Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до Дзержинського районного суду м.Харкова з позовною заявою, в якій, з урахуванням уточнень та доповнень, просить стягнути з [PERSON] грошову суму в порядку регресу в розмірі 14176,78 грн., а також сплачені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі, який розірвано рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 20.03.2017 року. Позивач проживає разом з відповідачем та їх спільною малолітньою дитиною за адресою: [ADDRESS] , яка належить їй та відповідачу на праві спільної часткової власності. Після розірвання шлюбу та припинення шлюбних відносин відповідач не сплачував за комунальні послуги, хоча постійно проживає у вказаній квартирі, користується комунальними послугами, що надаються відповідними службами та має нести солідарну відповідальність за їх сплату. Відповідач відмовляється добровільно компенсувати витрачені нею кошти за комунальні платежі, в побуті живе за її рахунок. Вона неодноразово намагалась вжити заходів досудового врегулювання спору. На всі її спроби домовитися з [PERSON] у шлюбі 2014-2016 роках, після розірвання шлюбу в 2017-2019 роках відповідач по справі реагував агресивно. Щоб сплатити заборгованість за комунальні послуги, в жовтні 2017 року взяла кредит у банку на суму 13 000 грн. У зв?язку з тяжким матеріальним становищем вона може сплачувати тільки проценти по кредиту. Сума процентів, сплачених банку за період з жовтня 2017 року по лютий 2019 року складає 7647,22 грн. за 2017 -2018 роки позивачем зроблено поточних та капітальних ремонтів у квартирі на суму 18 000 грн. Вона за свої кошти частково зробила ремонт у квартирі, зробила капітальний ремонт душової кабіни. Натомість відповідач розбив кулаком вбудовану телескопічну витяжку на кухні та відмовився її справити або компенсувати грошима ремонт чи покупку нової витяжки. Вартість зломаної витяжки складає 3000 грн. Ремонт душової кабіни коштував позивачу 2000 грн. Відповідач відмовляється робити поточні ремонти, доробити капітальний ремонт. Відповідач зареєстрував доньку [PERSON] , 2007 року народження на свою 1/3 частину жилої площі квартири по [ADDRESS] після продажу квартири по [ADDRESS] , в якій була зареєстрована їх неповнолітня донька на частині відповідача, тому вважає, що і комунальні послуги між позивачем та відповідачем повинні бути поділені порівну. Вважає, що відповідач умисно позбавляє її та неповнолітню доньку [PERSON] житла, їжі, одягу, коштів, майна та можливості користуватися ними, чим вчиняє домашнє насильство. Вказані обставини змушують її звертатися з позовом до суду. Відповідачем надано до суду відзив на позовну заяву, в якій зазначив, що дійсно квартира, в якій вони мешкають разом з позивачем належить на праві спільної часткової власності, йому належить 1/3, а позивачці 2/3 загальної площі квартири. Проте позивач вважає, що всі комунальні послуги він повинен сплачувати у співвідношенні 50/50. Вважає, що ця вимога є незаконною. Фактично в проміжок часу охоплений позовною заявою в квартирі постійно проживали відповідач, позивач, неповнолітня спільна донька та повнолітній син позивача від першого шлюбу [PERSON] . Відповідач звернув увагу, що останній є повнолітнім членом сім?ї співвласниці квартири, зареєстрований у квартирі свого батька, але мешкає разом з ними, навіть займає окрему кімнату та зобов?язаний брати участь у витратах з утримання квартири та проведенню ремонту. Внаслідок недобросовісної сплати позивачем комунальних платежів та небажання домовлятися щодо законного розподілення часток комунальних платежів, виникла заборгованість. Так у серпні 2017 року їх квартиру намагалися відключити від послуг електропостачання. Тільки своєчасне втручання та повне погашенням боргу у розмірі 1998,29 грн. зупинило відключення. Насправді він приймав участь в утриманні квартири шляхом перерахування коштів на рахунок позивача у Приватбанку. Ці кошти він перераховував разом з коштами на утримання доньки, загальною сумою. Загальна сума коштів за 2017 -2018 роки, переведених у такий спосіб складає 36 382,22 грн. На підставі викладеного просить відмовити у задоволенні позовних вимог. В своїх додаткових поясненнях відповідач додатково зазначив, що в квартирі офіційно зареєстровано три особи - відповідач, позивач та спільна дитина [PERSON] . Син позивача [PERSON] є зареєстрований у квартирі свого батька, адже мешкає у зазначеній вище квартирі. Однак при оформленні субсидії на оплату житлово-комунальних послуг було вказано лише зареєстрованих у житловому приміщенні осіб. Ця обставина ще більше ускладнює розрахунок ціни позову, оскільки [PERSON] повинен сплачувати повну вартість своєї частки послуг, без субсидії. Також звернув увагу на те, що відповідач приймав участь в утриманні квартири шляхом перерахування коштів на рахунок позивача, загальна сума коштів за 2017-2018 роки, переведених у такий спосіб складає 36 382,22 грн., отже будь-яка заборгованість відповідача перед позивачем відсутня. Вважає, що мотивування заявлених позовних вимог позбавляє будь-якого фактичного та правового обґрунтування, припущення позивача спростовуються наявними матеріалами цивільної справи, приписами чинного законодавства, позиція позивача не підтверджена жодними документальним доказом, а правове мотивування заявлених вимог суперечить чинним нормам матеріального та процесуального законодавства, ґрунтується виключно на перекрученому тлумаченні норм діючого законодавства, а отже фактично є спробою в неправовий спосіб стягнути з позивача суму грошових коштів, які в свій час вже були сплачені позивачу шляхом відповідних переказів. Не погоджуючись з позицією відповідача позивач надала до суду заяву, в якій зазначила, що всі перекази відповідача мають призначення «На утримання [PERSON] » здійснювались у межах суми прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, та не мають жодних відносин до комунальних платежів. Вона не отримувала жодного поштового переказу від боржника, які він вказує у своїх поясненнях. Відповідач не приймав участі в утриманні квартири шляхом переказів. Вважає, що позиція відповідача суперечить чинним нормам матеріального та процесуального права, ґрунтується виключно на перекрученому тлумаченні норм діючого законодавства, фактично є спробою в неправовий спосіб уникнути своїх грошових зобов?язань. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 09.04.2019 року відкрито провадження по справі та призначений розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 05.09.2019 року за клопотанням представника позивача витребувано з КП «Харківські теплові мережі», ПАТ «Харківміськгаз», АТ «Харківобленерго», КП «Харківводоканал», ТОВ «»Харків Екоресурс», КП «Жилкомсервіс» інформацію про нарахування та сплату комунальних послуг з урахуванням субсидії за період з березня 2017 року по лютий 2019 року за адресою: [ADDRESS] . Позивач та його представник в судове засідання не з"явилась, позивач просила справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримала. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав зазначених у відзиві на позов, додаткових поясненнях. Просив у задоволенні позову відмовити. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши вступне слово представника відповідача, оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, у їх сукупності та взаємозв`язку, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. У відповідності до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено та не заперечується сторонами у справі, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності від 14.08.2007 року № 120/50, виданого на підставі Рішення виконавчого комітету Дзержинської районної в місті Харкові ради V скликання. Згідно вказаного свідоцтва [PERSON] належить 1/3 частини, а [PERSON] - 2/3 частини квартири. Як вбачається з матеріалів справи місце проживання [PERSON] та [PERSON] зареєстровано за адресою [ADDRESS] . Також у квартирі зареєстрована їх донька - [PERSON] , 2007 року народження. Рішенням Дзержинського районного м. Харкова від 01.03.2017 року по справі № 638/20977/16-ц шлюб між ними був розірваний. Відповідно до додаткового рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.04.2017 року визначено місце проживання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] з [PERSON] . Згідно довідки Управління праці та соціального захисту населення Адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради № 1223 від 19.07.2018 року [PERSON] перебувала на обліку і отримувала державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям на період 01.12.2017 року по 31.05.2018 року. Як вбачається з матеріалів справи позивачем було сплачено за послуги з теплопостачання за період з 17.10.2017 року по 28.02.2019 року, за послуги з газопостачання за період з 29.03.2017 року по 28.02.2019 року, за послуги з електропостачання за період з 29.03.2017 року по 28.02.2019 року, за послуги з вивозу твердих побутових відходів за період з 17.10.2017 року по 28.02.2019 року, за послуги з утримання будинку за період з 15.09.2017 року по 28.02.2019 року, за послуги з водопостачання за період з 29.03.2017 року по 28.02.2019 року. Разом сума сплачених позивачем коштів складає 28 353,50 грн. На підтвердження оплати комунальних послуг [PERSON] надано копії відповідних квитанцій, які містяться у справі. Згідно інформації наданої КП «Харківські теплові мережі», ПАТ «Харківміськгаз», АТ «Харківобленерго», КП «Харківводоканал», КП «Жилкомсервіс» комунальні послуги за користування квартирою [ADDRESS] за вказаний позивачем період були сплачені. Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до частини першої статті 322ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Стаття 360 ЦК України передбачає зобов`язання співвласника, відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності, брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном, тобто нести витрати, які є об`єктивно необхідними для підтримання спільного майна у належному стані. Якщо хтось із співвласників відмовиться брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. Це, зокрема, витрати, об`єктивно необхідні для належного функціонування спільного майна, тобто для підтримання його технічних, санітарно-гігієнічних, екологічних та естетичних характеристик будинку, які визначають його експлуатаційні якості. При цьому тлумачення вказаної статті свідчить, що управління, утримання та збереження спільного майна не охоплює собою житлово-комунальні послуги. Це зумовлено тим, що житлово-комунальні послуги надаються на підставі договору про надання таких послуг. Більше того, житлово-комунальні послуги надаються не квартирі, як об`єкту права власності, а певному суб`єкту - власнику (співвласнику, наймачу, суб`єкту сервітуту тощо) квартири, який проживає в ній. По своїй суті надання житлово-комунальних послуг направлене на задоволення потреб власника (співвласника, наймача, суб`єкта сервітуту тощо) квартири і споживаються саме відповідним суб`єктом, а не для управління, утримання та збереження квартири, що перебуває в спільній частковій власності. Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 725/3790/16-ц, провадження № 61-11120св18. Як встановлено судом, [PERSON] є власником 1/3 частини квартири за адресою [ADDRESS] , та фактично проживає за цією адресою, а тому разом із [PERSON] повинен виконувати обов`язок по утриманню майна згідно своєї частки та нести тягар відповідальності перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними з цим майном. Оскільки відповідач проживає у спірній квартирі, користується комунальними послугами, а оплата за їхнє використання здійснюється саме позивачем, який проживає у квартирі та користується ними, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] 1/3 частину коштів, сплачених [PERSON] на оплату всіх комунальних послуг. З наданих позивачем копій квитанцій вбачається, що за вказаний нею у позовній заяві період з 29 березня 2017 року по 01 липня 2019 року за комунальні послуги нею сплачено суму коштів у розмірі 28 353,50 грн. Оскільки відповідач є власником 1/3 частини вказаної квартири та фактично користується комунальними послугами, 1/3 сплачених позивачем витрат, що підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] становить 9451,29 грн. При цьому, враховуючи сплату відповідачем [PERSON] витрат за електроенергію в розмірі 1998,29 грн., що підтверджується копією дубліката квитанції № 0.0.839315649.1 від 31.08.2017 року, розмір грошових коштів, що підлягає стягненню з нього на користь позивача складає 9451,29 грн. - (1998,29 грн./3*2) = 8118,97 грн. Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на проведення ремонту суд зазначає наступне. Згідно зі статтею 360 Цивільного кодексу України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Таким чином суд дійшов висновку, що позивачем не доведено необхідності у здійсненні ремонту, тобто ремонт було здійснено нею самостійно для покращення її житлових умов, придбано необхідну техніку та проведено ремонтні роботи. Тобто ці дії неможливо розцінити як витрати на управління, утримання чи збереження майна, а тому вважає за необхідне відмовити у цій частині вимог. При цьому суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином на підставі викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача щодо стягнення суми виконаних зобов`язань зі сплати комунальних послуг в порядку регресу підлягають частковому задоволенню з урахуванням часток сторін у праві спільної часткової власності на квартиру за адресою [ADDRESS] та з урахуванням сплачених відповідачем коштів за послуги з електропостачання. Доводи відповідача стосовно того, що він приймав участь в утриманні квартири шляхом перерахування коштів на рахунок позивача у Приватбанку разом з коштами на утримання доньки, суд вважає необґрунтованими, оскільки відповідачем на виконання судового наказу, виданого Дзержинським районним судом м. Харкова від 11.10.2018 року стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] та як вбачається з наданих копій квитанцій перераховані відповідачем на рахунок позивача кошти мають чітко визначене призначення - на утримання [PERSON] , отже зазначені відповідачем кошти не мають ніякого відношення до витрат на утримання їх спільної з позивачем квартири. Твердження відповідача з приводу того, що у вказаній квартирі разом з ними проживає син позивача [PERSON] , який зареєстрований за іншою адресою, однак фактично мешкає разом з ними, займає окрему кімнату та не сплачує комунальні послуги у відповідності до займаної ним частки, не знайшли свого підтвердження, оскільки відповідачем не надано відповідних доказів. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу позовних вимог частково знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про часткове задоволення позову. Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 440,05 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial