Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-09 00:00:00

18.05.2016р. до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу недійсним та зобов'язання вчинити певні дії ( а.с. № 3-7 т. № 1). Після усунення позивачем недоліків позовної заяви, 31.05.2016р. було подано уточнену позовну заяву до ТОВ «АПАТИТ», ТОВ «БОНКОР, ЛТД» про визнання договору купівлі-продажу недійсним ( а.с. № 40-44 т.№ 1). В обґрунтування позовних вимог представник позивача [PERSON] (діє на підставі договору про надання правової допомоги від 22.03.2016р. - а.с. № 10-11 т. № 1) в позовній заяві з урахуванням уточнень та під час судового засідання 28.09.2016р. посилався на те, що 03.03.2015р. між позивачем, який діяв від імені ТОВ «БОНКОР, ЛТД» та [PERSON], яка діяла від імені ТОВ «АПАТИТ» був укладений договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «БОНКОР, ЛТД», згідно якого [PERSON] зобов'язується передати у власність ТОВ «АПАТИТ» частку у статутному капіталі ТОВ «БОНКОР, ЛТД» розміром 59 %, а ТОВ «АПАТИТ» зобов'язується прийняти та оплатити вказану частку. Умовами договору сторони визначили вартість відчужуваної частки, яка складає 326 270грн. Сторони обумовили, що договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами та діє до повного виконання ними своїх обов'язків за договором. 04.03.2015р. [PERSON] передав ТОВ «АПАТИТ» відчужувану частку у статутному капіталі ТОВ «БОНКОР, ЛТД» у розмірі 59 %, проте відповідач ТОВ «АПАТИТ» свої зобов'язання не виконує, грошові кошти у розмірі 326 270 грн. не сплатив. Просив визнати недійсним договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «БОНКОР, ЛТД» від 03.03.2015р., укладений між [PERSON] та ТОВ «АПАТИТ» в особі [PERSON] та зобов'язати ТОВ «АПАТИТ» повернути [PERSON] відчужену за вищевказаним договором частку у статутному капіталі ТОВ «БОНКОР, ЛТД» у розмірі 59% номінальною вартістю 2 239 733грн.81коп. В судове засідання 10.11.2016р. представник позивача надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити та закінчити розгляд справи за його відсутності та без фіксування процесу технічними засобами ( а.с. № 1 т. № 2). Представник ТОВ «Апатит» - Дорошенко О.М. (діє на підставі договору про надання правової допомоги від 22.01.2016р. - а.с. № 141 т. № 1) в наданих суду 13.09.2016р. запереченнях (а.с. № 150-152 том № 1) та під час судового засідання 28.09.2016р. посилалася на те, що позивач не довів обставин наявності умислу в діях відповідача, не визначив обставин, щодо яких його введено в оману, не довів, що мав місце факт обману. Крім того, конфлікт з питань управління ТОВ «БОНКОР, ЛТД», який виник між учасниками товариства в процесі господарської діяльності, не свідчить, що відповідач ТОВ «АПАТИТ» при укладені оспорюваного договору діяв з намірами обману позивача, а відкриття кримінального провадження, на яке посилається позивач, не є належним доказом наявності обману, оскільки досудове слідство по справі не завершено та вирок не винесений. Просила в задоволені позову відмовити в повному обсязі. В судове засідання 13.10.2016р. представник відповідача не з'явилася, про дату та час слухання справи була повідомлена належним чином. 13.10.2016р. до суду надійшло клопотання, підписане директором ТОВ «АПАТИТ» про відкладення розгляду справи у зв'язку з хворобою представника Дорошенко О.М. (що й було враховане судом), проте доказів поважності причин неявки 13.10.2016р. так суду і не було надано ( а.с. № 219, 220 т. № 1). Про дату та час судового засідання 10.11.2016р. відповідач був повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи є належні докази ( а.с. № 228-230 т. № 1) Представник ТОВ «БОНКОР, ЛТД» в судові засідання не з'являвся, про дату та час слухання справи був повідомлений належним чином, ухвалою суду, винесеною без виходу до нарадчої кімнати 28.09.2016р., було ухвалено розглядати справу за відсутності представника даного товариства ( а.с. № 215 зв. стор. т. № 1). За таких обставин, суд вважає за можливе закінчити розгляд справи за відсутності представників сторін та відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України проводити розгляд справи без фіксування процесу технічними засобами. З огляду на те, що представник ТОВ «АПАТИТ» надала суду свої заперечення, які враховані під час винесення рішення, то суд вважає за можливе винести по справі рішення на загальних підставах, встановлених розділом 7 ЦПК України. Суд, вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, вважає за можливе позовні вимоги задовольнити в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що 27.02.2015р. між [PERSON], як власником ТОВ «БОНКОР, ЛТД» ТОВ «ДІАМАНД-ЛЕНД», ПП «КІРОВСЬКЕ», ПП «ТД»МУШКЕТЕР» та [PERSON] і [PERSON] була укладена угода про співробітництво у сфері виробництва та реалізації харчової продукції, виготовленої на виробничих потужностях ТОВ «БОНКОР, ЛТД», ТОВ «ДІАМАНД-ЛЕНД», ПП «КІРОВСЬКЕ», ПП «ТД»МУШКЕТЕР». Пунктом 3.2. сторони обумовили, що протягом трьох днів з моменту, як буде сформований уставний капітал підприємств, зазначених в п. 3.1, інвестори входять в склад учасників підприємств з наступним розподілом часток: 59% - інвесторам та 41% [PERSON] (а.с. № 5-6 т. № 2). Також судом встановлено, що в порядку виконання даної угоди від 27.02.2015р., 03.03.2015р. між [PERSON] та ТОВ «АПАТИТ» в особі [PERSON], яка діяла на підставі довіреності товариства, було укладено договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «БОНКОР, ЛТД» розмір якої становив 59% (а.с. № 69-72 т. № 1). Договір посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Рудкевичем Є.В. та зареєстрований в реєстрі за № 764 ( а.с. № 71 т. № 1). Відповідно до п. 1.1 предметом договору є частка у статутному капіталі ТОВ «БОНКОР, ЛТД» розміром 59%, яка належала позивачу [PERSON] Згідно п. 4.1 сторони домовились, що вартість даної частки становить 326 270грн. ( а.с. № 69, 70 т. № 1). Пунктом 3.1 договору визначено обов'язки продавця, зокрема передача покупцю частки в статутному капіталі товариства, з одночасною передачею всіх прав та обов'язків, пов'язаних зі статусом учасника товариства, а п. 3.3.2 - на покупця покладений обов'язок сплатити продавцю вартість відчужуваної частки відповідно до умов договору (а.с. № 70 т. № 1). Протоколом № 2702/1 загальних зборів учасників ТОВ «БОНКОР, ЛТД» від 27.02.2016р. було проведено перерозподіл частки учасників товариства у зв'язку із продажем 59% частки статутного капіталу ТОВ «АПАТИТ» ( а.с. № 3-4 т. № 2). Як вбачається із статуту, затвердженого протоколом № 2702/1 від 27.02.2015р. загальних зборів учасників ТОВ «БОНКОР, ЛТД» та зареєстрованого 04.03.2016р., ТОВ «АПАТИТ» отримало частку 59% у статутному капіталі, яка була продана позивачем [PERSON] на підставі договору від 03.03.2015р. ( а.с. № 57 т. № 1). З договору купівлі-продажу від 03.03.2016р. не вбачається, що сторони визначили строк виконання покупцем - ТОВ «АПАТИТ» умов договору щодо сплати вартості части позивача у статутному капіталі товариства. Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Позивачем, на підтвердження надіслання вимог про необхідність сплати вартості 59% частки у статутному капіталі товариства було надано текст вимоги від 01.07.2015р. та три квитанції кур'єрської служби, згідно яких 08.07.2015р., 14.10.2015р. та 06.01.2016р. відповідачем ТОВ «АПАТИТ» повідомлено про необхідність сплати грошових коштів, обумовлених договором ( а.с.№.12-13 т. № 1, а.с. № 25 т. № 2)). Приймаючи до уваги той факт, що ЦК України не містить посилань на кількість вимог про виконання обов'язку, які необхідно надіслати на адресу боржника, то суд вважає належним та допустимим доказом поштове повідомлення про отримання боржником першої вимоги 08.07.2015р., оскільки позивачем також наданий сам текст даної вимоги (а.с. № 13 т. №1, а.с. № 25 т. № 2). Посилання представника відповідача ТОВ «АПАТИТ» стосовно того, що жодна з вимог не була отримана товариством та письмові вимоги вчинені в один й той самий день, суд оцінює критично виходячи з того, що належних та допустимих доказів на підтвердження своїх заперечень (копії журналу вхідної кореспонденції, довідки кур'єрської служби про неотримання листа, тощо) представник відповідача суду не надала. На момент розгляду справи судом, відповідач своїх зобов'язань щодо сплати вартості 59% частин у статутному капіталі ТОВ «БОНКОР, ЛТД» не виконав, що підтвердила під час судового засідання 28.09.2016р. представника ТОВ «АПАТИТ». Крім того, факт неотримання грошових коштів на виконання умов договору купівлі-продажу також підтверджується витягом з рахунків, відкритих в ПАТ КБ «ПриватБанк», з яких вбачається, що грошові кошти в розмірі 326 270грн. не надходили на рахунок позивача та ТОВ «БОНКОР, ЛТД» ( а.с. № 164-214 т. № 1). 04.09.2015р. позивач звернувся до СУ ГУ МВС України в Дніпропетровській області із заявою про вчинення злочину та відомості про злочин були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12015040000000853 від 04.09.2015р. Справа порушена за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст. 357 ч. 2 («Викрадення, привласнення, вимагання документів, штампів, печаток, заволодіння ними шляхом шахрайства чи зловживання службовим становищем або їх пошкодження») та ст. 190 ч. 4 («Шахрайство) КК України. На сьогоднішній день по справі триває досудове розслідування (а.с. № 7-9, 18-24 т. № 2). Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). У ч. 1 цієї ж статті зазначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України. Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам та правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Судом встановлено, що правові наслідки у зв'язку з укладенням 03.03.2015р. договору купівлі-продажу реально настали лише для позивача, оскільки 59% частин у статутному капіталі ТОВ «БОНКОР, ЛТД», що належали йому одноособово на праві власності, перейшли до відповідача (дана обставина підтверджується відомостями статуту, зареєстрованого 04.03.2016р. (а.с. № 57 т. № 1)). Грошові кошти, які відповідно до п. 5 угоди про спільну діяльність від 27.02.2016р., повинні були бути передані позивачу, так і не були йому передані(перераховані). Як зазначав представник позивача під час судового засідання, [PERSON], як директор ТОВ «АПАТИТ», на момент укладення договору купівлі-продажу, не мала на меті виконати зобов'язання за договором купівлі-продажу та сплатити позивачу вартість придбаної частки у статутному капіталі товариства. Про те, що [PERSON], як директора ТОВ «АПАТИТ» не виконала зобов'язання за договором, зазначала сама представник відповідача, яка посилаючись на те, що жодних вимог про сплату грошових коштів відповідач не отримувала, вважала, що для відповідача ще не настав строк виконання зобов'язання. Крім того, під час судового засідання 28.09.2016р., судом було задоволено клопотання представника відповідача про допит в якості свідка [PERSON] (а.с. № 216 т.