Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-03 00:00:00

В вересні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] акціонерного товариства «Криворізький завод гірночого обладнання» про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров'я, посилаючись на те, що працював з 08.04.2002р. по 04.08.2015р. на [PERSON] акціонерному товаристві «Криворізький завод гірночого обладнання» обрубувачем, зайнятим на обробці лиття наждаком і ручним способом (молотами, зубилом, пневмоінструментом), термообрубувальної дільниці, що підтверджується відповідними записами у трудовій книжці . Працюючи понад 13 років обрубувачем в термообрубувальному цеху Відповідача постійно наражався на шкідливі та небезпечні для здоровя фактори. Доводилось виконувати обрубки, обпилювання, зачищення і вирубки обрубним пневматичним молотком чи зубилом вручну, абразивними колами поверхні виливок від заток, припливів, пригару піску, заусенців, літників та інших нерівностей на внутрішніх поверхнях у незручних для роботи місцях у вимушеній позі, зовнішніх поверхонь відповідальних деталей для дотримання заданих розмірів, вирубки дефектів у складних деталях і виливках в особливо незручних важкодоступних місцях по шаблонах і лекалах, видалення залишків стрижнів і каркасів з виливок. З 2009р. періодично одержував амбулаторне та стаціонарне лікування, що підтверджується Виписними-епікризами №1535/354, №3962/1096. За останній рік стан здоровя значно погіршився, відбулися загострення, стало сильніше турбувати оніміння верхніх кінцівок, почастішали напади побіління пальців рук на холоді. У звязку із загостренням хвороби з 10.10.2014р. був направлений на обстеження з підозрою на професійний характер захворювання до Українського НДІ промислової медицини м. Кривого Рогу, де згідно висновку (протоколу) №643 від 29.04.15р. даного закладу, в нього були виявлені професійні захворювання, а саме: - вібраційна хвороба першого-другого ступеня, від дії локальної вібрації з синдромом вегетативно-сенсорної полінейропатії, двобічним плечолопатковим періартрозом (ПФС першого-другого ступеня), деформуючим остеоартрозом ліктьових суглобів (ПФ першого ст.); - радикулопатія попереково-крижова з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями больовим синдромом, Відповідно до повідомлення про виявлене у позивача професійне захворювання Відповідачем проведено розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, про що 12.06.2015 року\~було складено акт за формою П-4. Згідно пункту 17 Акту, причиною виникнення професійного захворювання стало перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу: В наслідок отримання професійного захворювання йому завдано моральної шкоди, яка полягає в тому, що він зазнав внутрішніх страждань щодо неможливості ведення звичайного життя, яким я жив до захворювання, порушення стосунків з оточуючими людьми. Також, зазнаю душевних та фізичних страждань в наслідок втрати здоров'я та працездатності, втрати нормальних життєвих зв'язків. Просив стягнути з [PERSON] акціонерного товариства «Криворізький завод гірночого обладнання» на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 121 800,00грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] акціонерного товариства «Криворізький завод гірночого обладнання» в [PERSON] в судове засідання не зявився, про день і час розгляду справи повідомлений належним чином, просив розглядати справу в його відсутність. Вислухавши представника позивача, вивчивши письмові матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню, за таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], 13.11.1967р.н., працював з 08.04.2002р. по 04.08.2015р. на [PERSON] акціонерного товариства «Криворізький завод гірночого обладнання» обрубувачем, зайнятим на обробці лиття наждаком і ручним способом (молотами, зубилом, пневмоінструментом), термообрубувальної дільниці, що підтверджується відповідними записами у трудовій книжці . Працюючи понад 13 років обрубувачем в термообрубувальному цеху Відповідача постійно наражався на шкідливі та небезпечні для здоровя фактори. Доводилось виконувати обрубки, обпилювання, зачищення і вирубки обрубним пневматичним молотком чи зубилом вручну, абразивними колами поверхні виливок від заток, припливів, пригару піску, заусенців, літників та інших нерівностей на внутрішніх поверхнях у незручних для роботи місцях у вимушеній позі, зовнішніх поверхонь відповідальних деталей для дотримання заданих розмірів, вирубки дефектів у складних деталях і виливках в особливо незручних важкодоступних місцях по шаблонах і лекалах, видалення залишків стрижнів і каркасів з виливок. При цьому, внаслідок недосконалості технології оброблення литва, мали місце порушення режимів експлуатації ручного обрубувального інструменту, що в свою чергу призводило до підвищених параметрів виробничої локальної вібрації.Все це призвело до того, що вже через два роки роботи на підприємстві (з 2004р.) почалися болі та оніміння в руках, побіління пальців рук на холоді, мерзлякуватість, судоми, ниючий біль в попереку, утруднена хода. З 2009р. позивач періодично одержував амбулаторне та стаціонарне лікування, що підтверджується Виписними-епікризами №1535/354, №3962/1096. У звязку із загостренням хвороби з 10.10.2014р. позивач був направлений на обстеження з підозрою на професійний характер захворювання до Українського НДІ промислової медицини м. Кривого Рогу, де згідно висновку (протоколу) №643 від 29.04.15р. даного закладу, в нього були виявлені професійні захворювання, а саме: - вібраційна хвороба першого-другого ступеня, від дії локальної вібрації з синдромом вегетативно-сенсорної полінейропатії, двобічним плечолопатковим періартрозом (ПФС першого-другого ступеня), деформуючим остеоартрозом ліктьових суглобів (ПФ першого ст.); - радикулопатія попереково-крижова з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями больовим синдромом, Згідно з даними рентгенобстеження який проводив Криворізький медичний діагностичний центр виявлено РГ ліктьових суглобів. Деформація та артроз ліктьових суглобів 0-1 ст. Рг кистей, Деформаційний артроз пясткові-фалангових та п/запясткових суглобів 0-1 ст. (склероз суглобових поверхонь). В дистальній фаланзі 2 пальця лівої кисті є ділянка остеосклерозу 0,2мзв . Відповідно до повідомлення про виявлене у позивача професійне захворювання Відповідачем проведено розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, про що 12.06.2015 року\~було складено акт за формою П-4. Згідно пункту 17 Акту, причиною виникнення професійного захворювання стало перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу: Умови праці обрубувача в термообрубувальному цеху за рівнем виробничої локальної вібрації відносяться до 3 класу 2 ступеня шкідливості до 3 класу 1 ступеня шкідливості (дослідження проводилось для атестації робочих місць за умовами праці Українським науково дослідним інститутом безпеки праці та екології в гірничорудній та металургійній промисловості в 2010 році.) Вібрація локальна, коректований еквівалентний рівень віброшвидкості в дБ: 116 при гранично допустимому до 112. Крім того, в останньому абзаці 1 сторінки Виписки-екікризу №1535/354 зазначено що, згідно наданої СГХ умов праці Криворізького міського управління ГУ Держсанепідемслужби у Дніпропетровській області №2/2-11-3/725 Позивач наражався на дію крім підвищеного рівня локальної вібрації, отримував статичне навантаження. Величина статичного навантаження за зміну при утриманні вантажу двома руками становила 104000кг/с при нормі 70000кг/с. Також, наражався на підвищений шум у розмірі 96 дБА при нормі 80 дБА та пилу 8,3 мг/м3 при нормі 4,0 мг/м3. Таким чином, Відповідачем були порушені права позивача на безпечні і нешкідливі умови праці. За висновком МСЕК від 28.07.2015р. позивачу встановлена стійка втрата професійної працездатності в розмірі 30% - вібраційна хвороба, що підтверджується довідкою серії 12ААА № 014616 та 3 група інвалідності, що підтверджується довідкою серії 10 ААГ №034095. \~У зв'язку із захворюванням змінився спосіб життя позивача та його якість, оскільки з 2004р. він змушений постійно звертатись до закладів охорони здоров'я через погіршення самопочуття в зв'язку з біллю у всьому тілі чи кінцівках, підвищену втомлюваність при незначному навантаженні. Такий стан потребує постійного контролю з боку лікарів та постійних фінансових затрат на придбання медикаментів, та профілактики подальших загострень, що завдає йому значних моральних страждань. Позивачу завдано моральної шкоди, яка полягає в тому, що він зазнав внутрішніх страждань щодо неможливості ведення звичайного життя, яким він жив до захворювання, порушення стосунків з оточуючими людьми. Також, зазнає душевних та фізичних страждань в наслідок втрати здоров'я та працездатності, втрати нормальних життєвих зв'язків. У відповідності до ст. 153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизму, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Власник або уповноважений ним орган не вправі вимагати від працівника виконання роботи, поєднаної з явною небезпекою для життя, а також в умовах, шо не відповідають законодавству про охорону праці. У разі неможливості повного усунення небезпечних і шкідливих для здоров'я умов праці власник або уповноважений ним орган зобов'язаний повідомити про це орган державного нагляду за охороною праці, який може дати тимчасову згоду на роботу в таких умовах. У відповідності до ст. 158 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний вживати заходів щодо полегшення і оздоровлення умов праці працівників шляхом впровадження прогресивних технологій, досягнень науки і техніки, засобів механізації та автоматизації виробництва, вимог ергономіки, позитивного досвіду з охорони праці, зниження та усунення запиленості та загазованості повітря у виробничих приміщеннях, зниження інтенсивності шуму, вібрації, випромінювань тощо. Аналогічні вимоги передбачені ст. 21 ЗУ «Про охорону праці». Вина підприємства полягає в тому, що згідно діючого законодавства - статті 13 Закону України «Про охорону праці», підприємство зобов'язано було створити безпечні і нешкідливі умови праці. Вказаною нормою, передбачено, що роботодавець за невиконання вимог ст. 13 несе безпосередню відповідальність. Оскільки позивач втратив своє здоров'я, та працездатність з вини підприємства, відповідач по справі повинен відшкодувати позивачу моральну шкоду. Винним у заподіянні позивачу фізичної і моральної шкоди є підприємство - Приватне акціонерне товариство «Криворізький завод гірночого обладнання», що у порушенні діючого на той час законодавства не створило не шкідливі і безпечні умови праці, не виконувало передбачені законом і нормативними актами норми і права охорони праці, гігієнічні регламенти і нормативи, не приймало заходів для облегшення або зменшення впливу шкідливих факторів на робочих місцях. Факт провини підприємства підтверджується актом розслідування профзахворювання, ввід 12 червня 2015 року, копіями виписок з амбулаторної картки позивача. Вказані документи свідчать про зв'язок противоправної поведінки і шкоди, яка завдана позивачу як суб'єкту трудових правовідносин. Згідно ч.1 ст. 237-1 КЗпП України «відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться, якщо порушення його законних прав призвело до моральних страждань, утрати нормальних життєвих звязків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя». Оскільки професійне захворювання виникло в позивача внаслідок порушення адміністрацією підприємства, де він працював, що воно саме і визнало в акті розслідування, норм з безпеки праці під час виконання трудових обовязків, то заподіяна моральна шкода випливає з трудових правовідносин і має відшкодовуватися роботодавцем, який не створив безпечних умов праці. За висновком МСЕК від 28.07.2015 року позивачу була встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 30 % та 3 група інвалідності з 20 липня 2015 року до 01 серпня 2016 року.. Таким чином в наслідок отримання професійних захворювань позивач став інвалідом, не має змоги вести звичне життя, тому що змушений постійно перебувати на обліку у ЛПЗ, приймати ліки, бо без них його стан погіршується і він взагалі не може вести нормальне життя. Отже отримані професійні захворювання вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого побуту та життя в цілому. У позивача на підставі висновку МСЕК від 28.07.2015 року виникло право на відшкодування моральної шкоди. Ст. 13 Закону України «Про охорону праці» передбачає,що роботодавець зобовязаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів,а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Отже, з аналізу зазначених норм закону витікає, що до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв'язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять_до такого юридичного складу. Вказане свідчить про те, що закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов'язку власника відшкодувати моральну шкоду. В судовому засіданні знайшли своє підтвердження доводи позивача про те, що він переносить як фізичні так і моральні страждання викликані ушкодженням здоров'я в наслідок отримання хронічного професійного захворювання, одержання тимчасової, а потім стійкої втрати працездатності при виконанні трудових обов'язків. Таким чином, заподіяне позивачу з вини підприємств захворювання викликає в нього фізичні і моральні страждання, порушило звичний для нього спосіб життя, вимагає додаткових зусиль для організації свого життя, для підтримки здоров'я, порушило нормальні життєві зв'язки внаслідок неможливості продовження активного цивільного життя, унаслідок порушення відносин з оточуючими людьми. 3 01 квітня 2001 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Одним із завдань цього Закону та обов'язку Фонду соціального страхування було відшкодування моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, застрахованим та членам їх сімей від нещасних випадків. Законами України про Державний бюджет на 2006 рік та 2007 рік, зупинялась дія, в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей, абзацу 4 ст. 1, підпункту «є» ч, 1 ст. 21, ч. З ст. 28, ч. З ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Крім цього, Законом від 28.12.2007 року № 107 з п. З Прикінцевих положень виключені слова, які свідчили про відшкодування за умов, зазначених у цьому пункті, моральної (немайнової) шкоди потерпілим на виробництві та членам їх сімей, і водночас доповнено цей пункт таким абзацом: «відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припиняється з 01 січня 2008 року». 23.02.2007 року був ухвалений Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про загальнообовязкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання які спричинили втрату працездатності". Зокрема даним законом про зміни до базового Закону передбачено вилучення з Закону ст.ст. 1, 21, 28, 34, 35 норми, щодо обовязку Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професіональних захворювань України виплачувати грошову суму за моральну шкоду потерпілому, внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання. Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення №20-рп/2008 (справа про страхові виплати) зазначив, що положеннями п. 1, абзацу 3 п. 5, п. 9, абзацу 3 п. 10, п.11 розділу 1 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 року №717, скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Проте, Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 1167 Цивільного кодексу України та ст. 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавством розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. З огляду на викладене, Конституційний Суд України не вбачає підстав для визнання неконституційними положень п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що спірні правовідносини виникають із трудових правовідносин. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до вимог ст.153 КЗпП України, акту форми П-4 від 12 червня 2015 року, розслідування хронічного професійного захворювання, виписки із історії хвороби [PERSON] суд вважає, що вищевказані докази свідчать про доведеність не забезпечення відповідачем-підприємством під час праці на підприємстві позивача якісних та безпечних умов праці. Відповідно до вимог ст. 23 Цивільного кодексу України кожна особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя. У звязку з професійним захворюванням змінився спосіб та якість життя позивача, що завдає йому моральних страждань. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної( немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Отже, враховуючи те, що позивачу 28.07.2015 року встановлено 30% втрати професійної працездатності в наслідок хронічного професійного захворювання і 3 група інвалідності, а також враховуючи характер захворювання, пов'язаних з заподіянням ушкодження здоровю фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, час роботи позивача на підприємстві 13 років 4 місяці і наслідків, що наступили, вік позивача (48 років) та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що слід позовні вимоги позивача задовольнити частково, а саме в розмірі 15\~000 гр. На підставі ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України , ст.10, 11, 60, 88, 209 ч.3, 212, 213-214, 218 ЦПК України, суд -

Outcome: approved