Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

6 червня 2014 року до суду звернулася [PERSON] з позовними вимогами до відповідача - Приватного акціонерного товариства «Енергопромінвест», які її представник на підставі довіреності в межах наданих повноважень уточнив та просив стягнути з відповідача на користь позивачки заборгованість по заробітній платі в сумі 15000 гривень, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13 травня року по 26 червня 2014 року в сумі 7899,30 гривень, на відшкодування моральної шкоди 5000 гривень. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що 2 квітня 2013 року позивачка уклала строковий трудовий договір з відповідачем, строк дії якого був визначений до 31 грудня 2013 року. Після закінчення строку дії трудового договору вона продовжила працювати, тому трудовий договір був продовжений на невизначений строк. 12 травня 2014 року позивачка була звільнена з роботи за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України. Після звільнення з роботи відповідач всупереч ст.116 КЗпП України в день звільнення і до цього часу з нею розрахунок не провів, в зв'язку з чим їй завдана моральна шкоду, оскільки вона була єдиною особою, яка мала самостійний заробіток в сім'ї, і тому сім'я залишилась фактично без засобів до існування. Відповідач подав заперечення на позовну заяву, в яких зазначив, що станом на 19.06.2014 року існує заборгованість перед позивачкою в сумі 15 000 гривень, яка буде виплачена позивачці, коли надійдуть кошти на рахунки підприємства. На письмове звернення [PERSON] про часткову виплату заробітної плати в зв'язку з хворобою чоловіка підприємство знайшло можливість виплатити їй значну суму. Зайвих коштів у підприємства немає, тому що необхідно забезпечувати діяльність підприємства для виконання договорів на об'єктах ДСП «ЧАЕС» та зони відчуження, тому суму на відшкодування моральної шкоди відповідач вважає завищеною. У судовому засіданні представник позивачки уточнені позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Суду пояснив, що на час розгляду справи в суді заборгованість по заробітній платі у відповідача перед позивачкою становить 15 000 гривень, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 13 травня 2014 року по 26 червня 2014 року, виходячи із середньоденної заробітної 175,54 гривень, становить 7899, 30 гривень. Враховуючи, що позивачка була єдиною, хто працював в сім'ї, тому що її чоловік тяжко хворий, і її заробітна плата є єдиним засобом до існування, то в зв'язку з невиплатою заробітної плати вона перенесла моральні страждання, тому що сім'я позбавлена засобів для існування. Ці обставини призвели до втрати нормальних життєвих зв'язків позивачки, що вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Розмір заподіяної моральної шкоди позивачка оцінила в зв'язку з спричиненими стражданнями в 5000 гривень. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги позивачки визнав в частині виплати заборгованості із заробітної плати та середньоденного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, в частині відшкодування моральної шкоди позов не визнав. Суду пояснив, що причиною виникнення заборгованості є відсутність коштів у підприємства на виплату заробітної плати. Вислухавши пояснення представника позивачки, представника відповідача, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між [PERSON], позивачкою, та Приватним акціонерним товариством «Енергопромінвест», відповідачем, 02 квітня 2013 року було укладено строковий трудовий договір, на період з 02 квітня 2013 року по 31 грудня 2013 року(а.с. 9-12) На виконання умов строкового трудового договору позивачка відповідно до наказу № 26 від 02 квітня 2013 року була прийнята на роботу у Приватне акціонерне товариство «Енергопромінвест» з 02 квітня 2013 року на посаду економіста(а.с. 8). Враховуючи, що після закінчення строку трудового договору позивачка продовжила працювати, тобто трудові відносини фактично продовжились і жодна із сторін не вимагала їх припинення, то відповідно до ч.1 ст. 39-1 КЗпП України дія цього договору вважалась продовженою на невизначений строк. Відповідно до наказу № 21 від 12 травня 2014 року позивачка була звільнена з цього підприємства з 12.05.2014 року на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням(а.с. 38). У день звільнення відповідач всупереч ст. 47 та ст.116 КЗпП України повний розрахунок з позивачкою не провів. Згідно заперечень на позовну заяву, заборгованість підприємства по заробітній платі перед позивачкою станом на 19.06.2014 року складає 15000 гривень, що представником позивачки не оспорюється (а.с. 34-35) Згідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата усіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого органу належних звільненому працівнику сум в день звільнення, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки. Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі,- наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Як вбачається з довідки Приватного акціонерного товариства «Енергопромінвест» від 26.06.2014 року, середньоденна заробітна плата позивачки, розрахована відповідно до Постанови КМУ „ Про порядок обчислення середньої заробітної плати" № 100 від 08.02.1995 року, становить 178 гривень 14 копійок, кількість робочих днів з дня звільнення [PERSON], тобто з 13 травня 2014 року по 26 червня 2014 року згідно графіку роботи складає 26 робочих днів(а.с. 45). Таким чином, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день постановлення рішення в сумі 4631 гривня 64 копійки(178,14 гривень х 26 робочих днів). Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування моральної шкоди працівникові провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Оскільки відповідач своєчасно не виплатив позивачці зазначену належну їй суму при звільненні у строки, передбачені ст. 116 КЗпП України, у зв'язку з чим порушив її законні права, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя, то суд з урахуванням принципів справедливості та розумності приходить до висновку про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Енергопромінвест» на користь позивачки на відшкодування моральної шкоди 1000 гривень. За таких обставин, стягненню з відповідача на користь позивачки підлягає заборгованість по заробітній платі в сумі 15000 гривень, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 4631 гривня 64 копійки, на відшкодування моральної шкоди 1000 гривень, всього на загальну суму 20631 гривня 64 копійки. Згідно п.2 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Як зазначено у ч.2 ст. 367 ЦПК України, суд, ухвалюючи рішення, може допустити негайне його виконання у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1,2,3 частини першої цієї статті. Враховуючи положення ч.2 ст.367 ЦПК України та скрутне матеріальне становище позивачки, суд вважає за необхідне допустити до негайного виконання всю суму заборгованості із заробітної плати. Відповідно до ст.88 ЦПК України стягненню з відповідача підлягає судовий збір на користь держави в розмірі, передбаченому п.1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного,

Outcome: partial