Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-15 00:00:00

27 січня 2014 року до Корольовського районного суду м. Житомира звернулася [PERSON] із вказаним позовом, в якому просить розірвати шлюб, що був зареєстрований 12 серпня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції між нею та [PERSON], актовий запис № 1165, від якого вони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], а також, просить стягувати з відповідача на її користь аліменти для утримання їх спільної неповнолітньої дитини у розмірі 700,00 грн. щомісячно, оскільки відповідач не бере участі в утриманні дити, яка проживає разом з нею і потребує постійного догляду та матеріальних витрат тощо. Позивач посилається також на те, що вони з відповідачем мають різні характери, погляди на життя та сімейні відносини. Це призвело до того, що вони тривалий час проживають окремо, не ведуть спільного господарства та не підтримують подружніх стосунків, на думку позивача, сім»я розпалася остаточно та примирення є неможливим. В судове засідання позивач не з'явилася, надіславши заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримала повністю. Відповідач в судове засідання не з"явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що позовні вимоги визнає частково і просить суд, винести рішення про стягнення з нього аліментів на утримання сина у розмірі 400,00 грн. За таких обставин суд має можливість ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення виходячи з наступного. Встановлено, що сторони не проживають разом як родина, не підтримують подружніх стосунків та не ведуть спільного господарства, на протязі тривалого часу подружжю не вдалося відновити сімейні стосунки, а тому суд приходить до висновку, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, сім»я розпалася остаточно і її збереження є неможливим. Також, зі змісту копії свідоцтва про народження вбачається, що сторони є батьками неповнолітнього [PERSON] (а. с. 12) і відповідно до вимог ст. 180, 181 СК України, рівною мірою зобов'язані його утримувати до досягнення ним повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК, суд визначає розмір аліментів на неповнолітнього сина з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України, а саме: - стан здоров"я та матеріальне становище дітей; - стан здоров"я та матеріальне становище платника аліментів; - наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; - інші обставини, що мають істотне значення. Вирішуючи питання щодо стягнення аліментів на користь позивача для утримання дитини, суд керується загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів. Тобто, однією з умов задоволення позову є можливість платника надавати матеріальну допомогу. Враховуючи викладене та зобов'язання обох батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття, яка проживає з позивачем і потребує матеріальної допомоги, суд враховує і те, що відповідач не надав суду жодного доказу того, що він за станом здоров»я або за іншими підставами не спроможний надавати матеріальної допомоги на утримання свого неповнолітнього сина. Ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Прожитковий мінімум на 2014 рік в Україні встановлюється Законом "Про Державний бюджет на 2014 рік" за поданням Мінфіну України (зареєстровано у парламенті за № 3000). З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, а тому, відповідно ч. 2 ст. 113 СК України постановляє рішення про розірвання шлюбу між сторонами та стягує з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 500,00 грн. щомісячно, з урахуванням, що обоє батьки зобов'язані нести обов'язок утримання дитини. Враховуючи інтереси малолітньої дитини, суд залишає її на подальше проживання з матір»ю, що, відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України, не впливає на обсяг прав батьків і не звільняє від обов'язків щодо неї. Згідно до ст. 88 ЦПК України, підлягають також стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі, що встановлений ЗУ «Про судовий збір». На підставі викладеного та

Outcome: partial