№ 1 зв. стор.). Представник відповідача наголошувала на тому, що явку свідка вона забезпечить сама, проте, в судові засідання 13.10.2016р., 27.10.2016р. та 10.11.2016р. свідок так і не з'явився, як і не з'явився представник відповідача, заявивши це клопотання. Відповідно до ч. 1 ст. 229, ч. 1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. В пункті .20 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», зазначено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 ЦК України ), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування, сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину. Відповідно до Узагальнення Практики розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними, складеного Верховним Судом України, правочин може бути визнаний вчиненим під впливом обману у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману щодо фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману, на відміну від помилки, є умисел: особа знає про наявність чи відсутність певних обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї. Обман також має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Як вбачається з документів, наданих стороною позивача, 04.09.2015р. до ЄРДР було внесено відомості на підставі заяви [PERSON] про вчинення злочину. В протоколі допиту [PERSON] від 09.09.2015р., позивач зазначає, що на підставі угоди про співробітництво у сфері виробництва та реалізації харчової продукції, виготовленої на виробничих потужностях ТОВ «БОНКОР, ЛТД», ТОВ «ДІАМАНД-ЛЕНД», ПП «КІРОВСЬКЕ», ПП «ТД «МУШКЕТЕР» від 27.02.2016р., сторони обумовили те, що інвестори взяли на себе зобов'язання здійснити цільове фінансування в ПП «ТД»Мушкетер» в розмірі 3,5млн.грн. для погашення заборгованості по заробітній платі та фінансування ремонту обладнання, та підготовки виробничого процесу на весняно-літній сезон 2015р., а позивач передає їм 59% частин у статутному капіталів ТОВ «БОНКОР, ЛТД». Проте умови угоди не були виконані інвесторами, хоча й позивач передав їм 59% частки у статутному капіталі ТОВ «БОНКОР, ЛТД». Враховуючи наявність кримінального провадження, порушеного в тому числі й за фактом шахрайства, а також приймаючи до уваги, що при укладені 27.02.2015р. угоди інвестори ввели в оману позивача, фактично змусивши його передати 59% частки у статутному капіталі ТОВ «БОНКОР, ЛТД», що ним і було виконано, а також беручи до уваги, що ТОВ «АПАТИТ» в особі директора [PERSON] не виконує взятих на себе зобов'язань, в судові засідання в якості свідка не з'являється для дачі пояснень, то суд вважає доведеними позовні вимоги позивача та вважає з а можливе позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідно до ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Підводячи підсумок викладеному, суд вважає за можливе позовні вимоги [PERSON] задовольнити, визнати недійсним договір купівлі-продажу 59% частки у статутному капіталі ТОВ «БОНКОР, ЛТД» від 03.03.2015р., укладений між [PERSON] та ТОВ «АПАТИТ» в особі [PERSON] та зобов'язати ТОВ «АПАТИТ» повернути [PERSON], який до укладання договору купівлі-продажу від 03.03.2015р. був власником 100 % статутного капіталу ТОВ «БОНКОР, ЛТД», відчужену за договором частку у статутному капіталі ТОВ «БОНКОР, ЛТД» у розмірі 59 %, номінальною вартістю 2 239 733грн. 81коп. Посилання представника відповідача, стосовно того, що кримінальна справа не розглянута та вирок по ній не винесений, а тому неможливо дійти висновку про наявність умислу в діях директора ТОВ «АПАТИТ», суд не може положити в основу висновку про відмову в задоволені позову, оскільки директор ТОВ «АПАТИТ» [PERSON] не є обвинуваченою в рамках даної справи станом на день винесення судом рішення 10.11.2016р., а тому твердження, що саме вирок у справі може встановити наявність у відповідача умислу на вчинення дій щодо обману, є безпідставним. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 88 ЦПК України, з огляду на те, що позовні вимоги позивача задоволено в повному обсязі, судовий збір, сплачений при подачі позову в розмірі 551грн.20коп. ( а.с. № 2 т. № 1) підлягає стягненню з відповідача ТОВ „АПАТИТ". На підставі викладеного,

Outcome: approved