Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-04 00:00:00

05.06.2018 року [PERSON] звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із зазначеною вище позовною заявою, в якій посилаючись на ст. 192 СК України просила збільшити розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] на її користь на утримання дочки [PERSON], [INFO], з твердої грошової суми 750 грн. щомісячно на тверду грошову суму в розмірі 15 000,00 грн., щомісячно, до повноліття дитини та стягнути на її користь судові витрати. В обґрунтування позову вказувала на те, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, який рішенням суду від 18.12.2012 року було розірвано. Від спільного життя мають дітей: дочку [PERSON], [INFO], та дочку [PERSON], [INFO]. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 05.12.2013 року з відповідача на її користь на утримання дітей було стягнуто аліменти у розмірі 750 грн. на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 19.07.2013 року і до досягнення дітьми повноліття. Зазначала, що починаючи з [INFO] року старша дочка досягла повноліття, тому в даний час отримує аліменти лише на меншу дочку [PERSON] в розмірі 750 грн. на місяць. На даний час вона з дітьми перебуває в скрутному матеріальному становищі, оскільки вказана сума не задовольняє всі потреби дитини, в жодних додаткових витрат на дітей, батько участі не приймає. Крім того, старша донька навчається в двох вузах, що потребує також значних коштів та змушує її економити на потребах меншої дочки (витрат на лікування, всебічний розвиток, навчання, підготовка до належного оцінювання, уроки з образотворчого мистецтва, відпочинок під час канікул). Відповідач матеріально забезпечений, оскільки являється приватним підприємцем, має на праві власності житловий будинок вартістю понад 1 млн. гривень, користується автомобілем ринкова вартість якого становить близько 300 тис. гривень. Оскільки, в добровільному порядку вирішити ці питання не вдається вона була вимушена звернутися до суду з даним позовом. 12.07.2017 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження. 09.10.2018 року відповідач [PERSON] звернувся до суду з відзивом на позовну заяву, в якому позовні вимоги визнав частково, просив стягнути з нього на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 1 800 грн. В обгрунтування своїх заперечень зазначив, що з часу винесення судом рішення про стягнення з нього аліментів в твердій грошовій сумі законодавчо визначений мінімальний розмір аліментів на одну дитину змінився в сторону збільшення, а визначений рішенням суду розмір аліментів в розмірі 750 грн. щомісячно, на теперішній час, є недостатнім для забезпечення дитині рівня життя, необхідного для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку. Разом з тим, як передбачено ст. 192 СК України, позивачем на підтвердження своїх доводів щодо погіршення матеріального стану з часу прийняття рішення судом про стягнення аліментів, не було наданого будь-яких належних та допустимих доказів, зокрема доказів зменшення (зміни) її щомісячного доходу (заробітку), доказів того, що остання несе витрати пов'язанні з навчанням старшої дочки [PERSON] та їх розмір. Крім того, вказував, що з моменту розірвання шлюбу і до даного часу він в добровільному порядку, в більшій сумі ніж визначена рішенням суду, надає матеріальну допомогу як неповнолітній дочці [PERSON] так і повнолітній [PERSON]. З приводу його матеріального стану вказував, що дійсно зареєстрований як фізична особа-підприємець, перебуває на обліку в Білоцерківській ОДПІ ГУ ДФС у Київській області та перебуває на спрощеній системі оподаткування (єдиний податок, 2 група). Основний вид діяльності - роздрібна торгівля аксесуарами до автомобіля. Позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що інтернет-магазин «Автозвук 24» належить йому, як і доказів, що він займається ремонтом та обслуговуванням автомобілів, та що його дохід становить близько 65 000 грн. Вказані доводи позивача є припущеннями, оскільки за даними податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця [PERSON] за 2017 рік, дохід становить 790 000 грн., що не є його чистим доходом, а є валовим, тобто складає суму виручки від підприємницької діяльності за звітний період. З вказаного валового доходу його чистий дохід, після сплати податків, зборів, внесків, витрат, пов'язаних з закупівлею товару, його доставкою, орендою приміщення, оплатою послуг зв'язку, реклами тощо, за 2017 рік склав 93 170 грн., відповідно за місяць отримав чистий дохід в розмірі 7 764,17 грн., тому заявлена сума аліментів є надмірною, та при реальних його доходах поставить його та його сім'ю у скрутне матеріальне становище. При вирішенні питання щодо визначення розміру аліментів, просив врахувати, що житловий будинок, що розташований в [ADDRESS], він побудував разом зі своєю другою дружиною [PERSON], почали будувати будинок за спільні кошти ще в 2013 році, а закінчили лише через два роки в 2015 році. Вказаний будинок був побудований на земельній ділянці, яка була отримана ним за мировою угодою затвердженою ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26.02.2013 року у справі про поділ майна подружжя. Також, вказаною ухвалою йому було виділено у приватну власність автомобіль «Mersedes Sprinter» та автомобіль «Lexus LX-470», які в подальшому були відчуженні ним, а за кошти отриманні від продажу було придбано автомобіль «Toyota Rav 4», який в жовтні 2017 року був проданий, а за отримані від його продажу кошти придбано автомобіль «Mitsubishi Outlander», яким він користується до теперішнього часу. 30.10.2018 року позивач [PERSON] звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з відповіддю на відзив, в якому просила відхилити наведенні відповідачем у відзиві заперечення як необґрунтовані та безпідставні, а викладені в ньому обставини не відповідають дійсності. Зазначала, що на підтвердження того, що [PERSON] навчається на факультеті землевпорядкування Національного університету біоресурсів і природокористування України та Київському національному торгівельно-економічному університеті додано довідки за № 1194 від 23.05.2018 року та за № 34/425 від 16.05.2018 року. Про вартість навчання та вартість проживання в гуртожитку за два навчальні роки надано банківські квитанції. Щодо матеріального стану відповідача, не заперечувала, що він як фізична особа - підприємець сплачує єдиний податок, перебуває на спрощеній системі оподаткування. Однак, що і не заперечується самим відповідачем, має значний матеріальний дохід, про що надано відповідні документи за 2017 рік, валовий дохід складає 790 000 грн., і це лише те, що він офіційно задекларував. Посилання відповідача на те, що його чистий дохід за 2017 рік складає всього 93 170 грн., або 7 764,17 грн. на місяць, являється голослівною заявою, яка належними, достатніми доказами не підтверджена. Жодної з витрат, які перераховані у доданій до відзиву довідці від 08.10.2018 року та підписаної самим же відповідачем, не підтвердив. Крім того, вказаний відповідачем чистий дохід в сумі 7 764,17 грн. на місяць ніяк не відповідає його рівню життя, оскільки він має на утриманні чотирьох осіб, сплачує аліменти, утримує будинок площею 113,9 кв.м., обслуговує дорогий автомобіль, їздить в закордонні поїздки, відпочиває в Україні та за кордоном. Відповідач дійсно продає автомобілі та купує інші, але вказані автомобілі є новішими та дорожчими за попередні. Крім того, відповідач вказує, що будинок побудовано протягом 2013-2015 роки за спільні кошти зі співмешканкою, пізніше його дружиною [PERSON], проте жодних доказів не надає. Крім того, зазначав, що [PERSON], з якою він перебуває з 08.04.2014 року в шлюбі, [INFO] року народила дитину та протягом трьох років перебувала у відпустці по її догляду, власного заробітку не мала, навпаки, відповідач утримував свою новонароджену дитину та її матір, що також потребувало значних коштів. Разом з цим, не відповідають дійсності твердження відповідача, що він здійснює свою підприємницьку діяльність лише в торговому павільйоні [ADDRESS], оскільки ним розміщена реклама в Інтернеті, що свідчить про те, що підприємницька діяльність здійснюється не лише через торговий павільйон магазин [ADDRESS], магазин [ADDRESS], магазин [ADDRESS] та через майстерню по [ADDRESS]. Щодо сімейного стану відповідача, в нього дійсно є ще одна дочка, яку він має утримувати. Однак сина своєї дружини від першого шлюбу він не усиновлював, тому і не зобов'язаний утримувати його. Таким чином, реальні доходи [PERSON] дозволять йому належно утримувати і їх спільних дітей, і дітей, з якими він зараз живе. Позивач в судовому засіданні позов підтримала, просила збільшити розмір аліментів на утримання дочки [PERSON], [INFO] на тверду грошову суму в розмірі 15 000 грн, щомісячно до повноліття дитини та пояснила, що аліментів, які стягуються згідно рішення суду на утримання дочки [PERSON] в сумі 750 грн. не достатнього для її нормального утримання. Крім того, має на утриманні дочку [PERSON], яка в даний час навчається в двох вузах: на денній формі навчання на бюджетній основі та на контрактній основі, плата за перший семестр відповідно договору становить 4 750 грн. Менша дочка [PERSON] навчається в 9 класі, вона несе витрати на її утримання, а саме на харчування, одяг, проїзд до школи, малювання витрачає близько 5 000 - 6 000 грн., та близько 2 000 грн. на додаткові заняття з математики, української та англійської мови. Вона працює в ТОВ «Фуд Девелопмент» на посаді фахівець по сировині, заробітна плата становить 7 700 грн. - 7 900 грн., інших доходів не має. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив. Представник відповідача в судовому засіданні підтримала заперечення викладені у відзиві на позов, додатково пояснила, що старша дочка сторін являється повнолітньою, тому позивач не позбавлена права звернутися до суду про стягнення коштів на її утримання на період навчання. Крім того, відповідач періодично перераховує кошти на навчання та проживання старшої дочки та надає додатково кошти меншій дочці при зустрічі з нею, однак він не збирає квитанціє про свої витрати на дітей. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Так, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували з 19.07.1997 року в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18.12.2012 року. Від шлюбу вони мають дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які після розірвання шлюбу залишились проживати з позивачем, що підтверджено матеріалами справи та визнається сторонами. 05.12.2013 року рішенням Апеляційного суду Київської області стягнуто з [PERSON], [INFO], на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] у розмірі 750 грн. на кожного щомісячно, починаючи з 19.07.2013 року і до досягнення повноліття дітей (а.с.9-10). Згідно копії довідки № 15454, виданої 17.10.2018 року Білоцерківським міським відділом державної виконавчої служби (а.с.100) про розрахунок заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому документу № 2/357/3290/13 від 05.02.2013 року, виданого Апеляційним судом Київської області, станом на 30.09.2018 року згідно матеріалів виконавчого провадження заборгованість по сплаті аліментів відсутня. З наданих позивачем копій довідок № 34/425 від 16.05.2018 року (а.с.76), № 23.05.2018 року № 1194 (а.с.77) та укладеного договору № ГіЗ-17002 Б(3) 15.08.2017 року (а.с.27-28) вбачається, що [PERSON] являється студенткою 1 курсу денної форми навчання факультету обліку, аудиту та інформаційних систем Київського національного торговельно-економічного університету та студентом 1 курсу заочної форми навчання за умовами договору на факультеті землевпорядкування Національного університету біоресурсів і природокористування України. З копій дублікатів квитанцій № 0.0.839318651.1 від 31.08.2017 року (а.с.78) та № 0.0.1113509269.1 від 20.08.2018 року (а.с. 79) вбачається, що [PERSON] було сплачено за проживання в гуртожитку [NUMBER], 9 600 грн. та відповідно копії дублікату квитанції № 0957-5789-4997-8318 від 16.08.2017 року (а.с.80) [PERSON] сплачено 4 750 грн. за навчання. 25.09.2018 року ТОВ «Фуд Девелопмент» видано довідку про те, що [PERSON] працює філія «Молоко» Товариства з обмеженою відповідальністю «Фуд Девелопмент», займає посаду фахівець по сировині, дохід за період з 01.03.2018 року по 31.08.2018 року склав 55 259,10 грн. (а.с.99). Відповідно до наявного в матеріалах справи витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та інформації наданої Білоцерківською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Київській області від 15.05.2018 року (а.с. 43), [PERSON] (податковий номер [NUMBER]), який проживає за адресою: [ADDRESS], зареєстрований як фізична особа - підприємець та перебуває на обліку в Білоцерківській ОДПІ ГУ ДФС у Київській області з 09.08.2007 року на спрощеній системі оподаткування (єдиний податок, 2 група (20 %) види діяльності: технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів та роздрібна торгівля іншими невживаними товарами в спеціалізованих магазинах (а.с. 14-15, 29-30). Загальна сума доходу за звітний (податковий) період (1 квартал 2017 року) становить 790 000 грн. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта, [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, серії та номер: [NUMBER], виданого 17.06.2015 року (а.с.16-17) має у приватній власності житловий будинок загальною площею 113,9 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. З роздруківки наданої позивачем з сайту МВС України, фізичній особі з ІПН [NUMBER] належить транспортний засіб «Mitsubishi Outlander», 2008 року випуску, дата реєстрації 02.11.2017 року. Згідно наданих позивачем відомостей з Інтернетвидань, станом на травень місяць 2018 року середня вартість будинку в с. Фурси Білоцерківського району Київської області складає 1 млн. грн., вартість автомобіля «Mitsubishi Outlander» складає 300 тисяч грн.. З 08.04.2014 року [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], про що 08.04.2014 року відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області видано свідоцтво про шлюбу серії [NUMBER] (а.с.60), від шлюбу мають дочку - [PERSON], [INFO], про що 18.09.2014 року складено відповідний актовий запис № 1591 (а.с. 61). Відповідно наявної в матеріалах справи копії довідки з місця проживання про склад сім'ї та прописку виданої Фурсівською сільською радою Білоцерківського району Київської області 02.10.2018 року № 1461 (а.с.63), [PERSON] проживає в [ADDRESS] разом зі своєю дружиною - [PERSON], донькою - [PERSON] та пасинком [PERSON]. Також, встановлено, що 26.02.2013 року у цивільній справі № 1003/20645/12 ( а.с. 64), визнано мирову угоду, якою виділено [PERSON] в приватну особисту власність наступне майно: земельну ділянку, загальною площею 0,0750 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Білоцерківський район, Фурсівська сільська рада , цільове призначення якої для ведення садівництва, автомобіль «Mersedes Sprinter» 2006 року випуску, державний номер [NUMBER], причіп ПГМФ, державний номер [NUMBER], автомобіль «Lexus LX-470», 2004 року випуску, державний номер [NUMBER]. Відповідно до наявних в матеріалах справи копій повідомлень (а.с. 66, 67) [PERSON] звернувся до Головного державного інспектора з нагляду у сфері пожежної і техногенної безпеки Білоцерківського РВ ГУ ДСНС України в Київській області та до Фурсівського сільського голови Фурсенка М.І. із заявами про початок будівництва одноповерхового садового будинку розміром 14,00Х10,00 м, загальною площею 104,20 кв.м. в межах Фурсівської сільської ради на ділянці № [NUMBER]. 08.10.2018 року фізичною особою-підприємцем [PERSON] видано довідку з якої вбачається, що ним були понесені наступні витрати, пов'язані з господарською діяльністю: 647 470 грн. - вартість товарів; 6 912 грн. - суми єдиного податку, 8 448 грн. - сума єдиного соціального внеску; 3 600 грн. - витрати на послуги зв'язку, реклами; 30 400 грн. - витрати на оренду приміщення. Загальна сума витрат за 2017 рік склала 693 230 грн. Прибуток, який залишився після сплати податків, зборів, внесків та витрат, що пов'язані з веденням господарської діяльності у 2017 році склав 93 170 грн. (а.с.71). Позивачем надано копію роздруківки з офіційної сторінки соціальної мережі «Фейсбук» [PERSON], (а.с. 84-98), як підтвердження рівня та стилю життя відповідача, та доказ того, що відповідач займається роздрібною торгівлею аксесуарів до автомобілів через інтернет магазин «Автозвук 24». При вирішенні спору суд виходить з наступного. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягненню нею повноліття. Відповідно до ч ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч.2 ст. 182 Сімейного Кодексу України ( із змінами внесеними Законом України № 2475-VІІ від 03.07.2018 року) розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно із ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. Отже, на даний час розмір аліментів на кожну дитину має бути не меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника аліментів або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як роз'яснено в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст.192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Способи виконання обов'язку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав (в редакції Закону № 2475-VIII від 03.07.2018 року); 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів ( згідно із Законом № 2037-VIII від 17.05.2017року); 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Таким чином, враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. На підтвердження позовних вимог позивач вказує, що з часу винесення рішення суду про стягнення аліментів на утримання дітей старша дочка [PERSON] досягла повноліття, в даний час продовжує навчання. Коштів, які стягуються на утримання дочки [PERSON] в сумі 750 грн. недостатньо для нормального рівня життя, що ставить їх сім'ю в скрутне матеріальне становище, тому враховуючи визначений Законом України «Про державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум на дітей віком до 18 років та прибутки відповідача від ведення бізнесу, просила збільшити розмір аліментів на утримання меншої дочки на тверду грошову суму в розмірі 15000 грн. щомісячно. Разом з цим, відповідач заперечує проти позову частково, вважає, що заявлена позивачем сума аліментів є надмірною, надавши при цьому довідку від 08.10.2018 року, про те, що його прибуток з врахуванням всіх витрат, що пов'язані з веденням господарської діяльності у 2017 році склав 93 170 грн. Крім того, відповідач посилається на створення сім'ї та народження ще однієї дитини, та перебування на його утриманні сина теперішньої дружини від першого шлюбу, а побудований будинок та куплений автомобіль за спільні кошти його сім'ї, тому вважає що його матеріальний стан поліпшився не настільки, щоб сплачувати аліменти в заявленому розмірі. Однак, дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково виходячи з наступного. Згідно ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Отже, позивач не позбавлена права звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки [PERSON], що продовжує навчання, внаслідок чого поліпшити матеріальний стан своєї сім'ї. Позивачем на підтвердження матеріального стану відповідача надано податкову декларацію платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за 2017 рік, з якого вбачається, що [PERSON] перебуває на спрощеній системі оподаткування, другої групи платників