Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

21 листопада 2014 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства у порядку спадкування за законом. Свої вимоги мотивувала тим, що [INFO] померла її бабуся [PERSON]. За життя остання склала заповіт, яким заповіла все своє майно батьку позивачки [PERSON]. Після смерті бабусі відкрилась спадщина, яку успадкував батько позивачки та син померлої шляхом подання заяви до нотаріальної контори, але юридично не встиг оформити. Після смерті батька позивачки [PERSON], який помер [INFO] відкрилась спадщина на спадкове майно, яке вона успадкувала на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 02 листопада 2007 року. Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 06 жовтня 2014 року за [PERSON] в порядку спадкування за законом було визнано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS]. Під час переоформлення домоволодіння стало відомо, що земельна ділянка, на якій знаходиться зазначений будинок раніше була приватизована бабусею та виготовлено Державний акт серії І-СМ № 040402 відповідно до якого [PERSON] є власницею земельної ділянки площею 0,64 га для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства. Однак, позивачка не може реалізувати своє право на спадщину за законом у зв'язку з тим, що власниця земельної ділянки померла раніше, ніж був виготовлений Державний акт, а отримати оригінал документу не вдається можливим. Батько позивачки [PERSON] прийняв спадщину за заповітом після [PERSON] шляхом подання заяви до державної нотаріальної контори. А позивачка в свою чергу фактично прийняла спадщину шляхом зберігання речей та документів померлого, доглядом за будинком, користуванням земельною ділянкою. Посилаючись на вказані обставини, [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати за нею право власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, розташованої на території с. Штанівка Воронівської сільської ради Білопільського району Сумської області, площею 0,64 га в порядку спадкування за законом. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилась, надавши до суду письмову заяву про те, що підтримує заявлений позов, просила розглянути справу в її відсутність (а. с. 47 ). Представник відповідача - Воронівської сільської ради Білопільського району Сумської області в судове засідання також не з'явився. Сільський голова листом повідомив, що з позовом згодний, просив розглянути справу без участі представника сільради (а. с. 33). Представник третьої особи - відділу Держземагенства в Білопільському районі Сумської області в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи без участі представника (а. с. 48-49 ). У відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозв'язку, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи і відповідні їм правовідносини. Так, суд вважає, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, який діяв на час їх виникнення, а також норми нині діючого Цивільного кодексу України. Згідно ч. 1 ст. 524 ЦК Української РСР 1963 року, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Згідно копії заповіту, посвідченого секретарем Воронівської сільської ради 14 лютого 1986 року та зареєстрованого в реєстрі за № 23, [PERSON] все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, а також все те, на що вона матиме право заповіла сину [PERSON] (а. с. 36). У відповідності до заяви [PERSON] 17 жовтня 2000 року звернувся до Білопільської державної нотаріальної контори із заявою про намір оформити спадкове майно згідно заповіту (а. с. 37). Оскільки на той час діяли норми Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, вважається, що спадкоємець прийняв спадщину шляхом подання державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зокрема п. 4 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, який набрав чинності 01 січня 2004 року зазначено, що цивільні правовідносини, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього кодексу застосовується до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Пунктом 5 «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, який набрав чинності 01 січня 2004 року передбачено, що правила книги 6 Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Зокрема, статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. З урахуванням ч. 1, 2 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. У відповідності до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Пленум Верховного Суду України у п. 20 своєї постанови "Про судову практику справах про спадкування» від 30 травня 2008 року роз'яснив, що справи про спадкування за законом мають вирішуватись на основі правил глави 86 ЦК України. Спадкування за законом здійснюється почергово. За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Зокрема, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. У п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно. Також, відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно п. 11 ч. 1 статті 346 Цивільного кодексу України, право власності припиняється у разі смерті власника. У відповідності до ч. 2, 3 ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Право власності на земельну ділянку поширюється на поверхневий (ґрунтовий) шар у межах цієї ділянки, на водні об'єкти, ліси, багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а також простір, що є над і під поверхнею ділянки, висотою та глибиною, які необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд. За приписами ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Згідно ст. 381 ЦК України садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. Виходячи з вимог ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом п. «г» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Частиною 2 ст. 120 Земельного кодексу України передбачено, що якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Судом встановлено, що батьками позивачки [PERSON] є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про її народження серії [NUMBER], про що в Книзі записів актів громадянського стану про народження 04 грудня 1971 року зроблено відповідний запис за № 33 (а. с. 19). Згідно свідоцтва про укладення шлюбу батьками позивачки серії [NUMBER] після укладення шлюбу 05 листопада 1977 року матері позивачки присвоєно прізвище чоловіка - [PERSON] (а. с. 10). У відповідності до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] після реєстрації шлюбу позивачці у справі присвоєно прізвище чоловіка - [PERSON], про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу 13 квітня 1991 року зроблено відповідний актовий запис за № 567 (а. с. 20). З свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 14 листопада 2000 року, прізвище після розірвання шлюбу залишено - [PERSON] (а. с. 21). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON], тобто мати позивачки, померла [INFO], а [INFO] помер батько позивачки - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а. с. 8-9). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьками батька позивачки [PERSON], були [PERSON] та [PERSON] ( а.с 46). З свідоцтва про смерть серії [NUMBER] вбачається, що баба позивачки - [PERSON] померла [INFO] (а. с. 6). Згідно наявної в матеріалах справи копії Державного акту серії І-СМ № 040402, виданого Воронівською сільською радою 21 лютого 2000 року на підставі рішення 6 сесії 23 скликання Воронівської сільської ради народних депутатів від 02 вересня 1999 року, зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 371, власником земельної ділянки площею 0,64 га записана [PERSON]. Землю передано для обслуговування житлового будинку та для ведення особистого підсобного господарства, що знаходиться на території с. Штанівка Воронівської сільської ради Білопільського району Сумської області (а. с. 11). У відповідності до витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок для ведення особистого підсобного господарства нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь становить 10 615 грн. 30 коп., а для забудови грошова нормативна оцінка становить 15 775 грн. 35 коп. (а. с. 26-28). Зі змісту листа відділу Держземагенства у Білопільському районі Сумській області № 1849 від 19 листопада 2014 року, вбачається, що на ім'я [PERSON] виготовлявся Державний акт серії І-СМ № 040402 для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, але згідно книги записів державних актів на право приватної власності на землю громадянка Державний акт не отримувала (а. с. 25). Отже, наведене вище свідчить про те, що [PERSON] за життя мала право на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, загальною площею 0,64 га, розташованої на території с. Штанівка Воронівської сільської ради Білопільського району Сумської області згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії СМ № 040402, але отримати правовстановлюючий документ не встигла у зв'язку зі смертю. З свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17 жовтня 2000 року, посвідченого Білопільською державною конторою та зареєстрованого в реєстрі за № 2646 вбачається, що спадкоємцем зазначеного у заповіті майна [PERSON], яка померла [INFO] є її син [PERSON]. Спадкове майно, на яке видане свідоцтво, складається з права на земельну частку (пай) розміром 4,57 в умовних кадастрових гектарах, розташованої та перебуваючої у колективній власності КСП АФ ім. Ватутіна, що належить померлій на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії СМ № 0234561, виданого Білопільською районною державною адміністрацією 11 березня 1997 року (а. с. 7) На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 листопада 2007 року, посвідченого державним нотаріусом Білопільської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 2567, спадкоємцем майна [PERSON], який помер [INFO] є його дочка [PERSON]. Спадкове майно, на яке видано свідоцтво складається з земельної ділянки, площею 4,27 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Воронівської сільської ради Білопільського району Сумської області, що належала [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії РЗ № 729811, виданого 20 серпня 2002 року Воронівською сільською радою (а. с. 12). Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 06 жовтня 2014 року за [PERSON] визнано право власності у порядку спадкування на житловий будинок з господарським спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] (а. с. 22-23). Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS] власником є [PERSON] (а. с. 13-18). Згідно інформації з Білопільської державної нотаріальної контори спадкова справа відносно [PERSON], який помер [INFO], заводилась за заявою [PERSON], а відносно [PERSON], яка померла [INFO] заводилась за заявою [PERSON], видано свідоцтво про право на спадщину і знаходиться на зберіганні Сумського обласного державного нотаріального архіву (а. с. 34). Із наданої копії спадкової справи № 423/2000, яка надійшла із Сумського обласного державного нотаріального архіву відносно [PERSON], яка померла [INFO], вбачається, що 17 жовтня 2000 року до Білопільської державної нотаріальної контори звернувся [PERSON] для прийняття спадкового майна після смерті матері [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину (а. с. 41-44 ). Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що за життя спадкодавець набув право власності на земельну ділянку і тому спадкоємець також набуває право власності в порядку спадкування в судовому порядку і має право на земельну ділянку площею 0,64 га для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, розташованої на території с. Штанівка Воронівської сільської ради, що належала [PERSON], яка померла [INFO], відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії І-СМ № 040402 від 21 лютого 2002 року. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON] та визнати за нею право власності на земельну ділянку, площею 0,64 га для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, розташованої на території с. Штанівка Воронівської сільської ради, що належала [PERSON], померлій [INFO], на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії І-СМ № 040402 від 21 лютого 2002 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved