Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-19 00:00:00

15.12.2006 року ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] уклали договір № НАJWGК01270014 згідно якого, [PERSON] отримала кредит у розмірі 302495,00 грн., строком до 14.12.2026 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом у строки та в порядку, встановленими кредитним договором. Згідно умов зазначеного договору погашення заборгованості повинно здійснюватися в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати. Відповідач в порушення умов договору, взятих зобов'язань не виконала, що призвело до збитків позивача, які мають вираз у залученні позивачем вільних коштів до страхового резерву, створеного в забезпечення простроченої заборгованості позичальника та нести витрати по сплаті податків та інших обов'язкових платежів з цих коштів. 01.11.2007 року між ЗАТ «ПриватБанк» та ЗАТ «Акцент-Банк» було укладено Договір факторингу №1 за яким ЗАТ «ПриватБанк» відступає ЗАТ «Акцент-Банк» у повному обсязі права вимоги до боржників. Відповідно до п.1 Договору факторингу ПАТ КБ «ПриватБанк» здійснює відступлення прав витребування на свою користь платежів по кредиту, комісії, процентам, винагородам та іншим неустойкам. Здійснюється також відступлення прав вимоги, що випливають з Договорів на отримання на свою користь від Боржників платежів по кредиту, відсоткам за його користування, комісіям, винагородам, інших платежів, неустойки (штрафу, пені), права отримання яких виникає після укладення цього договору, до повного виконання зобов'язань Боржником та інших прав у повному обсязі. Згідно п.3 Договору факторингу ПАТ «КБ «ПриватБанк» також здійснює відступлення прав вимог за договорами які забезпечують виконання зобов'язань Боржника перед ПАТ КБ «ПриватБанком» (застави, поруки і т.д.), які зазначені у Додатку №1 до Договору факторингу. На підставі рішення загальних зборів акціонерів від 14.05.2009 року змінено тип банку з ЗАТ «Акцент-Банк» на ПАТ «Акцент-Банк», про що зазначено у п.1.1 Статуту ПАТ «Акцент-Банк». Тобто, на даний час кредитором за кредитним договором № НАJWGК01270014 та договором забезпечення є ПАТ «Акцент-Банк». У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 03.01.2014 року має заборгованість - 482565,49 грн., яка складається з 235998,98 грн. заборгованості за кредитом; 166212,06 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 19622,17 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 60732,28 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором було укладено договір іпотеки №НАJWGК01270014. Згідно з договором іпотеки, відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 237,20 кв.м., житловою площею 107,30 кв.м, який розташований за адресою: м.Зміїв Харківської області, вул.Водогінна, 26. Вказане майно належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 303 000 грн. Позивач, посилаючись на ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» зазначив, що у разі невиконання боржником основного зобов'язання вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч.2 ст.39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Згідно ч.1 ст.40 Закону України «Про іпотеку» та ст.109 ЖК України, звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. До звернення до суду із позовом позивачем було направлено повідомлення боржнику про порушення основного зобов'язання та/або іпотечного договору з вимогою добровільно звільнити житловий будинок . Посилаючись на викладене, ПАТ «Акцент-Банк» в уточненій позовній заяві просить суд звернути стягнення на будинок, загальною площею 237,20 кв.м, житловою площею 107,30 кв.м, який розташований за адресою: м.Зміїв Харківської області, вул.Водогінна, 26, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ «Акцент-Банк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкуванням, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ «Акцент-Банк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, виселити відповідача з будинку за вказаною адресою зі зняттям з реєстраційного обліку. Представник позивача відповідно до довіреності Клименко Н.С. наполягала на задоволенні уточненої позовної заяви, посилаючись на обставини, викладені в ній. Відповідач [PERSON] звернулась із заявою про розгляд справи у її відсутність, за участю представників - [PERSON] та адвоката [PERSON] [PERSON] надала письмові заперечення проти позову, де зазначила, що не порушувала взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, щомісячно здійснювала платежі у сумі не менше 3994,00 грн. Виникнення заборгованості пов'язує з підвищенням процентної ставки з 16,8% до 27,42 % без належного попередження в письмовій формі, що суперечить вимогам ст.55 Закону України «Про банки та банківську діяльність». Підвищення процентної ставки в односторонньому порядку банком є нікчемним правочином у зв'язку з чим вона неодноразово зверталась до ПАТ КБ «ПриватБанк» та отримала відмову в поверненні процентної ставки. Крім того, [PERSON] зазначила, що ПАТ «Акцент-Банк» не довів своїх прав перед позичальником на кредит та іпотеку, звернувся до суду за відсутності законних підстав для цього. В уточнених запереченнях вказала на недоведеність позивачем порушення з її боку взятих на себе зобов'язань зі сплати кредиту, наданий розрахунок не підтверджений первинними документами, тому не може бути визнаний належним та допустимим доказом. Оскільки позивачем не доведено факт порушення зобов'язань по кредитному договору, вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки ставитись не може. Крім того, позивач зазначила, що факторинг є відступленням виключно грошової вимоги, що виключає можливість відступлення за ним товарної та будь-якої іншої (не грошової) вимоги. Укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ЗАТ «Акцент-Банк» договір факторингу в частині відступлення факторові вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки суперечить положенням ст.1078 ЦК України та відповідно до ст. 228 ЦК України є нікчемним. Представники [PERSON] - [PERSON] та адвокат [PERSON] просили відмовити у задоволенні позову, посилаючись на обставини, викладені у запереченнях. Ознайомившись з матеріалами справи, заслухав пояснення представника позивача, представників відповідача, дослідив надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 15.12.2006 року між ПриватБанком та [PERSON] було укладено кредитний договір № НАJWGК01270014 згідно якого, [PERSON] отримала кредит у розмірі 302495,00 грн., на строк до 14.12.2026 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом у строки та в порядку, встановленими кредитним договором. (а.с.14-15) В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором було укладено договір іпотеки №НАН2GК01270031 за яким [PERSON] передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок, загальною площею 237,20 кв.м., житловою площею 107,30 кв.м, який розташований за адресою: м.Зміїв Харківської області, вул.Водогінна, 26. Вказане майно належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 303 000 грн.(а.с.19-20) 01.11.2007 року між ПриватБанком та ЗАТ «Акцент-Банк» було укладено договір факторингу №1 за яким ПриватБанк відступає ЗАТ «Акцент-Банк» у повному обсязі права вимоги до боржників, що випливають з договорів, перелік яких визначено у Додатку №1 до цього договору. (а.с.16) Відповідно до п.1 Договору факторингу ПриватБанк здійснює відступлення прав витребування на свою користь платежів по кредиту, комісії, процентам, винагородам та іншим неустойкам. Здійснюється також відступлення прав вимоги, що випливають з Договорів на отримання на свою користь від Боржників платежів по кредиту, відсоткам за його користування, комісіям, винагородам, інших платежів, неустойки (штрафу, пені), права отримання яких виникає після укладення цього договору, до повного виконання зобов'язань Боржником та інших прав у повному обсязі. (а.с.16-17) Відповідно до п.п.3,12 Договору факторингу ПриватБанк також здійснює відступлення прав вимог за договорами які забезпечують виконання зобов'язань Боржника перед ПриватБанком (застави, поруки і т.д.), які зазначені у Додатку №1 до договору факторингу. Відступлення таких прав підлягає реєстрації в Державному реєстрі обтяжень рухомого та Державному реєстрі іпотек. (а.с.16-17) Відповідно до витягу з Додатка №1 до Договору факторингу №1 від 01.11.2007 року до ЗАТ «Акцент-Банк» перейшло право вимоги до боржника за кредитним договором № НАJWGК01270014 від 15.12.2006 року та договором застави №НАJWGК01270014. (а.с.18) Вищезазначений факт встановлено рішенням колегії судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області від 10.01.2014 року у зв'язку з чим було скасовано рішення Зміївського районного суду Харківської області від 20.11.2012 року в частині задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, прийнято нове рішення, яким у вказаній частині позові відмовлено. (а.с.120-122) Як зазначено у рішенні апеляційного суду Харківської області, у первісного кредитора ПАТ КБ «ПриватБанк», який відступив право вимоги до боржника ЗАТ «Акцент-Банк», відсутнє право вимоги до [PERSON] про дострокове виконання основного зобов'язання за кредитним договором а рахунок предмета іпотеки на підставі Договору іпотеки, який має похідних характер від основного зобов'язання. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрали законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Тому, ПАТ «Акцент-Банк» є належним позивачем у справі. Із наданого розрахунку заборгованості за договором № НАJWGК01270014 від 15.12.2006 року вбачається порушення відповідачем зобов'язань щодо своєчасного та в повному обсязі проведення щомісячних платежів (погашення тіла кредиту, сплати відсотків). Станом на станом на 03.01.2014 року виникла заборгованість - 482565,49 грн., яка складається з 235998,98 грн. заборгованості за кредитом; 166212,06 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 19622,17 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 60732,28 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. (а.с.6-9) Згідно вимог ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Згідно вимог ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Встановлено, що [PERSON] порушувались зобов'язання щодо своєчасного та у повному обсязі погашення заборгованості за кредитом, як це передбачено п.1.1 Договору. Як вбачається з уточнених заперечень відповідача, нею не заперечується факт порушення зобов'язань за договором у 2009 році, що потягло зростання суми заборгованості. Будь-яких доказів на спростування даних, зазначених в розрахунку, судові не надано. Щодо посилання відповідача на неправомірність зміни процентної ставки, суд зазначає наступне. Апеляційний суд Харківської області від 10.01.2013 року дійшов висноку про законність та обґрунтованість рішення Зміївського районного суду Харківської області від 20.11.2012 року щодо відмови у задоволенні зустрічного позову [PERSON] про визнання недійсними та нікчемними пунктів кредитного договору, укладеного 15.12.2006 року в частині можливості банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки, право банку достроково вимагати повернення кредиту та встановлення пені в 1% за кожен день прострочення. Тому, ці обставини встановлено та не підлягають дослідженню. Згідно ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Оскільки [PERSON] допустила порушення зобов'язань за кредитним договором, позовні вимоги щодо звернення стягнення на предмет іпотеки підлягають задоволенню. У відповідності до ст.39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок, а також згідно з ч. 1 ст.40 вказаного Закону та ст.109 ЖК України - звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок є підставою для виселення всіх мешканців. Пунктом 43 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ " Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" №5 від 30.03.2012 року, розяснено, що згідно з частиною 4 ст.9, ст.109 Житлового кодексу України, ст.ст.39-40 Закону України "Про іпотеку" виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або інший погоджений сторонами строк. 25.11.2013 року за №30.1.0.0/2-034 ПАТ «Акцент-Банк» було направлено [PERSON] вимогу щодо необхідності добровільного звільнення у трицятиденний строк з дня отримання вимоги будинку №26 по вул. Водогінній в м.Змієві Харківської області. (а.с.10) Згідно ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Зважаючи на те, що відповідач не виконала письмову вимогу позивача про виселення протягом встановленого законом строку, їх примусове виселення здійснюється в судовому порядку. Пунктом 42 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.03.2012 року роз"яснено, що резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). Судові витрати, понесені позивачем, відповідно до вимог ст.88 ЦПК України стягуються з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved