Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до Рівненського міського суду з позовом до [PERSON] , в якому просить змінити розмір аліментів, які стягуються із [PERSON] за рішенням Рівненського міського суду від 29 березня 2017 року по справі №569/2898/17 на її користь на утримання доньки [PERSON] [INFO] в розмірі 850 грн. щомісячно, починаючи з 2.02.2017 року і до її повноліттята стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Представник позивача [PERSON] адвокат Козак А.В. в судовому засіданні повністю підтримала позовні вимоги та просила задовольнити . Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково. Просив врахувати, що він заборгованості по аліментах не має, надає дитині і додатково кошти та на даний час не працює. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення частково. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 10 листопада 2000 року по 29 березня 2017 року перебували у шлюбі, від якого мають доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, актовий запис №658, зареєстрований відділом РАЦС Рівненського міського управління юстиції. Рішенням Рівненського міського суду від 29 березня 2017року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів, шлюб між сторонами розірваний. Цим же рішенням з [PERSON] на користь [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі 850 грн., щомісячно, починаючи з 02 лютого 2017 року і до повноліття дитини. З оглянутого судом розрахунку заборгованості №40183 від 04.05.2018 року, виданим Рівненським міським відділом ДВС ГТУЮ у Рівненській області по виконанні рішення суду про стягнення аліментів, аліменти на утримання доньки [PERSON] , вбачається наявність заборгованості по аліментам станом на 01.05.2018 року у сумі 12 225,17 грн. Розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від 27.09.2019р. , виданим Оболонським районним відділом ДВС м.Київ ГТУЮ у м.Києві вбачається, що станом на серпень 2019р. заборгованість по аліментах відсутня . Встановлено, що дитина навчається, крім загальноосвітньої школи, в «Малій компютерній академії Шаг» в м.Рівне, на платній основі, вартістю оплати за рік 6 200 грн. Договір заключений [PERSON] , про що свідчить довідка №379 від 18.05.2018 року Компютерної академії Шаг. Згідно пенсійного посвідчення [NUMBER] серії [NUMBER] позивачка є інвалідом 3 групи (довічно) і за висновком і рекомендацією МСЕК №358 від 05.04.2017 року потребує для відновлення працездатності лікування в онколога, терапевта. За медичною довідкою Рівненського обласного онкологічного диспансеру [PERSON] знаходиться на «Д» обліку РООД від 11.09.2015 року з приводу СА правої молочної залози рТ2рN1M0 кл. гр.ІІІ. Позивачка обгрунтовує свої вимоги тим, що позивач не дбає про дитину, аліменти вчасно не сплачує, а якщо і сплачує, то їх розмір є недостатнім для повного фізичного духовного розвитку дитини та навчання, лікування. Крім того, вона сама хворіє, перенесла операцію та є інвалідом 3 групи і потребує лікування, що підтверджується поданими доказами. Відповідно до вимог частини першої статті 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них. Відповідно до вимог частини першої статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, відповідно до частини другої статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1січня 2019 року пo 30 червня - 2027 грн., з 01 липня пo 30 листопада 2118 грн., з 01 грудня - 2218 грн. Як визначено у статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з принципами Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року (Резолюція 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року) дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. При виданні з цією метою законів головним міркуванням має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. (Принцип 2). Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. (Принцип 4). Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Він повинен, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. (Принцин 6). Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Оцінюючи положення статті 180 СК України щодо обовязку батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття в контексті згаданого законодавства, суд визнає, що забезпечення дитини на рівні встановленого прожиткового мінімуму є спільним обовязком батьків, тобто матері та батька. Суд враховує, що розмір аліментів, які стягуються з відповідача за рішенням суду від 29 березня 2017 року (850 гривень) на теперішній час є значно меншим від мінімального розміру аліментів, встановленого частиною другою статті 182 СК України. За наведених обставин, враховуючи загальні засади регулювання сімейних відносин, визначених у статті 7 СК України, а саме, рівність прав і обовязків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сімї, а також приймаючи до уваги положення частини другої статті 182 СК України, суд вважає необхідним та доцільним змінити розмір аліментів та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, визнаючи вказаний розмір аліментів таким, що відповідає вимогам Сімейного Кодексу є справедливим та розумним. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Такий висновок узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 5 лютого 2014 року у справі № 6-143цс-13, відповідно до якої вимоги зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватись, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182 - 184 СК України, не може обумовлюватись разовим її здійсненням й відповідно з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження. Зі змісту наведених законодавчих приписів слід дійти висновку, що Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження, стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до положень п. 23 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 15.05.2006р. "Про застосування судами окреми норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що рішення суду за яким розмір аліментів змінено, підлягає до виконання з дня набрання рішенням законної сили. Оскільки судом встановлено наявність рішення суду про стягнення аліментів у цивільній справі № 569/2898/17, то за зазначеним виконавчим документом слід припинити виконання з дня набрання законної сили рішення у даній справі, у разі наявності заборгованості , проводити стягнення нарахованої заборгованості по аліментах до повного виконання. Судові витрати підлягають до стягнення з відповідача в прибуток державного бюджету України. На підставі ст.ст. 180, 182, 184 СК України,

Outcome: partial