Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-25 00:00:00

[PERSON], 24.05.2016 року звернувся до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська із заявою, в якій просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт смерті - [PERSON], [INFO], який помер [INFO] у місті Донецьку. В обґрунтування вимоги [PERSON] зазначає, що вона була дружиною померлого [PERSON] Її чоловік був зареєстрований та мешкав за адресою: [ADDRESS]. [INFO] медичною установою видано лікарське свідоцтво про смерть та довідка про причину смерті, якими остаточно підтверджена смерть її чоловіка за місцем проживання в результаті захворювання на атеросклеротичну хворобу серця. Вона поховала чоловіка у місті Донецьку та 23.03.2016 року отримала документ, виданий російською мовою про смерть чоловіка. Здійснити державну реєстрацію факту смерті чоловіка вона не має можливості, оскільки місто Донецьк знаходиться на тимчасово непідконтрольній Україні території у зв'язку з чим вона вимушена звернутися до суду. Судове засідання заявниця просила проводити без її особистої присутності, завчасно надала до суду для дослідження оригінали документів на підтвердження вимоги та заяву. Просила її вимогу задовольнити. Представник заінтересованої особи - Індустріального відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд сповіщено не було. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] з 25 травня 1987 року перебували у шлюбі, який було зареєстровано у Палаці урочистих подій міста Донецька. Як вбачається із довідки про причину смерті № 957 від 21.03.2016 року виданої органом непідконтрольним Українській владі - Республіканським бюро судово-медичної експертизи ДНР, [PERSON] помер [INFO] в м. Донецьку в результаті атеросклеротичної хвороби серця. На підставі довідки незаконним органом було видано свідоцтво про смерть. Заявниця є вимушеним переселенцем, наразі постійно мешкає у місті Дніпропетровську у тимчасово орендованій квартирі, має постійне місце роботи. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207-VII, який набрав чинності 27.04.2014 р., державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Встановлення зв'язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України, виконання міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, сприяння відновленню в межах тимчасово окупованої території конституційного ладу України. Відповідно до Додатку 1 до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 р. № 1085 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» із змінами, місто Донецьк віднесено до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Вказане розпорядження набрало чинності 07.11.2014 року. Відповідно до стаття 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. 24 лютого 2016 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України» від 4 лютого 2016 року № 990-VIII. Вказаним Законом внесено зміни, зокрема доповнено ЦПК України ст. 257-1, яка передбачає особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України. Так, згідно з вказаною нормою Закону заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. У рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Копія судового рішення видається особам, які брали участь у справі, негайно після проголошення такого рішення або невідкладно надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації народження або смерті особи". Таким чином, зібрані у справі докази та їх оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви про встановлення факту смерті, що передбачено ст. 256, 257-1 ЦПК України. Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню, оскільки наведені у ній обставини повністю підтверджуються дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами. На підставі викладеного,

Outcome: approved