Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-09 00:00:00

21 лютого 2020 року позивач звернулась до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. У своїй позовній заяві позивач посилається на те, що відповідно до ордера на жиле приміщення № 87 від 06 грудня 1976 року, виданого на підставі рішення дирекції і профспілки заводу імені К. Лібкнехта, квартира [ADDRESS] була надана громадянці [PERSON] (його матері), складом сім`ї 3 особи, в тому числі донька [PERSON] , син [PERSON] . Рішенням виконавчого комітету Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради від 21.11.2014 р. №284 «Про зміни умов договору найму житлових приміщень» особистий рахунок на квартиру [ADDRESS] відкрито на позивача і на теперішній час він виступає наймачем квартири. Згідно з довідкою №5051 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, зареєстровано дві особи: [PERSON] [INFO] і [PERSON] [INFO] , який є чоловіком сестри позивача. При цьому, [PERSON] за адресою своєї реєстрації не проживає з 1990 року, та його реєстрація в квартирі [ADDRESS] має формальний характер, з часу вибуття жодного разу не навідувався, в квартирі відсутні його речі. Враховуючи, що відповідач добровільно не бажає знятися з реєстрації, просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, за адресою: [ADDRESS] . Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Мачуського О.М. для розгляду справи. Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Мачуського О.М. від 16 березня 2020 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позов та зазначила, що позивач зареєстрований та мешкає в квартирі [ADDRESS] . Відповідач теж зареєстрований у даній квартирі, однак з 1990 року там не мешкає. Відповідач у судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України, будь-яких заяв, заперечень, клопотань до суду не надав, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. ст. 280-282 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. В судовому засіданні під час допиту в якості свідка, [PERSON] пояснив, що він є сусідом позивача, який проживає в квартирі [ADDRESS] . У вказаній квартирі відповідач не мешкає достатньо довгий час, приблизно 20 років. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] зазначила, що відповідач є її колишнім чоловіком, з яким вона проживала за адресою: [ADDRESS] . Разом з тим, відповідач вже тривалий час - з 1990 року у вказаній квартирі не проживає. Заслухавши думку учасників, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд доходить наступного висновку. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено,що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлено, що відповідно до копії ордеру на житлову площу в № 87 та списку осіб, заселених за ордером з правом на площу, [PERSON] , на право зайняття з сім`єю - дочкою [PERSON] , сином [PERSON] , надано житлову площу за адресою: [ADDRESS] , площею 23.5 кв.м. У відповідності до витягу з рішення Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради виконавчого комітету №284 від 21.11.2014р. про зміну умов договору найму житлових приміщень - змінились умови договору найму: у зв`язку зі смертю [PERSON] особовий рахунок на двокімнатну квартиру [ADDRESS] відкрити на її сина - [PERSON] складом сім`ї з 10 осіб, у т.ч.: сестра - [PERSON] , племінниця - [PERSON] , племінниця - [PERSON] , племінниця - [PERSON] , племінниця - [PERSON] , племінник - [PERSON] , племінниця - [PERSON] , племінниця - [PERSON] , чоловік сестри - [PERSON] . Відповідно до довідки №5051 від 03 травня 2019 року, виданої Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур, [PERSON] , у тому, що він, як наймач та [PERSON] , який є чоловіком сестри, зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Факт того, що відповідач з 1990 року фактично не мешкає за адресою: [ADDRESS] , підтверджується показами свідків [PERSON] , [PERSON] та актами, затвердженими начальником КП «Житлове господарство Самарського району» ДМР від 03.05.2019 року, 01.11.2019 року, 09.12.2019 року, 09.01.2020 року, 03.02.2020 року, а також не оспорювалось відповідачем під час судового розгляду справи. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Стаття 71 ЖК України встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім"ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як роз`яснено у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил ст. 89 ЦПК України щодо оцінки доказів. Таким чином, ключовою обставиною, встановлення якої є необхідним для правильного вирішення цього спору, є наявність чи відсутність поважних причин відсутності відповідача у жилому приміщенні понад строки, встановлені ст.71 ЖК України. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, встановлено, що відповідач [PERSON] , не проживає у спірній квартирі понад встановлений законом строк. При цьому, суду не надано доказів на підтвердження необхідності збереження за відповідачем права користування житлом, поважності причин не проживання у даній квартирі чи встановлення про вчинення йому перешкод у користуванні цим житловим приміщенням. Таким чином, позовні вимоги позивача про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, за адресою: [ADDRESS] , є обґрунтованим та законним способом захисту порушених прав та інтересів, а тому суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є тим обґрунтованим, допустимим та законним способом захисту порушених прав та інтересів і підлягають задоволенню, оскільки відповідач без поважних причин не проживає за адресою: [ADDRESS] понад шести місяців, а тому втратив право користування вказаним житловим приміщенням. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню розмір судових витрат, сплачених позивачем при зверненні з позовною заявою до суду, а саме судовий збір у розмірі 840,8 грн.

Outcome: approved