Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-03 00:00:00

[PERSON], як спадкоємець майна [PERSON] у позові просить скасувати рішення виконкому Ради від 19.05.1995 в частині надання [PERSON] земельної ділянки площею 0,59 га на території Ради та скасувати державний акт останньої. Вимоги мотивовані тим, що мати відповідача незаконно отримала у власність спірну землю, оскільки вона на той час перебувала в користуванні у [PERSON], як власниці [ADDRESS]. Позов було підтримано у суді представниками позивача, які зазначили, що спірну землю було надано у власність [PERSON] без вилучення у матері позивача та без виготовлення відповідної документації, державний акт не відповідає оскаржуваному рішенню. Про його існування позивач дізналася у 2012 році, просила поновити строк для захисту своїх інтересів. Представник відповідача проти позову заперечувала. Стверджувала, що спадкодавець [PERSON] правомірно володіла спірною земельною ділянкою. На даний час власником є [PERSON] за судовим рішенням, яке набрало законної сили. Представник Ради позов не визнала. Пояснила, що мати відповідача правомірно отримала у власність земельну ділянку. Дату прийняття рішення у державному акті помилково зазначено як 15.06.1995, хоча вірною є 15.05.1995. Виправити наведену описку на даний час неможливо. Встановлені обставини справи відповідають цивільним правовідносинам. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог. 28.01.2011 позивач отримала у спадок після своєї матері [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] (а.с. 10-11). Позивач стверджує, що земельна ділянка, на якій розташований її будинок незаконно приватизована матір'ю відповідача [PERSON] Рішенням виконкому Ради від 19.05.1995 [PERSON] було передано у приватну власність безкоштовно земельну ділянку площею 0,25 га для обслуговування жилого будинку та побутових приміщень і земельну ділянку площею 0,34 га для ведення особистого підсобного господарства (а.с.12). 07.02.1996 [PERSON] видано державний акт на право власності на землю серії IV-ЖТ №014274 (а.с.15). У акті помилково зазначена дата рішення 15.06.95. Ці обставини визнані Радою. [INFO] [PERSON] померла. Рішенням цього ж суду від 19.10.2012, залишеним без зміни апеляційним судом Житомирської області(а. с123-124 спр№2-1706/12), за відповідачем визнано право власності на житловий будинок [ADDRESS] та на спірну земельну ділянку площею 0,59 га в с. Левків, Житомирського району (а. 26 с. №2-1706/12). Апеляційним судом також встановлено, що посилання [PERSON] на передачу у власність відповідачу частини її земельної ділянки не підтверджені належними та допустимими доказами. Не може вважатися таким доказом довідка Ради від 23.05.2014 №204, оскільки вона складена зі слів [PERSON] та не підтверджена документами, які б вказували на накладення земельних ділянок сторін. Навпаки, біля будинку [PERSON] фактично використовується 0,07 га, при умові що рахується 0,02 га (а.с. 55). Оскільки спір стосується одної той самої земельної ділянки,між одніми і тими сторонами,наведені висновки апеляційного суду для даного спору мають преюдіційне значення. Відповідно до ст.20 ЗК УРСР право землекористування громадян, які проживають в сільській місцевості, засвідчується записами в земельно-шнурових книгах сільськогосподарських підприємств і організацій та погосподарських книгах сільських Рад, а в містах і селищах міського типу - в реєстрових книгах виконавчих комітетів міських, селищних Рад народних депутатів. Згідно "Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року №11215, визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено саме на сільські ради. З дослідженої судом іншої справи за №278/2787/13ц за позовом [PERSON] до [PERSON] вбачається, що головою колгоспного двору згідно погосподарської книги за 1964-1966 роки - особовий рахунок [NUMBER] до дня свого вибуття до смт. Любар, тобто до 08.07.1964 року, був [PERSON] (дід позивача). Після вибуття останнього головою двору став [PERSON], чоловік [PERSON] У користуванні домогосподарства рахувалась земельна ділянка 0,59 га. (а. 49, 58,101). Згідно записів у земельно-шнуровій книзі за 1973-1991 роки, та погосподарських книгах за 1971-1973 роки та 1973-1991 роки головою двору по [ADDRESS] рахувався також [PERSON] До двору належала земельна ділянка розміром 0,59 га ( а. 54-55, 91,93-96). Згідно записів у земельно-шнуровій книзі за 1983-1986 роки за [PERSON] рахувалась земельна ділянка площею 0,59 га, розділ колгоспники за № 363, адреса не зазначалась; у земельно-шнуровій книзі за 1986-2010 роки за [PERSON] (матір'ю позивача) рахувалась земельна ділянка площею 0,15 га, розділ робітники та службовці за № 143, адреса відсутня (а. 91 с.№278/2787/13ц). Про те, що за головою двору [PERSON], особовий рахунок [NUMBER] рахувалась як за службовцем земельна ділянка розміром 0,15 га свідчить також погосподарська книга за 1986-1990 роки (а.с. 103) Таким чином, позивачем не доведено й факт користування спадкодавцем земельною ділянкою, що була передана у власність [PERSON] Тобто не доведено порушення прав позивача. Помилка, допущена виконкомом у рішенні при написанні назви місяця, не тягне за собою визнання такого рішення недійсним з огляду на наявні докази в їх сукупності і взаємозв'язку. З цих підстав Житомирський районний суд своїм рішенням від 03.12.2013 відмовив [PERSON] у скасуванні державного акту, з чим погодився й апеляційний суд (а.с. 30-34). Твердження представника позивача про невідповідність площ ділянок, зображених у державному акті з причин розташування будівель лише на ділянці площею 0,15 га не виключає наявність цільового призначення «для обслуговування жилого будинку» у інших зображених ділянок. Жодних доказів про відсутність на момент видачі державного акту документів, що підтверджують розмір земельної ділянки не надано. Передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки (ст. 17 ЗК України в ред. 1990 року) Відповідно до ст.19 Конституції органи місцевого самоврядування та їх посадові особи повинні діяти лише на підставі , в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. За правилами ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, позивачем не доведено протиправність передачі у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,59 га, а тому позов не підлягає до задоволення.

Outcome: dismissed