Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-25 00:00:00

27 листопада 2021 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом. Свій позов позивач обґрунтовує тим, що у 2020 році він звернувся до Броварської районної державної нотаріальної контори із заявою щодо оформлення договору дарування земельної ділянки, що належить йому на праві особистої власності, яка розташована по [ADDRESS] . Нотаріусом позивачу повідомлено, що у 2003 році постановою державного виконавця виконавчої служби Броварського району від 29.08.2003 року накладений арешт на майно, що йому належить на праві особистої власності у межах суми заборгованості в розмірі 1456 грн. 56 коп. Однак, незважаючи на те, що борг, у зв`язку із його виконанням був погашено у повному обсязі, арешт з майна не знято, що порушує його законні права та інтереси щодо розпорядження майном, власником якого він є. 01 грудня 2020 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Радзівіл А.Г. прийнято до провадження позовну заяву до розгляду і відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено здійснювати у порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання. 14 травня 2021 року ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області закрито підготовче провадження. Справа призначена до розгляду. В судове засідання позивач не з"явився, просив розгляду проводити й його відсутності. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Суд, дослідивши письмові докази у справі, встановивши відповідні фактичні обставини у справі, та виниклі правовідносини, дійшов висновку про задоволення позову, виходячи із наступного. Відповідно стаття 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно ст.ст. 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 лютого 2002 року позов РКПТМ "Броваритеплокомуненерго" до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію в сумі 2253 грн. 58 коп. задоволено частково, стягнуто заборгованість в сумі 1456 грн. 56 коп. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер витягу: 223133140, від 08 вересня 2020 року, 15:37:03; за [PERSON] зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,0854 га, кадастровий номер 3221255500:01:038:0078, що також підтверджується державним актом на право власності на землю серії КВ виданого на ім`я [PERSON] , на підставі рішення Калитянської селищної ради 7-ої сесії ХХІІ скликання від 20 грудня 1995 року, що розташована на території [ADDRESS] . 29 серпня 2003 року постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження з метою забезпечення виконання виконавчого листа № 2-222 та заборони відчуження майна боржника, накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] [ADDRESS] , а також здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить [PERSON] . Як вбачається із відповіді від 20.10.2020 року за № 76570 виданої Броварським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, зазначено, що згідно перевірки Автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, що надати детальну інформацію щодо зняття арешту з майна, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] не виявляється можливим у зв`язку із закінченням терміну зберігання архівних виконавчих проваджень. Дане виконавче провадження знищено за строком його зберігання, а також запропонованозвернутися до відповідного суду з позовом про визнання права власності на майно і про зняття з нього арешту в порядку п.1 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження". Частина 1 ст.15 ЦК України визначає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положеннями статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має правозвернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Способами захисту свого цивільного права та інтересів можуть бути, серед іншого, припинення дії, яка порушує право. Статтею 1 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Право на звернення до суду на захист цивільних прав та інтересів надано кожній особі та гарантоване, як Конституцією України, так і закріплено в ст. 4 ЦПК України та ст. 15 ЦК України. Зокрема ч. 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Майже аналогічні положення закріплено і в ст. 15 ЦК України . Відповідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Таким чином, зважаючи на вищенаведене суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved