Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-06 00:00:00

13.05.2021 до Деснянського районного суду м. Чернігова надійшла позовна заява (з урахуванням уточнень від 25.05.2021, 02.07.2021) представника позивача [PERSON] - адвоката Замури Л.П. до Управління освіти Чернігівської міської ради, в якій позивач просить: - визнати незаконним наказ Управління освіти Чернігівської міської ради від 16.01.2021 №6-к про звільнення [PERSON] з посади спеціаліста 1 категорії централізованої бухгалтерії управління освіти Чернігівської міської ради, відповідно до пункту 2 статті 36 КЗпП України,\~у зв`язку із закінченням строкового трудового договору; - зобов`язати відповідача змінити формулювання підстави звільнення [PERSON] у наказі Управління освіти Чернігівської міської ради №6-к від 16.01.2021, зазначивши: "Звільнити від виконання посадових обов`язків [PERSON] з посади спеціаліста централізованої бухгалтерії управління освіти Чернігівської міської ради, з 18.01.2021 на час проходження військової служби в особливий період із збереженням посади та середнього заробітку відповідно до частини третьої статті 119 КЗпП України»; - стягнути з Управління освіти Чернігівської міської ради на користь [PERSON] середній заробіток починаючи з 18.01.2021. Позовна заява мотивована тим, що з 17 січня 2019 року позивач перебувала у трудових відносинах з відповідачем та займала посаду спеціаліста централізованої бухгалтерії управління освіти Чернігівської міської ради за строковим трудовим договором на час відсутності основного працівника. 16.01.2021 позивач звернулася до відділу кадрової та юридичної роботи управління освіти Чернігівської міської ради із заявою про увільнення від виконання посадових обов`язків у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом з 18.01.2021 із збереженням посади і середнього заробітку. Проте, наказом від 16.01.2021 №6-к її звільнено з посади на підставі пункту 2\~статті 36 КЗпП України, у зв`язку\~з перериванням\~декретної відпустки\~та виходом\~на роботу\~основного працівника. Вважає, що її звільнено незаконно, оскільки відповідач не мав права звільнити працівника, прийнятого на військову службу за контрактом під час дії особливого періоду, який діяв в Україні на час укладення нею контракту, і діє до цього часу, до його закінчення, а тому на період проходження військової служби на неї поширюються гарантії, встановлені\~статтею 119 КЗпП України, тобто зберігається місце роботи та середній заробіток в установі, в якій вона працювала на момент призову. Також, вважає, що строк звернення до суду нею не пропущено, оскільки трудову книжку отримано нею 20.01.2021, аналогічну позовну заяву вперше було подано до суду в лютому 2021 року, яку ухвалою суду від 15.04.2021 було залишено без розгляду без урахування заяв позивача та її представника щодо можливості відкладення розгляду справи у зв`язку з наявністю поважних причин неявки в судове засідання. Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 17.05.2021 позовну заяву залишено без руху та запропоновано позивачеві в триденний строк з дня отримання копії ухвали усунути вказані в ній недоліки. 25.05.2021, на виконання вимог ухвали судді від 17.05.2021 про залишення позовної заяви без руху, позивачем усунуто недоліки позовної заяви. Ухвалою судді від 26.05.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 14.06.2021. 14.06.2021 розгляд справи відкладено на 01.07.2021, у зв`язку з клопотанням представника відповідача. 18.06.2021 представник відповідача подав відзив, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. Зокрема, у відзиві на позовну заяву відповідач посилається на те, що [PERSON] звільнено із займаної посади через закінчення строку трудового договору, що передбачено пунктом 2 статті 36 КЗпП України, у зв`язку з перериванням декретної відпустки та виходом на роботу основного працівника. Оскільки основним працівником [PERSON] 15.01.2021 подано заяву про достроковий вихід з відпустки з 18.01.2021, то строк дії трудового договору, укладеного з [PERSON] , закінчився 16.01.2021, тобто у робочий день, що передує дню виходу основної працівниці з такої відпустки. Приймаючи до уваги безумовне право жінки на повернення з відпустки на своє місце роботи (посаду), Управлінням освіти Чернігівської міської ради правомірно виданий наказ про звільнення [PERSON] на підставі пункту 2 статті 36 КЗпП України. Твердження позивача, що закінчення