Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-10 00:00:00

16 липня 2018 року позивачка, [PERSON], звернулася до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача, [PERSON], аліментів на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позову та до повноліття дитини. Відповідно до ч.4 та ч.6 ст.19, ч.ч. 1-4 ст.274 ЦПК України ухвалою суду від 20 липня 2018 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Позивач надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом в силу ч. 2 ст.247 ЦПК України не здійснюється. Позиція позивача : Позовні вимоги позивач мотивує тим, що дійсно від зареєстрованого з відповідачем [PERSON] шлюбу має дитину [PERSON], [INFO]. Дитина проживає разом з нею та перебуває на її утриманні, оскільки відповідач живе окремо і матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. В обгрунтування своїх позовних вимог позивач, [PERSON], надала суду такі докази: - копію свого паспорта; - копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номера; - копію свідоцтва про шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 25 вересня 2007 року відділом реєстрація актів цивільного стану по м.Світловодську Світловодського міськрайонного управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис № 318; - копію свідоцтва про народження [INFO] дочки [PERSON], з якого видно, що відповідач є батьком дитини. Позиція відповідача : Відповідач [PERSON] про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, без поважних причин в судове засідання не з'явивс,я причини своєї неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву до суду не надав, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило, тому зі згоди позивача, суд постановив про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів відповідно ст. 280 ЦПК України. Розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши матеріали справи та зміст заяви позивача по суті справи, оцінивши у єдності та в сукупності надані позивачем докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, проаналізувавши норми права, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в судовому засіданні доведені належними та допустимими доказами, тому позов [PERSON] належить задовольнити, з таких підстав. Встановлені судом обставини справи: 1. Позивач, [PERSON], та відповідач, [PERSON], є батьками [PERSON], [INFO]. [PERSON] проживає з матір`ю в м. Дніпро та знаходиться на повному її матеріальному забезпеченні. Відповідач, [PERSON], зареєстрований та проживає в Світловодському районі в с. Золотарівка. Вказані обставини справи підтверджуються належними та допустимими доказами, сторонами визнаються. 2. 16 липня 2018 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення аліментів на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання нею позову до суду та до повноліття дитини.. Відповідач, [PERSON], не надіслав до суду відзиву на позовну заяву, отже, про свої можливі заперечення проти позовних вимог відповідач суду не повідомив. Оцінка суду: 1. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1 та ч.3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до положень ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз'яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч.3 ст.181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або у твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. Розмір аліментів визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Висновок суду: Суд зауважує, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідач є батьком [PERSON], мешкає від дитини окремо, а тому зобов"язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними, а тому їх належить задовольнити, та з [PERSON] слід стягувати аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON], [INFO], в розмірі в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу (заробітку), щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із дня подання позову, тобто з 16 липня 2018 року і до досягнення донькою повноліття, а саме до [INFO] включно. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача належить стягнути судовий збір в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved