Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вироком Нікопольського міськрайонного суду від 21 вересня 2020 року по кримінальній справі № 182/5272/20 відповідач був визнаний винним у пред`явленому йому обвинуваченні за ч.2 ст.125 КК України та йому було призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі п`ятидесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. Під час розгляду вищевказаної кримінальної справи було встановлено, що 17 травня 2020 року, приблизно о 16.20 годині, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, [PERSON] підняв з землі фрагмент цеглини, який взяв у праву руку, підійшов на відстань приблизно 1,5-2 метри до позивача та, діючи умисно, незаконно, протиправно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків і бажаючи їх настання, кинув по голові позивачу, чим спричинив, згідно висновку експерта № 515 від 31 серпня 2020 року, тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, двобічного посттравматичного кохлеоневриту, саден обличчя, поверхневої забитої рани та синця лівої вушної раковини, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я. У зв`язку з отриманою травмою позивач проходив обстеження та лікування у невропатолога, сімейного та лор лікарів. Був вимушений неодноразово консультуватись та обстежуватись у МЦ «Імпульс» та КЗ «Дніпропетровській обласній клінічній лікарні імені Мечникова» та йому був встановлений діагноз: посттравматичний лівобічний кохлеоневрит, лівобічна хронічна нейросенсорна туговухість 1 ст., вушний шум, синдром хребцевої артерії на фоні ГБ11,2 см.риск 4, патологія після закритої ЗЧМТ 17 травня 2020 року. У період з 27 травня 2020 року по 12 жовтня 2020 року він отримував лікування як амбулаторно, так і у денному стаціонарі, госпіталізованим не був у зв`язку з карантином. Через вищевикладене йому була завдана матеріальна шкода в розмірі 9 578 грн. 60 коп., яку він і просить стягнути з відповідача на свою користь. Крім цього, в результаті дій відповідача йому була спричинена моральна шкода, яка полягає у перенесенні фізичного болю, душевних страждань та в порушенні нормального способу життя, оскільки він був змушений докладати додаткових зусиль для захисту своїх прав та для лікування у закладах охорони здоров`я. Він був вимушений проходити тривале лікування, витерплювати болісні лікувальні та діагностичні процедури. Впродовж всього періоду лікування почувався незручно, дискомфортно. Після травми у нього почав підвищуватися артеріальний тиск, він потребує курсу відновлюючого лікування два рази на рік, вимушений нести розходи на купівлю ліків, страждає від емоційних та тілесних реакцій при згадуванні психотравмуючої події, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, страху можливого повторення подій, оскільки відповідач мешкає в одному з ним дворі та продовжує погрожувати фізичною розправою і висловлюється в його бік нецензурно. Відповідач принизив його честь і гідність, побивши та нецензурно образивши його на очах у сусідів. Тому, з урахуванням вищевикладених обставин, моральну шкоду оцінює в розмірі 50 000 грн. 00 коп., яку також просить стягнути з відповідача на свою користь. Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 липня 2021 року дану справу було прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Учасникам справи було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі та одночасно надіслано копії позовної заяви та доданих до неї документів. Відповідачу було встановлено строк для надіслання (надання) до суду відзиву, у відповідності до ст.178 ЦПК України, на позовну заяву і всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову (а.с.28-29). Відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, про що свідчить повідомлення про поштове відправлення, своїм правом на подання відзиву до суду не скористався (а.с.32), будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду від нього не надходили. Крім того, відповідача було повідомлено про розгляд справи судом на офіційному сайті «Судової влади» (а.с.30). Згідно ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема, достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що вироком Нікопольського міськрайонного суду від 21 вересня 2020 року по кримінальній справі №182/5272/20 [PERSON] було визнано винним у пред`явленому йому обвинуваченні за ч.2 ст.125 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі п`ятидесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. 00 коп. (а.с.4-5). Вказаним вироком суду встановлено, що 17 травня 2020 року, приблизно о 16.20 годині, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, [PERSON] підняв з землі фрагмент цеглини, який взяв у праву руку, підійшов на відстань, приблизно 1,5-2 метри, до [PERSON] та, діючи умисно, незаконно, протиправно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків і бажаючи їх настання, кинув по голові позивачу, чим спричинив тілесні ушкодження. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно копії виписки з медичної карки амбулаторного (стаціонарного) хворого вбачається, що [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, двобічного посттравматичного кохлеоневриту, саден обличчя, поверхневої забитої рани та синця лівої вушної раковини, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Відповідно до довідок, які містяться в матеріалах справи, [PERSON] був встановлений діагноз: посттравматичний лівобічний кохлеоневрит, лівобічна хронічна нейросенсорна туговухість 1 ст., вушний шум, сіндром позвоночної артерії на фоні ГБ11,2 см.риск 4, патологія після закритої ЗЧМТ 17 травня 2020 року (а.с.6-12). Згідно з товарними чеками та квитанціями, позивачем понесені матеріальні збитки, пов`язані з проїздом для проведенням медичного обстеження та лікування у розмірі 9 578 грн. 60 коп. (а.с.15-17). Згідно ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відповідно до ст.11 ЦК України, підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, акти цивільного законодавства, а також завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Так, відповідно до ст.1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Враховуючи, що з вини [PERSON] позивачеві було завдано ушкоджень здоров`я та витрати на лікування підтверджені належними доказами, вони підлягають відшкодуванню у заявленому в позові розмірі 9 578 грн. 60 коп. Стосовно вимог позивача про стягнення моральної шкоди, то судом приймається до уваги, що, відповідно до ч.ч.1,2 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Частиною 3 ст.23 ЦК України, встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, відшкодовується одноразово (ч.ч.4, 5 ст.23 ЦК України, ч.1 ст.1168 ЦК України). Згідно п.п.5, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року із змінами, внесеними, згідно з Постановами Пленуму Верховного суду № 5 від 25 травня 2001 року, № 1 від 27 лютого 2009 року, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Доказами можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги й заперечення сторін та інші обставини, котрі мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються показаннями свідків, висновками експертів, письмовими доказами (наприклад медичними довідками, висновками). Суд погоджується з доводами позивача про те, що внаслідок завданої відповідачем травми він відчував фізичний біль і страх, проходив лікування, вимушений був змінювати свій життєвий уклад та докладати додаткових зусиль для організації побуту. Вина [PERSON] встановлена вироком суду та не підлягає доведенню. Проаналізувавши встановлені обставини по даній справі, що стосуються наявності порушених нормальних життєвих зв`язків позивача та враховуючи негативні зміни, які пов`язані з наслідками психотравмуючої події, суддя вважає доведеними обставини наявності душевних страждань, яких позивач зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача щодо нього, однак, розмір моральної шкоди, визначений в позовній заяві, на думку суду, є завищеним, а тому суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 20 000 грн. 00 коп., що відповідає вимогам розумності і справедливості. Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню. Крім того, приймаючи до уваги, що позивач при пред`явленні позову був звільнений від сплати судового збору на підставі п.5 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», на виконання вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 908 грн. 00 коп.

Outcome: partial