Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-28 00:00:00

17.10.2016 року позивачка звернулась до суду з позовом, в якому зазначає, що між нею та відповідачем 10.10.2014 року зареєстрований шлюб відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського МУЮ. Від шлюбу мають неповнолітню дитину: сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні, з відповідачем тривалий час не проживають однією сім'єю, не ведуть спільне господарство, згоди стосовно способу виконання відповідачем свого обов'язку стосовно утримання позивачки та малолітнього сина між сторонами не досягнуто. Тому вона просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/2 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, а також стягнути з відповідача аліменти на утримання відповідачки в розмірі 1/5 частини з усіх видів заробітку (доходу) до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до [INFO], оскільки відповідач ухиляється від утримання дитини та позивачки в добровільному порядку. Крім того, позивачка просить допустити негайне виконання судового рішення в межах стягнення всієї суми боргу по аліментах. У судове засідання позивачка не з'явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що стверджується поштовим повідомленням. Згідно наданого до суду заперечення відповідач просить відхилити позовні вимоги позивачки, оскільки він не працює, матеріально не забезпечений, знаходиться на утриманні матері, на даний час проходить лікування після оперативного втручання, зазначає, що після одужання зможе надавати дитині матеріальну допомогу. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, з якої слідує, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. В судовому засіданні встановлено, що між сторонами 10.10.2014 року зареєстрований шлюб відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області за актовим записом № 2192, що стверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.15). Від спільного проживання у шлюбі сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні, що стверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с. 16), довідкою Кишинської сільської ради Олевського району (а.с. 18), актом обстеження матеріально-побутових умов проживання сім'ї (а.с. 19). Відповідач, на даний час не працевлаштований, у 2016 році проходив лікування у травматологічному відділенні КУ ЦМЛ № 2 м. Житомира, підтверджуючих документів про наявність інвалідності або інших неповнолітніх дітей на утриманні суду не надав, що стверджується матеріалами справи (а.с. 29-33), тому на думку суду, відповідач має можливість утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, належним чином, як того вимагає Закон. Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України „Про охорону дитинства" від 26.04.2001 року, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Із положень ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 року № 789-ХІІ, частин 7, 8 ст.7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. Статтями 180, 182, 183 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Статті 79, 80 СК України передбачають, що аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або ) у твердій грошовій сумі. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. В даному випадку суд дійшов висновку, що відповідач ухиляється від обов'язку утримувати неповнолітню дитину, чим ставить її у складне матеріальне становище та порушує її право на достатній життєвий рівень, а тому аліменти на утримання неповнолітньої дитини повинні бути стягнуті з відповідача в судовому порядку, згідно вимог ст. 183 СК України, у частці від заробітку, а саме у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Разом з тим, відповідно до вимог ч. 2 ст. 84 СК України слід також стягнути з відповідача аліменти на утримання позивачки, з якою проживає неповнолітня дитина, до досягнення дитиною трьох років, в розмірі 1/5 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно. Крім того, суд вважає, що відповідно до вимог п.1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України слід допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved