Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-07 00:00:00

02.06.2015 ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 16 квітня 2008 року із відповідачем укладено кредитний договір №CSS0GA00000330, відповідно до якого відповідачу надано кредит у сумі 32325 доларів США на термін до 16 квітня 2028 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Однак, відповідач не повертав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, внаслідок чого станом на 25 травня 2015 року утворився борг в сумі 108806.01 доларів США, що еквівалентно 2266429 грн 17 коп. Заочним рішенням Смілянського міськрайонного суду від 25.08.2015 позовні вимоги ПАТ КБ "Приватбанк до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено повністю та стягнуто із [PERSON] на користь\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 108806.01 доларів США, що еквівалентно 2266429 грн. 17 коп., та 3654 грн. 00 коп. судових витрат, а всього 2270083 грн 17 коп. 02.05.2018 [PERSON] подала до суду заяву про перегляд заочного рішення, стверджуючи, що заочне рішення Смілянського міськрайонного суду від 25 серпня 2015 року вона отримала в канцелярії суду лише 24 квітня 2018 року, а обставини, що не враховані судом під час ухвалення заочного рішення є вагомими для повного і об`єктивного вирішення справи. Ухвалою Смілянського міськрайонного суду від 31.07.2018 скасовано заочне рішення Смілянського міськрайонного суду від 25.08.2015 по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, а справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. 30.11.2018 представником АТ КБ «Приватбанк» подано до суду заяву про уточнення позовних вимог, що судом визнана як заява про зменшення позовних вимог. Згідно цієї заяви АТ КБ «ПриватБанк», як правонаступник ПАТ КБ «Приватбанк», просить стягнути із [PERSON] заборгованість за кредитним договором №CSS0GA00000330 від 16.04.2008, за період із 06.01.2012 по 25.05.2015, у розмірі 43262,32 дол. США, що еквівалентно 901154,13 грн та складається із: 9685,18 дол. США заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період із 06.01.2012 по 25.05.2015; 391,60 дол. США заборгованість по комісії за користування кредитом за період із 06.01.2012 по 25.05.2015; 33185,54 пеня за період із 06.01.2012 по 25.05.2015. Свої уточненні позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що рішенням Смілянського міськрайонного суду від 25.01.2012 із [PERSON] уже стягнуто на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 23272,85 доларів США, а тому залишок боргу, внаслідок неналежного виконання взятих на себе кредитних зобов`язань зі сторони [PERSON] , за період із 06.01.2012 по 25.05.2015, складає 43262,32 дол. США, що еквівалентно 901154,13 грн. [PERSON] уточненні позовні вимоги не визнала повністю з підстав того, що на день розгляду цієї цивільної справи Смілянським міськрайонним судом уже ухвалено два судові рішення, якими із неї на користь позивача стягнуто заборгованість за кредитним договором №CSS0GA00000330 від 16.04.2018, а саме: заочним рішенням від 30.10.2009 у справі №2-869/2009р., яким у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 16.04.2008 року в розмірі 26 940,79 дол. США, було звернене стягнення на належне їй будинковолодіння [ADDRESS] , що складається із жилого будинку з відповідними надвірними спорудами, шляхом продажу в будь-який спосіб вказаного майна ЗАТ КБ «ПриватБанк» та будь-якій особі від імені відповідача і за ціною, визначеною відповідно до умов договору іпотеки, та заочним рішення від 25.01.2012 у справі №2-2257/11р., яким із відповідачки на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість за тим же кредитним договором у розмірі 23272,85 дол. США (що еквівалентно 185 945,42 грн). Також не визнання уточнених позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» відповідач обґрунтовує висновками Великої Палати Верховного Суду, що викладені у постанові від 04 липня 2018 року по справі №14-154цс18, відповідно до яких: звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни; якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. Крім того, 09.10.2018 та 25.06.2019 [PERSON] подано до суду заяви про застосування строків позовної давності, які обґрунтовує тим, що фактично із позовною заявою про стягнення із неї заборгованості за період із 06.01.2012 по 25.05.2015 у розмірі 43262,32 доларів США АТ КБ «Приватбанк» звернулось лише 30.11.2018 шляхом подачі заяви про уточнення позовних вимог, тобто поза межами трирічного строку звернення до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором, який розпочався для Банку 26.05.2015 і закінчився 25.05.2018. 13.05.2019 від представника АТ КБ «Приватбанк» адвоката Безменка М.Є. до суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до змісту якої представник позивача, заперечуючи викладені відповідачем факти у заяві про застосування строків позовної давності від 09.10.2018, посилається на те, що хоч рішенням Смілянського міськрайонного суду від 25.01.2012 на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк» і стягнуто із відповідача заборгованість за кредитним договором №CSS0GA00000330 від 16.04.2008 у розмірі 23272,85 доларів США, але зважаючи на те, що це рішення суду досі не виконано, то відповідно договірні відносини між сторонами не припинилися, тому позивач правомірно продовжує нараховувати пеню та відсотки. Що стосується заяви [PERSON] про пропуск АТ КБ «Приватбанк» строку позовної давності, то таке твердження відповідача є помилковим з огляду на положення п.5.5 договору, згідно якого строк позовної давності за кредитним договором збільшений до 5 років. Крім того, строк виконання зобов`язань спливає 16.04.2018. З огляду на це представник позивача вважає, що підстав для застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення відсотків та пені немає, оскільки порушення зобов`язання триває. Ухвалою Смілянського міськрайонного суду від 17.01.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача Ховайба Ю.О. у судовому засіданні уточненні позовні вимоги від 29.11.2018 підтримав та просив суд їх задовольнити з підстав, викладених у заяві про уточнення позовних вимог. Відповідач та його представник адвокат Петренко О.В. у судовому засіданні заперечили проти задоволення позовних вимог із підстав, викладених у заяві про застосування строків позовної давності. Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши пояснення учасників справи, оцінивши всі зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з огляду на таке. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 16 квітня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №CSS0GA00000330, відповідно до якого відповідачу надано кредит у сумі 32325 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом на термін до 16 квітня 2028 року. Заочним рішенням Смілянського міськрайонного суду від 30.10.2009 у справі №2-869/2009р., у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №CSS0GA00000330 від 16.04.2008 у розмірі 26 940,79 доларів США, було звернене стягнення на належне [PERSON] будинковолодіння [ADDRESS] , що складається із жилого будинку з відповідними надвірними спорудами, шляхом продажу в будь-який спосіб вказаного майна ЗАТ КБ «Приватбанк» та будь-якій особі від імені відповідачки і за ціною, визначеною відповідно до умов договору іпотеки. Заочним рішенням Смілянського міськрайонного суду від 25.01.2012 у справі №2-2257/11р., із [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором №CSS0GA00000330 від 16.04.2008 у розмірі 23272,85 доларів США, що еквівалентно 185 945,42 грн. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Із наданого позивачем розрахунку заборгованості, як додатку до заяви про уточнення позовної заяви до справи №703/2994/15-ц, вбачається, що станом на 25.05.2015 у відповідача перед позивачем\~ утворилася заборгованість по відсоткам у розмірі 9685,18 доларів США за користування кредитом у період із 06.01.2012 по 25.05.2015, 391,60 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом за період із 06.01.2012 по 25.05.2015, 33185,54 пеня за період із 06.01.2012 по 25.05.2015. У заяві про уточнення позовної заяви від 29.11.2018, що отримана судом засобами електронного зв`язку 30.11.2018, представник позивача посилається на те, що хоча згідно заочного рішення Смілянського міськрайонного суду від 25.01.2012 у справі №№2-2257/11р. із відповідача вже достроково стягнуто заборгованість за кредитним договором №CSS0GA00000330 від 16.04.2008, однак рішення суду не виконується, відповідач борг не повернула. У зв`язку із чим банк має право на отримання через невиконання відповідачем своїх зобов`язань у частині повернення відсотків, комісії та пені згідно з умовами кредитного договору за період часу із 06.01.2012 по 25.05.2015 включно. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до положень\~ ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частиною 2 ст.1050 ЦК України передбачено, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. Аналогічні висновки щодо застосування положень ч.2 ст.625 та ч.2 ст.1050 ЦК України містяться і у постановах Верховного Суду від 22.05.2019 (справа № 643/10601/16-ц), від 22.05.2019 (справа №161/7770/16-ц) та від\~ 05.06.2019 (справа №554/7658/15-ц). Частиною 4 ст.263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином, після ухвалення Смілянським міськрайонним судом рішення від 30.10.2009 у справі №2-869/2009р., яким в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №CSS0GA00000330 від 16.04.2008 року у розмірі 26 940,79 доларів США, було звернене стягнення на належне відповідачу будинковолодіння [ADDRESS] по [ADDRESS] \~ м. [ADDRESS] , припинились правовідносини сторін, що ґрунтуються на кредитному договорі №CSS0GA00000330 від 16.04.2008 року, зокрема щодо нарахування відсотків, комісії та штрафних санкцій у виді пені. У той же час, у разі невиконання рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором боржником кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. Вимоги до [PERSON] про стягнення трьох відсотків річних від простроченої суми, з підстав передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України, АТ КБ «Приватбанк» не заявлялись, а суд, відповідно до положень ст. 13 ЦПК України, зобов`язаний дотримуватись принципу диспозитивності цивільного судочинства, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог. Виходячи із вищезазначеного, суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. Що стосується заяв відповідача від 09.10.2018 та 25.06.2019, а також заперечень проти них представника позивача адвоката Безменка М.Є., що викладені у відповіді на відзиві від 22.04.2019, суд дійшов висновку, що задоволенню вони не підлягають з огляду на таке. Частиною 1 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Виходячи із вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Аналогічна правова позиція щодо застосування положень ст.261 ЦК України викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 у справі №367/6105/16-ц (провадження № 14-381цс18). З огляду на те, що судом не встановлено порушення\~ відповідачем прав або охоронюваного законом інтересу позивача, за захистом якого той звернувся до суду, а відповідно судом відмовлено у задоволенні позову з підстав його необґрунтованості, тому підстав до застосування строку позовної давності суд\~ не вбачає. У зв`язку із цим, заяви відповідача від 09.10.2018 та 25.06.2019 про застосування строку позовної давності суд залишає без задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачу у задоволенні позову відмовлено повністю, понесені ним судові витрати по сплаті судового збору, покладаються на нього. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed