Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-31 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], за участю третьої особи: Органу опіки та піклування Черкаської селищної ради Слов'янського району Донецької області про позбавлення батьківських прав та встановлення опіки, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з ним зареєстровані та мешкають його онуки [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], їхньою матір'ю є його донька [PERSON], батьком [PERSON] є [PERSON], який помер [INFO], Свідоцтво про смерть від 10 вересня 2009 року, актовий запис №38, запис про батька [PERSON] виконано відповідно до ст. 135 Сімейного кодексу України зі слів матері і формально батьком записана неіснуюча людина на прізвище матері - [PERSON]. Тобто в обох онуків єдиний з батьків на даний момент є відповідач. З травня 2013 року відповідач покинула на нього своїх дітей та виїхала до м. Горлівка Донецької області та з цього ж часу не займається вихованням дітей, не цікавиться їх розвитком, не надає жодної матеріальної допомоги, а через деякий час взагалі перестала телефонувати йому та дітям, та лише зрідка відповідає на його телефонні дзвінки. На теперішній час виникла нагальна потреба та є всі підстави для позбавлення відповідача батьківських прав та призначення його опікуном дітей з огляду на наступне. У житті дітей постійно виникає потреба надання до школи батьківської згоди (опікуна) з різних питань, тоді як він, як дідусь, формально позбавлений цього права, хоча фактично виховує онуків. Без встановлення опіки він не може оформити на дітей ніяку державну і грошову допомогу, і йому дуже важко за власний кошт забезпечувати їх всім необхідним. Згідно характеристики Черкаської ЗОШ №1, де навчається [PERSON], дитина мешкає з ним та його дружиною і знаходиться на повному його забезпеченні, матір до школи не з'являється, вихованням дитини не займається та не допомагає йому. Згідно Акту обстеження житлово-побутових умов будинку, онуки постійно мешкають з ним, матір не цікавиться їх вихованням та не допомагає йому в цьому, в будинку є всі умови для проживання дітей. Згідно медичних висновків, довідок нарколога та психіатра він є здоровим, протипоказань для призначення опікуном не має, до кримінальної відповідальності не притягався, має постійний дохід - заробітну плату за основним місцем роботи близько 4000 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 164 Сімейного кодексу України мати може бути позбавлена батьківських прав, якщо ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Вважає, що є всі підстави для позбавлення відповідача батьківських прав, призначення його опікуном та стягнення на його користь аліментів на утримання дітей. Просить суд ухвалити рішення, яким позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно її малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON] [INFO]. Призначити його, [PERSON], опікуном малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Стягнути з [PERSON] на його, [PERSON], користь аліменти на утримання малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 всіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. 01 червня 2018 року до суду надав Заяву, в якій він просить суд розглянути справу без його участі та задовольнити позовні вимоги ( а.с.42). Представник позивача [PERSON] - адвокат [PERSON], який діє на підставі Договору щодо надання правової допомоги та представництва інтересів від 20 квітня 2018 року, в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. 01 червня 2018 року до суду надав Заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги [PERSON] підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити (а.с. 43). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена про час і місце судового розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомила. У відповідності до ч.7 ст. 128 ЦПК України «У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: - юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань; - фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.» Відповідно до ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. Згідно до ч.11 ст. 128 ЦПК України «Відповідач, третя особа, свідок зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи». Сторони та інші особи, які беруть участь у справі зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Оголошення на офіційному веб-сайті Слов'янського міськрайонного суду Донецької області про виклик до судового засідання відповідача [PERSON] було опубліковано на офіційному веб-сайті Слов'янського міськрайонного суду Донецької області 20 травня 2018 року (а.с.35) і тому з 20 травня 2018 року відповідач [PERSON] вважається належним чином повідомленою про дату, час та місце судового розгляду справи. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідач повідомлений у встановленому порядку (належним чином) про час і місце судового розгляду справи не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача ( представника позивача), вважає можливим відповідно до правил ч.1 ст. 280 ЦПК України вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Відповідач [PERSON] своєчасно і належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, від неї не надійшло повідомлення про причини неявки, не використала наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача (представника позивача), відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Черкаської селищної ради Слов'янського району Донецької області - Фоменко Т.