Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», [PERSON] , про визнання договору поруки недійсним, посилаючись на те, що в квітні 2020 р. після ознайомлення з позовними вимогами Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості, позивачу стало відомо, що 16.08.2007 р. між [PERSON] та Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» було укладено кредитний договір № DN80FJ00000125, за яким позичальнику був виданий кредит у розмірі 45210,00 доларів США строком до 15.08.2037 року, на придбання нерухомості в розмірі 30000,00 доларів США, на сплату одноразової комісії у розмірі 2100,00 доларів США, на сплату страхових платежів у розмірі 13110,00 доларів США,зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,83% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 0,32% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати. Крім того, до матеріалів позовної заяви Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» був наданий Договір поруки № DN80FJ00000125 від 17.08.2007 р., де поручителем вказаний позивач [PERSON] за яким він зобов`язаний відповідати перед кредитором (АТ КБ «ПриватБанк») за виконання [PERSON] обов`язків за договором № DN80FJ00000125 від 17.08.2007 р. Однак, позивач [PERSON] зазначає, що не укладав з АТ КБ «ПриватБанк» вищезазначений договір поруки в інтересах [PERSON] , про що свідчить зміст договору поруки, в якому основним боржником зазначений [PERSON] . Крім того, між ЗАТ «ПриватБанк» та [PERSON] взагалі не укладався кредитний договір № DN80FJ00000125 від 16.08.2007 р., що свідчить про його недійсність, тому, оскільки позивач на забезпечення зобов`язань [PERSON] , не укладав та не підписував Договір поруки № DN80FJ00000125 від 17.08.2007 р., де поручителем вказаний позивач [PERSON] на виконання зобов`язань [PERSON] , вважає його недійсним, тому був вимушений звернутися до суду з позовом. У судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позовні вимоги позивача, просив суд їх задовольнити, зазначив, що позивач не укладав жодних договорів з банком, анкетні дані були використані банком, зазначив, що позивач лише у квітні 2020 р. дізнався про договір поруки, просив суд застосувати строк позовної давності. У минулих судових засіданнях позивач зазначав, що договір поруки він не підписував, але підпис схожий на його, зазначив, що підписи його на копії паспорту, [PERSON] знає, оскільки проживають у одному селі, коли отримав позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості, зателефонував [PERSON] , зазначив, що анкету може і підписував, коли бажав взяти кредит на авто, зазначив, що з 2007 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» його не турбувало, до поліції він не звертався. Представник відповідача - Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», у судовому засіданні позов не визнав, надав відзив на позовну заяву, зазначив, що службова перевірка стосовно перевірки «помилки» у договорі не проводилася, зокрема, зазначив, що [PERSON] не доведено, що він у 2007 році не підписував договір поруки, вказав, що у договорі поруки була допущена працівником банку технічна помилка, а саме невірно зазначені прізвище, ім`я та по-батькові боржника за кредитним договором. Однак зазначив, що всі інші умови договору поруки викладені вірно, вірно зазначений номер кредитного договору та суму кредиту, отриманого саме [PERSON] , вважає, що допущена помилка не може бути підставою для визнання всього договору поруки недійсним, підписаного саме [PERSON] . Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином про місце та час розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Суд, вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача [PERSON] . Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, які з`явилися у судове засідання та надали пояснення, суд приходить до висновку, що позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 16.08.2007 року між Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк та [PERSON] був укладений кредитний договір № DN80FJ00000125, за умовами якого він отримав кредитні кошти у розмірі 45210,00 доларів США строком до 15.08.2037 року, на придбання нерухомості в розмірі 30000,00 доларів США, на сплату одноразової комісії у розмірі 2100,00 доларів США, на сплату страхових платежів у розмірі 13110,00 доларів США,зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,83% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 0,32% від суми виданого кредиту. В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений договору поруки № DN80FJ00000125 від 17.08.2007 р., що підтверджується зазначеним договором поруки. Як вбачається з пункту 1 вказаного договору поруки, в ньому міститься технічна помилка, а саме невірно зазначено прізвище, ім`я та по-батькові боржника за кредитним договором. Однак, всі інші умови договору поруки викладені вірно, а саме: вірно зазначений номер кредитного договору та сума кредиту, отриманого саме [PERSON] . Згідно ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням. завдатком, правом довірчої власності. Частиною 2 ст. 548 ЦК України зазначається, що недійсне зобов`язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов`язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Таким чином, договір забезпечення зобов`язання є похідним від основного зобов`язання та не може існувати окремо від нього. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Частинами 1. 2 ст. 554 ЦК України визначено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягл ії згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Виходячи з положень ст. 546, 548, 553, 554 ЦК України, істотними умовами договору поруки є: найменування боржника, викладення змісту та розміру основного зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У відповідності до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частинами 2, 3 вказаної статті зазначено, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ст. 205, 1054 ЦК України, кредитний договір укладається в письмовій формі. Правочин вважаться таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами (ч. 2 ст. 207 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем та його представником не наведено жодних об`єктивних підстав для задоволення позову, оскільки відсутня будь-яка норма права, яка передбачає, що за цих обставин можливе визнання договору поруки недійсним і у позові відсутнє будь-яке обґрунтування цього. Суд вважає, що у даному випадку, підставою для відмови в задоволенні позову є положення ст. 213 ЦК України, яка має загальну назву „тлумачення змісту правочину" та якою мають право керуватися сторони та суд. Так, цією статею зазначено, що зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення. Як вбачається з договору поруки, [PERSON] виявив намір та бажання виступити поручителем перед Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» за виконання саме [PERSON] грошових зобов`язань за кредитним договором № DN80FJ00000125 від 16.08.2007 р., що підтверджується наданими та засвідченими копією паспорту, довідкою про присвоєння ідентифікаційного номеру, копією анкети-заяви [PERSON] на придбання нерухомості у кредит від 10.09.2007 р., копією довідки № 129 від 03.08.2007 р. про доходи [PERSON] . Зокрема, позивачем не ставилося питання про призначення судової почеркознавчої експертизи, висновок якої міг підтвердити чи спростувати його доводи стосовно того, що підпис у договорі поруки не його. Згідно пункту 1.3 кредитного договору забезпеченням виконання позичальником зобов`язань за даним Договором виступає іпотека квартири… та порука [PERSON] (Договір поруки № DN80FJ00000125 від 17.08.2007 р. Враховуючи вищенаведене, суд вважає за необхідне відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, у зв`язку з відсутністю правових підстав для задоволення позову, його необґрунтованості, тому не підлягає задоволенню заява про застосування строку позовної давності.

Outcome: dismissed