Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до РКП «Редакція газети і радіомовлення «Томашпільський вісник», ПАТ «Страхова компанія «Країна», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позивач зазначив, що 02 липня 2015 року о 17 годині 25 хвилин в м. Тульчин Тульчинського району Вінницької області по вул.. Леонтовича [PERSON] керуючи автомобілем «ВАЗ 21074», що належить РКП «Редакція газети і радіомовлення «Томашпільський вісник», виїжджаючи на головну дорогу здійснила зіткнення з автомобілем «CHEVROLET AVEO» під керуванням [PERSON], внаслідок чого автомобілі отримали значні пошкодження. Таким чином [PERSON] порушила вимоги п. 10.2 ПДРУ, відповідальність за що передбачена ст. 124 КУпАП. Вина [PERSON] в настанні цієї ДТП встановлена постановою Томашпільського районного суду Вінницької області від 20 серпня 2015 року, що набрала законної сили. Цивільна відповідальність винуватця ДТП була застрахована в ПАТ СК «Країна». Як слідує зі звіту про оцінку вартості матеріального збитку №035/2015-ЗБ, протиправними діями [PERSON] було завдано [PERSON] матеріальної шкоди на загальну суму 14 713,47 грн. без ПДВ. Страховик відшкодував позивачу 10 339,72 грн., тобто загальна сума доплати страхового відшкодування становить 4 373,75 грн. В подальшому позивачем було уточнено позовні вимоги та подано суду акт виконаних робіт від 29 квітня 2016 року №ЗА-0001077, відповідно до яких загальна сума невідшкодованих збитків, що було завдано позивачу становить 7 188,88 грн. Проте, на неодноразові звернення до відповідача з вимогою про отримання страхового відшкодування в повному обсязі, останній відмовився у добровільному порядку відшкодувати завдану шкоду. Отож, внаслідок ДТП позивач поніс матеріальні витрати, які складаються із витрат на відновлювальний ремонт автомобіля в розмірі 7 188,88 грн., витрат на бензин в загальному розмірі 767,25 грн., витрат на проведення експертного дослідження у сумі 450 грн., витрат на лікування в розмірі 1 762,04 грн., сплати судового збору в розмірі 408,35 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 3 000 грн., які просить суд стягнути на його користь з відповідачів. Разом з тим, внаслідок злісного ухилення відповідача від здійснення матеріального відшкодування, позивач вимушений був збирати велику кількість документів, звертатися за юридичною допомогою, багаторазово звертатись до страхової компанії, що позначилася на його душевному стані та призвело до погіршення взаємовідносин у сім'ї, а також позивач зазнав психічних переживань під час ДТП, через що [PERSON] вимушений був звернутись до лікаря невропатолога, порушився звичний спосіб його життя, у зв'язку із відсутністю автомобіля на протязі його ремонту, незручності, які він переносить з вирішенням спору у судовому порядку, понад 6 місяців, внаслідок чого зазнав моральної шкоди, яку оцінює в розмірі 30 000 грн. та також просить стягнути з відповідачів. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили суд задоволити їх в повному обсязі. Третя особа та представника відповідача РКП «Редакція газети і радіомовлення «Томашпільський вісник» - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, заперечили проти їх задоволення з огляду на те, що цивільна відповідальність відповідача була застрахована в ПАТ «СК «Країна», а тому завдана позивачу шкода має бути відшкодована саме ПАТ «СК «Країна» в межах сум страхового відшкодування. Представник ПАТ СК «Країна» Ястреб Т.І. в судовому засіданні заперечила проти задоволення позовних вимог щодо ПАТ «СК «Країна» з огляду на те, що ПАТ СК «Країна» та [PERSON] була погоджена сума страхового відшкодування в розмірі 10 339,72 грн., з якою позивач погодився, так як подав страховій компанії заяву щодо погодження розміру страхового відшкодування. Таким чином, розмір страхового відшкодування був розрахований (погоджений) та виплачений ПАТ «СК «Країна» відповідно до вимог ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Щодо відшкодування шкоди, пов'язаної з лікуванням потерпілого внаслідок ДТП, то останнім не було надано жодних належних та допустимих доказів в підтвердження понесення вказаних витрат. Моральна шкода, яка підлягає виплаті з боку страховика, нараховується у разі виплати страхового відшкодування за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 5% від суми такої виплати. Втім через те, що не існує жодного документу, що підтверджує отримання позивачем ушкоджень здоров'я внаслідок ДТП, [PERSON] не має права на отримання відшкодування моральної шкоди від ПАТ «СК «Країна». Окрім того, ПАТ «СК «Країна» мала б відшкодувати потерпілому витрати, пов'язані із залученням експертів лише у випадку порушення представником п. 34.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», однак з боку страховика відповідних порушень не було. Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази дійшов висновку про наступне. Згідно з ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. За змістом статті 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. Потерпілий вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов'язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов'язку згідно зі ст. 