Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-21 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON], який вони зареєстрували 04.09.2005 р. у Ходорівській міській раді Жидачівського району Львівської області, актовий запис № 57. За час подружнього життя у них народилася одна дитина: син [PERSON], [INFO]. Спільне проживання припинили через різні погляди на життя. Відповідач не поважав позивачку як дружину, часто влаштовував сімейні сварки без будь-яких на те підстав, зловживав спиртними напоями. Відносини між ними поступово погіршувалися та призвели до повного припинення спільного проживання з літа 2013 року. З того часу жодних спроб відновити шлюбні відносини не було, тому позивачка просить шлюб розірвати. В судовому засіданні [PERSON] вимоги, викладені в позовній заяві, повністю підтримала. При реєстрації розірвання шлюбу просила залишити їй набуте у шлюбі прізвище "[PERSON]". Неповнолітнього сина просила залишити на її вихованні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явився, однак подав заяву в якій позовні вимоги визнав, просив шлюб розірвати та справу слухати у його відсутності. Заслухавши позивачку, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER], яке видано Ходорівською міською радою Жидачівського району Львівської області 04.09.2005 року, вбачається, що цього дня зареєстрували шлюб [PERSON] та [PERSON], якій після державної реєстрації шлюбу присвоєно прізвище [PERSON] (а.с.7). Відповідно ст.24 СК України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому ч.3 та ч.4 ст.56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування подружжя до збереження шлюбних стосунків чи їх припинення є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Судом встановлено, що відносини між сторонами не склалися, вони не спілкуються, не підтримують ніяких відносин, із літа 2013 року не проживають спільно, фактично сімейні відносини між сторонами відсутні. Позивач та відповідач не мають бажання зберегти сім'ю та перебувати у шлюбі надалі через відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги, втрату почуттів. Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст.111 СК України, є недоцільним і суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Отже, встановивши об'єктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст.112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через втрату почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобов'язань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сім'ї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності подружжя один перед одним, як того вимагає ст.55 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має важливе значення, бажання зберегти сім'ю у позивача відсутнє, що є підставою для розірвання шлюбу, оскільки перешкод, передбачених ч.2 ст.110 СК України, для цього не встановлено. Відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, суд відповідно до ч.1 ст.160 СК України, визначається за згодою батьків, які погодили, що дитина проживатиме з матір"ю. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України у зв"язку із задоволенням позову, суд приходить до висновку, що із відповідача слід стягнути на користь позивача понесені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 243,6 грн..

Outcome: approved