Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-24 00:00:00

20.02.2019 [PERSON] звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Печерського районного відділу Державної виконавчої служби м. Києва, за участю третьої особи, без самостійних вимог: Шоста київська державна нотаріальна контора про зняття арешту з майна, в якому просить суд зняти арешт з квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] , який накаладений постановою ДВС Печерського району АК №243936 від 09.02.2007 та зареєстрований №4482085; зняти арешт з невизначеного майна, усього майна, що належить [PERSON] , який був накладений постановою ДВС Печерського райнонну АК 243936 від 09.02.2007 та зареєстрований Шостою київською державною нотаріальною конторою за №4482172. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається на те, що ухвалою Печерського райнного суду м. Києва від 31.07.2007 було накладено арешт на рухоме та нерухоме майно, в тому числі і на квартиру за адресою: [ADDRESS] , на виконання ухвали суду від 37.07.2007, Печерським районним відділом ДВС м. Києва постановою від 09.02.2007 було накладено арешт на квартиру, що знаходиться вказаною адресою. 27.06.2007 ухвалою суду позов в ході якого було накладено арешт, було залишено без розгляду та заходи в частині накладення арешту на майно були скасовані. Однак, за зверненням позивача до Печерського ВДВС м. Києва з заявою про зняття арешту, державним виконавцем було відмовленно у вчиннні вказаних дій, так як матеріали виконавчого провадження були знищенні, у зв`язку з закінченням строку зберігання. Враховуючи вказані обставини, позивач вважає, що його право володіння, користування та розпорядження своїм майном порушує його законні права та інтереси. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просили задовольнити позов в повному обсязі. Представник відповідача до судового засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомили, про розгляд справи повідомлені належним чином, в порядку встановленому ст.128 ЦПК України. Представник третьої оосби до судового засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про розгляд справи повідомлений належним чином. У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. За змістом ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Судом встановлено, що ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 31.01.2007 у справі №2-845/2007 за позовною заявою ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «Житло-Інвест» до [PERSON] про відшкодування шкоди, було задоволено клопотання про забезпечення позову та накладено арешт на рухоме та нерухоме майно, що належить Позивачу, в тому числі і на квартиру [ADDRESS] . Вказану ухвалу було направлено на виконання до Печерського районного відділу ДВС м. Києва, внаслідок чого, постановою ДВС Печерського району АК 243936 від 09.02.2007 було накладено арешт на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належить позивачу та на невизначене майно, все майно позивача та дане обтяження зареєстровано Шостою київською державною нотаріальною конторою за №4482085 та №4482172. 26.04.2007 ухвалою Апеляційного суду м. Києва було скасовано ухвалу Печерського районного суду м. Києва в частині накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, що належить Позивачу, в частині щодо накладення арешту на квартиру [ADDRESS] , ухвалу залишено без змін. 27.06.2007 ухвалою Печерського районного суду м. Києва зазначену позовну заяву залишено без розгляду. Заходи забезпечення позову в частині накладення арешту на квартиру [ADDRESS] , яка належить позивачу скасовано. Отже, заходи забезпечення позову, які були вжиті ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 31.01.2007 у справі № 2-845/2007 були скасовані в повному обсязі. 13.11.2018, позивач звернувся до Печерського районного відділу Державної виконавчої служби м. Києва із заявою про знаття арештів, що зареєстровані Шостою київською державною нотаріальною конторою за № 4482085 та № 4482172 на підставі постанови ДВС Печерського району АК 243936 від 09.02.2007. Печерським районним відділом Державної виконавчої служби м. Києва було відмовлено у знятті арештів з майна Позивача, на підставі того, що відповідно до п. 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої "служби затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 07.06.2017 № 1829/5 строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік. Виконавчі провадження, строки зберігання яких закінчилися, підлягають знищенню. Окрім цього, 03.12.2018 за вих. № В/12 Печерським РВ ДВС м. Києва було направлено лист до Шостої київської державної нотаріальної контори щодо надання копії постанови АК 243936 від 09.02.2007, однак отримано відповідь про те, що постанови на підставі яких накладався арешт не зберіглись. Отже, посилаючись на норми Закону України «Про виконавче провадження», а також на той факт, що постанова АК 243936 від 09.02.2007 про накладення арештів на майно позивача не зберіглася, Печерським РВДВС м. Києва було відмовлено у знятті зазначених арештів та вказано про можливість зняття арештів із зазначеного майна тільки на підставі рішення суду. Позивач зазначає, що він позбавлений права розпоряджатися своїм майном, у зв`язку із наявністю арештів на його квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та на все інше майно, які були накладені постановою ДВС Печерського району АК 243936 від 09.02.2007 та зареєстровані Шостою київською державною нотаріальною конторою за № 4482085 та № 4482172. Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд прийшов до наступного висновку. 31.01.2007 ухвалою суду було накладено арешт на рухоме та нерухоме майно, що належить [PERSON] Відповідно до п.1 ч.1 ст.152 ЦПК України, редакція якого діяла станом на день розгляду справи, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб. Згідно ч. 6 ст. 154 ЦПК України, якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову. Згідно з ч.3 ст. 154 ЦПК України заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу. 26.04.2007 ухвалою Апеляційного суду м. Києва було скасовано ухвалу Печерського районного суду м. Києва в частині накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, що належить позивачу, в частині щодо накладення арешту на квартиру [ADDRESS] , ухвалу залишено без змін. Разом з цим, ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 27.06.2007, якою позов було залишено без розгляду, вирішено питання щодо скасування заходів забезпечення позову, які були вжитті ухвалою суду від 31.01.2007 . Однак, державним виконавцем не було вчинено дій щодо виключення Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна запису щодо обтяження майна позивача. З листа Печерського районного відділу Державної виконавчої служби м. Києва вбачається, що підставою для внесення до Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна запису №4482085 була постанова АК 243936 від 09.02.2007. Відповідно до положень пунктів 9.9, 9.10 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25 грудня 2008 року №2274/5, передбачено, що строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік. Обчислення строків зберігання документів проводиться з 1 січня року, який іде за роком завершення їх діловодством. Враховуючи зазначене, виконавче провадження по якому було накладено арешт на майно позивача було завершене та у відповідності до п.9.9 вищезазначеного порядку було знищено. Окрім цього, після звернення Печерського районного відділу Державної виконавчої служби м. Києва до Шостої київської державної нотаріальної контори, стосовно надання копії постанови АК №243936 від 09.02.2007, було отримано відповідь, що такі постанови не збереглись. Відповідно до статті 19 Конституції України (тут і далі по тексту всі нормативно-правові акти наведені в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження» (далі також - Закон). Згідно ч. 1 статті 52 Закону, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Положеннями ч. 1-3 статті 57 Закону встановлено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження. Аналіз наведених правових норм свідчить, що з метою забезпечення реального виконання рішення державний виконавець наділений повноваженнями щодо накладення арешту на майно боржника шляхом винесення відповідної постанови. Завершені виконавчі провадження включаються в акт про вилучення виконавчих проваджень для знищення, якщо передбачений для них строк зберігання закінчився до 1 січня року, в якому складений акт. Виконавчі провадження, строки зберігання яких закінчилися, підлягають знищенню після затвердження акта про вилучення виконавчих проваджень для знищення керівником органу державної виконавчої служби, підпис якого скріплюється печаткою. Відповідно до ч. 1 статті 38 Закону, у разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40-1 цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку з завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника. Разом з тим, з матеріалів справи, які були надані, суд надходить до висновку, що державним виконавцем не було направлено до Шостої київської державної нотаріальної контори жодних підтверджуючих документів, щодо скасування арештів накладених ухвалою суду, так як знищенню підлягають тільки завершені виконавчі провадження, строки зберігання яких закінчились, а тому, з урахуванням листа відповідача про знищення виконавчого провадження відносно позивача, таке виконавче провадження є завершеним, що мало стати наслідком для зняття накладеного на майно [PERSON] арешту. Наслідки завершення виконавчого провадження визначені Законом України «Про виконавче провадження», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, відповідно до якого арешт, накладений на належне боржнику майно має бути знятий одночасно із закінченням виконавчого провадження про що має бути зазначено у відповідній постанові державного виконавця. Аналогічні норми закріплені і в чинному на даний час Законі України «Про виконавче провадження». Так, відповідно до ст. 40 вказаного закону у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Згідно з частиною 2 статті 59 Закону №1404-VIII у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону. У частині 4 статті 59 Закону №1404-VIII наведений перелік підстав для зняття державним виконавцем арешту з майна (коштів) боржника у виконавчому провадженні. Ці підстави застосовуються виконавцем у випадках незавершеного виконавчого провадження. Такими підставами є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. Враховуючи вказані обставини, суд вбачає вчинення бездіяльності державним виконавцем, щодо неналежного виконання вимог Закону України «Про виконавче провадження», а саме в частині не виконання рішення суду щодо скасування арештів, які були накладені на майно позивача, що дає можливість позивачу оскаржити дії Державної виконавчої служби в порядку адміністративного судочинства. Окрім цього, частиною 3 статті 59 Закону №1404-VIII передбачено, що у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, таким чином, щодо винесення відповідної постанови про зняття арешту з майна боржника, внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру заборон відчужень об`єктів нерухомого майна про зняття арешту та заборони відчуження майна позивача, впродовж строків встановлених чинним законодавством є дискреційними повноваженнями такого органу державної влади, тобто відносяться до його виключної компетенції. Таким чином, враховуючи зазначене, слідчий суддя не вбачає підстав для задоволення позовних вимог позивача, оскільки з матеріалів наданих суду, вбачається, що заходи забезпечення позову, судом у 2007 році були скасовані, таким чином на думку суду скасування такого арешту є не можливим, оскільки питання щодо скасування заходів забезпечення позову вже були предметом розгляду в суді. На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: dismissed