Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-13 00:00:00

04.10.2021 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягувати з останнього на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дочки [PERSON] , у твердій грошовій сумі у розмірі по 4000 грн, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до їх повноліття. В обґрунтування позову позивач зазначила, що відповідач відмовляється у добровільному порядку надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Вважає, що він має таку змогу, так як працює за кордоном, від чого отримує досить великі доходи. Натомість дитина перебуває на її утриманні та потребує належної матеріальної допомоги і від батька. Тому вона змушена звернутися до суду з даним позовом. 07.10.2021 року ухвалою суду прийнято до розгляду дану позовну заяву, відкрито провадження, розгляд справи по суті вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 02.11.2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якій відповідач просить позовні вимоги задовольнити частково, призначити стягнення аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обгрунтування відзиву вказав, що частково надає матеріальну допомогу своїй неповнолітній дочці. Розмір аліментів, вказаний у позові в сумі 4000 грн., є для нього непосильним, оскільки він має іншу дружину, яка не працює та ним утримується. Також тривалий час через пандемію коронавірусу він залишався без роботи та доходів. Сторони в судове засідання не прибули, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. У змісті позовної заяви позивач просить розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує повністю, які просить задовольнити. Відповідач подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, у якій вказав на те, що свою позицію щодо позовних вимог висловив у відзиві на позовну заяву. Крім того, приєднав до заяви докази про направлення у адресу позивача копії відзиву на позовну заяву. Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України,\~ фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази, якими вони обгрунтовуються, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення за наступних підстав. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Як встановлено, батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , є сторони у справі, що підтверджено свідоцтвом про народження /а.с.8/. Згідно довідки ОСББ «Чайка» від 24.09.2021 року № 760, дитина сторін проживає з позивачем /а.с.11/. Зі змісту відзиву слідує, що відповідач зареєстрований з позивачем та дитиною, проте проживає окремо. Так, позивач посилається у позові на те, що неповнолітня дочка [PERSON] потребує належного та достатнього матеріального утримання в рівних частинах як від матері так і від батька, однак утримується лише матір`ю, оскільки батько дитини матеріальне утримання дочці не надає. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення закріплене в українському законодавстві. Зміст глави 15 СК України вказує на обов`язок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. \~За змістом\~ст. 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. \~За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3\~ст. 181 СК України). \~ \~ \~ \~В пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до\~ст. 12, 81 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов"язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Жодних документів, які б підтверджували непрацездатність відповідача, суду надано не було. Отже будь-яких поважних причин, що унеможливлюють надання ним матеріальної допомоги своїй дитині судом не встановлено. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить достатнє її утримання. Отже, як вбачається з матеріалів справи, відповідач взмозі сплачувати аліменти на утримання своєї неповнолітньої дитини, зокрема, є здоровим, працездатним, інших утриманців немає, та не достатньо приймає участь в утриманні своєї дочки. Крім цього, відповідачем фактично визнано позов частково. Тому суд, враховуючи, також, розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, передбачений Закон України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», беручи до уваги часткове визнання відповідачем позову, приходить до\~висновку,\~що він\~спроможний сплачувати\~аліменти в\~розмірі 2000\~грн.\~щомісячно,\~що буде\~відповідати \~як інтересам дитини, так і матеріальному становищу та стану здоров`я платника аліментів. Крім цього, задовольняючи позов частково, суд керується тим, що позивачем відповідно до вимог ст.ст. 12,81,89 ЦПК України не доведено та не надано достатніх доказів того, що відповідач взмозі сплачувати аліменти саме в розмірі 4000 грн щомісячно.\~ Відповідно до ч.1 ст. 79, ч.1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання (пред`явлення) позовної заяви. У відповідності до вимог п.1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі у межах суми платежу за один місяць. Судовий збір згідно вимог ст. 141 ЦПК України підлягає стягнення з відповідача на користь держави.

Outcome: partial