Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності, мотивуючи позов тим, що з відповідачем вони зареєстрували шлюб 26 вересня 1992 року, від шлюбу народилася дочка [PERSON], [INFO], яка проживає разом з нею. З відповідачем 15.02.2010 року вони купили земельну ділянку по [ADDRESS] для будівництва житлового будинку і розпочали будувати будинок. Однак між ними виникали непорозуміння і відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 29.07.2011 року шлюб з відповідачем було розірвано. Однак, потім вони помирилися та продовжували проживати однією сім'єю та вести спільне господарство. Для продовження будівництва житлового будинку по [ADDRESS], в 2010 році вони з відповідачем продали спільну квартиру [ADDRESS], в 2011 році вона продала квартиру, яка належала її батькам [ADDRESS]. При цьому, вони домовилися між собою та з її батьками, що будинок буде належати на праві власності двом сім'ям, тобто їй з відповідачем та дочкою та сім'ї її батьків і фактично встановили порядок подальшого користування будинком, а саме: вони з відповідачем та дочкою планували жити в двоповерховому приміщенні будинку, а батьки - в меншій його частині. В зв'язку з тим, що земельну ділянку вони придбали на ім'я відповідача, то на його ім'я було оформлено і свідоцтво про право власності від 29.11.2012 р. на зазначене вище будинковолодіння. Відповідно до техпаспорту від 12.06.2012 року будинковолодіння складається з приміщень: житловий будинок - А, погріб П/А, надбудова - Н/А, а-прибудова та квартири під індексом 1 та 2. Відповідно до державного акту за будинком закріплено згідно рішення Вінницької міської ради №2297 35 сесії 5 скликання від 27 лютого 2009 року земельну ділянку площею 0, 0910 га. На сімейній раді вони вирішили поділити між собою належне їм як подружжю спільне майно та виділити майно батькам, враховуючи кошти, які вони надали для спільного будівництва будинку та забезпечення житлом і їх, також вирішили поділити земельну ділянку. Просить позов задовольнити. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні уточнили позовні вимоги та просять, з урахуванням висновку №53 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 31.03.2014 року поділити майно між сторонами, визнавши за позивачем право власності на частину домоволодіння [ADDRESS] згідно варіанту 1, додаток 1 до Висновку експертизи №53, що позначена жовтим кольором, сходову клітину, позначену зеленим кольором залишити у спільному користуванні, а також визнати за позивачем право власності на частину земельної ділянки згідно варіанту 2, додаток 3 до Висновку експертизи №53, що позначена жовтим кольором, частину земельної ділянки, позначену зеленим кольором, залишити у спільному користуванні. На частину домоволодіння [ADDRESS] згідно варіанту 1, додаток 1 до Висновку експертизи №53, що позначена фіолетовим кольором та на частину земельної ділянки згідно варіанту 2, додаток 3 до Висновку експертизи №53, що позначена фіолетовим кольором визнати право власності за відповідачем. Крім того, позивач пояснила, що вони з відповідачем спільно побудували колодязь на земельній ділянці, на даний час вони користуються колодязем спільно, документи на колодязь знаходяться в процесі оформлення, вона не заперечує щоб вони з відповідачем в подальшому користувалися колодязем спільно, також не заперечує, щоб вони спільно користувалися металевим вагончиком, який знаходиться в їх домоволодінні. Просять позов задовольнити, судові витрати залишити без відшкодування. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що погоджується на розподіл житлового будинку згідно варіанту 1, додаток 1 до Висновку №53 експертизи та на розподіл земельної ділянки згідно варіанту 2, додаток 3 до даного висновку експертизи. Крім того, пояснив, що вони з позивачем спільно побудували колодязь на своїй земельній ділянці, на даний час вони користуються колодязем спільно і він бажає щоб вони в подальшому користувалися колодязем спільно, також бажає щоб вони спільно користувалися металевим вагончиком. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані докази, вважає, що позов є обгрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 29.07.2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON], який був зареєстрований 26.09.1992 року, розірвано. Рішення набрало законної сили. Відповідно до свідоцтва про право власності від 29.11.2012 року виданого виконкомом Вінницької міської ради та Витягу з державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, власником домоволодіння [ADDRESS] є [PERSON]. З державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ №918204 виданого 18.06.2009 року зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010900300618 вбачається, що на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого 03.02.2009 року за реєстровим №299, власником земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0, 0910 га кадастровий номер 0510137000:03:029:0185, яка розташована в [ADDRESS] є [PERSON]. Згідно висновку №53 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 31.03.2014 року надано варіанти поділу майна між сторонами, а саме, домоволодіння [ADDRESS] та земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0, 0910 га кадастровий номер 0510137000:03:029:0185, яка розташована в [ADDRESS]. Згідно ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 61 Сімейного кодексу України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Під майном ч. 1 ст. 190 ЦК України має на увазі окрему річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Згідно положень ст. 63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 65 Сімейного кодексу України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Відповідно до ст. 68 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Згідно ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 71 Сімейного кодексу України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Згідно роз'яснень, що містяться в п. п. 23 - 25, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21.12.2007 р. № 11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. При вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК). Рішення суду повинно містити мотиви та обґрунтування відступу від засади рівності часток подружжя у їхньому спільному майні. Як встановлено в судовому засіданні, позивач та відповідач, перебуваючи у шлюбі, набули у спільну власність домоволодіння [ADDRESS] та земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0, 0910 га кадастровий номер 0510137000:03:029:0185, зазначене майно є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а відтак, підлягає розподілу між сторонами. В судовому засіданні позивач просить визнати за нею право власності на частину домоволодіння [ADDRESS] згідно варіанту 1, додаток 1 до Висновку №53 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи, що позначена жовтим кольором, сходову клітину, позначену зеленим кольором залишити у спільному користуванні, а також визнати за нею право власності на частину земельної ділянки згідно варіанту 2, додаток 3 до даного висновку експертизи, що позначена жовтим кольором, частину земельної ділянки, позначену зеленим кольором, залишити у спільному користуванні. Відповідач не заперечує проти такого розподілу майна. Згідно положень ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. При поділі нерухомого майна, а саме, домоволодіння [ADDRESS] та земельної ділянки, суд враховує, що дане нерухоме майно було набуте сторонами за час шлюбу у спільну сумісну власність. Крім того, суд враховує, що дане майно було набуте частково за кошти подружжя від продажу спільної квартири [ADDRESS], а частково за кошти, отримані від продажу в 2011 році квартири [ADDRESS], яка належала батькам позивача. При цьому суд враховує, що з позивачем проживають дочка та батьки. Дані обставини сторонами в судовому засіданні не заперечуються. На підставі викладеного, суд вважає доцільним в даному випадку відхід від засад рівності часток подружжя при поділі нерухомого майна на користь позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Під час судового розгляду справи, позивачем доведено ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, відповідач не заперечує проти задоволення позову, а тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує думку позивача, яка просить судові витрати залишити без відшкодування та приходить до висновку, що судові витрати слід залишити без відшкодування. На підставі викладеного,

Outcome: approved