Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідача, згідно з вироком Бахмацького районного суду Чернігівської області від 01.07.2015 року, визнано винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.289 КК України, оскільки [PERSON] 04.05.2015 року, о 04:59 год., перебуваючи поблизу будинку № 4 по вул.Дружби у м.Бахмачі Чернігівської області, маючи злочинний намір на незаконне заволодіння транспортним засобом, побачив припаркований легковий автомобіль марки ВАЗ 2106, державний номерний знак [NUMBER], синього кольору, 1995 року випуску, оціночною вартістю 27 219.40 грн., який перебуває у користуванні [PERSON]; реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, проник всередину автомобіля шляхом ривка дверей, хотів привести в дію двигун способом вставлення ключа до замка запалення, який у нього був при собі, однак, не являвся ключем від вищевказаного автомобіля. У подальшому, зламавши замок запалювання, намагався зєднати дроти контактної групи замка запалювання, але не довів свій злочинний умисел до кінця, так як був помічений і затриманий [PERSON] Цивільний позов під час кримінального провадження не заявлявся, однак вказаним злочином позивачу завдано матеріальну шкоду, яку він оцінює в 2894.75 грн. і яку, разом з інфляційними нарахуваннями в розмірі 208.42 грн., просить стягнути з відповідача. Позивач в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання також не зявився, причини неявки не повідомив, заперечень на позов та заяви про відкладення судового розгляду чи розгляд справи без його участі не надав; про виклик до суду сповіщався за адресою місця проживання, зареєстрованою в установленому законом порядку. Судом на підставі ч.2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. З письмової згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд приходить до слідуючого висновку. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено в судовому засіданні, вироком Бахмацького районного суду Чернігівської області від 01.07.2015 року [PERSON] було визнано винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.289 КК України і призначено покарання у виді 3(трьох) років обмеження волі; на підставі ст.75 КК України [PERSON] звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком в 2 (два) роки та відповідно до ст.76 КК України, покладено обов»язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу КВІ; повідомляти КВІ про зміну місця проживання, роботи. 01.08.2016 року вирок набрав законної сили і був звернутий до виконання (а.с.5-7). Вищевказаними судовими рішеннями було встановлено, що 04.05.2015 року, о 04:59 год. [PERSON], перебуваючи поблизу будинку № 4 по вул.Дружби у м.Бахмачі Чернігівської області, маючи злочинний намір на незаконне заволодіння транспортним засобом, побачив припаркований легковий автомобіль марки ВАЗ 2106, державний номерний знак [NUMBER], синього кольору, 1995 року випуску, оціночною вартістю 27 219.40 грн., який перебуває у користуванні [PERSON]; реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, проник всередину автомобіля шляхом ривка дверей, хотів привести в дію двигун способом вставлення ключа до замка запалення, який у нього був при собі, однак, не являвся ключем від вищевказаного автомобіля. У подальшому, зламавши замок запалювання, намагався зєднати дроти контактної групи замка запалювання, але не довів свій злочинний умисел до кінця, так як був помічений і затриманий [PERSON] Згідно з положеннями ч.4 ст.61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно з ч.1 ст.179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. З урахуванням п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судове рішення у цивільній справі" від 18 грудня 2009 року № 14 відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов'язкові для суду лише з питань, чи мали місце дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до товарних та фіскальних чеків від 06.05.2015 року, 18.07.2015 року, 19.07.2015 року на придбання деталей та аксесуарів до автомобіля, а також на послуги СТО, чистку салону, миття автомобіля, придбання пального для доставки транспортного засобу на СТО після вирішення його долі, як речового доказу відповідно до вищевказаного вироку суду, позивачем витрачено 2894.75 грн. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до абз.1 п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 31.03.1989 р. «Про практику застосування судами України Законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, стягнення безпідставно нажитого майна» (із наступними змінами) та абз.1 п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» вбачається, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла, у повному обсязі. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В силу ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених, ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні встановлено і підтверджено доказами, що внаслідок дій [PERSON] [PERSON] завдані матеріальні збитки на загальну суму 2894.75 грн., які підлягають стягненню на користь позивача. Що стосується вимоги про відшкодування позивачеві 208.42 грн. інфляційних нарахувань, то суд приходить до висновку, що вона не підлягає задоволення з огляду на те, що в даному випадку між сторонами виникли деліктні, а не договірні зобов»язання, оскільки відшкодування шкоди по своїй суті є відповідальністю, а не борговим зобов»язанням. Таким чином, передбачений ч.2 ст.625 ЦК України обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, в даному випадку не поширюється на правовідносини, що виникли між сторонами у зв'язку із завданням шкоди внаслідок вчинення злочину. З огляду на вищевикладене, позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. У зв'язку із частковим задоволенням позову з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 595.20 грн. На підставі викладеного, ст.ст. 16, 1166 ЦК України,

Outcome: partial