Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-11 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до Білокуракинської селищної ради про визнання права власності на земельну ділянку, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 08.04.2003 року батько позивача [PERSON] - [PERSON] подарував сину з дружиною [PERSON] у приватну спільну приватну власність житловий будинок з господарчими спорудами за адресою: [ADDRESS]. [INFO] року батько [PERSON] помер. Після його смерті залишилася спадщина, яка була оформлена сестрою [PERSON] в с.Лізине, Білокуракинського району, Луганської області. [PERSON] вирішив приватизувати земельну ділянку на якій розташована його будівля і в листопаді 2014 року звернувся до Білокуракинської селищної ради з цим питанням, але йому було пояснено, що дана земельна ділянка належить його покійному батькові у відповідності до державного акту на право приватної власності на землю серії ЛГ № 4030000233, виданого Білокуракинською селищною радою 29 січня 1996 року, розміром 0,08 га., цільове призначення якої будівництво та обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд. Оригінал державного акту позивачі не можуть знайти, є тільки копія цього акту. Про існування у приватній власності спірної земельної ділянки вони навіть не знали., та коли звернулися до нотаріальної контори, їм запропонували звернутися з позовом до суду про визнання права власності на земельну ділянку, так як вирішити це питання нотаріально неможливо. У зв"язку з чим позивачі просять визнати за ними право спільної приватної власності на земельну ділянку розміром 0,08 га., вартістю 6130,78 грн. цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд, розташованої за адресою [ADDRESS]. Позивач - [PERSON] в попереднє судове засідання не з'явився, попередньо подавши до суду заяву про розгляд справи без його участі. На позовних вимогах наполягає та просить суд їх задовольнити в повному обсязі. Позивачка - [PERSON] в попереднє судове засідання не з'явилася, попередньо подавши до суду заяву про розгляд справи без її участі. На позовних вимогах наполягає та просить суд їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача - Білокуракинської селищної ради - в попереднє судове засідання не з'явився, попередньо подавши заяву про розгляд справи за відсутності представника Білокуракинської селищної ради, позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення. Дослідивши матеріали справи, докази по справі кожен окремо та в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно Договору дарування житлового будинку від 08.04.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Білокуракинського районного нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 330 дарителем дійсно є померлий батько позивача [PERSON], а обдарованими є [PERSON] та [PERSON] (а.с.11) Договір дарування житлового будинку був зареєстрований у Білокуракинському районному бюро технічної інвентаризації 24.12.2003 року, номер витягу 2405234, номер запису 1747, в книзі 13 (а.с. 12). Згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ЛГ № 4030000233, виданого Білокуракинською селищною радою 29 січня 1996 року за номером 194, розміром 0,08 га, цільове призначення якої - будівництво та обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд, власником якого дійсно є [PERSON], померлий батько [PERSON] (а.с. 6). У відповідності з даними витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, станом на 18.12.2014 року нормативна грошова оцінка даної земельної ділянки складає 6130,78 грн.(а.с.5). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] року (а.с.4). Згідно з ст. 1225 ЦК України визначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель і споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою на якій вони розміщені. Згідно з ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю, або споруду, що перебувають у власності чи користуванні іншої особи, припиняється право власності чи користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві приватної власності на цю житлову будівлю, чи споруду. Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України зазначено, що до особи яка набула право власності на житловий будинок , будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). На підставі ст. 131 ЗК України громадяни України мають право набувати право власності на земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. На підставі роз'яснення Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» з змінами та доповненнями, вирішуючи спір про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити з того, що при переході права власності на будівлю та споруди за цивільно-правовими угодами, яка придбала будівлю після 31 грудня 2003 року, згідно з ст. 377 ЦК України та 120 ЗК України переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, а якщо договором це не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на ту частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. З 1 січня 2010 року до особи, яка набула право власності на житловий будинок переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника чи землекористувача. У відповідності до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] та [PERSON] до Білокуракинської селищної ради про визнання права власності на земельну ділянку підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved