Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-22 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на майно, посилаючись на те, що 29 травня 2009 року між ними [PERSON] та [PERSON] було узгоджено істотні умови та підписано договір купівлі-продажу ? частини житлового будинку №14, по вул.. Робітнича в смт. Ясіня Рахівського району Закарпатської області. Дана ? частина житлового будинку фактично перебувала у власності відповідача на підставі будівельного паспорта від 1984 року та реєстрації в книгах по господарського обліку Ясінянської селищної ради Рахівського району Закарпатської області. Після підписання договору вона передала відповідачу грошові кошти у сумі 50000 гривень, а відповідач передав їй всі правостановлюючі документи. На підтвердження договору та отримання грошей відповідач власноручно написав розписку, в якій підтвердив отримання грошей за продаж ? частини житлового будинку. Враховуючи, що договір купівлі-продажу згідно вимог актів цивільного законодавства підлягає нотаріальному посвідченню, вони домовилися посвідчити укладений договір не пізніше десяти днів з дня укладення договору, тобто до 8 червня 2009 року. Факт дійсного посвідчення договору вона не перевіряла, оскільки довіряла відповідачу, не ставила під сумнів його чесність та добросовісність. Однак, в червні 2015 року, під час та з метою впорядкування своїх правовстановлюючих документів, а також надходження судових повісток, вона дізналася, що по сьогоднішній день відповідач і надалі являється власником вище зазначеного житлового будинку в цілій частині, не зважаючи на те, що він 1/2 частину житлового будинку відчужив в її користь та отримав, встановлену договором суму грошей. Така ситуація, що склалася змушує її звернутися із даним позовом до суду, за захистом свого порушеного права на власність. Всі умови, необхідні для виконання договору купівлі-продажу нерухомого майна, були ними виконані, але без нотаріального посвідчення з вини відповідача, місце перебування якого наразі є інша область, та відповідно значна віддаленість, у звязку з чим не може врегулювати спір добровільно, до суду. На підставі наведено просила визнати дійсним договір купівлі-продажу ? частини житлового будинку №14, по вул.. Робітнича в смт. Ясіня Рахівського району Закарпатської області, укладений 29 травня 2009 року між [PERSON], як продавцем, та нею [PERSON], як покупцем, визнати за нею, [PERSON], [INFO], мешканкою смт. Ясіня, вул. Робітнича, 15 Рахівського району Закарпатської області, право власності на ? частину житлового будинку №14, по вул. Робітнича в смт. Ясіня Рахівського району Закарпатської області. В судовому засіданні позивачка [PERSON] присутня не була. Надала заяву про розгляд справи за її відсутності та задоволення позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явився. Ним подана заява про визнання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, прийшов до наступного висновку.\~ Відповідно до положень частини 1 статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернути до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом України (ч.1 ст. 4 ЦПК України). У відповідності до положень ст.ст.10,11,58,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які брали участь у розгляді справи, а кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до положень частин 1-2 статті 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (стаття 212 ЦПК України). Якщо недійсність правочину встановлена законом, то відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК такий правочин є нікчемним. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. У разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається (ст. 220 ЦК). Отже, закон надає суду право визнавати дійсним договір, який через недодержання сторонами вимог закону про його нотаріальне посвідчення є нікчемним. Судом встановлено, що 29 травня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] було узгоджено істотні умови та підписано договір купівлі-продажу ? частини житлового будинку №14, по вул.. Робітнича в смт. Ясіня Рахівського району Закарпатської області. Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі (ст.675 ЦК). Таким чином згідно з цими вимогами договір купівлі-продажу від 29 травня 2009 року підлягав нотаріальному посвідченню. У відповідності до ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 р. № 9 Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними, роз'яснено, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. При розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК . Досліджуючи в судовому засіданні спірний договір купівлі-продажу, судом встановлено, що по даному договору досягнуто всіх істотних умов договору, що підтверджується розпискою від 29 травня 2009 року, наданою [PERSON] про отримання грошей за продаж 1/2 частини житлового будинку №14, по вул.. Робітнича в смт. Ясіня Рахівського району Закарпатської області. Однак відповідач [PERSON] ухилився від нотаріального посвідчення даного договору, на додаткові вимоги позивачки щодо цього не відреагував. Згідно ст.228 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. За таких обставин, зважаючи, що між сторонами укладений договір купівлі-продажу, сторони виконали свої зобов'язання по ньому, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для визнання договору купівлі-продажу від 29 травня 2009 року дійсним та позивач правомірно набула право власності на вказане майно на підставі договору від 29 травня 2009 року. Дане право не виконується відповідачем, натомість доказів на спростування вимог позову ним не надано, тому право позивача підлягає захисту шляхом визнання права власності. Питання про стягнення судових витрат, на підставі ст. 88 ЦПК України, позивачкою не ставилося, у зв'язку з чим судові витрати слід залишити за останньою.

Outcome: approved