Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-29 00:00:00

27.11.2014 року до Солом'янського районного суду м. Києва від Апеляційного суду м. Києва надійшли матеріали справи № 22-ц-вп/796/922/2014. Згідно з ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20.1.2014 року підсудність за матеріалами вищевказаної позовної заяви була визначена Солом'янському районному суду м. Києва. Відповідно до ухвали Солом'янського районного суду м. Києва від 01.12.2014 року відкрито провадження по справі. Позивачка звернулася до суду і просить позбавити відповідача батьківських прав відносно дитини [PERSON], [INFO]. Посилається в позові на те, що перебувала з відповідачем у шлюбі, який був розірваний рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 20.07.2012 року. Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають малолітню дитину [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що 2011 року вона з відповідачем проживає окремо, відповідач з дитиною не спілкується, її життям та здоров'ям не цікавиться, у вихованні дитини участі не приймає. Крім того, матеріальної допомоги на утримання доньки відповідач також не надає, про фізичний та духовний розвиток дитини також не турбується. Виходячи з цих обставин, просить задовольнити позов. Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Про причину неявки суд до відома не поставив. Третя особа Служба у справах дітей Тульчинської районної державної адміністрації в судове засідання свого представника не направила, хоча про день, час та місце судового розгляду була повідомлена належним сином. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, враховуючи думку позивачки, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим, виходячи з наступного. Встановлено, що сторони перебували в шлюбі, який був розірваний відповідно до рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 20.07.2012 року. Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають малолітню дитину [PERSON], [INFO]. Дитина знаходиться на вихованні та повному утриманні матері. Нормою ст.141 СК України встановлено, що мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Встановлено, що відповідач тривалий час не спілкується з дитиною, не утримує її матеріально в належному обсязі відповідно до віку та потреб дитини, життям та здоров"ям дитини не цікавиться, про фізичний та духовний розвиток дитини останній також не турбується. Як вбачається з Акту обстеження матеріально-побутових умов проживання громадянки [PERSON], складений комісією Тульчинської селищної ради від 14.11.2014 року, у мови проживання [PERSON], вважаються такими, що відповідають умовам для проживання та виховання дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою держаного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. З цього випливає, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, поведінка батьків повинна бути такою, щоб дитина сама тягнулася до них. Відповідно до п.п.2 ст.164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов"язків по вихованню дітей. Крім того, відповідно до висновку Органу опіки та піклування Тульчинської районної державної адміністрації №0140/401 від 02.03.2015 року, вказано про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Відповідно до пунктів 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 р. N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Виходячи з викладеного вище, суд приходить до висновку, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов"язків щодо своєї доньки, а тому має бути позбавлений батьківських прав відносно неї.

Outcome: approved