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Таким чином, розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов'язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно з статтею 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності. Зазначена правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду України № 6-2808цс15 від 20 січня 2016 року, яка відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Крім того, зважаючи на те, що в уточнених позовних вимогах позивач та його представник не наполягали на стягненні шкоди з ПАТ «СК «Країна», та до страхової компанії претензій не мають, а також ту обставину, що свої зобов'язання страхова компанія виконала у повному обсязі, з врахуванням зазначеної вище правової позиції ВСУ суд відмовляє в задоволенні позовних вимог до ПАТ «СК «Країна». Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] до РКП «Редакція газети і радіомовлення «Томашпільський вісник» суд виходить із наступного. Так, судом встановлено, що 02 липня 2015 року о 17 годині 25 хвилин в м. Тульчин Тульчинського району Вінницької області по вул.. Леонтовича [PERSON] керуючи автомобілем «ВАЗ 21074», державний номерний знак [NUMBER], що належить РКП «Редакція газети і радіомовлення «Томашпільський вісник», виїжджаючи на головну дорогу здійснила зіткнення з автомобілем «CHEVROLET AVEO», державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON], внаслідок чого автомобілі отримали значні пошкодження. Таким чином [PERSON] порушила вимоги п. 10.2 ПДРУ, відповідальність за що передбачена ст. 124 КУпАП. Постановою Томашпільського районного суду Вінницької області від 20 серпня 2015 року, що набрала законної сили [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення (а.с. 17). Відповідно до частини третьої статті 61 ЦПК України, обставини, визнані судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Крім того, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце дії та чи вчинені вони цією особою.( ст. 61.ч.4 ЦПК України). Таким чином, судом встановлена протиправність дій особи, яка перебуває у трудових відносинах з відповідачем та його відповідальність за скоєне ДТП, а також причинний зв'язок між наявною шкодою і протиправним діянням заподіювача. Власником транспортного засобу «ВАЗ 21074» є РКП «Редакція газети і радіомовлення «Томашпільський вісник», про що свідчить свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], видане 13 серпня 2002 року Тульчинським МРЕВ ДАІ УМВС. На час ДТП за кермом транспортного засобу було [PERSON], яка перебуває із РКП «Редакція газети і радіомовлення «Томашпільський вісник» у трудових відносинах, що сторонами та їх представниками в судовому засіданні не заперечувалось. Згідно частини 1 статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, задану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Цивільно-правова відповідальність РКП «Редакція газети і радіомовлення «Томашпільський вісник» була застрахована в ПАТ СК «Країна» згідно Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/2953913, відповідно до якого страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду заподіяну майну складає 50000,00 грн., розмір франшизи становить 500 грн. Згідно заяви потерпілого [PERSON] щодо погодження розміру страхового відшкодування від 12.08.2015 на ім'я голови правління ПАТ «СК «Країна» вбачається, що позивач та страхова компанія досягли згоди про розмір завданого збитку в порядку ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» без проведення експертизи, який становить 10 839,72 грн. і страховик виплатив позивачу, за мінусом франшизи 500 грн., страхове відшкодування у сумі 10 339,72 грн. Втім, відповідно до звіту №035/2015-ЗБ про оцінку вартості матеріального збитку заданого власнику автомобіля марки CHEVROLET AVEO TC58U», легковий седан - В, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], виконаного ТОВ «ЕКСПЕРТ-ЦЕНТР+» (сертифікат суб'єкта оціночної діяльності №14413/13, виданий ФДМ України від 27.02.2008) в особі оцінювача [PERSON] (кваліфікаційне свідоцтво оцінювача [NUMBER] від 24.04.2010, видане ДМФУ та МІБ, посвідчення про підвищення кваліфікації [NUMBER] від 04.06.2014, видане ФДМУ та МІБ) , вартість відновлювального ремонту автомобіля та завданого матеріального збитку власнику об'єкта оцінки склала станом на дату оцінки (13.10.2015) 14 713,47 грн. без врахування ПДВ (а.с. 18-24). Разом з тим, в ході судового розгляду даної справи позивачем було збільшено позовні вимоги про стягнення різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою до 7 188,88 грн., посилаючись на акт виконаних робіт №ЗА-0001077 від 29.04.2016. Однак, вказаний акт виконаних робіт суд не приймає до уваги так як його було складено за спливом великого проміжку часу після ДТП, особами, які не є уповноваженими суб'єктами підприємницької діяльності, що мають дозвіл чи ліцензію на проведення автотоварознавчих експертиз чи досліджень, в силу положень Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» стягненню підлягаєрізниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) підлягає оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну особи. Також суд зазначає, що у відповідності до частини 2 статті 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Як слідує із матеріалів справи, ухвалою суду від 02 березня 2016 року у справі було призначено автотоварознавчу експертизу щодо визначення дійсного розміру матеріального збитку, завданого позивачу пошкодженням автомобіля. Проте, вказану ухвалу суду було залишено без виконання, так як [PERSON] не було проведено на протязі 45 календарних днів оплату експертних послуг В ухвалі суду від 20 жовтня 2016 року про прийняття справи до свого провадження сторонам повторно роз'яснено право на подання клопотання про призначення експертизи, однак сторони таким правом не скористалися. Зважаючи на наведене, суд приймає до уваги даний звіт експерта, оскільки він проведений уповноваженим на те суб'єктом підприємницької діяльності, що має відповідні ліцензії та дозволи на проведення автотоварознавчих досліджень, відповідає вимогам ст. 57, ч.1 ст. 64 ЦПК України, в свою чергу РКП «Редакція газети і радіомовлення» Томашпільський вісник» не заперечувала наявність та перелік механічних пошкоджень автомобіля позивача, переконливих доказів на спростування розміру матеріальної шкоди не надала. Суд вважає, що шкода заподіяна відповідачем РКП «Редакція газети і радіомовлення» Томашпільський вісник», яка повинна її відшкодувати, а відтак суд стягує на користь позивача різницю між фактичним розміром, завданої внаслідок ДТП, шкоди і страховим відшкодуванням із винної особи в розмірі 4 373,75 грн. Крім того, позивач поніс витрати по оплаті проведеного автотоварознавчого дослідження в сумі 450 грн., що підтверджується відповідними документами, які також підлягають до стягнення з РКП «Редакція газети і радіомовлення» Томашпільський вісник» на користь позивача. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. В обгрунтування понесених витрат на лікування позивачем надано численні квитанції, листок непрацездатності. Проте, з наданих позивачем доказів неможливо визначити, що витрати по придбанню ліків та інших супутних товарів понесені саме позивачем та саме на його лікування та відповідно, що дані витрати є виправданими та підтверджені медичною документацією - листом лікарняних призначень. Витрати на пальне та проїзд, понесені позивачем, суд теж не бере до уваги, адже в чеках не вказано, що саме цей літраж пального використаний для поїздки, звідки та до якого пункту призначення рухався автомобіль. Позовні вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: зокрема: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (зі змінами та доповненнями) роз'яснено, що під моральної шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 9 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами та доповненнями, згідно з якими розмір відшкодування моральної шкоди визначається в межах заявлених позовних вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних та фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеню вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуючи характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілих, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у їх життєвих стосунках, при визначенні розміру моральної шкоди. В обґрунтування позову в частині відшкодування моральної шкоди з відповідача на користь позивача, останній вказує на те, що він змушений був збирати велику кількість документів, звертатись за юридичною допомогою, багаторазово звертатись до страхової компанії, що позначилось на його душевному стані та призвело до погіршення взаємовідносин у сім'ї, а також до психічних переживань, які останній переніс внаслідок ДТП, через що вимушений був звернутися до лікаря невропатолога, порушився звичайний спосіб життя позивача у зв'язку із відсутністю транспортного засобу, який перебував на ремонті, також позивач переносить незручності з вирішенням спору у судовому порядку, що триває понад 6 місяців. Дослідивши обставини справи та приймаючи до уваги викладені позивачем доводи, характер завданих позивачу моральних страждань, доведеність винуватості відповідача РКП «Редакція газети і радіомовлення «Томашпільський вісник» у вчиненні ДТП та виходячи з принципів об'єктивності, розумності та справедливості, суд вважає можливим визначити розмір відшкодування моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача РКП «Редакція газети і радіомовлення «Томашпільський вісник» на користь позивача у розмірі 1/одна/ тисяча гривень. Що стосується позовних вимог про відшкодування витрат з відповідача на користь позивача, які полягають в оплаті послуг адвоката за надання правової допомоги, суд приходить до наступного. Статтею 79 ЦПК України передбачено, судові витрати складаються з судового збору та витрат на правову допомогу. Відповідно до ст.84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони… Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Статтею 1 ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних і адміністративних справах» встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій по за судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Позивач в прохальній частині позовної заяви та в судовому засіданні просив стягнути з відповідача РКП «Редакція газети і радіомовлення «Томашпільський вісник» на його користь витрати на правову допомогу в розмірі 3000 грн., на підтвердження понесених витрат позивачем суду надано квитанцію за №58 від 08.10.2015, при тому, що договір про надання правової допомоги укладено було лише 19.01.2016. Окрім того, надана позивачем квитанція та договір про надання правової допомоги не містять порядку обчислення гонорару, порядку його сплати, розрахунку компенсації витрат, тому неможливо встановити, який час затрачено адвокатом на складання позовної заяви та розміру компенсації витрат на правову допомогу за години участі адвоката в судовому засіданні. Тому вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на оплату правової допомоги задоволенню не підлягають. Матеріали справи містять належні докази сплати позивачем удового збору в розмірі 1054,95 грн. У відповідності до вимог статті 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Таким чином до стягнення з відповідача РКП «Редакція газети і радіомовлення «Томашпільський вісник» на користь позивача підлягає судовий збір в розмірі 615,14 грн.

Outcome: approved