Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-13 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дніпропетровський завод металоконструкцій ім. І.В. Бабушкіна» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він, [PERSON], був прийнятий на роботу учнем обрубувача зборозварювального цеху № 8 Публічного акціонерного товариства «Дніпропетровський завод металоконструкцій ім. І.В. Бабушкіна», з випробувальним терміном один місяць з 21.02.2013 року, згідно Наказу № 21 від 21.02.2013 року. Наказом начальника відділу кадрів Публічного акціонерного товариства «Дніпропетровський завод металоконструкцій ім. І.В. Бабушкіна» за № 96к від 03 жовтня 2013 року він був звільнений з посади учня обрубувача зборозварювального цеху № 8 Публічного акціонерного товариства «Дніпропетровський завод металоконструкцій ім. І.В. Бабушкіна», згідно п.4 ст. 40 КЗпП України, за прогул без поважної причини. Позивач вважає, що його звільнено незаконно, оскільки він був відсутній 02.10.2013 року на робочому місці по поважній причині, а саме цього дня звертався до Дніпропетровської обласної державної адміністрації із заявою про надання правової допомоги та сприянню припиненню здійснювати протиправні дії адміністрацією підприємства, також, про те, що приховується факт його, [PERSON], травматизму на цьому заводі, про що він завчасно повідомив начальника відділу кадрів, та надав йому талон №. П-18538. Позивач зазначає, що травматизм його полягає у забитті правого ока на виробництві, про що зазначено в листі непрацездатності № 695325 з 10.09.2013 року по 18.09.2013 року. У зв'язку з вищевикладеним, позивач змушений звернутися до суду та просити суд скасувати наказ начальника відділу кадрів Публічного акціонерного товариства «Дніпропетровський завод металоконструкцій ім. І.В. Бабушкіна» № 96к від 03 жовтня 2013 року, як безпідставний та такий що винесено з порушенням законодавства, поновити його, [PERSON], на посаді учня обрубувача зборозварювального цеху № 8 Публічного акціонерного товариства «Дніпропетровський завод металоконструкцій ім. І.В. Бабушкіна», стягнути на користь нього, [PERSON], заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 750 грн. 00 коп. та стягнути моральну шкоду у розмірі 3 000 (три тисячі) грн. 00 коп. Позивач в судовому засіданні надав уточнений позов, який підтримав та просив його задовольнити. Представник відповідача уточнені позовні вимоги не визнав, надав суду заперечення на позов, просив суд у задоволенні позову відмовити з огляду на його безпідставність та необґрунтованість. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Так, судом встановлені наступні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. Судом встановлено, що Наказом № 21 від 21.02.2013 року [PERSON] був прийнятий на посаду учня обрубувача зборозварювального цеху № 8 Публічного акціонерного товариства «Дніпропетровський завод металоконструкцій ім. І.В. Бабушкіна», з випробувальним терміном один місяць з 21.02.2013 року. Судом також встановлено, що Наказом начальника відділу кадрів Публічного акціонерного товариства «Дніпропетровський завод металоконструкцій ім. І.В. Бабушкіна» за № 96к від 03 жовтня 2013 року позивач був звільнений з посади учня обрубувача зборозварювального цеху № 8 Публічного акціонерного товариства «Дніпропетровський завод металоконструкцій ім. І.В. Бабушкіна», згідно п.4 ст. 40 КЗпП України, за прогул без поважної причини (а.с. 7). Частково задовольняючи позовні вимоги суд виходив з наступного. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 43 Конституції України та ст. 5-1 КЗпП України, держава гарантує громадянам правовий захист від незаконного звільнення. За загальним правилом незаконним є звільнення, проведене за відсутності підстав, передбачених чинним трудовим законодавством для припинення трудового договору, або, коли воно проведене з істотними порушеннями порядку звільнення. Згідно з положеннями п. 4 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. При цьому Пленум Верховного Суду України в п. 24 своєї постанови від 6 листопада 1992 року 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів" зі змінами, судам роз'яснив, що при розгляді справ про поновлення на роботі при звільненні за п. 4 ст. 40 КЗпП України - прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Згідно із ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1, 2-5, 7 ст. 40 КЗпП України та пунктами 2 і 3 ст. 41 цього кодексу може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Звільнити порушника трудової дисципліни без попередньої згоди профспілкової організації можна лише у випадках , передбачених ст.43-1 КЗпП України. Відповідно до частини другої та третьої ст.43 КЗпП профспілкова організація, членом якої є працівник, розглядає у 15 - денний строк подання керівника про розірвання трудового договору з працівником. Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з'явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності. Судом встановлено, що вказані вимоги трудового законодавства під час звільнення позивача дотримані не були. Зокрема, судом встановлено, що днем відсутності позивача на робочому місці є 02.10.2013 року, засідання цехового комітету профспілок відбулося вже на наступний день 03.10.2013 року. Із змісту протоколу № 13 від 03.10.2013 року вказаної первинної профспілкової організації вбачається, що позивач, як працівник, не був присутній на такому засіданні, письмової згоди на розгляд такого питання без його присутності матеріали справи не містять (а.с. 54). Всупереч вказаним вимогам матеріального закону, розгляд подання про звільнення позивача не було відкладено до наступного засідання у межах строку визначеного частиною другою ст.43 КЗпП України, а питання про надання згоди на звільнення позивача було вирішено без його присутності на першому ж засіданні. Суд вважає, що означені обставини свідчать про істотність порушення порядку звільнення позивача. Окрім цього, заслуговують на увагу доводи позивача щодо відсутності на робочому місті протягом робочого дня, а саме - 02.10.2013 року із причин, які не можна визнати неповажними. Так, із матеріалів справи вбачається, що 06.09.2013 року під час виконання своїх трудових обов'язків позивач отримав травму у вигляді забиття правого ока. Відповідно до вимог п. 10 Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 р. N 1232 роботодавець, одержавши повідомлення про нещасний випадок, зобов'язаний протягом однієї години передати з використанням засобів зв'язку та протягом доби на паперовому носії повідомлення про нещасний випадок та протягом доби утворити комісію у складі не менш як три особи та організувати проведення розслідування. Як вбачається із звернень відповідача до правоохоронних органів, місцевих органів виконавчої влади України, та Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Дніпропетровській області, адміністрацією Публічного акціонерного товариства «Дніпропетровський завод металоконструкцій ім. І.В. Бабушкіна» акт про розслідування такого нещасного випадку своєчасно складено не було, як і не було видано своєчасно наказ про організування відповідного розслідування. На пропозицію суду будь-яких доказів, які б спростовували обставину наявності випадку виробничого травматизму 06.09.2013 року або створення у вказаний термін відповідної комісії зі сторони відповідача надано не було. Навпаки в матеріалах справи міститься акт № 01 від 10.12.2013 року, відповідно до змісту якого підтверджена обставина нещасного випадку на виробництві 06.09.2013 року через незастосування засобів індивідуального захисту позивачем. Матеріалами справи підтверджено, що 02.10.2013 року позивач був відсутній на робочому місті через необхідність особистого подання відповідних звернень із приводу порушення його трудових прав та приховування виробничого травматизму до вказаних суб'єктів владних повноважень (а.с. 31, 32, 69). Оскільки такі дії позивача перебувають у прямому причинному зв'язку із бездіяльністю адміністрації відповідача щодо своєчасного проведення розслідування нещасного випадку на виробництві та складення відповідного акту (нещасний випадок трапився 06.09.2013 року, а відповідний акт складено лише 10.12.2013 року), та були спрямовані на поновлення порушених прав позивача, суд не може їх визнати такими, що кваліфікуються як відсутність на робочому місті без поважних причин. За вказаних обставин та вимог чинного законодавства, суд доходить висновку, що звільнення відповідача відбулося без належних на те правових підстав та з істотним порушенням порядку звільнення такої особи. Відповідно до вимог ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законних підстав працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає спір. Відтак наказ Публічного акціонерного товариства «Дніпропетровський завод металоконструкцій ім. І.В. Бабушкіна» за № 96/ок від 03.10.2013 року про звільнення із займаної посади [PERSON] на підставі п.4 ч.1 ст. 40 Кодексів законів про працю підлягає скасуванню із поновленням [PERSON] на посаді учня обрубувача зборозварювального цеху № 8 Публічного акціонерного товариства «Дніпропетровський завод металоконструкцій ім. І.В. Бабушкіна» з 03.10.2013 року. Окрім цього, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Для визначення розміру середньої заробітної плати, яка підлягає стягненню з відповідача за вказаний період за час вимушеного прогулу позивача з 03 жовтня 2013 року до дня винесення судом рішення, суд виходить з Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, а відтак, суд бере виплати заробітної плати позивача за останні два відпрацьовані ним календарні місяці його роботи, що передували його звільненню з роботи. Оскільки середньомісячний заробіток позивача за вказаний період складає 1668 грн. 02 коп., а середньоденний заробіток дорівнює 50 грн. 54 коп., то з відповідача підлягає стягненню на користь позивача заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 8 288 грн. 56 коп. Однак, при розгляді справи та винесенні рішення по суті спору, суд керується вимогами ст. 11 ЦПК України відповідно до змісту якої суд розглядає справи виключно в межах заявлених вимог та на підставі доказів, поданих сторонами. Таким чином, не зважаючи на те, що заявлена позивачем до стягнення сума середнього заробітку у розмірі 750 грн. 00 коп. є меншою, ніж це встановлено в ході судового розгляду, суд вважає, що вимоги позову в цій частині мають бути задоволені саме в розмірі позовних вимог заявлених позивачем, що кореспондується із вказаними вимогами ст.11 ЦПК України щодо диспозитивності цивільного судочинства та неприпустимості виходу судом за межі позовних вимог із власної ініціативи. Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди із Публічного акціонерного товариства «Дніпропетровський завод металоконструкцій ім. І.В. Бабушкіна» на користь позивача, то суд вважає за необхідне задовольнити частково, з огляду на нижченаведене. У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 р. №4 зазначено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, якщо наявні порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплата належних йому грошових сум тощо), які призвели до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і потребують від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок відшкодувати моральну (немайнову) шкоду покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності. Вирішуючи питання про розмір грошового відшкодування моральної шкоди на користь позивача, суд, враховуючи характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних, душевних, психічних і фізичних страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення), приходить до висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди ґрунтуються на законі та підтверджуються належними та допустимими доказами по справі. Разом з цим, з огляду на характер немайнових витрат, зважаючи на те, що в результаті винних дій відповідача порушено нормальний уклад життя позивача, суд визнає заявлений розмір моральної шкоди у загальному розмірі 3 000 (три тисячі) грн. 00 коп. завищеним та надмірним, у зв'язку з чим, виходячи з принципів розумності та справедливості, вважає за можливе позовні вимоги про стягнення моральної шкоди задовольнити частково в розмірі 500 (п'ятсот) грн. 00 коп. на користь позивача. У зв'язку з тим, що позивач в силу п.1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, то в силу ст.ст.81, 88 ЦПК України, з Публічного акціонерного товариства «Дніпропетровський завод металоконструкцій ім. І.В. Бабушкіна» на користь держави пропорційно до розміру задоволених позовних вимог необхідно стягнути судові витрати по справі у вигляді судового збору в розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

Outcome: partial