Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-05 00:00:00

[PERSON], звернулася до Трускавецького міського суду Львівської області із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення та внесення змін в актові записи. Свою заяву мотивує тим, що вона народилася [INFO] року. Як вбачається з її свідоцтва про народження серія [NUMBER] її батьками були: [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] була полькою та народилася в м. Броди Львівської області. Вказаний факт підтверджується її свідоцтвом про народження серія [NUMBER], де вказано, що її батько, [PERSON], був поляком за національністю. Окрім сім'я її матері завжди дотримувалася усіх звичаїв польського народу, традицій, віросповідування, в побуті користувалися польською мовою. Згодом її мати двічі змінювала є прізвище у зв'язку із шлюбом, спершу на «[PERSON]» ([INFO] року), а згодом на [PERSON] Також в Польщі проживали брат матері [PERSON] та сестра [PERSON], які визнавалися та визнаються поляками. Зокрема, сестра матері [PERSON] 29.12.1956 року мала намір запросити свого швагра (її батька) [PERSON], та згадана особа станом на 17.09.1939 року мала польське громадянство. Однак через побоювання політичних репресій з боку радянської влади, переселення не відбулося. Окрім того, факт приналежності матері до польського народу підтверджується відповідними заявами [PERSON], [PERSON] та [PERSON], її двоюрідних братів та сестри, котрі підтвердили, що їхні батьки ([PERSON], [PERSON], [PERSON] відповідно) мали сестру [PERSON], котра народилася в м. Броди та їх батьками були [PERSON] та [PERSON]. Вона також як і її мати вважає себе полькою та декларую свою приналежність до польської національності. Вільно володіє польською мовою, дотримується польських традицій та обрядів та святкує польські свята. Однак за радянських часів це б створювало їй суттєві незручності відтак до 1991 року вона не афішувала свою польську ідентичність. Відтак при укладенні шлюбу з [PERSON] 31.01.1970 року в графі національність, її національність вказана «українка», що не відповідало дійсності, а було записано через острах перед радянською репресивною владою. Вона звернулась до Трускавецького міського відділу ДРАЦС ГТУЮ у Львівській області, щодо внесення змін до актових записів, а саме: - про народження № 490, складений 07.05.1948 року Івано-Франківським міським відділом держаної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, а саме виправити в розділі «Відомості про матір» в графі «національність» - українка на полька; - про шлюб № 108, складений 31.01.1970 року Івано-Франківським міським відділом держаної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, а саме виправити в розділі «Відомості про наречену» в графі «національність» - українка на полька. Висновком від 27.04.2017 року в її клопотанні було відмовлено та їй було рекомендовано звернутися в суд. Встановлення факту національності матері має для неї юридичне значення, оскільки необхідне мені для вільного виїзду до Республіки Польща та отримання пільг, які надає етнічним полякам Польський Уряд. Заявниця в судове засідання не з'явилася, однак від її представника надійшла заява про підтримання заявлених вимог та розгляд справи за їх відсутності. Представник заінтересовн6ої особи - Трускавецького міського відділу реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, в судове засідання не з'явилася, однак від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, не здійснюючи відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу Перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази, суд вважає, що заяву слід задоволити, виходячи з наступного. Зі змісту ст.3 ЦПК України вбачається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорювальних прав. Згідно зі ст.234 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п.5 ч.2 ст.234 ЦПК України). Статтею 256 ЦПК України передбачений перелік справ про встановлення факту, що має юридичне значення, і відповідно до ч. 2 цієї статті зазначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно зі ст. 11 Конституції України держава сприяє консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій, культури, а також розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності всіх кордонних народів і національних меншин України. Національність - національна ідентичність, належність особи до певної нації (або іншої етнічної групи (спільності), яка визначається як відмінними особливостями етнічної групи (мова, звичаї і традиції, культура, фізіологічні риси (належність до певного типу тощо), яких дотримується особа, так і особистим почуттям належності до етнічної спільності - почуттям національної ідентичності. З метою гарантування національним меншинам права на вільний розвиток прийнято Закон України «Про національні меншини в Україні». У відповідності до ст. 3 вказаного Закону до національних меншин належать групи громадян України, які не є українцями за національністю, виявляють почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою. За змістом положень ст.11 громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається. Згідно з приписами ст.300 Цивільного Кодексу України фізична особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. На підставі Указу Президента України № 70/99 від 27 січня 1999 року, втратив чинність Указ Президента України від 31 грудня 1991 року «Про порядок зміни громадянами України національності», і з того часу в законодавстві України відсутні норми, якими передбачаються настання певних юридичних наслідків або набуття немайнових прав в залежності від національності особи. Проте, навіть якщо існує гнучкість чи суперечність стосовно правильного тлумачення закону, чи порядку зміни національності, безперечним є те, що право особи на збереження своєї національності, як і право на її зміну, визнається законодавством України. Відповідно до абз.3 п.1 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд може встановити факти, які і за іноземним законодавством тягнуть за собою правові наслідки для заявника і рішення суду необхідне заявникові для застосування у відносинах з громадянами інших держав. Судом зокрема встановлено, що [INFO] року народилася заявниця. Як вбачається з її свідоцтва про народження серія [NUMBER] її батьками були: [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] народилася в м. Броди Львівської області. Вказаний факт підтверджується її свідоцтвом про народження серія [NUMBER], де вказано, що її батько, [PERSON], був поляком за національністю. Згодом мати заявниці двічі змінювала своє прізвище у зв'язку із шлюбом, спершу на «[PERSON]» ([INFO] року), а згодом на [PERSON] Також в Польщі проживали брат матері заявниці [PERSON] та сестра [PERSON], які є поляками. Зокрема, сестра матері [PERSON] 29.12.1956 року мала намір запросити свого швагра (батька заявниці) [PERSON], та згадана особа станом на 17.09.1939 року мала польське громадянство. Однак переселення не відбулося. Окрім того, факт приналежності матері заявниці до польського народу підтверджується відповідними заявами [PERSON], [PERSON] та [PERSON], котрі підтвердили (заяви нотаріально посвідчені), що їхні батьки ([PERSON], [PERSON], [PERSON] відповідно) мали сестру [PERSON], котра народилася в м. Броди та їх батьками були [PERSON] та [PERSON]. Заявниця також як і її мати вважає себе полькою та декларую свою приналежність до польської національності. Однак за радянських часів це б створювало їй суттєві незручності відтак до 1991 року вона не афішувала свою польську ідентичність. Відтак при укладенні шлюбу з [PERSON] 31.01.1970 року в графі національність, її національність вказана «українка», що було записано через острах перед радянською репресивною владою. Вона звернулась до Трускавецького міського відділу ДРАЦС ГТУЮ у Львівській області, щодо внесення змін до актових записів, а саме: - про народження № 490, складений 07.05.1948 року Івано-Франківським міським відділом держаної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, а саме виправити в розділі «Відомості про матір» в графі «національність» - українка на полька; - про шлюб № 108, складений 31.01.1970 року Івано-Франківським міським відділом держаної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, а саме виправити в розділі «Відомості про наречену» в графі «національність» - українка на полька. Висновком від 27.04.2017 року в її клопотанні було відмовлено та їй було рекомендовано звернутися в суд. Встановлення факту національності матері має для неї юридичне значення, оскільки необхідне мені для вільного виїзду до Республіки Польща та отримання пільг, які надає етнічним полякам Польський Уряд. Частиною 2 ст. 259 ЦПК України визначено, що рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. За правилами ст.217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Частинами 1, 6 статті 22 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01.07.2010 р. №2398-VI передбачено, що внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. Після внесення змін до актового запису цивільного стану заявнику повторно видається свідоцтво про державну реєстрацію акта цивільного стану. Відповідно до п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання» затвердженогоНаказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року №96/5, підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є: рішення суду, у якому зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Зі змісту п.2.13.2 «Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання», затверджених наказом Міністерства юстиції України №96/5 від 12.01.2011 року, затверджених Міністерством юстиції України 14.01.2011 року №55/18793 на підставі рішення суду про внесення змін, доповнень або виправлень в актові записи цивільного стану вносяться відповідні зміни, які зазначені в рішенні суду. Оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, суд дійшов висновку, що досліджені у судовому засіданні докази підтверджують факти викладені у заяві, тому суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved