Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-15 00:00:00

05.12.2014 року [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому, уточнивши в усному порядку розмір позовних вимог, просить стягнути з ФГ «Сівелір» орендну плату за користування земельною ділянкою сільськогосподарського призначення розміром 6,50 га в розмірі 7500 грн. В обґрунтування позовних вимог позивачка вказала, що після смерті її матері - [PERSON], померлої [INFO], 26.12.2013 року нею отримано свідоцтво про право на спадщину за заповітом [NUMBER] на зазначену земельну ділянку. [PERSON] стверджує, що успадкована нею земельна ділянка знаходилася в оренді ФГ «Сівелір», але без укладення відповідного договору. Протягом 2006-2008 р.р. ФГ «Сівелір» сплачував позивачці орендну плату, хоча також жодного договору укладено не було. З 2013 року вона самостійно обробляє земельну ділянку, надавати її в оренду ФГ «Сівелір» наміру не має. Вважає, що ФГ «Сівелір» має сплатити заборгованість з орендної плати за користування земельною ділянкою протягом 2008-2013 р.р. в розмірі 7500 грн. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Просить суд стягнути з ФГ Сівелір» заборгованість з орендної плати за 2008-2013 р.р. в розмірі 7500 грн. Представник відповідача - ФГ «Сівелір» - голова господарства Стовба І.В. проти позовних вимог заперечував в повному обсязі, зазначаючи, що між ФГ «Сівелір» та [PERSON], а також [PERSON], померлою [INFO], договір оренди земельної ділянки не укладався, а тому відсутні правові підстави на звернення з зазначеним позовом до суду. Крім того, просив застосувати позовну давність на звернення з даними позовними вимогами. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши сторін, встановив наступні обставини та визначив відповідно до них правовідносини. Виниклі правові відносини є земельно-правовими і регулюються нормами Земельного кодексу України, Законом України «Про оренду землі». Згідно з вимогами приведеного законодавства і підставами, які регулюють договірні відносини, а саме ст.93 ЗК України, відносини, що пов"язані з орендою землі, регулюються Законом України «Про оренду землі», «Про плату за землю». Відповідно до ст.13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. У відповідності до ст.14 цього Закону для договору оренди землі передбачено обов'язкову письмову форму укладення. Згідно ст.125, 126 Земельного кодексу України та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», договір оренди земельної ділянки підлягає обов'язковій державній реєстрації, після проведення якої у орендаря виникає право на оренду земельної ділянки. На підставі державного акту серії [NUMBER], виданого 30.04.2002 року, [PERSON] на праві приватної власності належала земельна ділянка площею 6,50 га, розташована на території Золочівської селищної ради та надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (кадастровий номер [NUMBER]) (а.с.7). 26.12.2013 року [PERSON] в порядку спадкування після [PERSON], померлої [INFO], отримано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на зазначену вище земельну ділянку та внесено відповідні відомості до Державного реєстру речових прав за [NUMBER] (а.с.8, 9). Відповідно до ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст.792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Земельна ділянка може передаватись у найм разом з насадженнями, будівлями, спорудами, водоймами, які знаходяться на ній, або без них. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Сттаттею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.16 Закону України «Про оренду землі» в редакції, чинній на час виникнення договірних відносин між ФГ «Сівелір» та [PERSON], визначено, що договір оренди земельної ділянки набирає чинності після досягнення домовленості з усіх істотних умов, підписання його сторонами і державної реєстрації. Статтею 26 цього ж Закону в редакції, чинній на час виникнення договірних відносин, визначено підстави припинення договору оренди землі, серед яких відсутня така підстава, як смерть орендодавця. Зважаючи на відсутність у суду договору оренди спірної земельної ділянки як документу, 16.01.2015 року за вих.№73 відділом Держземагентства у Золочівському районі Харківської області надано довідку, згідно якої 24.01.2003 року за номером 28 зареєстровано договір оренди земельної ділянки, розташованої на території Золочівської селищної ради з кадастровим номером [NUMBER]. Договір укладений між ФГ «Сівелір» (орендарем) та [PERSON] (орендодавцем) строком на 5 років (а.с.30). Тобто, строк дії зазначеного договору закінчився 24.01.2008 року, а тому й договірні відносини між ФГ «Сівелір» та [PERSON] як спадкоємицею після орендодавця [PERSON] припинилися. Доказів укладення та державної реєстрації договору оренди спірної земельної ділянки після січня 2008 року між ФГ «Сівелір» та [PERSON] суду не надано. 25.06.2014 року представниками Державної інспекції сільського господарства в Харківській області за зверненням [PERSON] від 29.04.2014 року було проведено обстеження земельної ділянки на території Золочівської селищної ради Харківської області, під час якого встановлено, що земельна ділянка зорана та не засіяна. Факт використання земельної ділянки [PERSON] фермерським господарством «Сівелір» не встановлено. На підтвердження зазначеного 25.06.2014 року складено відповідний акт за №1077 (а.с.10-11). Таким чином, факт використання спірної земельної ділянки фермерським господарством «Сівелір» в період з 2008 по 2014 р.р. не доведено. Відповідно до ст.ст.256, 257, 267 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Крім заперечень щодо позовних вимог [PERSON] вцілому, представником ФГ «Сівелір» Стовбою І.В. також заявлено про застосування строків позовної давності до вимог щодо стягнення орендної плати. Зважаючи на те, що позивачкою [PERSON] визнано факт отримання нею як спадкоємицею після [PERSON] орендної плати за договором оренди від 24.01.2003 року за 2006-2008 р.р., т.т. після смерті матері, а договірні відносини між [PERSON] та ФГ «Сівелір» не було продовжено чи поновлено, суд не вбачає підстав для розгляду заяви представника ФГ «Сівелір» щодо застосування строків позовної давності, оскільки позовні вимоги [PERSON] про стягнення орендної плати за користування земельною ділянкою є необґрунтованими та безпідставними, а тому такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed