Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-15 00:00:00

03 травня 2018 року до Рівненського міського суду надійшла позовна заява [PERSON] про розірвання шлюбу з [PERSON] та стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини. Також просить суд малолітню дитину залишити проживати разом з нею. Судові витрати по справі, за вимогу про розірвання шлюбу просить стягнути з відповідача на свою користь. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з відповідачем спільне життя не склалося, сторони втратили одне до одного почуття довіри та любові, від шлюбу мають спільну дитину, тому просить суд розірвати шлюб з відповідачем та стягнути аліменти на свою користь на утримання дитини у розмірі 1500 грн., щомісячно, але не менше пятдесяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою суду від 16 травня 2018 року було прийнято справу до розгляду та відкрито загальне провадження. В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги довірительки підтримав, просив шлюб розірвати, стягувати аліменти з відповідача на утримання дитини у розмірі по 1500 грн., також просить суд залишити проживати разом з матір"ю неповнолітню дитину. В судовому засіданні представник позивачки зменшив позовні вимоги, та просив суд витрати повязані із розглядом справи, а саме понесений судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп., не стягувати з відповідача. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги, з урахування заяви про уточнення позовних вимог в частині судових витрат, підтримала повністю. Відповідач в судовому засіданні не заперечив проти задоволення позову у підготовчому судовому засіданні, подавши суду письмову заяву про те, що не заперечує проти розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини разом із матірю та стягнення аліментів на утримання дитини. Враховуючи вимоги ст.206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про шлюб, серія І-ГЮ №110138, виданого 20 серпня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції, [PERSON] та [PERSON], зареєстрували шлюб 20 серпня 2015 року. Після реєстрації шлюбу присвоєні прізвища чоловікові\~[PERSON], дружині [PERSON]. Від шлюбу сторони мають спільну неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ГЮ №236183 виданим 03 червня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції. Згідно з частиною 3 статті 105\~СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. Стаття 112\~СК України передбачає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя та постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що позивач має бажання розлучитися, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. Спору відносно місця проживання дитини на даний час не має, тому суд вважає за можливе залишити проживати дитину разом із матірю. Відповідно до частини 1 статті 24\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд прийшов до переконання про доцільність розірвання шлюбу, що не позбавляє сторін права повторно зареєструвати шлюб після усунення обставин, що були підставою для його розірвання. Відповідно до частини 2 статті 114\~СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд вважає за необхідне роз'яснити, що згідно абзацу 2 частини 3 статті 115\~СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до\~статті 180 Сімейного кодексу України\~(далі -\~СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною другою\~статті 181 СК України\~за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні у грошовій і (або) натуральній формі. Частиною третьою\~статті 181 СК України\~передбачено можливість стягнення за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів). Відповідно до роз'яснень, що містяться у пункті 17\~постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківська, материнства та стягнення аліментів»\~за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з частиною третьою\~статті 181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню суд враховує наступне. Відповідно до вимог\~статті 182 СК України\~обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів є стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Також даною статтею визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно п. п. 3 п.17\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач просить суд стягувати на свою з відповідача аліменти на утримання сина у розмірі 1500 грн., щомісячно. Відповідач не заперечує проти розміру аліментів заявлених позивачем. Разом з тим,\~статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» № 2246-VІІI від 07.12.2017 року\~передбачено, що для дітей віком до 6 років з 1 січня 2018 року прожитковий мінімум становить 1492грн., з 1 липня 1559 грн., з 1 грудня 1626 грн. А тому з врахуванням вищенаведених правових норм та поданих суду доказів, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини аліментів у розмірі 1500 грн., щомісячно, що буде достатнім для забезпечення дитині належних умов для фізичного, духовного та культурного розвитку, а також відповідатиме чинному законодавству, не порушуючи також і інтересів і становища, як відповідача так і позивача. При цьому на підставі частини першої\~статті 191 СК України, стягнення аліментів необхідно присудити від дня пред'явлення позову, тобто з 03 травня 2018 року. Відповідно до пункту 1 частини першої\~статті 430 Цивільного процесуального кодексу України\~(далі -\~ЦПК України) суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Оскільки з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання їх дитини, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору за вимогою про стягнення аліментів на утримання дитини на підставі норм статті 5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 704,80 грн., за позовну вимогу про стягнення аліментів. Відповідно до\~статті 141\~ЦПК України\~\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи те, що позивач відмовилась від стягнення з відповідача на свою користь судових витрат по справі за позовною вимогою про розірвання шлюбу, суд вражає за можливе, не стягувати з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: approved