Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], в якому після остаточних уточнень, просив визнати недійсною довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Запорізького нотаріального округу Каценельсон О.В. від 18.01.2013 року за реєстровим №18, визнати недійним договір дарування частини домоволодіння від 25.01.2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу Юрченко І.П. за номером 24, укладеним між [PERSON] та [PERSON] Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 03 липня 1986 року позивач [PERSON] набув право власності на домоволодіння, яке знаходиться знаходиться за адресою: [ADDRESS]. 29 листопада 2013 року позивач [PERSON] отримав витяг з Державного реєстру прав на нерухоме майно і дізнався, що домоволодіння, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] вже належить відповідачеві [PERSON]. Відповідач набула право власності на вищевказане майно на підставі договору дарування частини домоволодіння від 25 січня 2013 року, укладеного між [PERSON], яка діяла від імені [PERSON], з однієї сторони, та [PERSON] (син позивача), який діяв від імені [PERSON]. Позивач зазначив, що ніякої довіреності на імя [PERSON] він не видавав, а тому вважає, що його протиправно було позбавлено права власності. Посилаючись на вищевказані обставини позивач просить суд визнати недійсною довіреність посвідчену приватним нотаріусом Запорізького НО Каценельсон О.В. 18.01.2013 року за реєстровим номером 18, видану від імені [PERSON] на користь [PERSON]., визнати недійсним договір дарування частини домоволодіння від 25 січня 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом ОНО Юрченко І.П., зареєстрований у реєстрі за №24, укладений між [PERSON] та [PERSON] щодо дарування 23/100 частин домоволодіння під [ADDRESS]. Позивач в судове засідання не з'явились, його представник надав суду письмову заяву про підтримання позову в повному обсязі, просив суд розглянути справу за відсутністю позивача та не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач про час, дату та місце судового засідання сповіщався у встановленому законом порядку, до суду не з'явився, про поважність причин не явки суду не повідомлено. Заяв та клопотань про відкладення розгляду по справі чи можливий розгляд за їх відсутності, відповідач суду не заявляли та не надавали, у зв'язку з чим суд вважає за можливе розглядати справу за їх відсутності на підставі наявних у справі доказів у заочному порядку. Третя особа - приватний нотаріус Юрченко І.П. в суд не з'явилась, надала заяву, якою просила закінчити розгляд справи за її відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що позов [PERSON] є обґрунтованим, доведеним і підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 03 липня 1986 року, посвідченого нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори за №3-4806, [PERSON] набув право власності на домоволодіння, яке знаходиться знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Договір зареєстрований у КУ „Одеське бюро інвентаризації " за №3522 стор.287 кн.19. 29 листопада 2013 року [PERSON] отримав витяг з Державного реєстру прав на нерухоме майно №13703899 і дізнався, що домоволодіння, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] вже належить [PERSON]. [PERSON] набула право власності на вищевказане майно на підставі договору дарування частини домоволодіння від 25 січня 2013 року (далі-договір), укладений між [PERSON], яка діяла від імені [PERSON], з одніє сторони, та [PERSON] (син позивача), який діяв від імені [PERSON]. При укладенні договору дарування [PERSON] діяла від імені [PERSON] на підставі довіреності, посвідченою Каценельсон О.В., приватним нотаріусом Запорізького НО 18.01.2013 року за реєстровим номером 18. В рамках розгляду цивільної справи за клопотанням представника позивача від приватного нотаріуса Каценельсон О.В. були витребуванні копія довіреності від 18.01.2013 року, посвідченої за №18, копія Витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей, копія паспорта та картки фізичної особи-платника податків, копія витягу із реєстру вчинення нотаріальних дій. При дослідження вказаних доказів судом встановлено наступне. Рік народження [PERSON] в оспорюваній довіреності вказаний як 23 квітня 1959 року. Відповідно до копії паспорту позивача серії [NUMBER] виданого Шевченківським ВМ Приморського РВ ОМУ ГУМВС України від 10 червня 2005 року, яку він надав разом із позовною заявою, достовірною дату народження позивача є [INFO] року. Реєстраційний номер ОКПП у довіреності вказаний як [NUMBER]. Відповідно до довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру ДПІ у Приморському районі м.Одеси від 27.12.1998 року [PERSON] одержав ідентифікаційний номер [NUMBER]. Реквізити паспорта у довіреності вказані таким чином: серія [NUMBER], виданий Шевченківським ВМ Приморського РВ УМВС України в Одеській області 13.06.2005 року. Проте, [PERSON] видавався паспорт серії [NUMBER]. Паспорт виданий Шевченківським ВМ Приморського РВ ГУМВС України в Одеській області від 10 червня 2005 року. При дослідженні копії паспорту, який був надісланий приватним нотаріусом Каценельсон О.В. ([NUMBER]), судом виявлено, що на 10-й сторінці паспорту „сімений стан", відсутній штамп про розірвання шлюбу із [PERSON] Проте, судом встановлено, що 23 жовтня 2007 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER], актовий запис №269, копія якого надану суду. Цього ж дня у паспорті [PERSON] ([NUMBER]) Другим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського району Одеського міського управління юстиції був поставлений штамп про розірвання шлюбу. Відповідно до ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). У ст. 203 ЦК України, в якій визначено основні критерії чинності правочину, зазначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України недодержання сторонами або стороною в момент вчинення правочину вимог, встановлених частинами 1 - 3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, має наслідком визнання правочину недійсним. В розумінні ст.202, 203 ЦК України видача довіреності є одностороннім правочином, який повинен відповідати нормам як ЦК України, так і інших нормативно-правових актів. Відповідно до ч.3 ст.244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Відповідно до п.2.5 Глави 4 Наказу МЮУ №296/5 від 22.02.2012 року Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України у тексті довіреності мають бути зазначені місце і дата її складання (підписання), прізвища, імена, по батькові (повне найменування для юридичної особи), місце проживання (місцезнаходження - для юридичної особи) представника і особи, яку представляють, а в необхідних випадках і посади, які вони займають. У довіреностях, що видаються на вчинення правочинів щодо розпорядження майном, також зазначається реєстраційний номер облікової картки платника податків довірителя (податковий номер). Таким чином, довіреність посвідчена приватним нотаріусом Запорізького НО Каценельсон О.В., 18.01.2013 року за реєстровим номером 18 не відповідає ні вимогам ЦК Україні, ні Порядку про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮЮ №295/5 від 22.02.2012 року, оскільки у ній не вірно вказані рік народження довірителя, реквізити документа, який посвідчує особу (паспорт), не вірно вказаний номер облікової картки платника податків, у паспорті, який надавався відсутня відмітка про розірвання шлюбу. Отже, на підставі невідповідності нормам закону та в силу ч.1 ст.215 ЦК України довіреність посвідчена приватним нотаріусом Запорізького НО Каценельсон О.В., 18.01.2013 року за реєстровим номером 18 підлягає визнанню недійсною у судовому порядку. Відповідно до ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Таким чином, суд приходить до висновку, що договір дарування частини домоволодіння від 25 січня 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом ОНО Юрченко І.П., є такий, що не відповідає вимогам ЦК України, оскільки він був укладений від імені особи, яка діяла на підставі недійсної довіреності. Отже, в силу ст.ст. 215, 216 ЦК України вказаний договір дарування підлягає визнанню недійсним, оскільки це буде наслідком, який пов'язаний із визнанням довіреності від 18.01.2013 за №18 року недійсною. Згідно із абз. 1, 2, 3 п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Таким чином, на підставі досліджених у судовому засіданні доказів судом встановлено, що на момент вчинення оспорюваних правочинів сторонами не були додержані вимоги, які встановлені ст.203 ЦК України, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини кожна людина має право на справедливий судовий розгляд та доступ до суду, а за ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. На підставі наведеного,

Outcome: approved