строку дії трудового договору встановлено конкретною датою 24.10.2021, та його звільнення до її настання є порушенням вимог пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України, є хибними, оскільки вказаний у наказі про прийняття [PERSON] на роботу строк, безпосередньо пов`язаний з обставиною перебуванням основного працівника [PERSON] у відпустці по догляду за дитиною до досягненню нею трирічного віку. Вихід основного працівника з відпустки до моменту досягнення дитиною трирічного віку є передбаченим законом правом, а тому допускає звільнення тимчасового працівника у будь-який час у зв`язку із закінченням строку трудового договору. При цьому трудове законодавство не передбачає можливості перебування на одній посаді двох осіб одночасно. Тобто, у разі переривання відпустки працівником, припинення трудових відносин з іншим працівником, що тимчасово займав відповідну посаду або виконував роботу на період такої відпустки, є автоматичним і не підлягає будь-якому додатковому погодженню. Щодо можливості увільнення позивача від роботи зазначає, що оскільки трудові відносини між Управлінням освіти Чернігівської міської ради та [PERSON] були припинені 16.01.2021, підстав для увільнення [PERSON] з 18.01.2021 від виконання посадових обов`язків у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом та збереження посади і середнього заробітку в Управління освіти Чернігівської міської ради не було. Наказ про звільнення був виданий у повній відповідності до вимог чинного законодавства про працю, а його припинення обумовлено умовами самого договору. Також вказує на пропущення позивачем строку звернення до суду за вирішенням трудового спору та відсутність належних і допустимих доказів пропуску такого строку. 01.07.2021 розгляд справи відкладено на 07.07.2021, у зв`язку з клопотанням представника позивача. Представником позивача адвокатом Замурою Л.П. подано відповідь на відзив, в якому остання не погоджується з доводами відповідача, вважає їх такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим просить позов задовольнити. 07.07.2021 оголошено перерву в судовому засіданні до 06.09.2021, у зв`язку з витребуванням доказів. У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала. Заслухавши пояснення позивача, представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що 16.01.2019 згідно наказу «Про прийняття на посаду» від 16.01.2019 № 6-к [PERSON] було прийнято на посаду спеціаліста централізованої бухгалтерії Управління освіти Чернігівської міської ради за строковим трудовим договором з 17.01.2019 на час відсутності основного працівника [PERSON] , а [PERSON] відповідно надана відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 16.01.2019 по 24.10.2021 (а.с. 14). 15.01.2021 до Управління освіти Чернігівської міської ради звернулась [PERSON] із заявою на ім`я начальника Управління освіти Чернігівської міської ради, в якій просила перервати її відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 18.01.2021 та приступити до роботи з повним робочим днем (а.с. 82), у зв`язку з чим 16.01.2021 відповідачем видано наказ «Про вихід на роботу [PERSON] » від 16.01.2021 № 5-к (а.с. 83), а також наказ «Про звільнення [PERSON] » від 16.01.2021 № 6-к у зв`язку із закінченням строку трудового договору (пункт 2 статті 36 КЗпП України) (а.с. 84-85). Відповідно до пункту 2 статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23 КЗпП України), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення. Згідно з пунктом 4 статті 4 Закону України «Про відпустки» установлюються такі види відпусток: соціальні відпустки: відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону). Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про відпустки» після закінчення відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами за бажанням жінки їй надається відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Також згідно з частиною 3 статті 179 КЗпП України за бажанням матері або батька дитини одному з них надається відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з виплатою за ці періоди допомоги відповідно до законодавства. Згідно з частиною третьою статті 18 Закону України «Про відпустки» жінка має право використати відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку повністю або частинами. Тривалість відпустки не обумовлена лише досягненням дитиною трирічного віку, вона може бути