Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

30 вересня 2014 року позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дитини та стягнення аліментів на утримання дружини, мотивуючи свій позов тим, що 14 квітня 2010 року між нею та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки [PERSON] постійно вчиняє сварки, які відбуваються на очах у дитини, агресивно себе поводить, вчиняє психологічний тиск на неї, принижує честь та гідність позивача. Шлюбні відносини між ними припинено з квітня 2014 року. На даний час кожен з них живе своїм життям та своїми інтересами. Примирення між нею та відповідачем неможливе. Подальше спільне життя з [PERSON], як подружжя і збереження шлюбу суперечило б її інтересам, а також інтересам їхньої дитини. Після розірвання шлюбу дитина буде проживати з нею. Позивач в позові також зазначала, що з моменту фактичного припинення шлюбних відносин, [PERSON] матеріально їй та їхній спільній дитині не допомагає, внаслідок чого вона не має можливості сама утримувати їхнього малолітнього сина [PERSON]. Відповідач ухиляється від свого обов»язку щодо утримання неповнолітньої дитини. На даний час відповідач працює на Приватному підприємстві «Полтавський ливарно-механічний завод». Частину коштів в розмірі 1 400 грн. [PERSON] отримує офіційно, а частину коштів в середньому не менше 2 500 грн. отримує неофіційно (залежно від виробництва). Таким чином, відповідач кожного місяця отримує близько 4 000 грн. [PERSON] не має іншої родини та інших неповнолітніх чи малолітніх дітей, не має на утриманні інших осіб, зокрема, батьків чи осіб, які потребують обов»язкового утримання з його боку. Вважає, що розмір аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] необхідно визначити в твердій грошовій сумі у розмірі 1 032 грн., так як відповідач має мінливий дохід, а також дохід від неофіційних джерел заробітку, з [PERSON] на її користь необхідно стягнути аліменти саме в твердій грошовій сумі з моменту звернення з цим позовом до суду та досягнення їхнім сином повноліття. Крім того, позивач в позові вказувала, що право на утримання має дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідач працює, має постійно джерело доходів, тому позивач вважає, що [PERSON] в змозі надавати матеріальну допомогу їй до досягнення дитиною трирічного віку в розмірі прожиткового мінімуму 1 218 грн. Просила суд розірвати шлюб між нею, [PERSON], та відповідачем, [PERSON], зареєстрований 14.04.2010 року Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис №230. Стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 1 032 грн. з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття. Стягнути з [PERSON] на її утримання матеріальну допомогу в розмірі 1 218 грн. з дня подачі позову до досягнення дитиною трирічного віку. При розірванні шлюбу залишити їй прізвище [PERSON]. Державне мито, яке підлягає стягненню при реєстрації розірвання шлюбу в органах реєстрації актів цивільного стану, стягнути з відповідача. Стягнути з відповідача на її користь судові витрати. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала. Просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] з позовом згоден. Суд, заслухавши позивача [PERSON], відповідача [PERSON], вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що 14 квітня 2010 року в Центральному відділі реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с.5). Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], який проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Також судом встановлено, що між сторонами виникають сварки та конфлікти на побутовому ґрунті, які носять постійний характер та відбуваються в присутності малолітнього сина [PERSON]. Сімейні та шлюбні стосунки між сторонами припинені в квітні 2014 року і до цього часу не відновлювались. Відповідач в судовому засіданні не заперечував, що не підтримує з [PERSON] шлюбно-сімейні відносини. Ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 10.02.2015 року (а.с.41) за клопотанням відповідача [PERSON], сторонам надався строк для примирення. В судовому засіданні встановлено, що примирення між подружжям [PERSON] не відбулося. На час розгляду справи судом, сторони на примирення не згодні. Вважають, що подружнє життя не склалося через несумісність характерів, втрати поваги один до одного. Згідно з ч.1 ст.51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Примушення жінки чи чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст.111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Приймаючи до уваги те, що позивачка заперечує проти примирення з відповідачем та не бажає відновлювати сімейні відносини, посилаючись на те, що вони з відповідачем з квітня 2014 року не підтримують шлюбно-сімейні відносини, а також те, що сварки відбуваються в присутності малолітньої дитини, що може негативно вплинути на її психічний та емоційний стан, суд вважає недоцільним додатково надавати сторонам строк для примирення. Враховуючи вищевикладене, а також те, що сім'я [PERSON] розпалась остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, а також інтересам їх малолітнього сина, позов необхідно задовольнити, а шлюб зареєстрований між [PERSON] та [PERSON] - розірвати. В своїй позовній заяві позивач просила суд стягнути з [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 статті 184 СК України встановлено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. В судовому засіданні встановлено і дану обставину не заперечували сторони по справі, що [PERSON] працює землеробом на Приватному підприємстві «Полтавський ливарно-механічний завод», отримує заробітну плату в сумі 1 724 грн. 80 коп. (а.с.23), має регулярний дохід, що підтверджується листом Приватного підприємства «Полтавський ливарно-механічний завод» від 23.10.2014 року за №378, а тому суд приходить до висновку, що у відповідності до вимог статті 183 СК України необхідно стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини у частці від заробітку (доходу). Також в своїй позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача аліменти на своє утримання в твердій грошовій сумі. Частиною 2 статтею 75 СК України визначено, що право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Частиною 2 статті 84 СК України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Суд приходить до висновку, що в цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, оскільки, як встановлено в судовому засіданні, відповідач має постійне місце роботи, отримує заробітну плату та має регулярний дохід. А тому суд приходить до висновку, що у відповідності до вимоги частини 1 статті 80 СК України необхідно стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя. Судом не приймаються до уваги та оцінюється критично пояснення позивача, що відповідач [PERSON] частину коштів в середньому не менше 2 500 грн. на місяць отримує неофіційно (залежно від виробництва), оскільки відповідно до листа Приватного підприємства «Полтавський ливарно-механічний завод» відповідач працює на даному підприємстві та отримує тарифну ставку у розмірі 9 грн. 80 коп. за годину робочого часу, робочий день становить вісім годин. Інших документів, які б підтверджували доводи позивача [PERSON] проте, що відповідач отримує ще заробітну плату в сумі 2 500 грн. на місяць, в матеріалах справи відсутні. Частиною 1 статті 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial