Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-26 00:00:00

20.05.2015р. [PERSON] (Позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом до Акціонерного товариства закритого типу «ДВК» (Відповідач, АТЗТ «ДВК») про стягнення компенсації за невикористану відпустку, заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку. Позовні вимоги Позивач обґрунтовує тим, що з 01.04.2006р. по 06.11.2008р. працював в АТЗТ «ДВК» та був звільнений за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпПУ. На день його звільнення була нарахована, проте невиплачена заробітна плата за період з 01.04.2008р. по 06.11.2008р. у сумі 37 754,51грн. Також при звільненні йому не виплачено компенсацію за невикористану відпустку з 01.01.2008р. по 06.11.2008р. тривалістю 20 днів, що становить 6 613,32грн. Відмову у виплаті Відповідач мотивував відсутністю грошових коштів на час звільнення. Позивач вважає, що Відповідачем порушено положення вимог ст.ст.116КЗпПУ у зв'язку з чим на підставі ст.95 та ст.117 КЗпПУ на його користь підлягає стягненню як нарахована та невиплачена заробітна плата, індексація заробітної плати, компенсація невикористаної відпустки, індексація компенсації суми за відпустку та середній заробіток за час затримки розрахунку, а також інфляційні втрати. З урахуванням наведеного Позивач просить стягнути з Відповідача на його користь: - нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 37 754,51грн.; - збитки за час невиплати заробітної плати з урахуванням індексу інфляції у розмірі 40 245,55грн.; - компенсацію за невикористану щорічну відпустку у розмірі 6 613,32грн.; - збитки за час невиплати компенсації за невикористану щорічну відпустку з урахуванням індексу інфляції у розмірі 6 452,60грн.; - середній заробіток за час затримки з урахуванням індексу інфляції на день фактичного розрахунку. При цьому Позивачем до позовної заяви долучені розрахунки заявлених ним сум та суми середнього заробітку за час затримки розрахунку з урахуванням інфляції станом на 16.04.2015р. на загальну суму 779 138,86грн., в тому числі станом на вказану дату середній заробіток 517 829,22грн., нарахована інфляція 170 243,66грн. У судовому засіданні Позивач заявлені вимоги підтримав і просив задовольнити. Вказав, що середній заробіток за час затримки розрахунку з урахуванням індексу інфляції підлягає стягненню на день винесення судового рішення. Також повідомив, що керівництво Відповідача весь час з моменту його звільнення обіцяло провести виплату належних йому сум як тільки у товариства будуть кошти, проте виплату так проведено і не було. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату та час судового засідання, свого представника до участі у розгляді справи не направив, заперечень чи пояснень по суті позову, як і заяв про розгляд справи за його відсутності, до суду не надав. Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що Позивач проти заочного розгляду справи не заперечував, суд, на підставі ч. 1 ст. 224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що Позивач з 01.04.2006р. працював у Відповідача на посаді радника голови правління, наказом №88-к від 06.11.2008р. звільнений з вказаної посади за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпПУ (а.с.3). На момент звільнення на підставі наказу від 06.11.2008р. розмір нарахованої, але невиплаченої Позивачу заробітної плати складав 37 754,51рн., що підтверджується довідкою АТЗТ «ДВК» від 14.04.2015р. (а.с.4). У довідці зазначено, що нарахована, але невиплачена заробітна плата за останні 6 місяців перебування працівника у трудових відносинах з а період з травня по листопад 2008р. становить 37 754,51грн., з яких за травень 2008р. - 6 108,72грн., за червень 2008р. - 4 988,35грн., за липень 2008р. - 5 661,50грн., за серпень 2008р. - 6 796,37грн., за вересень 2008р. - 6 796,37грн., за жовтень - 6 801,02грн., за листопад 2008р. - 599,56грн. (а.с.4). При цьому у вказаній довідці не зазначено про нарахування та невиплату Позивачу компенсацію за невикористану відпустку чи її частину. Копію наказу про звільнення від 06.11.2008р. №88-к, в якому б було зазначено про вказані суми, як і будь-яку іншу довідку, яка б підтверджувала факт нарахування компенсації за невикористану відпустку та невиплати її час звільнення та звернення до суду ні Позивачем ні Відповідачем до суду не надано. Згідно ч.7 ст.43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди захищається законом. Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ч.2 ст.233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Згідно Рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012, № 4-рп/2012 «У справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 2371 цього кодексу», в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 116, 117, 2371 цього Кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Сума належної Позивачу оплати праці за період з травня 2008р. по 06.11.2008р. дорівнює 37 754,51грн, про що прямо вказано у довідці Відповідача від 14.04.2015р.(а.с.4). Перевіряючи розрахунок, наданий Позивачем (а.с.6), середньоденної заробітної плати за 1 день у розмірі 330,67грн., суд виходить з положень «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою КМУ від 8 лютого 1995 р. N 100, та приходить до висновку, що Позивачем розмір середньоденної заробітної плати розраховано не за останніх повних два робочий місяці, які передували звільненню, як визначено вказаним Порядком, а за весь час роботи у 2008р., що не може бути прийнято судом. За розрахунком суду розмір середньоденної заробітної плати Позивача становить 302,16грн., та визначається з урахуванням заробітної плати Позивача за два повних місяці, що передували його звільненню. Так, за даними Довідки АТЗТ «ДВК» нарахована Позивачу заробітна плата в вересні 2008р. становить 6 796,37грн., а у жовтні 2008р. - 6 801,02грн. (6 796,37+6 801,02=13 597,39грн.), а тому середній заробіток дорівнює 6 798,70грн грн. (13 597,39/:2=6 798,70грн.). Кількість робочих днів за останніх два повних робочих місяці перед звільненням: вересень 2008р. - 22 роб.дні + жовтень 2008р. - 23 роб.дні. = 45 роб.днів /: 2 =22,5. Середньоденна заробітна плата: 6 798,70грн : 22,5 = 302,16грн./день Відповідно ч. 6 ст. 95 КЗпП України заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку. Відповідно ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексація грошових доходів населення - встановлений законами та нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. За ч.1 ст.2 вказаного Закону об'єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру. Відповідно ст. 33 Закону України «Про оплату праці» в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Згідно зі ст. 34 даного Закону компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. N 1078, яким зокрема визначено, що підвищення грошових доходів громадян у зв'язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін(п.1-1), індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру(п.2), індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення (п.4). Судом встановлено порушення з боку Відповідача права Позивача на оплату праці, а саме на своєчасне отримання оплати праці за травень 2008р. - 6 108,72грн., за червень 2008р. - 4 988,35грн., за липень 2008р. - 5 661,50грн., за серпень 2008р. - 6 796,37грн., за вересень 2008р. - 6 796,37грн., за жовтень - 6 801,02грн., за листопад 2008р. - 599,56грн. Суд приходить до висновку про задоволення вимог Позивача про стягнення з Відповідача суми компенсації втрати частини заробітної плати, викликаної порушенням строків її виплати за період вказаний Позивачем, з розрахунку, здійсненого судом відповідно до вказаного вище Порядку проведення індексації грошових доходів населення, що становить загальну суму - 19 737,28грн. станом на липень 2015р. ( з суми за травень 2008р. починаючи з наступного місяця, тобто червня 2008р. по липень 2015р. - 3040,13грн., з суми за червень 2008р. починаючи з липня 2008р. по липень 2015р. - 3040,13грн., з суми за липень 2008р. починаючи з серпня 2008р. по липень 2015р. - 3040,13грн., з суми за серпень 2008р. починаючи з вересня 2008р. по липень 2015р. -3040,13грн., з суми за вересень 2008р. починаючи з жовтня 2008р. по липень 2015р. - 3040,13грн., з суми за жовтень 2008р. починаючи з листопада 2008р. по липень 2015р. - 3040,13грн., з суми за листопад 2008р. починаючи з грудня 2008р. по липень 2015р. - 1496,50грн.). Відповідно, загальна сума такої компенсації визначається судом в розмірі 19 737,28грн.. виходячи з розміру індексу інфляції, вказаного Позивачем у розрахунку(а.с.7), та перевіреного судом за рівнем щомісячних індексів інфляції за вказаний період по кожній із сум заробітної плати щомісячно. Задовольняючи вимоги позивача в цій частині, суд враховує правовий висновок Верховного Суду України в Постанові від 21.05.2014р. по справі №6-43цс14, згідно якого компенсація втрати частини заробітної плати провадиться згідно зі статтею 34 Закону України «Про оплату праці», Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427 (зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 1999 року № 692), підприємствами, установами, організаціями всіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток. Вказана постанова Верховного Суду України виходячи з положень ст.360-7ЦПК України є обов'язковою, в тому числі для всіх судів України при застосуванні відповідних норм права . Згідно ст.47 КЗпПУ власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. За ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Отже, згідно ст.ст.47, 116 КЗпПУ, нараховані Позивачу на день звільнення грошові кошти, втому числі заробітна плата та компенсація за невикористану частину відпустки, мали бути йому виплачені при звільненні 06.11.2008р., але не пізніше 07.11.2008р. Позивач був звільнений з роботи згідно наказу №88-к від 06.11.2008р., про що вказано в трудовій книжці та Довідці Відповідача, проте виплата нарахованої заробітної плати не проведена, як в день звільнення, так і у подальшому. Доказів іншого Відповідачем також не надано. Отже з дослідженим судом доказів встановлено, що при звільненні Позивача з роботи у листопаді 2008р. Відповідачем не здійснено виплату належної йому заробітної плати. На час розгляду справи Відповідач таку виплату теж не здійснив та не надав доказів виплати Позивачу належних сум. Відповідно, права Позивача Відповідачем не поновлені, а порушення права не припинене. З урахуванням встановлених судом обставин справи, на підставі наявних у справі доказів, суд приходить до висновку про задоволення вимог Позивача про стягнення з Відповідача середнього заробітку за час затримки виплати нарахованої заробітної плати. Такі вимоги визнаються судом обгрунтованими. До спірних правовідносин підлягає застосуванню ч.ч. 1,2 ст. 117 КЗпП України. Згідно з частиною першою статті 117 КЗпПУ в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 24.12.1999, № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", установивши, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпПУ стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення. Непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Суд вважає за можливе стягнути з Відповідача на користь Позивача середній заробіток за час затримки у розрахунку за період з дня звільнення Позивача у листопаді 2008р. по день винесення рішення 27.07.2015р. у розмірі 508 233,12грн. При визначенні суми, яка підлягає стягненню суд виходить того, що з 08.11.2008р. по 27.07.2015р. було 1682 робочих дні, а середньоденна заробітна плата Позивача, визначена судом відповідно до Постанови КМУ №100, як вже зазначалось у даному рішенні, складає 302,16грн. (1682*302,16=508 233,12грн.). Щодо вимоги Позивача про стягнення на його користь компенсації за невикористану щорічну відпустку суд приходить до висновку, що в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки Позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що у 2008р. він не перебував у відпустці і на день його звільнення йому підлягала до виплати відповідна компенсація за 20 днів відпустки за період з 01.01.2008р. по 06.11.2008р. Крім того, щодо вимоги Позивача про стягнення з Відповідача на його користь збитків за час невиплати заробітної плати з урахуванням індексу інфляції, а також збитків за час невиплати компенсації за невикористану щорічну відпустку з урахуванням індексу інфляції, то суд також приходить до висновку, що Позивачем не доведені заявлені вимоги в цій частині, а тому вони задоволенню не підлягають. З урахуванням всього наведеного вище, позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню шляхом стягнення з АТЗТ «ДВК» на його користь грошових коштів у розмірі 565 724,91грн., які складаються з: - нарахованої, але невиплаченої заробітної плати за період з травня 2008р. по 06.11.2008р. у розмірі 37 754,51грн., - індексації на нараховану, але невиплачену заробітну плату за травень - листопад 2008р.(06.11.2008р.), станом на 01.07.2015р. у розмірі 19 737,28грн.; - середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 08.11.2008р. по 27.07.2015р. у розмірі 508 233,12грн. (з 08.11.2008р. по 27.07.2015р. робочих днів - 1682, середній заробіток за 1 день 302,16грн., розрахунок 1682*302,16). При цьому суд приходить до висновку про необхідність зазначення у рішенні суду про те, що загальна сума, яка підлягає стягненню з Відповідача на користь Позивача вказана без утримання податків і інших обов'язкових платежів, оскільки згідно абз.3 п.3 Розділу ІІІ Порядку обчислення заробітної плати, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995, №100, усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки. Суми заробітної плати, з яких виходив суд у розрахунках, зазначені в Довідці Відповідача від 14.04.2015р., без вказівки на те, що з них вже сплачені суми податків і обов'язкових платежів. В іншій частині заявлені Позивачем позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до положень ст.88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» з Відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі судовий збір у розмірі 3 654,00грн. Враховуючи наведене,

Outcome: partial