився від постійних сварок та таке примирення неможливе. У судове засідання, що призначене на 30.11.2015 року, будучи належним чином повідомленим не з»явився, надав суду заяву (а.с.21), у якій вказав, що просить справу розглядати у його відсутність, так як примирення вони із відповідачкою не досягли. На даний час він проживає із іншою жінкою та у нього інша сім»я, просив позов задовольнити. Судом з врахуванням думки відповідачки ухвалено проводити судове засідання у відсутність позивача, зважаючи, що сторона скористалась правом на розгляд справи у його відсутність, що передбачене ст. 158 ч.2 ЦПК України. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні 09.09.2015 року позов не визнала, вказала, що вона погодиться на розірвання шлюбу у тому разі, коли позивач залишить будинок дітям. Позивач зловживав спиртними напоями, не виконував своїх обов»язків, скандалить, у них двоє дітей, які ще є неповнолітніми. Просила надати термін для примирення два місяці із метою збереження сім»ї. У судовому засіданні 30.11.2015 року позов не визнала, просила в його задоволенні відмовити, оскільки позивач повідомив, що поїхав на заробітки за кордон, щоб заробити гроші на навчання дочки, телефонує дітям, шлюбних відносин вони не відновили та так до від»їзду позивача проживали в різних кімнатах. Позивач нікуди із будинку не подінеться, на даний час близько двох місяців відсутній, відповідачка вважає, що він за кордоном. Розуміє, що примирення вони не досягли. Вона була у св»ященника, який повідомив, що оскільки вони повінчані, то згода на розлучення є гріхом, який має брати на себе позивач. Також їй відомо, що у позивача є інша жінка, однак вважає, що він із нею не проживає. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи, оглянувши заяву відповідача, суд вважає, що позов належить задовольнити, так як строк наданий сторонам для примирення не дав позитивних результатів, відповідачка не досягла примирення та збереження сім'ї, позивач вважає збереження сім'ї неможливим, наполягає на розірванні шлюбу, так як це суперечить його інтересам, спроби відповідачки до примирення не привели. Також судом враховується вік сторін, що є людьми із сформованими поглядами на життя, дійсні причини подачі позову про розірвання шлюбу, а саме те, що позивач 19.08.2015 року звернувся до суду із позовом саме для того, щоб шлюб, який існує лише формально розірвати, а не для того, щоб спонукати відповідачку якимось чином змінити поведінку чи примиритись із нею, тривалість шлюбу, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, наявність у сторін неповнолітніх дітей, те, що розірвання шлюбу не позбавляє батьків обов'язку брати участь у вихованні дітей. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 13.12.1997 року, який зареєстровано Жмеринським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Вінницької області, актовий запис №279 (а.с.5). Від шлюбу у сторін є неповнолітні діти: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с. 6, 7) Сторони проживають окремо, не підтримують шлюбних стосунків, втратили почуття любові та поваги один до одного. Подальше збереження шлюбу неможливе, та це суперечило б інтересам сторін, які не бажають продовжувати подружні стосунки один з одним. Встановленим фактам відповідають правовідносини, що регулюються Сімейним кодексом України. Так, частиною 1 статті 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Зокрема, ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 111 Сімейного кодексу України визначено, що суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Зі змісту статті 112 Сімейного кодексу України вбачається, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч. 1 ст.111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч. 5 ст.191 ЦПК України). Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. При визначенні строку на примирення суд заслуховує думку сторін та враховує конкретні обставини справи. Якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Сторони проживають окремо, не підтримують шлюбних стосунків, у сторін немає спільних інтересів. Двомісячний термін, наданий сторонам для примирення позитивних результатів не надав. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, оскільки вважає подальше збереження шлюбу неможливе, оскільки це суперечило б інтересам позивача, який не бажає продовжувати подружні стосунки з відповідачкою, про що він вказав у наданій письмовій заяві суду. На підставі викладеного, суд прийшов до висновку, що шлюб подружжя сторін слід припинити його розірванням. Судом роз"яснено та відповідачці зрозуміле її право на звернення до суду із окремим позовом про поділ майна подружжя у разі наявності спору з цього приводу. Документально підтверджені понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до ст. 88 ЦПК України (а.с.1). На підставі викладеного,

Outcome: approved