скорочена, або збільшена у випадках, передбачених законом на підставі заяви працівника, якому надається такий вид відпустки. Також, законодавством не встановлено терміну попередження роботодавця про переривання відпустки для догляду за дитиною та достроковий вихід на роботу. Отримання відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею певного віку є гарантованим державою правом особи, яке вона може реалізувати шляхом дострокового припинення відпустки у будь-який час перебування у відпустці для догляду за дитиною. Оскільки основним працівником [PERSON] 15.01.2021 подано заяву про достроковий вихід з відпустки з 18.01.2021, то строк дії трудового договору укладеного з [PERSON] закінчився 16.01.2021, тобто у робочий день, що передує дню виходу основної працівниці з такої відпустки. Враховуючи вищенаведені норми законодавства, обставини справи та приймаючи до уваги безумовне право жінки на повернення з відпустки на своє місце роботи (посаду), Управлінням освіти Чернігівської міської ради правомірно виданий наказ про звільнення [PERSON] на підставі пункту 2 статті 36 КЗпП України. Твердження позивача, що закінчення строку дії трудового договору встановлено конкретною датою 24.10.2021 року, та його звільнення до її настання є порушенням вимог пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України, є хибними, оскільки вказаний у наказі про прийняття [PERSON] на роботу строк, безпосередньо пов`язаний з обставиною перебуванням основного працівника [PERSON] у відпустці по догляду за дитиною до досягненню нею трирічного віку. Доводи позивача про те, що [PERSON] дізналася про необхідність виходу на роботу лише 19.01.2021, в порушення вимог частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом ЦПК України) не підтверджені будь-якими доказами. Натомість, відповідачем наданий витяг з Табелю використання робочого часу, згідно з яким [PERSON] відпрацювала повний робочий день. Наданий позивачем звукозапис розмови невідомих осіб суд не бере до уваги як недопустимий доказ. Крім того, даний доказ поданий з порушенням припису частини другої статті 100 ЦПК України, відповідно до якої електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги". Вихід основного працівника з відпустки до моменту досягнення дитиною трирічного віку є передбаченим законом правом, а тому допускає звільнення тимчасового працівника у будь-який час у зв`язку з закінченням строку трудового договору. При цьому трудове законодавство не передбачає можливості перебування на одній посаді двох осіб одночасно. Тобто, у разі переривання відпустки працівником, припинення трудових відносин з іншим працівником, що тимчасово займав відповідну посаду або виконував роботу на період такої відпустки, є автоматичним і не підлягає будь-якому додатковому погодженню. У постанові від 26.12.2018 у справі №640/498/17-ц Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду дійшов висновку, що припинення трудового договору по закінченні строку не потребує заяви чи якогось волевиявлення працівника. Свою волю на укладення строкового трудового договору він вже виразив, коли писав заяву про прийняття на роботу за строковим трудовим договором. Одночасно він виразив і волю на припинення такого трудового договору по закінченні строку, на який він був укладений. Відповідно до статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у\~статті 116\~цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. З [PERSON] був проведений розрахунок (а.с. 96), однак у день звільнення 16.01.2021 [PERSON] відмовилась від отримання трудової книжки, про що складений акт від 16.01.2021 (а.с. 86). На виконання вимог статті 47 КЗпП України управлінням освіти Чернігівської міської ради було направлено рекомендований лист про необхідність отримати трудову книжку та направлено копію наказу про звільнення (а.с. 88-89). Лист отримано 19.01.2021, про що свідчить відповідна відмітка на поштовому відправленні. Крім того, позивачем особисто отримано трудову книжку 20.01.2021 про що свідчить запис у книзі обліку руху трудових книжок і вкладишів до них (додаток № 13). Щодо увільнення позивача від роботи судом з`ясовано, що 16.01.2021 до відділу кадрової та юридичної роботи Управління освіти Чернігівської міської ради звернулася [PERSON] із заявою про увільнення від виконання посадових обов`язків у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом з 18.01.2021 із збереженням посади і середнього заробітку. До заяви додавалася довідка Військової частини [NUMBER] № 8 від 16.01.2021 про те, що [PERSON] приймається на військову службу за контрактом з 18.01.2021 (а.