єдиного податку, обсяг доходу за звітний (податковий) період визначається відповідно до ст. 292 глави 1 розділу ХІV Податкового кодексу України, відповідно якої загальна сума доходу за звітний період становить 790 000 грн. Відповідач у своїх запереченнях з приводу загальної суми доходу зазначив, що із валового доходу чистий дохід відповідача, після сплати податків, зборів, внесків, витрат, пов'язаних з закупівлею товару, його доставкою, орендою приміщення, оплатою послуг зв'язку, реклами тощо, за 2017 рік склав 93 170 грн., відповідно за місяць отримав чистий дохід в розмірі 7 764,17 грн. Проте, суд не бере до уваги як доводи позивача, так і відповідача, виходячи з того, що перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 р. N 146 (далі за текстом - Перелік). Згідно п.п. 16 п. 1 вказаного Переліку утримання аліментів з працівників провадиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за роботою за сумісництвом, в тому числі з доходів від підприємницької діяльності. Пунктом 13 Переліку передбачено, що утримання аліментів провадиться з суми заробітку (доходу), що належить особі, яка сплачує аліменти, після утримання з цього заробітку (доходу) податків. У справі між сторонами виник спір розміру сплати аліментів з доходу, отримуваного відповідачем від здійснення підприємницької діяльності. За змістом ст.ст. 7, 8 СК України сімейні відносини регулюються за домовленістю між її учасниками, також вони регулюються нормами СК України, а якщо вони не врегульовані цим Кодексом, регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Всупереч цьому відповідач в своїх запереченнях посилається на норми Податкового кодексу України. Згідно п. 1.1. ст. 1 Податкового кодексу України він регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. Аліменти не являються податком або збором у розумінні ст. 6 ПК України, а тому норми податкового законодавства не регулюють правовідносини із сплати аліментів. Аналіз змісту ч. 3 ст. 181, ст. 183 СК України та п. 13 Переліку дає підстави стверджувати, що законодавець визначає однакові підходи щодо визначення розміру аліментів у частці як від заробітку платника, так і від будь-якого іншого отримуваного ним доходу, який підлягає врахуванню згідно Переліку. При цьому аліменти вираховуються із сум, що належить платнику аліментів, після утримання із заробітку (доходу) податків, тобто після сплати обов'язкових, безумовних платежів. Таким чином, аліменти слід вираховувати з доходів від підприємницької діяльності, після утримання з них податків та інших обов'язкових, безумовних платежів (витрат), зокрема витрат на здійснення підприємницької діяльності, тобто з прибутку, а розмір доходу фізичної особи-підприємця, який перебуває на спрощеній системі оподаткування, для цілей сплати аліментів підлягає доказуванню самим платником аліментів. Обґрунтовуючи розмір прибутків від здійснення підприємницької діяльності, відповідач не надав достатніх доказів, а надану довідку від 08.10.2018 року суд оцінює критично, оскільки вказаний доказ є недостатнім. Позивач в обґрунтування розміру аліментів в сумі 15 000,00 грн. також не надала до суду належних, допустимих та достатніх доказів. Судом не приймаються до уваги доводи позивача та надані в підтвердження них докази, щодо вартості житлового будинку та автомобіля, оскільки вони спростовуються доводами відповідача та наданими ним доказами, а зазначена позивачем вартість вказаного майна не узгоджується з характеристиками майна, яке належить відповідачу. При визначенні нового розміру аліментів, суд враховує всі обставини справи, вимоги розумності, виваженості, співмірності і справедливості, майновий стан сторін, розмір доходів сторін, сімейний стан відповідача. Також, враховується, що неповнолітня дочка проживає разом з матір'ю, яка має недостатній дохід для забезпечення належного рівня життя дочки, а обов'язок утримувати дитину покладено на обох батьків. Відповідач являється фізичною особою-підприємцем на спрощеній системі оподаткування та платником єдиного податку, заборгованості по сплаті аліментів немає. Слід зазначити, що участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов'язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору (ухвала Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 16.12.2009 року № 6-20478св09). Позивач обґрунтовуючи заявлений розмір аліментів вказала на те, що витрачає на харчування дитини, одяг, проїзд до школи, малювання близько 5 000 - 6 000 грн., та близько 2 000 грн. на додаткові заняття з математики, української та англійської мови, однак жодних доказів в підтвердження даних обставин до суду не надала та не заявляла вимог щодо стягнення з відповідача коштів на додаткові витрати на дитину пов'язані з розвитком її здібностей. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, максимально враховуючи інтереси дитини,

Outcome: partial