Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-09 00:00:00

28.09.19р. ПАТ „Запоріжжяобленерго" в особі Запорізьких міських електричних мереж (Центральне відділення по ОПС) звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за електроенергію. Ухвалою суду від 21.12.19р. по справі ухвалене заочне рішення, позов задоволено. Ухвалою суду від 29.12.20р. заочне рішення суду скасоване за заявою [PERSON] 18.05.20р. позивач надав до суду уточнену позовну заяву до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи вимоги тим, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані та проживають відповідачі, який користуються електроенергією на підставі особового рахунку № [NUMBER] , але обов`язків по сплаті за використану електроенергію не виконують належним чином, у зв`язку з чим виникла заборгованість на суму 8446,35 грн. за період з 08.05.2015 по 01.06.2018 року, за вищезазначений період , яку споживачами не сплачено. Позивач посилаючись на ці обставини, просить суд стягнути з відповідачів, на користь позивача борг за спожиту електричну енергію в розмірі 8446,35 грн. та витрати по оплаті судового збору у розмірі 1921,00 грн. Ухвалою суду від 21.05.21р. в якості співвідповідачів по справі окрім [PERSON] залучені також [PERSON] та [PERSON] . В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав та пояснив, що відповідачі є споживачами електроенергії в квартирі за адресою: [ADDRESS] , але не сплачують за користування електроенергією, внаслідок чого виник борг в сумі 8446,35 грн., який він просить стягнути разом з судовими витратами з відповідачів. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що вона з травня 2015 року не проживає у вказаній квартирі, оскільки винаймає інше житло. Окрім того, сплив строк позовної давності, який вона просила застосувати. Надала суду відзив на позов, де викладена аналогічна правова позиція. Також зазначила, що договір з позивачем на постачання електроенергії вона не розривала. Просила в позові відмовити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлялись шляхом направлення судових повісток та оголошення, причини неявки суду не повідомили, клопотань та заперечень до суду не надали. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що відповідачка це її донька, яка фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . В 2015 році колишній чоловік її доньки [PERSON] вигнав [PERSON] з дітьми з квартири за адресою: : [ADDRESS] , після чого за місцем прописки [PERSON] не проживає. Спочатку вони винаймали житло за адресою: [ADDRESS] , потім через рік переїхали на іншу квартиру по [ADDRESS] , де зараз і проживають. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що за місцем прописки [PERSON] не проживає приблизно з 2017 року, а всього вона знає позивачку вісім років, бачаться майже через день, оскільки вони дружать. Дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази, вислухавши учасників процесу, встановивши фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з нижченаведених підстав. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що сторони фактично перебувають у договірних відносинах і відносини між ними регулюються Правилами користування електричною енергією для населення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1357 від 26.07.1999р. За адресою [ADDRESS] зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] (а.с.10), яка користується електроенергією на підставі особового рахунку № [NUMBER] . Відповідно до знятих показань приладу обліку за період з 08.05.2015 по 01.06.2018 р. відповідачем було спожито 7610 кВт.год. вартістю 8446,35 грн., за вищевказаний період споживачем оплат не здійснювалось. Борг за спожиту електроенергію складає 8446,35 грн., який на цей час не сплачено, що підтверджено відповідними розрахунками (а.с.4-6, 96-98). Також за адресою: [ADDRESS] зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] (а.с.109). Окрім того, відповідачі [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с.84-86). Вартість спожитої Відповідачами електричної енергії визначено відповідно до тарифів на електроенергію, що відпускається населенню, затверджених Постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України, що діяли на час нарахування. Правовідносини між енергопостачальником та побутовим споживачем електричної енергії регулюються Правилами користування електричною енергією для населення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 р. №1357, із наступними змінами та доповненнями. Згідно з абзацом 2 пункту 1 ПКЕЕН, ці Правила обов`язкові для виконання всіма споживачами і енергопостачальниками незалежно від форм власності. Відповідно до пункту 19 ПКЕЕН розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі фактичних показань приладів обліку. Згідно з пунктом 20 ПКЕЕН, розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати спожитої електричної енергії є календарний місяць. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. Відповідно до пункту 42 ПКЕЕН, споживач електричної енергії зобов`язаний оплачувати спожиту електричну енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил. Вартість спожитої відповідачем електричної енергії визначено відповідно до тарифів на електроенергію, що відпускається населенню, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг. В силу статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Однак, щодо позовної давності суд зазначає наступне. Відповідачем [PERSON] було заявлено клопотання про застосування позовної давності. Згідно з положеннями статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Письмового договору про збільшення строку позовної давності між сторонами не укладалось, а тому до спірних правовідносин належить застосовувати загальний трирічний строк позовної давності. Відповідно до вимог ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, згідно з ч. 5 цієї норми за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. У зобов`язаннях між сторонами у справі передбачено, що позивач надає послуги, а відповідач має оплачувати їх щомісячними платежами, причому здійснювати оплату за попередній місяць у наступному. З розрахунку, який не оспорював відповідач, вбачається, що платежів у періоді з травня 2015р. по червень 2018р. відповідачі не здійснювали, а тому позивач кожного наступного місяця бачив, що оплату за попередній місяць споживач не провів. Тобто строк позовної давності за кожним щомісячним нарахуванням за надані послуги слід відраховувати з наступного місяця. З позовом до суду позивач звернувся 28.08.2019р., а тому в межі позовної давності вкладається трирічний строк, що передує цьому зверненню, тобто період з 28.08.2016р. (розрахункова дата для нарахування щомісячного платежу) по 01.06.2018р. (дату, по яку нараховано заборгованість). Згідно наданої позивачем довідки розмір заборгованості відповідача за період у три роки до моменту пред`явлення позову складає 7375,14 грн. (а.с.137). Тому до стягнення з відповідачів слід визначити суму, що вкладається в межі позовної давності у вказаному розмірі. Доводи відповідача [PERSON] щодо не проживання за адресою реєстрації суд вважає необґрунтованими, оскільки будь-яких відповідних актів з цього приводу сторонами не складалось, позивача письмово про факт не проживання з боку [PERSON] повідомлено не було, договір про постачання електроенергії [PERSON] не розривала, хоча безпосередньо на неї оформлено особовий рахунок. Інші відповідачі, а саме [PERSON] та [PERSON] , також є співвласниками квартири за адресою: [ADDRESS] . Отже, всі три відповідача повинні солідарно нести тягар по утриманню вказаної квартири та сплаті комунальних послуг, пов`язаних з обслуговуванням вказаного житла. Згідно положень ст.141 ЦПК України з відповідачів підлягає стягненню на користь позивача понесені ними і документально підтверджені судові витрати пропорційно задоволеним вимогам. На підставі викладеного та

Outcome: partial