Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду зі вказаним вище позовом. Позивач зазначив, що 04.08.2008 року придбав у [PERSON] автомобіль марки ВАЗ 21113, 2004 року випуску, № [NUMBER], реєстраційний № [NUMBER], зареєстрований МРЕВ м.Харкова 25.05.2004 року за 25 000 грн. 00 коп. за довіреностю від 04.08.2008 року щодо розпорядження та користування автомобілем, також [PERSON] надав позивачу 04.08.2008 року розписку про отримання грошових коштів у розмірі 25 000 грн. 00 коп. за вищезазначений автомобіль. Позивач зауважує, що в такому випадку фактично мова йшла про купівлю-продаж автомобіля, а не про представництво за довіреністю. Надалі зазначає позивач, 02.05.2013 року представниками ДАІ було складено акт № 199 огляду та тимчасового затримання транспортного засобу на підставі постанови Орджонікідзевського ВДВС ХМУЮ та передано транспортний засіб на тимчасове зберігання [PERSON]; 04.05.2013 року було складено акт ВП № 33082219 опису та арешту майна державним виконавцем Орджонікідзевського ВДВС ХМУЮ Близнюковим Ю.В. на підставі виконавчого листа № 2-158, виданого 20.04.2012 року Орджонікідзевським районним судом м.Харкова. Позивач, посилаючись на ст. ст. 321, 328 ЦК України, просив визнати за ним право власності на зазначений автомобіль та виключити його з-під арешту. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з"явився, повідомлявся про дату та місце розгляду справи належним чином, заяв, заперечень не надав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, третьої особи, вивчивши матеріали справи, дослідив наявні докази по справі, суд не знаходить підстав для задоволення позову. Судом встановлено, що позивачем не набувалося право власності на автомобіль ВАЗ 21113, 2004 року випуску, № [NUMBER], реєстраційний № [NUMBER], зареєстрований МРЕВ м.Харкова 25.05.2004 року. До матеріалів справи в якості доказу на підтвердження своїх вимог позивачем надано копії : 1) довіреність [PERSON], що уповноважує [PERSON] експлуатувати та розпоряджатися належним йому автомобілем ВАЗ 21113, 2004 року випуску, № [NUMBER], реєстраційний № [NUMBER], зареєстрований МРЕВ м.Харкова 25.05.2004 року; 2) постанова про заміну відповідального зберігача від 07.05.2013 року Орджонікідзевського ВДВС ХМУЮ за виконавчим листом № 2-158, виданим 20.04.2012 року Орджонікідзевським районним судом м.Харкова, стягував АКБ «Форум», згідно якої змінено відповідального зберігача на автомобіль ВАЗ 21113, №? [NUMBER] на [PERSON]; зареєстрований МРЕВ м.Харкова 25.05.2004 року; 3) довідка ЗАТ КБ « Приватбанк» № 130 від 01.08.2008 року про погашення [PERSON] кредиту за договором від 26.05.2004 року та зняття ВАЗ-21113, [NUMBER] з обліку; 4) розписка [PERSON] про отримання оплати за автомобіль ВАЗ-21113, [NUMBER] від [PERSON] у розмірі 25 000,00 грн.; 5) акт опису та арешту майна (ВАЗ-21113, [NUMBER]) від 04.05.2013 року за виконавчим листом № 2-158 від 20.04.2012 року, виданим Орджонікідзевським районним судом м.Харкова, стягувач АКБ «Форум»; перевіривши зміст яких, суд вважає такими, що не доводять ні факту набуття позивачем права власності на автомобіль ВАЗ-21113, [NUMBER] , ні підстав для визнання за позивачем такого права, ні підстав для звільнення зазначеного майна з-під арешту. Відповідно до ч.1 ст. 60 Закону України « Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Суд відмовляє в задоволенні вимог позивача про визнання за ним права власності на автомобіль ВАЗ-21113, державний номер [NUMBER] та виключення його з акту опису та арешту майна від 04.05.2013 року складеного головним державним виконавцем Орджонікідзевського відділу ДВС ХМУЮ Близнюковим Ю.В., так як такі вимоги позивача не підтвердженні жодним відносним та допустимим доказом. Таким чином, закон вимагає від позивача надання суду доказів того, що майно, на яке накладено арешт, належить йому, а не боржникові, є підстави для визнання за ним права власності на таке майно, у зв'язку з чим є підстави для звільнення такого майна з-під арешту. Зазначених обставин позивач не довів, чим не виконав вимог ст. 10 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed