Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-28 00:00:00

26 лютого 2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа Служба у справах дітей новозаводської у м. Чернігов ради, у якому з урахуванням уточнених позовних вимог просить надати їй дозвіл на тимчасове вивезення ( з травня 2018 року по листопад 2018 року ) дитини [PERSON], [INFO], за кордон для оздоровлення та відпочинку до країн Турції, Єгипту, Об'єднаних Арабських Еміратів та до країн Шенгенської зони. Вимоги мотивує тим, що рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 21 жовтня 2009 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Відповідач участі у вихованні доньки не приймає, жодної фінансової допомоги на утримання дитини не надає, з донькою не спілкується. З 2016 року позивач проживає за кордоном, місце знаходження його невідоме і він розшукується ВКП ЧВП ГУНП в Чернігівській області як зниклий безвісти. Зазначає, що після розлучення неодноразово намагалася вивезти доньку за кордон з метою відпочинку та оздоровлення на нетривалий період часу, проте відповідача немає в Україні, що унеможливлює одержати його згоду для виїзду дитині за кордон, тому виникла необхідність звернутися до суду. У судовому засіданні позивачка заявлені вимоги підтримала в повному обсязі. Не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить повернуте поштове повідомлення з відміткою про отримання «за довіреністю». Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів, оскільки позивач проти винесення заочного рішення не заперечував. Представник третьої особи [PERSON] проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Засліхавши пояснення учасників судового розгляду, свідка [PERSON], дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що шлюб між сторонами розірвано рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 21 жовтня 2009 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачкою. Згідно довідки Михайло Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області від 07 лютого 2018 року [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.8) Відповідно довідки начальника ЧВП ГУНП в Чернігівській області від 11 грудня 2017 року [PERSON] розшукується ВКП ЧВП ГУНП в Чернігівській області, як зниклий безвісти На даний час його місцезнаходження невідоме (а.с.9). Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Статтею 25 ЦК України встановлено, що здатність мати цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. У випадках, встановлених законом, здатність мати окремі цивільні права та обов'язки може пов'язуватися з досягненням фізичною особою відповідного віку. Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» документами, що дають право на виїзд з України та посвідчують особу громадянинаУкраїни під час перебування за її межами, є паспорт громадянинаУкраїни для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Стаття 11 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року покладає на держави зобов"язання вживати заходів для боротьби з незаконним переміщенням і поверненням дітей із за кордону. Відповідно до цілей Гаазької конвенції її суть полягає в тому, що один із батьків (або будь-яка інша особа , якій належать права піклування про дитину) не має права одноосібно приймати рішення про зміну місця проживання дитини або переміщення дитини на необмежений час у інше місце, зокрема вивозити її в іншу державу або не повертати дитину до держави її постійного проживання. Тимчасовий чи постійний виїзд дитини за кордон має відбуватись лише за погодженням з іншим із батьків, якщо він не позбавлений батьківських прав. Тобто зміна країни проживання дитини вимагає узгодження із іншим із батьків, адже такий переїзд, як правило спричиняє зміну режиму спілкування дитини з другим із батьків, порядку участі у вихованні дитини, а також зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання. Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріального засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно з п.16 Правил оформлення та видачі паспортів громадянина України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених Постановою КМУ від 31.03.95. № 231, самостійний виїзд за кордон дітей, які не досягли вісімнадцятирічного віку, здійснюється за нотаріально засвідченою згодою батьків (законних представників), а за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Судом встановлено, що позивач намагалася неодноразово вивезти доньку, з метою оздоровлення, на нетривалий період часу за кордон, але, у зв'язку з відсутністюпротягом декількох років відповідача в Україні у неї відсутня можливість отримати у батька дитини необхідний дозвіл, а тому виникло право на звернення до суду із вказаним позовом. Отже, відповідач своєю поведінкою порушує права та інтереси дитини, оскільки участі у вихованні доньки не приймає, жодної фінансової допомоги на утримання дитини не надає, з донькою не спілкується, що дає право позивачу отримати дозвіл на оформлення необхідних документів на тимчасовий виїзд за кордон на оздоровлення за відсутності згоди батька дитини на підставі рішення суду, для здійснення свого права та виконання обов'язку, як матері, що ґрунтується на повазі до прав дитини та її людської гідності. З огляду на вищевикладене, на підставі наявних у матеріалах справи письмових доказів, з урахуванням стану здоров'я дитини та розвитку її здібностей, суд приходить до висновку, позов доведений та підлягає задоволенню, оскільки підстави на які посилається позивач не будуть суперечити інтересам дитини. На підставі викладеного,

Outcome: approved