Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-09 00:00:00

02.04.2015 року до суду надійшла позовна заява ПАТ КБ "ПриватБанк" про стягнення з відповідача [PERSON] 13181,39 грн. заборгованості за кредитним договором та судових витрат. Позивач свої вимоги обґрунтовує наступними обставинами. Між ПАТ КБ "ПриватБанк" та відповідачем було укладено кредитний договір б/н від 25.07.2008 року, згідно з яким [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. [PERSON] власним підписом підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява про надання платіжної карти разом із запропонованими КБ "ПриватБанк" "Умовами та Правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою", "Тарифами Банку" складають між відповідачем та банком кредитний договір. ПАТ КБ "ПриватБанк" було надано [PERSON] кредит у визначеному розмірі, проте відповідач не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами. У зв'язку із порушенням відповідачем умов договору станом на 28.02.2015 року утворилась заборгованість у розмірі 13181,39 грн., що складається із заборгованості за кредитом 3780,67 грн., заборгованості по процентах за користування кредитом 6584,94 грн., заборгованості за пенею та комісією 1950,00 грн., сум штрафів 250,00 грн. та 615,78 грн. Позивач наполягав на виникненні у нього права вимагати від [PERSON] повернення всієї суми, просив суд стягнути з відповідача вказану заборгованість. Заочним рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 14.05.2015 року вказаний позов було задоволено та стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 13181, 39 грн. та судові витрати в розмірі 243,60 грн.. Ухвалою Краснолиманського міського суду Донецької області від 26.02.2016 року зазначене заочне рішення було скасовано за заявою представника відповідача, цивільну справу було призначено до розгляду в загальному порядку. ПАТ КБ «ПриватБанк» було своєчасно повідомлено про дату, час та місце розгляду справи судом, однак представник позивача для участі в судовому засіданні не прибула, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала повністю (а.с. 100-102, 123,124-125). Відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнала факт укладення між нею та позивачем кредитного договору в 2008 році, визнала, що заборгованість існує, однак не погодилась із її розміром, нарахованим банком; просила застосувати до вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» строк позовної давності, визначений ст. 257 ЦК України. Суд, вислухавши пояснення відповідача та її представника, дослідивши письмові пояснення представника позивача, матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановив такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини. ПАТ КБ «ПриватБанк» має право на надання банківських послуг, визначених ч.3 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», на підставі ліцензії Національного банку України від 05.10.2011 року № 22 (а.с.24). Згідно з п.1.1. Статуту (в новій редакції) Публічне АТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником всіх прав та зобов'язань Закритого АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.25). Судом встановлено, що між КБ "ПриватБанк" та відповідачем було укладено кредитний договір б/н від 25.07.2008 року, згідно з яким [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а. с.13-19). [PERSON] власним підписом підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява про надання платіжної карти разом із запропонованими КБ "ПриватБанк" "Умовами та Правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою", "Тарифами Банку" складають між відповідачем та банком кредитний договір (а.с.13). Позивач свої зобов'язання за кредитним договором повністю виконав, надавши позичальниці [PERSON] кредит в розмірі, обумовленому сторонами. Відповідач в порушення умов договору свої зобов'язання належним чином не виконала, не забезпечивши своєчасного повернення позивачеві запозичених коштів. Внаслідок цього станом на 28.02.2015 року утворилась заборгованість у розмірі 13181,39 грн., що складається із заборгованості за кредитом 3780,67 грн., заборгованості по процентах за користування кредитом 6584,94 грн., заборгованості за пенею та комісією 1950,00 грн., сум штрафів 250,00 грн. та 615,78 грн. (а.с.7-11). За змістом ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договір. Згідно із ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до вимог договору та вимог закону. За загальним правилом одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускаються (ст.ст. 525, 526 ЦК України). В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється його належним виконанням. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник зобов'язаний повернути позику у строк та у порядку, що встановлені договором (ст. 1049 ЦК України). Відповідач не надала позивачеві грошових коштів на погашення заборгованості за кредитним договором, зобов'язання належним чином не виконала. Отже, у банку виникло право вимагати від [PERSON] повернення суми кредиту. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень(ст. 60 ЦПК України). Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню (ст. 61 ЦПК України). Відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнала факт укладення між нею та банком кредитного договору, не заперечувала проти наявності заборгованості за цим договором, однак просила застосувати до вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» строк позовної давності. Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Саме такий строк позовної давності просить застосувати відповідач у поданій нею заяві (а.с. 103). Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності (ст. 262 ЦК України). За змістом ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності; позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові; якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. З наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що перше прострочення платежу на суму 98,05 грн. виникло 25.10.2008 року (а.с. 7-11). Позовна заява ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором складена та підписана представником позивача 13.03.2015 року (а.с.6), була відправлена на адресу Краснолиманського міського суду Донецької області 26.04.2015 року (а.с.127), надійшла до суду 02.04.2015 року (а.с.1). Позивачем не надано до суду доказів на підтвердження більш раннього у часі звернення за судовим захистом свого порушеного права. Представник позивача у своїх запереченнях на заяву [PERSON] щодо застосування строку позовної давності не визнає пропуску такого строку, не заявляє клопотань стосовно його поновлення, натомість пропонує застосувати правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду України від 19.03.2014 року (справа № 6-14цс14). Згідно з цією позицією відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Обґрунтовуючи свої заперечення представник позивача надала до суду довідку (а.с.126), номер і дата складання не зазначені,згідно із якою «…клієнт [PERSON] отримав картки № [NUMBER] терміном дії 02/10 та № [NUMBER] з терміном дії до 10/13». Проте із змісту наданої відповідачем до суду виписки по рахунку № [NUMBER] клієнта [PERSON] за період з 01.01.2000 року по 05.02.2016 року (а.с.104-110) вбачається, що основною картою є «[NUMBER]»(частина номеру прихована). Зі змісту довідки представника позивача неможливо з'ясувати, чи має будь-яке відношення до кредитного договору від 25.07.2008 року картка № [NUMBER], яке функціональне призначення цієї картки. «Умовами і Правилами надання банківських послуг» КБ «ПриватБанк», примірник яких надано до суду позивачем (а.с.14-19), передбачено кілька видів платіжних карт (наприклад, з дебетною, дебетно-кредитною, кредитною схемами). З таких обставин, позивачем не доведено, чи є карта № [NUMBER] з терміном дії до 10/13 складовою кредитного договору,укладеного 25.07.2008 року між банком та [PERSON]. Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд, вирішуючи питання про застосування позовної давності до вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» виходить з правових позицій, висловлених в постановах Верховного Суду України від 19.03.2014 року у справі № 6-20цс14 та від 06.11.2013 року у справі № 6-116цс13. Відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Виходячи з цього, суд задовольняє заяву відповідача [PERSON] про застосування відносно вимог позивача строку позовної давності, визначеного ст. 257 ЦК України, і приходить до висновку про необхідність стягнути з відповідача на користь банку за період з квітня 2012 року по лютий 2015 року суму відсотків за користування кредитом в розмірі 6469,07 грн., суму комісії за користування кредитом в розмірі 1950,00 грн., штрафи 250,00 грн. та 615,78 грн., а всього - 9284,85 грн.. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. З приводу вимоги позивача про відшкодування понесених судових витрат суд зазначає таке. Згідно із ст. 79 ЦПК України до складу судових витрат включено, зокрема, судовий збір. Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір в розмірі 243,60 грн., що підтверджено платіжним дорученням № BOTM3B0V4Z від 13.03.2015 року (а.с.2). Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати; якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. За цих обставин суд з урахуванням принципу пропорційності приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача 171,74 грн. судового збору .

Outcome: partial