Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-01 00:00:00

13 березня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], про стягнення аліментів. У заяві зазначала, що перебуває у шлюбі з відповідачем, який зареєстрований 18 квітня 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Радехівського РУЮ Львівської області, актовий запис № 28. За час перебування в шлюбі у сторін народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають разом з позивачкою та перебувають на її повному утриманні. На протязі року сторони проживають окремо, контактів не підтримують. Відповідач не бере участі у вихованні дітей. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Позивачка сама не має змоги утримувати дітей, оскільки ніде не працює, а тому змушена ставити питання про стягнення аліментів з відповідача. Посилаючись на вищенаведене, просила суд постановити рішення про стягнення із відповідача аліментів на утримання дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень, починаючи з дня подачі заяви і до повноліття дітей. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала в повній мірі, покликавшись на обставини викладені в позовній заяві, просила позов задовольнити, стягнувати аліменти в твердій грошовій в розмірі по 500 гривень на кожну дитину. Відповідач в судове засідання не з"явився, причин неявки суду не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про розгляд справи. Тому, згідно з ст.224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідача в заочному порядку, на підставі наявних доказів, які знаходяться у матеріалах справи, чого не заперечила позивач в судовому засіданні. Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити із наступних міркувань. Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд встановив, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, який зареєстровано 18 квітня 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Радехівського РУЮ Львівської області, актовий запис № 28. (а.с.3). Від даного шлюбу у сторін народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.4,5). Сторони проживають окремо. Діти проживають разом із позивачкою та перебувають на повному її утриманні, що підтверджується довідкою виданою виконкомом Половецької сільської ради Радехівського району Львівської області за № 169 від 13.03.2014 року (а.с.7). Як визначено ст.155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності і не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, обов'язок надавати утримання неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років, покладається на батьків. Виходячи з норм вказаної статті, приймаючи до уваги, що неповнолітні діти проживають разом із позивачкою та перебувають на повному її матеріальному утриманні і домовленості між нею та відповідачем про способи виконання обов'язку утримувати дітей не досягнуто, суд вважає вимоги позивачки про стягнення із відповідачів аліментів на утримання неповнолітніх дітей є правомірними. Згідно із ч.1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Оскільки відповідач не приймає участі у вихованні дітей, не надає матеріальної допомоги, тому з нього слід стягувати аліменти в примусовому порядку. Визначаючи розмір аліментів, судом враховано те, що діти потребують матеріальної допомоги, а відповідач є працездатними та може таку надати. У зв»язку з тим, що відповідач є працездатного віку, тому суд прийшов до висновку, що стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей у розмірі по 500 гривень щомісячно на кожну дитину, починаючи з 13 березня 2014 року і до досягнення дітьми повноліття, буде відповідати інтересам дітей, обставинам справи і вимогам закону. Враховуючи вищенаведене, вимоги Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»; обов'язок обох батьків утримувати дітей до досягнення повноліття; суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є законними та обґрунтованими, а відтак підлягають до задоволення. У відповідності із вимогами ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне судові витрати стягнути із відповідача.

Outcome: approved