Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-04 00:00:00

В квітні 2016 р. позивач звернувся до районного суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить: 1) визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідчене державним нотаріусом Четвертої київської державглї нотаріальної контори Пилипчук О.І. від 28.08.2004 р. за реєстром № 2-363/2-3154; 2) визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідчене державним нотаріусом Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори Пилипчук О.І. від 27.07.2014 р. за реєстром № 1-965; 3) визнати за позивачем право власності на 5/18 частин житлового будинку [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON]; 4) визнати за позивачем право власності за позивачем на 5/54 частин житлового будинку [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON]. Позов мотивний тим, що [INFO] помер дід позивача - [PERSON], після смерті якого спадщину у вигляді 5/6 частин жилого будинку [ADDRESS], в порядку спадкування за законом прийняв син померлого та батько позивача - [PERSON], який помер [INFO] Після смерті батька спадщину прийняли позивач [PERSON], як син, та відповідач [PERSON], як дружина, і відповідач [PERSON], як син, по 1/3 частини кожний. За кожним зі спадкоємців 24.07.2014 р. було зареєстровано право власності по 5/18 частин вищевказаного житлового будинку. У грудні 2015 р. позивачу зі слів відповідача [PERSON] стало відомо про наявність заповіту діда [PERSON], за яким останній заповідав позивачу 1/3 частину своєї частки у будинку. В лютому 2016 р. у він отримав копію даного заповіту від 12.06.1997 р. у Вишгородській дер.нот.конторі, відповідно до якого дід заповідав все своє майно [PERSON], позивачу [PERSON] та відповідачу [PERSON] в рівних частках кожному. В зв'язку з чим вважає, що після смерті діда [PERSON] спадкування мало було відбуватись не за законом, а за заповітом, та розподілено між спадкоємцями за заповітом по 5/18 частин за кожним, а тому вважає недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 28.08.2004 р., яке було видано батьку [PERSON] після смерті діда [PERSON], та свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 24.07.2014 р., що були видані позивачу та відповідачам, оскільки є похідними від первісного свідоцтва. Стверджує, що батьки приховали від нього факт наявності заповіту, а тому до суду він звернувся у встановлений законом строк позовної давності. На підставі протоколу повторного автоматичного розподілу від 22.05.2017 р. матеріали вищевказаної справи передані в провадження судді Ларіонової Н.М. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі та надали пояснення, аналогічні викладеним в позові обставинам, вказавши, що у вищевказаному будинку позивач проживає постійно, а тому фактично прийняв спадщину за заповітом після смерті діда [PERSON] Додали, що померлий батько позивача та відповідача-1 був приватним нотаріусом. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти позову, подав письмові заперечення та пояснив, що про заповіт їм всім було відомо ще в 2000 р., батько [PERSON] показав його після смерті діда [PERSON] та вони все обговорювали на сімейній нараді. В зв'язку з відсутністю коштів було вирішено оформити будинок лише на батька [PERSON], на що погодився і позивач. Про реєстрацію в 2004 р. батьком [PERSON] будинку на себе було відомо позивачу та відповідачам. За заповітом він не оформлював свою частку, оскільки були фінансові труднощі. Представники відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти позову, посилаючись на те, що позивачу було відомо про заповіт достеменно з 2000 р., він погодився на прийняття спадщини батьком [PERSON] після смерті діда [PERSON] та знав про тримання [PERSON] 28.08.2004 р. свідоцтво про право на спадщину за законом. Звернувся позивач за прийняттям спадщини лише після смерті батька [PERSON], отримавши 24.07.2014 р. свідоцтво про право на спадщину за законом, а тому з вищевказаним позовом позивач звернувся з пропуском строку позовної давності. Подали письмові заперечення відповідача. Третя особа, будучи у встановленому законом порядку повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилась, суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши їх у сукупності, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 5/6 частин жилого будинку [ADDRESS] належало [PERSON], що підтверджується матеріалами справи та визнається сторонами у справі. [PERSON] помер [INFO], що підтверджено свідоцтвом про смерть від 24.01.2000 р. Як вбачається з отриманої з Київського державного нотаріального архіву копії спадкової справи № 442, із заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця [PERSON] звертався лише [PERSON], як син померлого, яким 27.08.2004 р. була подана заява про прийняття спадщину в порядку спадкування за законом (т.1 арк.спр.223-238). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Четвертої київської державної нотаріальної контори Пилипчук О.І. від 28.08.2004 р. за реєстром № 2-363/2-3154, спадкоємцем вищевказаного майна [PERSON] є його син [PERSON] (т.1 арк.спр.235). [PERSON] помер [INFO], що підтверджено свідоцтвом про смерть від [INFO] Із заявою про прийняття спадщини до державного нотаріуса Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори 24.07.2014 р. звернулись спадкоємці 1 черги за законом, а саме: сини спадкодавця - позивач [PERSON] та відповідач [PERSON], а також дружина спадкодавця - відповідач [PERSON], що підтверджується копією спадкової справи № 218/2014 (т.1 арк.спр.39-58) та визнається сторонами у справі. 24.07.2014 р. державним нотаріусом Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори Пилипчук О.І. позивачу та відповідачам [PERSON] та [PERSON] були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на 5/18 частин жилого будинку [ADDRESS], зареєстровані в реєстрі відповідно за №№ 1-965, 1-963 та 1-964. Судом встановлено, що 12.06.1997 р. [PERSON] було складено заповіт, посвідчений державним нотаріусом Вишгородської державної нотаріальної контори за реєстром № 2093, згідно якого спадкодавець заповідав все своє майно сину [PERSON] та онукам [PERSON] та [PERSON]. Дана обставина підтверджена наданою копією заповіту (т.1 арк.спр.13) та визнається сторонами у справі. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру, станом на 25.02.2016 р. даний заповіт є чинним (т.1 арк.спр.12). Допитаний в судовому засіданні як свідок [PERSON], який був знайомим [PERSON] з 2000 р., показав в судовому засіданні про те, що останній, який при цьому був сам нотаріусом, повідомив йому в 2004 р. про оформлення спадщини після батька на себе у державного нотаріуса. Допитані в судовому засіданні як свідки [PERSON] та [PERSON] показали в судовому засіданні, що позивачу стало відомо про заповіт лише в 2015 р. Як вбачається з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру, вона видана Вишгородської державної нотаріальної контори 25.02.2016 р. У суду не має підстав стави під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Даних про їхню заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, їх показання об"єктивно підтверджуються і не суперечать іншим представленим доказам. Відповідачами не спростовано твердження позивача про те, що про наявність заповіту діда [PERSON] він дізнався лише у грудні 2015 році, під час сварки з відповідачем [PERSON], а доводи позивача в цій частині підтверджуються тим, що саме у лютому 2016 р. позивач звернувся до Вишгородської районної державної нотаріальної контори, де отримав інформаційну довідку із Спадкового реєстру № 43075086 від 25.02.2016 року, у якій зазначено про те, що заповіт, посвідчений державним нотаріусом Вишгородської державної нотаріальної контори Апишкова З.І. 12.06.1997 року за реєстровим № 2099, є чинним. Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку про те, що про наявність заповіту діда [PERSON] позивачу [PERSON] не було відомо на час смерті діда, а стало відомо лише в грудні 2015 р., а відтак суд вважає, що строк на звернення до суду позивачем не пропущений. Відповідно до волі померлого [PERSON], у заповіті зазначено, що все майно [PERSON] заповів [PERSON], [PERSON] (Позивачу) та [PERSON] (Відповідачу 1) в рівних частинах кожному. Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України, спадкування за законом виникає у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини. Відповідно до п.5 Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності заповіту на все майно правило частини другої статті 1223 ЦК застосовується у разі неприйняття спадщини або відмови від спадщини усіма спадкоємцями за заповітом. У разі неприйняття спадщини чи відмови від неї одним із спадкоємців за заповітом застосовується норма частини першої статті 1275 ЦК, відповідно до якої частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну. В матеріалах спадкової справи № 442, відкритої у 2004 році Пилипчук О.І., державним нотаріусом Четвертої Київської державної нотаріальної контори після смерті [PERSON], померлого [INFO], відсутня відмова Позивача від спадкування за заповітом, про який нотаріусу було відомо за наявним у даній спадковій справі Витягом з Єдиного реєстру заповітів № 4314985, який підтверджує наявність діючого заповіту на дату смерті діда Позивача. Отже, розподіл спадкового майна повинен був здійнений нотаріусом саме за волею Спадковдавця, визначеною у даному заповіті, відповідно до якого Позивач отримав би 5/18 частини житлового будинку [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON]. Також судом було встановлено, що спадкова справа була відкрита через 4 роки після смерті [PERSON] - [PERSON], що суперечить вимогам ст. 1270 Сімейного кодексу України, відповідно до якої для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. А тому, відповідно до п.1 ст. 1272 СК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого встаттею 1270 Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідченим державним нотаріусом Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори 24.07.2014 року за реєстровим № 1-965, видане після смерті батька [PERSON], є похідним від Свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченим державним нотаріусом Четвертої Київської державної нотаріальної контори Пилипчук О.І. від 28.08.2004 року за реєстровим № 2-363/2-3154, яким визначено спадкоємців в порушення норм ч. 2 ст. 1223 ЦК України, тому таке Свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідченим державним нотаріусом Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори 24.7.2014 року за реєстровим № 1-965 також підлягає визнанню недійсним. Судом встановлено, що під час оформлення спадщини після смерті діда Позивача та батька Позивача, спадкоємці були звільнені від сплати судового мита на підставі п.16 ст. 4 Декрету КМУ № 7-93 від 21.01.1993 року, а Позивач відповідно до записів у трудовій книжці серії [NUMBER] був працевлаштований, а тому мав фінансову можливість нести будь-які витрати при оформленні спадщини за заповітом після смерті діда, що спростовую твердження Відповідачів про економію сімейного бюджету. Таким чином, в судовому засіданні достеменно встановлено, що вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що померлим батьком [PERSON] та відповідачами був прихований факт наявності заповіту [PERSON], складеного в тому числі на користь Позивача, що в подальшому вплинуло на розподіл спадкового майна та зменшило частку Позивача у зазначеному майні, в зв'язку з чим підлягають визнанню такими в судовому порядку. Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що позовні вимоги позивача в частині визнання недійсними свідоцтв про право спадщину по закону, видані позивачу та відповідачам державним нотаріусом Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори 28.04.2004 р. смерті [PERSON] є недійсним, оскільки позивач мав право на спадкування за заповітом. В зв'язку з визнанням недійсним вищевказаним свідоцтв на спадкування за законом, підлягають задоволенню і позовні вимоги позивача про визнання за ним права власності за заповітом та визначення часток у спадковому майні в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], оскільки позивач позбавлений можливості вирішити їх в позасудовому порядку. Суд не приймає до уваги надані сторонами фотографії щодо тілесних ушкоджень та документи щодо звернення до органів поліції через конфлікти щодо користування будинком, оскільки вони не стосуються предмета судового розгляду. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. В зв'язку з тим, що відповідач [PERSON] є інвалідом 2 групи, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 2 190,55 грн. (т.1 арк.спр.6, 203) підлягають стягненню з відповідача [PERSON] На підставі викладеного, ст.ст.328, 1217, 1220, 1222, 1223, 1233, 1235, 1261, 1267, 1268, 1269, 1270 ЦК України,

Outcome: approved