Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача КП «Дирекція замовника» про усунення перешкод у користуванні приміщенням загального користування гуртожитку по [ADDRESS] Ухвалою від 05 лютого 2014 року залучено до участі у справі ,у якості третьої особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - КП «Дирекція замовника». Ухвалою від 19 березня 2014 року прийнято відмову позивача від позову та закрито провадження по справі в частині відмови від позовних вимог щодо скасування пункту 7.13 рішення №104 від 03.03.2009 року виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради. Позивач у судовому засіданні позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві. Просила про задоволення позовних вимог. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, та суду пояснив, що відповідачі порушили право користування приміщеннями, які призначені для спільного користування, а тому позов є підставним. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, просив суд відмовити у його задоволенні. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, вважає його безпідставним, необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає. Cуду пояснила, що на проведення відповідних робіт, щодо приєднання нежитлових приміщень до кімнати відповідачів, ними виконано всі вимоги закону, що регулюють дані правовідносини. Просила у задоволенні позову відмовити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явилися, подавши суду заяви про розгляд справи без їх участі. Представник відповідача виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради позовних вимог не визнала. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача КП «Дирекція замовника» у судовому засіданні при вирішення даного спору покладався на думку суду. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що є сестрою позивачки, у приміщенні загального користування гуртожитку по [ADDRESS] була, та бачила, що відповідачі встановивши перегородку забрали частину коридору. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказала, що являється подругою позивачки, бачила як [PERSON] у 2011 році перемурував стіну. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є донькою позивачки, бачила, що [PERSON] встановив перегородку у коридорі, відгородивши ванну кімнату та санвузол, зазначила, що з другої сторони коридору на тому ж поверсі є ще один туалет та ванна кімната. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказав, що являється братом позивачки, відомо, що з 2011 року [PERSON] встановив перегородку у коридорі загального користування. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які надані суду сторонами на обґрунтування їхніх вимог та заперечень, з'ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх невизнаних прав. Згідно ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, а згідно ст.60 ЦПК України встановлено, що «кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу». В судовому засіданні встановлено, на підставі ордеру №071 на житлову площу в гуртожитку виданого на підставі рішення міськвиконкому від 27 лютого 2004 р. за №75 [PERSON] надано право на поселення з сім'єю з трьох осіб в гуртожиток по [ADDRESS] розміром 34,2, загальна площа 42,75 кв.м. Відповідач [PERSON] під час розгляду справи вказав, що його сім'я шляхом зведення цегляної перегородки відгородили приміщення душової, санвузлів, коридору та комори на третьому поверсі гуртожитку по [ADDRESS], а тому вказана обставина не підлягає доказуванню, оскільки визнається сторонами. Із довідки виданої КП «Дирекція замовника» від 05.11.2012 року вбачається, що [PERSON] із двома доньками проживає в [ADDRESS] тобто вона разом із відповідачами користуються одним приміщенням загального користування гуртожитку. Згідно п. 19 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого Постановою Ради Міністрів Української РСР від 03.06.1986 р. за № 208, мешканцям гуртожитків забороняється провадити самовільно переобладнання та перепланування приміщень. Відповідно до ст. 179 ЖК України Користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Пунктом 4 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинкової території, затверджених постановою Кабінетів Міністрів України від 24 січня 2006 року №45, передбачено, що власник наймач (орендар) приміщень житлових будинків має право на: переобладнання та перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, з дозволу власника будинку та органу місцевого самоврядування, виданого в установленому порядку. Як вбачається з матеріалів справи, 11.12.2007 р. [PERSON] звернувся із заявою про дачу дозволу приєднати до його кімнати нежитлове приміщення (кладовка, санвузол) для влаштування кухні, санвузла та вказав, що дане приміщення потребує капітального ремонту. Згідно рішення Івано-Франківського МВК №577 від 20.11.2008 р. відповідачам по справі дозволено проведення проектно-пошукових робіт для переобладнання приміщень гуртожитку по [ADDRESS] під ізольовану квартиру (а. с.26). Згідно рішення МВК №104 від 03.03.2009р. дозволено переобладнання приміщення гуртожитку по [ADDRESS] під ізольовану квартиру. Відповідно до п.8 даного рішення відповідачами розроблений проект переобладнання квартири з приєднанням нежитлових приміщень, який затверджено головним архітектором (а.с.29). Відповідно до висновку №132 від 30.06.2010 р. який виданий Івано-Франківською СЕС на проект будівництва даного переобладнання квартири [ADDRESS] з приєднанням нежитлового приміщення (комори з санвузлом) під кухню та санвузол (а.с.30) зазначено, що проектом переплануванням пропонується за рахунок приєднання нежитлових приміщень (комори, санвузла) гуртожитку, які облаштовуються під кухню, санвузол, обладнати ізольовану квартиру на третьому поверсі 4-и поверхового будинку. Як вбачається із матеріалів справи 27.12.2010 інспекцією ДАБК виданий дозвіл №966 на виконання будівельних робіт, а саме на переобладнання приміщення гуртожитку на [ADDRESS] під ізольовану квартиру (а.с.35). Як вимагає того Закон України „Про регулювання містобудівної діяльності", 24.01.2012р. відповідачем зареєстровано в інспекції ДАБК Івано-Франківської області Декларацію про готовність об'єкта до експлуатації, зокрема переобладнання квартири [ADDRESS], з приєднанням нежитлового приміщення (комори з санвузлом) під кухню та санвузол. Згідно із ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність», будівництво (реконструкція ) об'єкта повинна здійснюватись, відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил. Здійснення будівельних робіт на об'єктах містобудування без одержання дозволу відповідних рад згідно ст. 29 Закону України «Про планування і забудову територій», або його перереєстрації, а також здійснення будівельних робіт не зазначених у дозволі є самочинним будівництвом . Пунктом 1.4.1. Правил утримання жилих будинків та при будинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства №76 від 17.05.2005 року, визначено, що переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства. Таким чином, судом встановлено, що відповідачем проведено перепланування приміщення загального користування не самочинно, оскільки не порушено п. 4 абз. 4 «Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків», затверджених Постановою КМУ №572 від 08.10.1992 року (в редакції Постанови КМ N 5 (5-2009-п ) від 14.01.2009 року) без дозволу власника будинку ( гуртожитку ) та органу місцевого самоврядування, що видається в установленому порядку, оскільки відповідачем виконано всі вимоги закону, що регулюють дані правовідносини. Із листа КП «Дирекція замовника» від 19.02.2013 №69/1-3 вбачається, що житловий будинок (гуртожиток) за адресою [ADDRESS] прийнятий на баланс КП «Дирекція замовника» з 01.04.2012. Згідно технічної документації на третьому поверсі даного будинку розташовані приміщення в яких проживають шість сімей в приміщеннях з двох кімнат, три сім'ї в приміщеннях з однієї кімнати, а також знаходяться два санвузли та дві кухні. Окрім того, відповідно до заяви [PERSON], яка міститься в матеріалах справи (а.с.69), вбачається, що сусіди по поверху, окрім [PERSON], дали свою згоду [PERSON] на реконструкцію кімнати в гуртожитку по [ADDRESS] та санвузла площею 17,5 м2 в кухню та ванну. Відповідно до листа інспекції ДАБК від 25.07.2011р. та листа ЖЕО №2 в користуванні [PERSON], є санвузол, душова кабіна, каналізація. Отже, судом встановлено, що відповідачами, з метою поліпшення житлових умов, шляхом приєднання внутрішньо будинкових місць загального користування до кімнати у гуртожитку, за наявності згоди інших власників поверху, на підставі позитивних висновків відповідних служб, без внесення змін у несучі конструкції, було виконано реконструкцію та узгоджено її проведення у встановленому законом порядку. При цьому позивачем суду не надано будь-яких належних та допустимих доказів порушення прав позивача відповідачами цими діями. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги безпідставні, через що задоволенню не підлягають. Доказів того, що відповідачі здійснили самочинне будівництво, суду також не надано. На підставі п. 19 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого Постановою Ради Міністрів Української РСР від 03.06.1986 р. за № 208, ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність», ст. 29 Закону України «Про планування і забудову територій», ст.179 ЖК України,

Outcome: dismissed