Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] згідно якого просить визнати [PERSON]таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] та позбавити відповідача права користування житловим приміщенням за вищевказаною адресою; зобов'язати Державну міграційну службу України зняти [PERSON] з місця реєстрації, а саме: в квартирі [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. 16.11.2007 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, що в подальшому 09.10.2014 року розірвано на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва у справі № 761/27121/14-ц. Одразу після розірвання шлюбу відповідач не перестав користуватись житлом за адресою: [ADDRESS]. Після розірвання шлюбу відносини з відповідачем погіршились і позивач була вимушена залишити місце проживання та переїхати разом із сином до батьків. Відповідач продовжував проживати у спірній квартирі та, як виявилось згодом, не сплачував за комунальні послуги. Обіцянки щодо пошуку житла не виконував, чим завдав власнику квартири значних труднощів. Вимоги щодо самостійного зняття з реєстрації у квартирі, що належить позивачу [PERSON] ігнорує. Позивач самостійно несе витрати по утриманні житла та позбавлена можливістю розпоряджатись в повному обсязі своєю власністю. Як вказує [PERSON], домовленостей у неї з відповідачем щодо проживання останнього у квартирі [ADDRESS] немає. Відповідач вже протягом більш ніж трьох років без поважних причин не проживає у вищевказаній квартирі. У зв'язку з чим, просить задовольнити позовні вимоги та покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору. Ухвалою Шевченківського районного суд м. Києва від 06 вересня 2018 у справі відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, учасникам процесу роз'яснено право подати заяви по суті справи та заяви з процесуальних питань відповідно до положень чинного ЦПК України. У встановлений судом строк, відповідач будучи повідомленою належним чином, відзив на позов не подала, клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від відповідача також не надходило. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Встановлено , що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу від 04.07.2012 р., посвідчений приватним нотаріусом КМНО Пинзеник О.М. за реєстровим номером № 1201. Як вбачається із свідоцтва про зміну імені від 15 березня 2013 року, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 23, [PERSON] змінила ім'я «[PERSON]» на «[PERSON]». На підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2014 року шлюб зареєстрований 16 листопада 2007 року між [PERSON] та [PERSON] у Відділі реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції в м. Києві, актовий запис № 1496 розірвано. Із довідки про реєстрацію місця проживання, що видана Відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Шевченківської РДА від 30.08.2018 р. вбачається, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Положеннями ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Способами захисту свого цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого, припинення дії, яка порушує. Згідно положень ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 319 ч. 1 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Окрім того, положеннями ст. 391 ЦК України регламентовано, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із ч. 1 ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", - зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Постановою Верховного Суду України у справі № 6-57цс11 від 16.01.2012р. визначено, що вказаний Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, а положення статті 7 цього Закону застосовуються до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Пунктами 33, 34 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" № 5 від 07.02.2014 року передбачено, що відповідно до положень ст.391,396 ЦК України позов про усунення порушень прав, не пов"язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Як зазначає позивач, [PERSON] тривалий час не проживає у [ADDRESS], а є тільки зареєстрованим, що перешкоджає позивачу належним чином користуватись та розпоряджатись даною квартирою. Окрім того, відповідач не несе витрати по сплаті житлово-комунальних послуг, чим завдає позивачу значні труднощі. Домовленостей та відповідних договір про проживання відповідача у спірній квартирі між сторонами не існує. Також, актом, що затверджений директором ПП НТП «УЦНМ» Ковтун С.О. підтверджується факт не [PERSON] в квартирі [ADDRESS]. Під час розгляду справи доказів, які б свідчили про те, що відповідач приймає участь у сплаті комунальних та інших послуг на утримання квартири отримано не було. Таким чином, з огляду на вказані положення закону, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що факт реєстрації відповідача порушує права позивача, як власника квартири, оскільки це створює відповідні перешкоди у користуванні, володінні та розпорядженні власником своїм майном, суд вважає за можливе задовольнити позов в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 74 в буд. 61-А по вул. Щербаківського в м. Києві. З іншого боку вимоги в зняття з реєстраційного обліку відповідача не підлягають задоволенню, зважаючи на недоведеність наявності спору з даного питання, виходячи з наступного. Згідно до положень ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється відповідними органами реєстрації на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Беручи до уваги вищенаведені обставини, з огляду на відсутність доказів наявності спору щодо знятття з відповідача з реєстраційного орбліку, суд приходить до висновку, що така вимога є передчасною. У відповідності до положень ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial