Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-20 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до Нікопольської міської територіальної громади в особі Нікопольської міської ради про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом та встановлення юридичного факту належності заповіту. Свої вимоги мотивують тим, що 17 листопада 1996 року померла їхня мати [PERSON], яка до дня смерті проживала та була зареєстрована за адресою: [INFO]. За життя мати розпорядилась належним їй майном та 08 вересня 1993 року склала заповіт, посвідчений старшим державним нотаріусом Першої Нікопольської державної нотаріальної контори [PERSON], реєстровий № 1-4165, згідно якого належний їй житловий будинок з надвірними будівлями розташований по вул. Гагаріна, буд. 67 в м. Нікополь Дніпропетровської області, заповідала - [PERSON] та [PERSON] позивачам по справі. При цьому в даному заповіті їхні прізвища були зазначені неправильно, а саме зазначено «Беспалій Надії Іванівні» та «Беспалому Сергію Івановичу». Цей заповіт мати за життя не змінювала і не скасовувала, що підтверджується відміткою в заповіті від 06 травня 1997 року. В передбачений законом строк 06 травня 1997 року вони звернулися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті матері. Однак, через брак коштів та черги в нотаріальній конторі процес переоформлення спадщини розпочали лише в 2015 році. Державний нотаріус переглянула їхні документи та повідомила, що реєстрацію права власності на 5/8 частин домоволодіння за правовстановлюючим документом матері - рішенням суду від 08 грудня 1971 року було проведено з порушенням чинного законодавства, а тому державна нотаріальна контора не має можливості видати свідоцтва про право на спадщину за заповітом. У звязку з чим, 11 вересня 2015 року державним нотаріусом Другої Нікопольської державної нотаріальної контори [PERSON] було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії з причини, що в написанні прізвищ померлої та позивачів в різних документах існують розбіжності, а саме мається різне написання прізвища «Безпала» та «Беспала». Тому, на даний час вони змушені звернутися до суду з заявою, в якій просять суд встановити юридичний факт, що заповіт, складений [PERSON] на імя [PERSON] та [PERSON], посвідчений 08 вересня 1993 року старшим державним нотаріусом Першої Нікопольської державної нотаріальної контори [PERSON], реєстровий № 1-4165, дійсно належить їм. Визнати за [PERSON] право власності на 5/16 частин домоволодіння, яке складається з житлового будинку літ. А загальною площею 61,3 кв.м., житловою площею 35,8 кв.м., житлового будинку літ. Б загальною площею 50,9 кв. м., житловою площею 31,5 кв.м., надвірних будівель: вбиральні літ. В, гараж літ. Г, гараж літ. Д, сарай літ. Е, спорудження № 1-5, І, у порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON], померлої 17 листопада 1996 року Визнати за [PERSON] право власності на 5/16 частин домоволодіння, яке складається з житлового будинку літ. А загальною площею 61,3 кв.м., житловою площею 35,8 кв.м., житлового будинку літ. Б загальною площею 50,9 кв.м., житловою площею 31,5 кв.м., надвірних будівель: вбиральні літ. В, гараж літ. Г, гараж літ. Д, сарай літ. Е, спорудження № 1-5, І, у порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON], померлої 17 листопада 1996 року. В судове засідання позивачі не зявились, від них до суду надійшли заяви в яких просять розгляд справи проводити за їх відсутності, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити (а.с.62-63). Представник Нікопольської міської ради в судове засідання не з"явилася, з позовними вимогами ознайомлена, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала, проти задоволення позову не заперечує (а.с.64). Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Як встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] доводяться дітьми [PERSON] про що свідчить свідоцтва про народження (а.с.9-10). 17 листопада 1996 року померла [PERSON], про що в книзі реєстрації смертей зроблений відповідний актовий запис №1978 (а.с.7). За життя померла розпорядилась належним їй майном та 08 вересня 1993 року склала заповіт, посвідчений старшим державним нотаріусом Першої Нікопольської державної нотаріальної контори [PERSON], реєстровий № 1-4165, згідно якого належний їй житловий будинок з надвірними будівлями розташований по вул. Гагаріна, буд. 67 в м. Нікополь Дніпропетровської області, заповідала своїм дітям - [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). Даний заповіт за життя не змінювався і не скасовувався, що підтверджується відміткою на заповіті від 06 травня 1997 року. Однак, як вбачається з матеріалі справи померла заповідала належне їй майно «Беспалій Надії Іванівні» та «Беспалому Сергію Івановичу». 06 травня 1997 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті матері, однак через брак коштів процес переоформлення спадщини розпочали лише в 2015 році. 11 вересня 2015 року державним нотаріусом Другої Нікопольської державної нотаріальної контори [PERSON] було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії з причини, що в написанні прізвищ матері та позивачів в різних документах існують розбіжності, а саме мається різне написання прізвища «Безпала» та «Беспала» (а.с.5-6). На підставі ст.ст.10,60,61 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ч.2\~ст.256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до вимог статей\~548\~та\~549 ЦК УРСР\~ (був чинним на момент виникнення правовідносин) спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців із дня її відкриття вчинив одну з дій, передбачених цією статтею: фактично вступив в управління або володіння спадковим майном чи подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Тобто, фактичне прийняття протягом зазначеного строку частини спадкового майна свідчить про прийняття спадщини в цілому. Так, судом встановлено, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у порядку спадкування за заповітом та у передбачений законом строк позивачі маючи намір успадкувати спадкове майно звернулися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, що підтверджується спадковою справою №261/1997 року від 17 листопада 1996 року (а.с.38-55). Тому у суду сумніву не викликає той факт, що померла [PERSON] заповідала належне їй майно своїм дітям [PERSON] та [PERSON], а тому суд приймає до уваги ту обставину, що позивачі фактично прийняла спадщину після смерті матері у порядку передбаченим чинним законодавством. Таким чином, приймаючи до уваги вищенаведене і рекомендації, викладені у\~Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», а також те, що позивачі опікаються спадковим майном, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved