Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до Івано-Франківського міського суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивувала тим, що згідно договору купівлі-продажу від 04.05.2001 року вона є власником квартири [ADDRESS]. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] відмовились добровільно зняти себе з місця реєстрації, не зважаючи на її прохання, оскільки, це їй потрібно для призначення субсидії. Відповідачі не несуть ніяких обов"язків по оплаті житла, так як в ньому не проживають, проте плата за комунальні послуги нараховується із розрахунку на всіх осіб, зареєстрованих по даній адресі. Позивачка несе додаткові витрати із власного бюджету, а їй вкрай необхідні кошти на лікування, внаслідок того що постійно хворіє і досить часто перебуває по хворобі у лікувальних закладах. Факт не проживання з 20.07.2001 року відповідачів у її квартирі можуть підтвердити сусіди. Представник позивачки в судове засідання не з'явилась, попередньо подала до суду заяву, відповідно до якої вимоги заявленого позову підтримала з підстав, викладених в позовній заяві. Просила позов задоволити в повному обсязі та проводити розгляд справи без її участі. Не заперечила щодо винесення заочного рішення (а.с. 31). Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилася з невідомих суду причин, хоча про день та час слухання справи повідомлялися належним чином, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 66). З урахуванням думки представника позивачки та положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права користування нерухомим майном внаслідок чого [PERSON] позивається про його відновлення, шляхом визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. Як вбачається з копії договору купівлі-продажу серія [NUMBER] від 04.05.2001 року посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського МНО Фріс І.П. укладеного між [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] відповідно до якого [PERSON] прийняла у власність квартиру [ADDRESS].(а.с.10). Згідно відомості № 02-02/270 про забезпечення житловою площею станом на 23.01.2019 року за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] - власник, [PERSON] - чоловік, [PERSON] - син, [PERSON] - син(а.с.52). Відповідно до заяви №02-02/00048 від 23.01.2019 року свідки [PERSON] та [PERSON] стверджують, що [PERSON], [PERSON] фактично не проживають за адресою [ADDRESS] (а.с.51). Як вбачається зі змісту ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 81 ЦПК Україн на сторін покладено обов'язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що реєстрація [PERSON], [PERSON] у квартирі [ADDRESS], яка належить [PERSON] створює перешкоди у здійсненні нею права власності вільного користування і розпорядження вказаною квартирою, а тому його слід поновити. Оскільки, відповідачі не проживають у вищевказаній квартирі, понад строки встановлені законодавством, не несуть витрати по її утриманню, а тому слід визнати [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право на користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позов є обгрунтованим та таким, що підлягає до задоволення в повному обсязі. Згідно із ч. 6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. А тому з відповідачів слід стягнути в дохід держави по 352,40 грн. судового збору з кожного. На підставі викладеного, відповідно до ст. 150 ЖК України, ст.ст. 242, 317, 391 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 10, 12, 77-80 ЦПК України,

Outcome: approved