В., яка діє на підставі Довіреності № 03-02/501 від 01 червня 2018 року, до судового засідання не з'явився, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи (а.с. 34). 01 червня 2018 року від представника третьої особи - Органу опіки та піклування Черкаської селищної ради Слов'янського району Донецької області - Фоменко Т.В., яка діє на підставі Довіреності № 03-02/501 від 01 червня 2018 року надійшла Заява, в якій вона просить суд розглянути справу без її участі, не заперечує проти задоволення вимог позивача (а.с.41). Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], за участю третьої особи: Органу опіки та піклування Черкаської селищної ради Слов'янського району Донецької області про позбавлення батьківських прав та встановлення опіки підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. У відповідності до ст. 165 Сімейного Кодексу України « Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина…» та п. 18 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. В судовому засіданні встановлено та підтверджено Свідоцтвом про народження, серія [NUMBER], виданого 17 травня 2006 року Виконкомом Олександрівської сільської ради Слов'янського району Донецької області, що відповідач по справі - [PERSON], є матір'ю, а [PERSON] - батьком дитини [PERSON], [INFO] (а.с. 17). Також, зі Свідоцтва про народження, серія [NUMBER], виданого 09 лютого 2012 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції у Донецькій області, вбачається, що відповідач по справі - [PERSON], є матір'ю дитини [PERSON], [INFO] (а.с. 18). Зі Свідоцтва про смерть, серія [NUMBER], виданого 10 вересня 2009 року Виконкомом Олександрівської сільської ради Слов'янського району Донецької області вбачається, що [PERSON], помер [INFO], про що зроблено відповідний актовий запис № 38 ( а.с.20). Діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], зареєстровані та проживають разом з [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS], що підтверджується записами Домової книги для прописки громадян, що проживають у будинку (а.с.22-25). З Довідки № 02-19/1402 від 30 травня 2018 року, виданою Черкаським селищним головою Падалка С.В., вбачається, що [PERSON], [INFO], також зареєстрована за адресою: [ADDRESS], однак фактично не проживає за місцем реєстрації з травня 2013 року ( а.с.21). За таких обставин, суд вважає, що позивач [PERSON] вправі звернутися до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення її батьківських прав відносно її малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30 березня 2007 року „ Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" „Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного Кодексу України." Діти [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] не досягли 18 річного віку. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці». Аналогічні положення викладені і в ст. 150 Сімейного Кодексу України. Статтею 150 Сімейного Кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров"я дитини, забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, що принижують людську гідність дитини. Відповідно до ст. 10 Закону України „Про охорону дитинства", кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканість та захист гідності. Дисципліна і порядок сім"ї мають забезпечуватися на принципах, що ґрунтуються на взаємоповазі, справедливості і виключають приниження честі та гідності дитини. Держава здійснює захист дитини від: усіх форм фізичного і психічного насильства, образи, недбалого і жорстокого поводження з нею, у тому числі з боку батьків або осіб, які їх замінюють. Згідно з ст. 164 Сімейного Кодексу України „ Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: - ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; Верховний Суд України в ч. 2 п. 16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року розтлумачив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХП від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до статті 9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов'язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм насильства, образи чи зловживань, відсутності належного піклування чи недбалого І брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи. В п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, а крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. З інформації, викладеної у Характеристиці на [PERSON], [INFO], учня 5 класу Черкаської загальноосвітньої школи №1, складеної Директором школи Кисельовою О.М. та класним керівником Сніговим П.В., з якої вбачається, що [PERSON] має хороший фізичний і розумовий розвиток, має середній рівень навчальних досягнень. Вихованням хлопця займаються бабуся та дідусь, мати відмовилась від сина, але рідні цікавляться навчанням та вихованням [PERSON], систематично відвідують батьківські збори (а.с. 16). У суду немає підстав ставити під сумнів інформацію, викладену у Характеристиці на [PERSON], складену Директором Черкаської загальноосвітньої школи №1 - Кисельовою О.М. та класним керівником дитини - Сніговим П.В., оскільки факти, викладені в ній відповідачем належним чином не спростовані. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року за № 789-Х11, дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість вимагає спеціального захисту, турботи, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач по справі - мати [PERSON], проживає окремо від своїх малолітніх дітей (а.с.18). Матеріальну допомогу дітям не надає, не спілкується з ними, участі у їх вихованні не приймає, не цікавиться їх навчанням, навичками та уподобаннями, їх життям, успіхами та труднощами, їх схильностями та здібностями. Відповідач не виявляє щодо [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], батьківського піклування, фактично самоусунувшись від виконання своїх батьківських обов'язків. Статтею ст. 150 Сімейного кодексу України від 10 січня 2002 року визначені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: - батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; - батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; - батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Жодної участі у вихованні дітей, відповідач не бере. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача, що підтверджено в судовому засіданні об'єктивними доказами. Тобто, суд приходить до висновку, що [PERSON] не бере жодної участі у вихованні дітей, жодним чином не цікавиться їх життям, не бере ніякої участі в їх розвитку та вихованні, не спілкується з ними в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення та взагалі не цікавиться життям дітей. Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Проте, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Жодного батьківського обов'язку щодо виховання дитини, спілкування з ним та утримання відповідач не виконує. Так, ст. 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: - ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п.п. 7,15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, тощо, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками». Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. З матеріалів справи не встановлено, що позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав не сприятиме інтересам дітей -[PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Згідно з частиною шостою ст. 19 СК України, суд може не погодитися з Висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Із Висновку № 449/03-02 від 30 травня 2018 року Органу опіки та піклування виконкому Черкаської селищної ради про можливість/ неможливість позбавлення батьківських прав [PERSON] вбачається, що комісією встановлено, що з травня місяця 2013 року [PERSON] покинула своїх малолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], на своїх батьків та виїхала до м. Горлівка і з цього часу фактично не цікавиться їх долею, не приймає ніякої участі у вихованні та матеріальному забезпеченні, навіть не телефонує батькам. Дітьми опікується дідусь з бабусею, які фактично займаються їх вихованням, створили всі необхідні умови для життя онуків, матеріально утримують та забезпечують дітей продуктами харчування, одягом, взуттям, іншими необхідними речами. Станом на 30 травня 2018 року [PERSON] на території Черкаської селищної ради не проживає, життям та долею дітей не переймається, ніяких стосунків з дітьми та своїми рідними не підтримує, ситуація в родині не змінилась. Орган опіки та піклування виконкому Черкаської селищної ради, вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно її малолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], як таку, що тривалий час ухиляється від виконання батьківських обов'язків, та призначити опікуном малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], дідуся дітей - громадянина [PERSON], [INFO], який зареєстрований та проживає сумісно з ними за адресою: [ADDRESS], та має всі умови для їх виховання (а.с.38-39). З урахуванням цих обставин та встановлених фактів, суд погоджується з Висновком Органу опіки та піклування виконкому Черкаської селищної ради Слов'янського району Донецької області № 499/03-02 від 30 травня 2018 року. Положенням ч. 1 ст. з Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України передбачено, що при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, при цьому, малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своїми батьками. Суд вважає, що матеріали справи містять достовірні відомості, які свідчать про навмисне та злісне невиконання відповідачем своїх обов'язків по вихованню своїх дітей, оскільки протягом тривалого часу відповідач не проявляє відносно дітей належної турботи та уваги, не приймає участі у їх вихованні та утриманні, не піклується про стан їх здоров'я та розвитку, не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, хоча зобов'язаний це робити та має таку можливість. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року Держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. З огляду на ці обставини та на підставі відомостей, які характеризують особу відповідача, її ставлення до дітей, суд вважає доцільним позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], оскільки це сприятиме інтересам дітей. На підставі наданих сторонами доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], обґрунтовані, відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, та виходячи з інтересів дітей та конкретних обставин справи, суд вважає можливим позбавити батьківських прав відповідача відносно її малолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч.3 ст.60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Зі змісту ст.18 Конвенції про права дитини вбачається, що батьки у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У відповідності до ст.55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров'я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов'язки. У відповідності до ст.62 ЦК України опіка або піклування встановлюються за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування, або за місцем проживання опікуна чи піклувальника. Згідно зі ст.63 ЦК України опікуна або піклувальника призначає орган опіки та піклування, крім випадків, встановлених ст.60 цього Кодексу. Так, з Подання № 03-02/500, наданого 30 травня 2018 року Органом опіки та піклування Черкаської селищної ради Слов'янського району Донецької області вбачається, що Орган опіки та піклування Черкаської селищної ради Слов'янського району Донецької області вирішив надати згоду на призначення опікуном [PERSON], [INFO] над малолітніми дітьми [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 37). Відповідно до ст. 244 Сімейного Кодексу України опікуном, піклувальником дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа. При призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини. Відповідно до ст. 249 Сімейного Кодексу України опікун, піклувальник зобов'язаний виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, психічний, духовний розвиток, забезпечити одержання дитиною повної загальної середньої освіти. Опікун, піклувальник має право самостійно визначати способи виховання дитини з урахуванням думки дитини та рекомендацій органу опіки та піклування. Таким чином, виходячи з норм цивільного та сімейного законодавства, опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов'язки опікуна чи піклувальника. Так, зі Свідоцтва про народження, серія [NUMBER], виданого Виконкомом Черкаської селищної ради Слов'янського району Донецької області, вбачається, що [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO] (а.с. 19). Таким чином, позивач [PERSON] є рідним дідом малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], матір'ю яких є [PERSON], яка є дочкою [PERSON]. Так, з Протоколу засідання ВКК №412 від 12 січня 2018 року Комунальної лікувально - профілактичної установи «Обласна психіатрична лікарня м. Слов'янська», вбачається, що [PERSON] не має психічних та поведінкових розладів. Психіатричні протипоказання до виконання обов'язків опікуна - відсутні (а.с. 13). З сертифікату про проходження профілактичного наркологічного огляду, серія [NUMBER], виданого 10 січня 2018 року Комунальною лікувально - профілактичною установою «Міський наркологічний диспансер м. Слов'янська» вбачається, що у [PERSON], [INFO], наркологічних протипоказань до провадження опікунства не виявлено (а.с. 7). З висновку про стан здоров'я заявника [PERSON], складеного Комунальним закладом «Центр первинної медико-санітарної допомоги» вбачається, що [PERSON] здоровий та може бути опікуном дітей (а.с. 8). Відповідно Довідки Міністерства внутрішніх справ України серії ІАА № 0443656 за обліками Міністерства внутрішніх справ України, [PERSON], [INFO], на території України станом на 20 лютого 2018 року до кримінальної відповідальності не притягується, не знятої чи непогашеної судимості не має, в розшуку не перебуває (а.с.12). З Довідки - характеристики №02-50/31 від 30 березня 2018 року, виданої Головою Черкаської селищної ради Слов'янського району Донецької області, вбачається, що [PERSON] за місцем реєстрації проживає з дружиною [PERSON] та онуками: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. [PERSON] працює машиністом у НСП №9 Слов'янського міжрайводгоспу. За характером врівноважений, спокійний, доброзичливий. За час проживання заяв та скарг на нього від мешканців селища не надходило (а.с. 21 зворот). Оцінюючи зібрані по справі докази, суд вважає, що оскільки [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], позбавлені батьківського піклування, та Висновком № 449/03-02 від 30 травня 2018 року Органу опіки та піклування виконкому Черкаської селищної ради визначено доцільним призначити опікуном малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] позивача - [PERSON], з урахуванням норм ст. 62 ЦК України опіка або піклування встановлюються за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування, або за місцем проживання опікуна чи піклувальника, вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч.3 ст. 166 Сімейного кодексу України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Також з урахуванням вимог ч.2 ст. 182 СК України, необхідно зазначити, що розмір аліментів повинен бути не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі ст. 191 СК України, аліменти з відповідача підлягають стягненню з моменту пред'явлення позову до суду, тобто з 07 травня 2018 року до досягнення дитиною повноліття. Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 5 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до п/п 1 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» (з відповідними змінами) за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1 відсотка від ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» від 07 грудня 2017 року № 2246-VIII прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2018 року складав 1762 грн. Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утриманні малолітніх дітей, а тому з [PERSON] підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 704,80 грн. за позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дітей та 704,80 грн. за позовні вимоги про позбавлення батьківських прав, а всього 1409,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved