Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-21 00:00:00

В грудні 2014 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до ПАТ «КБ «Надра», в якому просили визнати недійсними кредитний договір від 17 липня 2006 року , договір поруки від 17 липня 2006 року та договір іпотеки від 17 липня 2006 року. Позовні вимоги мотивовані тим, що 17 липня 2006 між [PERSON] та ПАТ «КБ «Надра» було укладено кредитний договір, згідно з яким банківська установа зобов»залась надати позичальнику кредитні кошти в сумі 22 500 дол. США, що на той момент було еквівалентно 113 625,00 грн. за офіційним курсом НБУ. В забезпечення виконання кредитних зобов»язань були укладені договір поруки від 17 липня 2006 року та договір іпотеки від 17 липня 2006 року. Укладений кредитний договір суперечить приписам законодавства, а тому є недійсним, оскільки укладений [PERSON] під впливом помилки, містить несправедливі умови, укладений зі застосуванням відповідачем нечесної підприємницької практики, порушує принцип рівності сторін, не містить усіх істотних умов (деталізованої загальної вартості кредиту для споживача із розрахунком остаточних сум його погашення в майбутньому, чіткої річної відсоткової ставки, порядку сплати кредиту і нарахованих відсотків). Укладений кредитний договір не містить орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з його оформлення; не містить графіку платежів та детального розпису загальної вартості кредиту для позичальника; пунктом 1.5. договору покладено обов'язок на позичальника укласти договір страхування предмета іпотеки лише в акредитованій відповідачем страховій компанії; п. 5.1., 5.2. розділу 5 передбачає наявність обов'язків та відповідальності лише у позичальника, тобто ці умови кредитного договору є несправедливими. Пунктом 1.3.1. кредитного договору встановлена відсоткова ставка в розмірі 10 % річних, але пунктом 3.4. цього договору передбачений порядок нарахування відсотків за користування кредиту, виходячи з 360 календарних днів , а не з 365 календарних днів, що вводить позичальника в оману. Кредитним договором передбачене надання коштів в іноземній валюті ( 22500 дол. США), але в касі банку позичальником був отриманий грошовий еквівалент в розмірі 113 625,00 грн., що є однією із форм нечесної підприємницької практики. Такими діями відповідача їх, позивачів, було введено в оману, що мало наслідком укладання кредитного договору в результаті помилки. Про порушення своїх прав дізнались лише в жовтні 2014 року після звернення банківської установи з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. У разі визнання недійсним кредитного договору від 17 липня 2006 року, мають бути визнані недійсними і похідні договори, які укладені на виконання кредитного зобов»язання. 17 лютого 2015 року ПАТ «Комерційний банк «Надра» подав заяву про застосування наслідків спливу позовної давності. 26 травня 2015 року [PERSON] подав до суду заяву про поновлення пропущеного строку позовної давності, мотивуючи тим, що його, як поручителя, не було ознайомлено з умовами кредитування, і він не усвідомлював всю сукупність прихованих умов кредитного договору. Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 02 липня 2015 року позовні вимоги задоволені. В апеляційній скарзі ПАТ «Комерційний банк « Надра» просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог. Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що рішення суду є незаконним. Апелянт посилається на те, що істотними умовами кредитного договору є розмір грошових коштів та розмір процентів і ці умови передбачені у кредитному договорі від 17 липня 2006 року. Апелянт вказує на те, що, з урахуванням приписів ст. 217 ЦК України, не може бути підставною для визнання кредитного договору недійсним в цілому ненадання кредитором позичальнику повної, своєчасної та достовірної інформації про послугу що є предметом договору. Апелянт зазначає, що порядок надання інформації про умови кредитування регулюється Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, які затверджені постановою НБУ № 168 від 10 травня 2007 року, та набули чинності 05 червня 2007 року, а кредитний договір був укладений 17 липня 2006 року. Апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не обґрунтовано в чому саме при укладенні кредитного договору з [PERSON] була виражена шкідлива ділова практика ПАТ «КБ «Надра» та який саме прямий чи опосередкований обман споживача здійснювався банком при укладенні договору. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що 17 липня 2006 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Надра» було укладено кредитний договір, відповідно до якого банківська установа надає позичальнику грошові кошти у сумі 22 500 доларів США. Грошові кошти були отримані позичальником 17 липня 2006 року ( а.с. 65). Згідно з п. п. 1.3.1, 1.3.2. 1.4 укладеного кредитного договору відсоткова ставка за кредитом становить 10 % річних; плата за управління кредитом щомісяця становить 0.35 % від розміру фактичного залишку заборгованості за кредитом без урахування розміру відсотків, які позичальник повинен сплатити банку; строк повернення кредиту до 17 липня 2036 року. Відповідно до п. 1.5 укладеного кредитного договору надання кредиту відбувається лише за умови надання позичальником відповідного забезпечення виконання своїх зобов'язань по цьому договору, а саме підписання та нотаріального оформлення договору іпотеки нерухомого майна. Відповідно до п. п. 3.3.1, 3.3.2, 3.3.3 укладеного кредитного договору повернення кредиту здійснюється шляхом перерахування на рахунок щомісячного мінімального платежу у розмірі 272.75 доларів США. до 20 числа поточного місяця. Згідно з п. 3.4 укладеного кредитного договору нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється на фактичну кількість днів у період ( 28-29-30-31/360) на залишок заборгованості. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 17 липня 2006 року, між ПАТ КБ «Надра» та [PERSON] 17 липня 2006 року було укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель та позичальник відповідають перед кредитором як солідарні боржники. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 17 липня 2006 року, між ПАТ КБ «Надра» та [PERSON] 17 липня 2006 року було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого іпотекодавець з метою забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором від 17 липня 2006 року передає в іпотеку житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: м. Чернігів вул. Рудого 28. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що строк позовної давності не пропущений, оскільки про порушення свого права позивачі дізналися у жовтні 2014 року; кредитний договір не містить детального розпису загальної вартості кредиту, що вплинуло на права споживача, а тому кредитний договір та похідні договір поруки та договір іпотеки є недійсними; відсутність письмових відомостей про повідомлення споживача перед укладанням кредитного договору про орієнтовну сукупну вартість кредиту не є підставою для визнання кредитного договору недійсним; умовами кредитного договору передбачений мінімальний щомісячний платіж, а тому відсутність графіку погашення кредиту не є підставою для визнання кредитного договору недійсним; позивачами не доведена наявність помилки при укладанні кредитного договору та наявності умислу у діях відповідача і сам факт обману; не надано доказів того, що умови кредитного договору щодо страхування об»єкту нерухомості та відсутності відповідальності кредитора є несправедливими; метод нарахування відсотків, передбачений умовами кредитного договору, узгоджується з приписами законодавства; спосіб виконання позичальником своїх зобов»язань є ануїтетним, який погоджений сторонами. Розглядаючи справу у межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного. За змістом ч.2 ст. 19 Закону України « Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Сукупною вартістю кредиту є інформація про процентну ставку, вартість сукупних послуг та інших фінансових зобов»язань позивача, варіанти погашення кредиту, кількість платежів, їх періодичність та обсяги. Як вбачається з матеріалів справи, п.п. 1.3.1, 1.3.2, 1.4, 3.3.1, 3.3.2, 3.3.3 укладеного договору були передбачені розмір процентної ставки, розмір сукупних послуг позичальника, порядок погашення кредиту, кількість платежів та їх періодичність ( до 20 числа щомісяця протягом 30 років), обсяги платежі ( щомісяця ануїтет в розмірі 272.75 дол. США). Та обставина, що умови кредитного договору не містять загальної суми щодо орієнтовної сукупної вартості кредиту, не є підставою для визнання кредитного договору недійсним, оскільки ця сума визначається шляхом однієї арифметичної операції, а саме множення 272.75 дол. США ( щомісячний ануїтетний платіж) на 360 місяців ( строк дії кредитного договору). Крім того, позивачка протягом тривалого часу проводила оплату на виконання кредитних зобов"язань і з даним позовом звернулась лише після звернення банківської установи з позовом про стягнення заборгованості за укладеним кредитним договором. Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд приходить до висновку, що відсутність у кредитному договорі загальної суми щодо орієнтовної сукупної вартості кредиту не вплинуло на свідомий вибір [PERSON] при укладанні кредитного договору, тобто відсутні підстави вважати, що підприємницька практика відповідача є такою, що ввела в оману.

Outcome: dismissed