Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-01 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з заявою, в якій просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , уродженця с.Христофорово Лузького району Кіровської області, безвісно відсутнім з 10.08.2000 року. В обґрунтування своїх вимог посилається на наступні обставини. [PERSON] їй доводиться рідним братом, постійно проживав та був зареєстрований в квартирі, розташованій по [ADDRESS] . 10 серпня 2000 року [PERSON] , на фоні погіршення економічної ситуації в країні, тотальної заборгованості по заробітній платі, поїхав на заробітки до м.Москви Російської Федерації, де працював будівельником. Навесні 2001 року він мав повернутись додому до м.Нікополя, але цього не сталося. На той час не було мобільного зв`язку, крім того, вона не знала адреси проживання брата в Москві, тому жодної інформації про місце його перебування не мала. До цього часу жодної звістки від брата вона не отримувала. 24 жовтня 2005 року звернулася до Нікопольського МВ УМВС України в Дніпропетровській області з приводу розшуку брата, однак, за результатами проведення оперативно-розшукових заходів їй була надана довідка від 02 листопада 2005 року № Б-85, в якій зазначено, що в ході проведення ОРМ, встановити місце знаходження [PERSON] не виявилось можливим, серед осіб затриманих, арештованих за скоєні злочини в Нікопольському МВ він не значиться, в медичних установах на лікуванні не перебуває. 25 березня 2021 року вона повторно звернулась до Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області з приводу розшуку брата [PERSON] , однак, в ході проведеної перевірки за її заявою, їй було надано довідку від 03 березня 2021 року, де зазначено, що [PERSON] серед померлих, заарештованих, затриманих в порядку ст.208, 191, 535 КПК України, осіб невстановлених трупів громадян та невідомих хворих, не значиться. Місцезнаходження останнього невідоме та встановити його не виявилось можливим. Таким чином, враховуючи ту обставину, що [PERSON] за місцем реєстрації постійного місця проживання вже протягом двадцяти років і восьми місяців відсутній, будь-якої інформації про його місцеперебування немає, змушена звернутись до суду та просить визнати [PERSON] , [INFO] , уродженця с.Христофорово Лузького району Кіровської області, безвісно відсутнім з 10.08.2000 року. Заявниця [PERSON] в судовому засіданні викладені в заяві обставини підтримала та додатково суду пояснила, що її брат [PERSON] перебував на заробітках у Підмосков`ї. Приїздив додому лише один раз. На час поїздки до Російської Федерації він був розлученим, дітей від шлюбу не мав. З того часу, коли він із заробітків не повернувся, вона намагалась його розшукати, зверталася до міліції, на телепередачу «Жди меня», однак, всі звернення не дали позитивного результату. На даний час вона змушена звернутись до суду та визнати [PERSON] безвісно відсутнім для вирішення питання щодо оформлення спадщини після смерті брата. Представник заінтересованої особи - Нікопольського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-східного міжрегіонального управління юстиції (м.Дніпро) - в судове засідання не прибула, надала заяву, в якій просить суд розгляд справи проводити за їх відсутності (а.с.26, 41). Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України» національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Як встановлено судом, відповідно до довідки про народження № 290, виданої 23 серпня 2018 року Лузьким підрозділом Мурашинського міжрайонного відділу РАГС Кіровської області, [INFO] народився [PERSON] (а.с.7). Згідно довідки від 02 листопада 2005 року, виданої Нікопольським міським відділом Управління МВС України в Дніпропетровської області, [PERSON] серед осіб затриманих чи заарештованих за скоєння злочинів не значиться, в медичних установах на лікуванні не перебуває (а.с.12). Крім цього, [PERSON] 05 квітня 2021 року за № Ж-371 та 31 березня 2021 року Нікопольським РУП ГУНП в Дніпропетровській області було видано довідки, відповідно до яких повідомлено, що [PERSON] у відділу на обліку не перебуває, місцезнаходження останнього не відоме та встановити його не виявилося можливим, серед померлих, заарештованих, затриманих в порядку ст.208, 191 КПК України, осіб невстановлених трупів громадян та невідомих хворих [PERSON] не значиться, будь-яка інформація відсутня (а.с.14-15). Як вбачається з довідки про склад сім`ї, виданої 17 березня 2021 року головою ОСББ «Затишок-14», [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.4). Однак, за вищевказаною адресою останній не проживає з 10 серпня 2000 року. Факт його непроживання підтверджується актом, виданим 17 березня 2021 року головою ОСББ «Затишок-14» (а.с.5). Крім цього, факт непроживання [PERSON] за адресою свого місця проживання підтвердила в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка пояснила, що з [PERSON] вона мешкала разом в комунальній квартирі. Приблизно 21 рік тому назад [PERSON] поїхав на заробітки за межі країни та з того часу місце його перебування їй невідоме, більше вона його не бачила. Знає, що його сестра вчиняла дії щодо розшуку [PERSON] , однак, позитивно результату це не дало. Свідок [PERSON] суду пояснила, що з 2000 року була сусідкою [PERSON] (з іншого під`їзду). Приблизно з 2002 року вона [PERSON] не бачила. Раніше він з її чоловіком вживав спиртні напої, а потім повідомив, що їде на заробітки. З того часу, як він поїхав за межі країни, вона його більше не бачила. Їй відомо, що заявниця (сестра [PERSON] ) намагалась його розшукати, подавала заяви про розшук, однак, всі дії були безрезультатними. Згідно ч.1 ст.43 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. Порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. Відповідно до ст.306 ЦПК України, у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи. З аналізу вказаних норм, фізична особа може бути визнана безвісно відсутньою за сукупності таких умов: якщо вона відсутня у місці свого постійного проживання протягом року; якщо протягом одного року в місці, де особа постійно або переважно проживає, немає відомостей про її місцеперебування; вжитими заходами щодо розшуку відсутньої особи встановити місце її перебування неможливо; визнання причин, через які заявник просить визнати фізичну особу безвісно відсутньою, юридично поважними. З урахуванням викладених обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог та наявність підстав для визнання [PERSON] безвісно відсутнім, оскільки факт зникнення останнього підтверджується доказами, що не викликають сумнівів у своїй допустимості та достовірності, які суд приймає до уваги, так як вони зібрані із дотриманням вимог закону, не суперечать один одному та ніким не спростовуються. У той же час суд наголошує, що, згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 28.02.2018 року у справі № 317/3139/15-ц, визнання судом у встановленому законом порядку фізичної особи безвісно відсутньою (стаття 43 ЦК України) жодним чином як не свідчить про смерть такої особи, так і не виключає самої можливості смерті. Зазначене зумовлює одночасну наявність двох припущень щодо двох взаємовиключних життєвих станів безвісно відсутньої фізичної особи (особа жива, особа померла). З огляду на це суд вважає за доцільне додатково роз`яснити, що, відповідно до ч.1 ст.45 ЦК України, якщо фізична особа, яка була визнана безвісно відсутньою, з`явилася або якщо одержано відомості про місце її перебування, суд за місцем її перебування або суд, що постановив рішення про визнання цієї особи безвісно відсутньою, за заявою цієї особи або іншої заінтересованої особи скасовує рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою. На підставі викладеного,

Outcome: approved