Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-17 00:00:00

03 листопада 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про тимчасовий дозвіл на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька. В обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що вони з відповідачем мають спільну дитину - сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з ним. З метою відпочинку, він запланував спільний відїзд з дитиною до Автономної республіки Крим, Російської Федерації та Німеччини. Для отримання дозволу на виїзд сина за кордон разом з ним, йому необхідний дозвіл відповідача [PERSON], але остання після розірвання шлюбу не мешкає в місті Маріуполі, місце перебування її невідоме. Таким чином, своїми діями відповідач порушує його з сином право на спільний відпочинок. Просив надати дозвіл на оформлення проїзних документів для виїзду за кордон неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], без згоди його матері [PERSON], дозволити йому виїжджати за межі України з неповнолітнім сином, а також дозволити виїзд в Російську Федерацію, [PERSON] Крим, Німеччину, в період з 30 травня 2016 року по 01 вересня 2016 року, з 30 грудня 2016 року по 10 січня 2017року, без письмової згоди та супроводу матері дитини [PERSON]. У судове засідання позивач не зявився, надав заяву в якій позовні вимоги підтримав та просить розглядати справу в його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явилась, про дату, місце та час слухання справи була повідомлена належним чином, через оголошення в газеті «Урядовий курєр» № 11 від 20 січня 2016 року, тому суд, зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Представник третьої особи - служби по справам дітей Орджонікідзевської районної адміністрації Маріупольської міської ради до судового засідання не зявився, надавши лист у якому просить при винесенні рішення максимально врахувати інтереси дитини. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, за наступних підстав. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження № 226075, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського районного управління юстиції в Донецькій області. Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України ""Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно ч. 1 ст. 4 «Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 24.03.2004р. № 380, оформлення громадянам України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або їх законних представників у разі потреби самостійного виїзду таких осіб за кордон. Згідно ч. 18 зазначених вище правил оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків, а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Отже, діючим законодавством передбачено можливість ухвалення судом рішення на виїзд, а не постійні виїзди без згоди батька, не позбавленого батьківських прав, такі поїздки можуть мати разовий характер з певним часовим проміжком перебування у відповідній державі, тобто можливість вирішувати питання про надання дозволу саме на конкретний виїзд дитини за кордон без згоди батька (одноразовий), з визначенням його початку і закінчення. Інше розуміння змісту нормативних актів та допустимість неодноразових виїздів дитини за кордон без згоди батька на підставі одного рішення суду є грубим порушенням права одного з батьків на спілкування з дитиною та на участь у її вихованні. Судом встановлено, що позивач має намір виїхати з сином в період з 30 травня 2016 року по 01 вересня 2016 року, з 30 грудня 2016 року по 10 січня 2017 року в Російську Федерацію, АРК, Німеччину, однак відповідач не надає своєї згоди на вивіз дитини за межі України, не обґрунтовуючи при цьому своєї відмови. За таких обставин, суд вважає, що тимчасовий виїзд дитини на відпочинок у вказаний період разом з батьком, не буде порушенням прав відповідача на спілкування з дитиною та на участь у її вихованні. Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача та надання дозволу на оформлення проїзних документів для виїзду за кордон неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], без згоди його матері [PERSON], дозволити йому виїжджати за межі України з неповнолітнім сином, а також дозволити виїзд в Російську Федерацію, [PERSON] Крим, Німеччину в період з 30 травня 2016 року по 01 вересня 2016 року, з 30 грудня 2016 року по 10 січня 2017 року, без письмової згоди та супроводу матері дитини [PERSON], починаючи з дня набрання рішення законної чинності. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд стягує з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати, пов'язані із сплатою судового збору у розмірі 487 гривень 20 копійок.

Outcome: approved