Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-22 00:00:00

22.07.2010 року позивач Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит`в особі Філії «Слобожанське РУ`АТ «Банк Фінанси та Кредит», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 9 988,99 дол. США (що еквівалентно 79 212,69), а також судові витрати у розмірі 1700,00 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120,00 грн. В своїх доводах посилається на те, що між ВАТ «Банк Фінанси та Кредит», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит`та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № М-089-08-ФО від 21.07.2008р. Відповідно до умов договору позивач надав відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 10 000,00 дол. США терміном до 21.07.2010 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 21 % процентів річних. Зазначає, що відповідач зобов`язаний щомісяця, починаючи в термін до 10 числа кожного місяця, проводити часткове погашення кредиту до повного його погашення, а з 1 по 15 число кожного місяця здійснювати щомісячний платіж погашення заборгованості. Проте відповідач не виконав умов договору у зв`язку з чим, станом на 26.03.2010 року виникла заборгованість за Договором кредиту у розмірі 9 988,99 дол. США (що еквівалентно 79 212,69). Згідно з пунктом 6.1 Кредитного договору за прострочення строку погашення кредиту та процентів за користування кредитом [PERSON] нарахована пеня у розмірі 1% від простроченої суми за кожний день прострочення, а тому станом на 19.02.2010 року сума нарахованої пені складає 120 533,97грн. Вказують, що з метою виконання кредитних зобов`язань [PERSON] 21.07.2008 року було укладено договір поруки № М-089/1-08-П-21 з співвідповідачем [PERSON] , та 21.07.2008 року договір поруки № М-089/2-08-П-21 з співвідповідачем [PERSON] . Відповідно до укладених Договорів поруки співвідповідачі [PERSON] та [PERSON] зобов`язалися відповідати щодо сплати кредиту відповідачем [PERSON] проте, поручителі взятих на себе зобов`язань не виконали. Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 24 лютого 2011 року позовні вимоги були задоволені. Стягнуто солідарно з [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит`в особі Філії «Слобожанське РУ`АТ «Банк Фінанси та Кредит»9 988,99 дол. США (що є еквівалентом 79 212,69 грн.) та 120 533,97 - заборгованість по кредиту. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 11.09.2018 року за заявою [PERSON] заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 24 лютого 2011 року було скасовано, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 01.04.2019 року закрито підготовче провадження по справі. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями з підстав звільнення судді [PERSON] у відставку зазначена цивільна справа надійшла в провадження судді Губської Я.В. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 04.11.2020 року замінено позивача з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії "Слобожанське РУ" АТ "Банк "Фінанси та Кредит" на його правонаступника - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест». Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 30.11.2020 року задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] про витребування доказів. Представник позивача в судове засідання не з`явився, просив розгляди справу без участі представника, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. У запереченнях на заяву про перегляд заочного рішення від 07.09.2018 року представник позивача зазначив, що ні умовами договору поруки, ні діючим цивільним законодавством України не передбачено, що право вимоги до поручителя виникає тільки після задоволення грошових зобов`язань шляхом звернення стягнення на предмет застави на рахунок особистого майна боржника. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, причини неявки суду не відомі, відзиву, заперечень до суду подано не було. Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч.1 ст.44 ЦПК України). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, у заяві про скасування заочного рішення в задоволені позову просила відмовити з урахуванням позиції, викладеної нею у заяві про скасування заочного рішення суду, а саме наголошувала на тому, що в матеріалах справи відсутні докази щодо звернення банку в позасудовому чи в судовому порядку до [PERSON] з метою задоволення вимог за кредитним договором за рахунок майна [PERSON] . Зазначила, що вона не знала про існування заочного рішення суду від 24.02.2011 року, а дізналась про нього лише 16.04.2018 року після ознайомлення представника з матеріалами справи. Оскільки в кредитному договорі зазначено, що порука фізичної особи [PERSON] є додатковим забезпеченням зобов`язань по кредитному договору, то, відповідно банку, необхідно спочатку звернутись до [PERSON] щодо задоволення грошового зобов`язання, шляхом звернення стягнення на предмет застави за рахунок особистого майна останньої. Зазначає про те, що 11.11.2010 року [PERSON] повідомила, що Кредитний договір від 21.07.2010 року, що був укладений між нею та банком погашено, у зв`язку з чим, її зобов`язання за договором від 21.07.2008 року припинені. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, повідомлялась про час та місце слухання справи належним чином, представник відповідача надав заяву про розгляд справи за їх відсутності, в задоволенні позовних вимог просили відмовити. В матеріалах справи наявні пояснення, підписані представником відповідача, в яких зазначено, що вони просять відмовити в задоволенні позовних вимог. Вказав, що платіжне доручення не є доказом зарахування грошових коштів на рахунок отримувача. Приєднана заява не засвідчена належним чином, а тому матеріали справи не містять належних доказів, які підтверджували факт отримання відповідачем кредитних коштів. Також до позовної заяви приєднана незасвідчена копія листа-претензії №10015/3876 на ім`я [PERSON] . Досудове або будь-яке повідомлення на адресу поручителів про виникнення заборгованості за кредитним договором у матеріалах справи відсутнє. Крім того, позивачем не доведено факт виконання банком умов договору поруки щодо досудового повідомлення поручителів. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені факти та відповідні їм правовідносини: Згідно до Договору № М-089-08-ФО від 21.07.2008 року укладеного між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», в особі Філії «Слобожанське РУ», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит`та [PERSON] остання отримала кредит у сумі 10 000,00 дол. терміном до 21.07.2010 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 21 % процентів річних. Згідно до наданої довідки про розрахунок заборгованості за кредитним Договором № М-089-08-ФО-21 від 21.07.2008 року станом на 26.03.2010 року, заборгованість за кредитом склала 9 988,99 дол. США (що є еквівалентом 79 212,69 грн.) та 120 533,97 яка складається із: - строкова заборгованість за кредитом -2 642, 41 дол.США ( що еквівалентно 20 954,31 грн); - прострочена заборгованість за кредитом -5 625,97 дол.США (що еквівалентно 44 613,94 грн); - строкова заборгованість за процентами -120,58 дол.США, (що еквівалентно 956,20 грн); - прострочена заборгованість по процентам -1 600,03 дол.США (що еквівалентно 12 688,24 грн); - пеня за прострочення погашення кредиту - 95 356,79 гривень, - пеня за прострочення погашення процентів - 25 177,18 гривень, Відповідно до Договору поруки № М-089/1-08-П-21 від 21 липня 2008р року, поручитель [PERSON] , зобов`язується перед кредитором - ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», в особі Філії «Слобожанське РУ», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит`відповідати за виконання позичальником всіх його зобов`язань в повному обсязі, що виникають із кредитного договору № М-089-08-ФО-21 від 21.07.2008 року. Відповідно до Договору поруки № М-089/2-08-П-21 від 21 липня 2008 року, поручитель [PERSON] , зобов`язується перед кредитором - ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», в особі Філії «Слобожанське РУ», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит», відповідати за виконання позичальником всіх його зобов`язань в повному обсязі, що виникають із кредитного договору № М-089-08-ФО-21 від 21.07.2008 року. На виконання ухвали про витребування доказів від 30.11.2020 року ТОВ «ФК «Гефест» було надано: належним чином засвідчена копія Договору поруки №М-89/1-08-П-21 від 21.07.2008 року укладеного між [PERSON] та ВАТ «Банк Фінанси та Кредит», належним чином засвідчена копія Кредитного договору №М-089-08-ФО-21 від 21.07.2008 року укладеного між [PERSON] , та ВАТ «Банк Фінанси та Кредит», копія свідоцтва та ордеру. Відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 Цивільного кодексу України). Згідно із частиною першою статті 633 Цивільного кодексу України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України у постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13. Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16. Як з`ясував суд, відповідач [PERSON] належним чином не виконує передбачені договором зобов`язання, внаслідок чого станом 26.03.2010 року заборгованість за кредитом склала 9 988,99 дол. США (що є еквівалентом 79 212,69 грн.) та 120 533,97 яка складається із: - строкова заборгованість за кредитом -2 642, 41 дол.США ( що еквівалентно 20 954,31 грн); - прострочена заборгованість за кредитом -5 625,97 дол.США (що еквівалентно 44 613,94 грн); - строкова заборгованість за процентами -120,58 дол.США, (що еквівалентно 956,20 грн); - прострочена заборгованість по процентам -1 600,03 дол.США (що еквівалентно 12 688,24 грн); - пеня за прострочення погашення кредиту - 95 356,79 гривень, - пеня за прострочення погашення процентів - 25 177,18 гривень Таким чином, оскільки фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, належних та допустимих доказів на спростування зазначеного суду не надано, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача суму заборгованості. Щодо стягнення солідарної заборгованості з поручителів, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. За змістом частин першої, другої статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання. Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора. При цьому за загальним правилом порука припиняється саме після закінчення строку, встановленого в договорі поруки, і лише у разі, якщо такий строк не визначено в договорі, то застосовується строк для припинення поруки визначений ч.4 ст.559 ЦК України. Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 цього Кодексу) повинні застосовуватись і до поручителя. Таким чином, можна зробити висновок, що в разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначене періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Такий висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постановах від 17.09.2014 у справі № 6-53цс14, від 20.04.2016 у справі № 6-2662цс15, від 29.03.2017 у справі № 6-3087цс16. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.06.2018 у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18) не вбачала підстав для відступлення від вказаних висновків Верховного Суду України. Згідно п.6.2 Договорів поруки- цей договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами та діє до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань. Тобто, сторони встановили строк дії договору поруки, а саме визначили, що порука припиняється після повного виконання прийнятих на себе зобов`язань. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок повернути позику частинами ( з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому. Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, [PERSON] не виконувала щомісячні обов`язки по поверненню грошових коштів за Договором № М-089-08-ФО-21 від 21.07.2008 року. З наданого розрахунку заборгованості вбачається, що [PERSON] 25.12.2008 року було внесено 246,89 дол. США в рахунок погашення тіла кредиту та 09.10.2009 року 84 дол.США в рахунок погашення процентів за користування кредитом. Відповідно до п. 3.2 Кредитного договору № М-089-08-ФО-21 від 21.07.2008 року позичальник зобов`язується повністю повернути кредитні ресурси отримані за договором до 21 липня 2010 року. З позовом про солідарне стягнення з поручителів [PERSON] та [PERSON] повної суми заборгованості позивач звернувся лише 22.07.2010 року, тобто з пропуском шестимісячного строку пред`явлення до них вимоги. Строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може. У постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14 зроблено висновок, що «виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем)». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18) вказано, що Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком у справі № 6-53цс14 і не вбачає підстав для відступлення від нього. Враховуючи наведене, суд не вбачає підстав для стягнення з [PERSON] та [PERSON] заборгованості в солідарному порядку. Крім того, з матеріалів справи не вбачається та стороною позивача не доведено належними доказами, що відповідачам [PERSON] та [PERSON] взагалі направлялись вимоги (претензії) про погашення заборгованості за користування кредитними коштами. Доказів укладення між Банком і поручителями додаткових угод, які б збільшували строк поруки до суду не надано і судом не встановлено. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому суд вважає, що сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідача [PERSON] . На підставі викладеного та

Outcome: partial