с. 91). Згідно статті 119 КЗпП України за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до\~Закону України\~"Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Зі змісту статті 119 КЗпП України убачається, що підставою для застосування вищевказаних гарантій є, зокрема, укладений контракт на проходження військової служби. 16.01.2021 позивачем не було надано відповідачеві\~чинний контракт на проходження військової служби. Згідно довідок Військової частини [NUMBER] № 8 від 16.01.2021 та № 41 від 15.02.2021 вбачається, що [PERSON] станом на 16.01.2021 розглядалась на атестаційній комісії військової частини [NUMBER] щодо прийняття на військову службу за контрактом на військову службу та була прийнята лише 18.01.2021. Відповідно контракт про проходження громадянами України військової служби у Національній гвардії України на посадах осіб рядового складу укладеного між Міністерством внутрішніх справ України та [PERSON] укладений 18.01.2021. Контракт позивачем був наданий Управлінню освіти Чернігівської міської ради лише 20.01.2021 (а.с. 93, 94). [PERSON] з`явилася за отриманням трудової книжки 20.01.2021 з одночасним поданням заяв про долучення до заяви від 16.01.2021 копії витягу з наказу командира Військової частини [NUMBER] Національної гвардії України від 18.01.2021 № 10 та копії контракту про проходження громадянами України військової служби у Національній гвардії України на посадах осіб рядового складу укладеного між Міністерством внутрішніх справ України та [PERSON] від 18.01.2021 (а.с. 93, 94). Оскільки трудові відносини між Управлінням освіти Чернігівської міської ради та [PERSON] були припинені 16.01.2021, підстав для увільнення [PERSON] з 18.01.2021 від виконання посадових обов`язків у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом та збереження посади і середнього заробітку, в Управління освіти Чернігівської міської ради не було. Наказ про звільнення був виданий у повній відповідності до вимог чинного законодавства про працю, а його припинення обумовлено умовами самого договору. Щодо пропущеного строку для звернення з позовом суд зазначає наступне. За правилами пункту 2 частини першої статті 232 КЗпП України безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, зміну дати і формулювання причини звільнення, оплату за час вимушеного прогулу або виконання нижчеоплачуваної роботи, за винятком спорів працівників, вказаних у\~частині третій статті 221\~і\~статті 222\~цього Кодексу. Відповідно до статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення. У разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки (стаття 234 КЗпП України). Позивачем особисто отримано трудову книжку 20.01.2021, про що свідчить запис у книзі обліку руху трудових книжок і вкладишів до них (а.с. 98-100). 22.01.2021 [PERSON] звернулася до Деснянського районного суду м. Чернігова з аналогічним позовом. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 15.04.2021 позовну заяву [PERSON] до Управління освіти Чернігівської міської ради про зміну підстав та формулювання причин звільнення, стягнення середнього заробітку залишено без розгляду, у зв`язку з неявками позивача та її представника у судові засідання без поважних причин. Дана ухвала не оскаржувалася та набрала законної сили. Даний позов [PERSON] надійшов до суду 13.05.2021, тобто через 23 дні після спливу тримісячного строку на звернення з позовом. Крім того, з моменту постановлення зазначеної ухвали позивач мала 5 днів для звернення з даним позовом у встановлений законом строк, проте не скористалася цим без поважних причин. Доводи позивача та її представника про те, що вони не отримали ухвалу суду про залишення позову без розгляду суд не бере до уваги, оскільки в рішеннях від 28 жовтня 1998 у справі «Осман проти Сполученого королівства» та від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Вказаними рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Отже, позивачем пропущені строки звернення до суду за вирішенням трудового спору, а позивачем та її представником не надано суду належних і допустимих доказів пропуску строку для звернення до суду із позовом з поважних причин. За таких обставин, суд доходить висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed