Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-08 00:00:00

[PERSON] 03.08.2016 року звернувся до Київського районного суду міста Одеси з позовом, який під час розгляду справи уточнив, до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якому просить суд: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду в сумі 15000 гривень 00 копійок; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] у відшкодування моральної шкоди 20000 гривень 00 копійок; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 15.03.2016 року приблизно о 14.15 год. в Київському районі м. Одеси напроти буд. 31 по вул. Костанді трапилось зіткнення автомобіля Нісан, р.н. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], автомобіля [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобіля [NUMBER], належного позивачеві, який стояв на узбіччі напроти будинку. У результаті зіткнення автомобіль позивача отримав значні технічні ушкодження. Згідно з висновком судового експерта вартість матеріального збитку заподіяного позивачеві, як власнику автомобіля [NUMBER], в результаті пошкодження складає 60493 грн. (шістдесят тисяч чотириста дев'яносто три гривні). 06.12.2016 року страховою компанією «АХА Страхування» позивачеві було виплачено 45493 грн. (сорок п'ять тисяч чотириста дев'яносто три гривні), як страхову суму у наслідок автомобільної аварії, загальна сума матеріальних збитків зменшилась до 15000 грн. (п'ятнадцяти тисяч гривень). Підтвердження цього є відповідь з АТ «СК «АХА Страхування» від 06.12.2016 року № 12125/12ЦВ. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди позивачеві також заподіяно і моральну шкоду. Позивач зазначив, що він є інвалідом 3 групи тому що у 2014 році в нього був інсульт. Через хвилювання пов'язані з ДТП наступного дня в нього погіршився стан здоров'я і він був змушений звернутися до лікаря, йому було назначено лікування, а згодом він потрапив до лікарні. Вважає, що саме через діяння [PERSON], водія автомобіля [NUMBER], він перенервував і був змушений деякий час проходити курс лікування, у зв'язку з чим позивач оцінює завдану йому моральну шкоду в сумі 20000 гривень. Враховуючи вищевикладене позивач був вимушений звернутись до суду з відповідним позовом. Позивач у судове засідання не з'явися, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити, розгляд справи провести за його відсутності, у разі неявки відповідачів у судове засідання розгляд справи провести в заочному порядку. Згідно з ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] повторно у судове засідання не з'явився, належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Згідно з ч.4 ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуюче вищевикладене, а також, що відповідно до ч.1 ст. 157 ЦПК України, суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, та у відповідності до ст.ст. 224, 225 ЦПК України, Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов підлягаючим частковому задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що 15.03.2016 року о 14 годині 15 хвилин, [PERSON] керуючи автомобілем «Тойота Авалон», реєстраційний номер [NUMBER], рухаючись в м. Одесі по вул. Костанді зі швидкістю понад 60 км/год. та при виникненні небезпеки для руху не вжив заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки, внаслідок чого трапилося зіткнення з автомобілем «Ніссан», реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та з автомобілем «ВАЗ 2121», реєстраційний номер [NUMBER]. В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. Своїми діями, [PERSON] порушив вимоги п. 12.4, 12.3 «Правил дорожнього руху. За цим фактом співробітниками поліції стосовно водія [PERSON] був складений протокол про адміністративне правопорушення серії АП2 №077971 від 02.07.2016 року за ст. 124 КпАП України - порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів. Постановою судді Київського районного суду міста Одеси від 07.09.2016 року по справі №520/8181/16-п, [PERSON], [INFO], визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України. Провадженні по справі про адміністративне правопорушення у відношенні [PERSON] за ст. 124 КпАП України закрито, у зв'язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КпАП України. Постановою апеляційного суду Одеської області від 14.11.2016 року постанову судді Київського районного суду міста Одеси від 07.09.2016 року про закриття справи про адміністративне правопорушення за ст. 124 КпАП України стосовно [PERSON] на підставі ст. 38 КпАП України у зв'язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення - залишено без змін. Також у вказаній постанові апеляційної інстанції зазначено та судом було встановлено, що порушенням водієм [PERSON] п.12.4, п.12.3 ПДР стало причиною зіткнення з автомобілем «Ніссан» та з автомобілем «ВАЗ 2121» та вказує на наявність в його діях складу правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України. Постановою судді Київського районного суду міста Одеси від 07.09.2016 року по справі №520/8196/16-п, провадження по справі у відношенні [PERSON] у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 124 КпАП України закрито у зв'язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення на підставі п.1 ч.1 ст.247 КпАП України. Постановою апеляційного суду Одеської області від 16.01.2017 року постанову судді Київського районного суду міста Одеси від 07.09.2016 року якою провадження відносно [PERSON] по справі у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України - закрито у зв'язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення на підставі п.1 ч.1 ст.247 КпАП України - залишено без змін. Згідно з ч. 4 ст. 61 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії, та чи вчинені вони цією особою. В силу ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, які встановлені судовим рішенням, не підлягають доказуванню при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Тобто з урахуванням вищевикладеного, наявність вини в діях [PERSON] у скоєній дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 15 березня 2016 року, доказуванню не підлягає. Судом встановлено, що на момент скоєної дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 15.03.2016 року, користувачем транспортного засобу марки «ВАЗ 2121», реєстраційний номер [NUMBER], був позивач [PERSON]. Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 1166, ч. 1 ст. 1167 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно зі ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з роз'ясненнями, викладеними в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди. Для проведення відновлюваного ремонту зазначених пошкоджень позивач звернувся до суб'єкта підприємницької діяльності, судового експерта [PERSON], який здійснив експертне, автотоварознавче дослідження з визначення матеріального нанесеного власникові автомобіля марки ВАЗ 2121, реєстраційний номер [NUMBER], та згідно з висновком №12/16-Є від 04.04.2016, вартість матеріального збитку заподіяного власнику вищевказаного транспортного засобу складає 60493 гривні 00 копійок. Надалі, 06.12.2016 року страховою компанією «АХА Страхування» [PERSON] було виплачено 45493 грн., як страхову суму у наслідок автомобільної аварії, що підтверджується відповіддю з АТ «СК «АХА Страхування» від 06.12.2016 року № 12125/12ЦВ. У відповідності до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодування). Тому, відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а тому збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Також, як передбачено ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. В зв'язку з цим, Верховний суд України в п. 9 Постанови «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року за № 6 роз'яснив, що коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні ( наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Аналогічні роз'яснення були надані Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в розділі «Порядок визначення шкоди, у тому числі при повній чи частковій загибелі автомобіля» Узагальнення «Судової практики розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки у 2010-2011 роках». Крім того, ВССУ роз'яснив, що «...у разі якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі,. комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків)...». Таким чином, позивач має право на повне відшкодування збитків, якими є як реальна вартість пошкодженого транспортного засобу, так і вартість робіт, виконання яких необхідно для повного відновлення транспортного засобу та втрата товарної вартості транспортного засобу. У зв'язку із зазначеним, невідшкодована сума матеріальної шкоди позивачеві становить 15000 гривень 00 копійок (60493,00 - 45493,00 = 15000,00). З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в частині відшкодування матеріально шкоди з [PERSON] підлягають задоволенню та з відповідача підлягає стягненню на користь позивача у відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди яка мала місце 15.03.2016 року, грошові кошти в сумі 15000 гривень 00 копійок, оскільки винною особою у скоєнні вказаної дорожньо-транспортної пригоди визнано саме [PERSON], а матеріальна шкода завдана майну потерпілого відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Щодо вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди в сумі 20000 гривень 00 копійок, суд зазначає наступне. Відповідно до роз'яснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди" під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Крім того, згідно з ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. При з'ясуванні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд повинен з'ясувати чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд бере до уваги конкретні обставини справи, розмір та характер заподіяної шкоди, виходячи з характеру правопорушення, а також враховує вимоги розумності та справедливості. Вимоги позивача [PERSON] про відшкодування йому відповідачем моральної шкоди в розмірі 20000 гривень не є обґрунтованими в повному обсязі, як на стадії звернення до суду, так і в ході розгляду справи. Посилання позивача, що виникла дорожня-транспортна пригода призвела до погіршення самопочуття, суд також не приймає, оскільки надані на підтвердження медичні картки про лікування позивача, підтверджують, що позивач хворів, однак доказів на підтвердження того, що його загальне погане самопочуття, пов'язане саме зі скоєною відповідачем [PERSON] дорожньо-транспортною пригодою до суду не надано. Крім того, суд зазначає, що з постанови Київського районного суду міста Одеси від 07.09.2015 року, яка була залишена без змін постановою апеляційного суду Одеської області від 14.11.2016 року, вбачається, що під розгляду справи, [PERSON] було допитано в якості свідка та він пояснив, що в момент дорожньо-транспортної пригоди знаходився в своєму гаражі та не бачив обставин зіткнення транспортних засобів, чув лише дуже сильний удар зіткнення автомобілів. Однак, суд вважає, що пошкодження автомобіля, який був власністю позивача, призводить до душевних страждань, зміну способу життя. Також суд приймає до уваги, що саме з вини відповідача [PERSON] позивач тривалий час не може вирішити питання щодо відшкодування завданих збитків. У зв'язку з чим, суд дійшов висновку, що визначений позивачем розмір моральної шкоди в сумі 20000 грн. є завищеним. На переконання суду стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача моральної шкоди в розмірі 1000 грн. буде справедливим та достатнім відшкодуванням тих моральних страждань, які позивач зазнав. Відповідно до ст. 88 ЦПК України до стягнення з відповідача [PERSON] підлягає судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, а саме у розмірі 1102 гривні 40 копійок, сплачений позивачем при поданні до суду позову, що містить вимоги майнового та немайнового характеру. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial