Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до Рівненського міського суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини, в якому просить суд, шлюб зареєстрований 06 жовтня 2000 року, відділом реєстрації актів громадянського стану м. Рівне, під актовим записом №1105 - розірвати. Стягнути на її користь, з відповідача на утримання аліменти в розмірі 1/4 частки від всіх видів доходів щомісячно на неповнолітню дитину, [PERSON] , [INFO] , але не менше як 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви та до досягнення дитиною повноліття та стягнути аліменти на утримання повнолітньої доньки [PERSON] [INFO] , яка навчається, в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходів), щомісячно, починаючи з дати подання позову і до досягнення 23 років чи закінчення навчання. Крім того, просить суд визначити місце проживання неповнолітньої доньки з нею. Також просить суд стягнути судові витрати по справі. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив. Надіслав на адресу суду довідку про доходи, свою позицію щодо позовних вимог не висловив. Дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, суд приходить до таких висновків. Як встановлено, сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 06 жовтня 2000 року, відділом реєстрації актів громадянського стану м. Рівне, під актовим записом № 1105, що підтверджується виданим свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] . Згідно з ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України. Стаття 112 СК України передбачає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя та постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд вважає, що на даний час спільне проживання сторін стало не можливим і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тобто фактично шлюб не існує, а тому його слід розірвати, що не позбавляє сторін права повторно зареєструвати шлюб після усунення обставин, що були підставою для його розірвання. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК Україниу разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд вважає за необхідне роз`яснити, що згідно абзацу 2 ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Щодо позовних вимог в частині стягнення аліментів на неповнолітню дитину, то суд виходив з такого. Під час перебування у шлюбі у сторін народилася донька, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] [INFO] , що стверджується свідоцтвами про народження відповідно серії [NUMBER] та серії [NUMBER] . Донька, [PERSON] [INFO] є на даний момент неповнолітньою. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною другою статті 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні у грошовій і (або) натуральній формі. Частиною третьою статті 181 СК України передбачено можливість стягнення за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів). Враховуючи те, що домовленість між позивачем та відповідачем про сплату аліментів на утримання дитини відсутня, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання їх неповнолітньої дитини. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають значення. Вирішуючи питання про спосіб стягнення та розмір аліментів, які мають бути стягнуті в даному випадку з відповідача на користь позивача, суд враховує доходи відповідача за період з листопада 2019 року по грудень 2020 року, що становить 67401,32 грн, тобто середньомісячний дохід відповідача складає 5500 грн., що стверджується довідкою про доходи, а також враховує відсутність будь-яких відомостей про наявність у відповідача чи у їх спільної з позивачем дитини захворювань, що потребували б додаткових витрат, а також відсутність будь-яких відомостей про перебування на утриманні відповідача інших осіб. Відповідно до ч.2ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Разом з тим, статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» передбачено, що для дітей віком від 6 до 18 років з 01 січня 2021 року прожитковий мінімум становить 2395,00 грн. А тому з врахуванням вищенаведених правових норм та заявлених позивачем вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів на неповнолітню дитину підлягають до задоволення, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача на утримання дитини аліментів в розмірі 1/4 частки від всіх видів доходів щомісячно, але не менше як 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, що буде достатнім для забезпечення дитині належних умов для фізичного, духовного та культурного розвитку, а також відповідатиме чинному законодавству, не порушуючи також і інтересів і становища, як відповідача так і позивача. Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, то суд виходив з такого. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] досягла повноліття, однак не досягнула 23 років, навчається на третьому курсі Тернопільського національного медичного університету, стаціонарне відділення державного бюджету, закінчує навчання в червні 2024 року, що підтверджується довідкою № 05/1-18/284 від 23.11.2020 року, виданою Тернопільським державним медичним університетом імені І.Я. Горбачевського та потребує утримання не лише від матері, але й від батька. За вказаних вище обставин, до правовідносин, які виникли між сторонами підлягають застосуванню наступні норми матеріального права. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Суд вважає, що батьки дитини повинні виконувати свої батьківські обов`язки сумлінно, дбати про здоров`я та матеріальний добробут дитини, виходячи тільки з найкращих інтересів дитини. Найкращі інтереси дитини - це принцип зі сфери захисту прав дитини, що стосується прийняття рішень. В статті 3 Конвенції ООН про права дитини говориться: «В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини». В оцінці найкращих інтересів дитини необхідно дотримуватись балансу «всіх елементів, необхідних для прийняття рішення в конкретній ситуації для конкретної дитини або групи дітей». Отже, суд прийшов до висновку про наявність обов`язку відповідача піклуватися та матеріально забезпечувати свою повнолітню доньку, тобто сплачувати аліменти на її утримання на період навчання. Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. За правилами ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 20 Постанови від 15.05.2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Судом враховується, що утримання дитини, це законодавчий обов`язок батьків. Батьки повинні робити все можливе для його виконання, оскільки дитина, через свій вік, стан фізичного розвитку, навчання в школі чи у ВУЗі як правило, не може сама себе утримувати, не має можливості працювати. Так, відповідач є особою працездатного віку та офіційно працевлаштований, однак при визначенні розміру аліментів на повнолітню дитину, яка навчається, суд враховує розмір стягуваних з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої доньки у розмірі 1/4 частини його заробітку та враховує середньомісячний дохід відповідача, який становить 5500 грн., що стверджується довідкою про доходи, та приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині та вважає розумним та достатнім стягнути аліменти із відповідача на користь позивача на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з дати подання позову і до досягнення дитиною 23 років. При цьому на підставі частини першої статті 191 СК України, стягнення аліментів на дітей необхідно присудити від дня пред`явлення позову, тобто з 25 листопада 2020 року. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 430 Цивільного процесуального кодексу України(далі -ЦПК України) суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Оскільки з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання їх неповнолітньої дитини та на навчання повнолітньої дитини, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів на утримання їх неповнолітньої дитини та на навчання повнолітньої дитини у межах суми платежу за один місяць. Задовольняючи позовні вимоги про визначення місця проживання неповнолітньої доньки, суд виходить з того, що згідно вимог ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. В силу ст. 161 СК України, якщо батько та мати, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Враховуючи те, що на час розгляду справи неповнолітня дитина, [PERSON] , [INFO] проживає разом з позивачкою, а відповідач не надав заперечень проти цього, відповідно до статті 160 СК України суд вважає за необхідне після розірвання шлюбу залишити спільну неповнолітню дитину сторін проживати разом з матір"ю. Відповідно до частини 1статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позивачем при поданні позовної заяви сплачено суму судового збору за позовну вимогу про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини в розмірі 1681,60 грн., вона підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, і враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів, на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial