Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-04 00:00:00

29.08.2016 року позивач звернулася до суду з позовом до об»єднаної територіальної громади в особі Лиманської міської ради Донецької області, про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування. В судове засідання позивач та її представник не з»явилися, про час та місце розгляду справи були попереджені у встановлений спосіб, позов підтримали повністю, просили його задовольнити, справу розглянути за їх відсутності, а в разі неявки представника відповідача у заочному порядку(а.с.34,37-38). Представник відповідача в судове засідання не з"явився, про час та місце розгляду справи був попереджений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив(а.с.35). З огляду на це, за клопотанням позивача, суд вважає за можливе здійснювати заочний розгляд справи за правилами гл. 8 розділу ІІІ ЦПК України. Дослідивши докази, надані позивачем, суд вважає, що позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню на підставі наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який було зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Краснолиманського міського управління юстиції у Донецькій області 20 жовтня 1956 року(актовий запис № 285) - а.с.22. Відповідно до договору дарування, посвідченого 21.09.1963 року державним нотаріусом Краснолиманської нотаріальної контори по реєстру № 1773 та зареєстрованого в КП «БТІ» 10.12.1963 року реєстраційний № 5436, [PERSON] на праві власності належить жилий будинок з господарськими спорудами, розташований по [ADDRESS](а.с.11-12). З вказаного часу і по день власної смерті [PERSON] та [PERSON] проживали та були зареєстровані у зазначеному житловому будинку, що знайшло підтвердження довідкою Управління Пенсійного фонду України у м. Красний Лиман Донецької області від 17.06.2016 року(а.с.39). [INFO] за місцем свого проживання по [ADDRESS], померла [PERSON](а.с.9). Єдиним спадкоємцем після її смерті був її чоловік [PERSON], який як на момент її смерті так і до дня власної був зареєстрований та проживав за вказаною адресою, але до нотаріальної контори за життя не звернувся, правовстановлюючий документ про прийняття спадщини після смерті дружини не отримав(а.с.39). [INFO] по [ADDRESS] за місцем проживання та реєстрації помер [PERSON], а спадкове майно, яке залишилося після його смерті - житловий будинок з господарськими спорудами, розташований по [ADDRESS], згідно ч.3 ст.1268 ЦК України прийняла у спадщину позивач, яка відповідно до рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 24.06.2016 року № 236/1320/16-ц визнана спадкоємцем 4 черги. Спадкоємці 1-3 черги за законом на спадкове майно померлого відсутні (а.с.10,14-15,36). Позивач звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] Однак постановою державного нотаріуса Краснолиманської державної нотаріальної контори від 06.04.2016 року їй було відмовлено у посвідченні свідоцтва про прийняття спадщини, бо спадкодавець [PERSON] не оформив своїх спадкових прав після смерті [PERSON] і за вимогами ст. 334 ЦК України не являється власником спірного житлового будинку(а.с.21). Але відповідно до роз»яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та узагальнення судової практики Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.2013 року в разі відкриття спадщини до 01.01.2004 року при розгляді вказаної категорії справ застосовується законодавство, яке діяло на той час, та відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі і що стосується прийняття спадщини, кола спадкоємців. Часом відкриття спадщини відповідно до ст.525 ЦК України(в редакції 1963 року), яка діяла на день смерті спадкодавця, визнається день смерті спадкодавця. За приписами ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року, яка діяла на момент відкриття спадщини, поруч з іншим визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном в незалежності від місця власного проживання на протязі шести місяців з дня відкриття спадщини. Тому законодавством було передбачено можливість встановлення факту прийняття спадщини, у тому числі і в судовому порядку. Відповідно до роз»ясень, викладених у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 24.06.1983 року «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», якщо у встановлений строк позивач вступив в управління чи володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не про продовження пропущеного строку. В той же час, у зв»язку з введенням в дію Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, вказана норма права втратила свою чинність і встановлення факту прийняття спадщини за діючим законодавством не передбачено. Діючим законодавством відповідно до ч.3 ст. 1272 ЦК України в редакції 2003 року передбачено лише визначення додаткового строку на прийняття спадщини, за умови пропуску його з поважних причин. Але за конституційним принципом, викладеним у ч.3 ст.22 Конституції України, при прийнятті нових законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. При вирішенні спору суд враховує, що згідно статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд відповідно до п. 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ(майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять всі права та обов»язки, котрі належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. А ст.1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов»язків(спадщини) від фізичної особи, яка померла(спадкодавця) до інших осіб(спадкоємців). Та незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцю згідно ч.5 ст.1268 ЦК України з часу відкриття спадщини. Надані позивачем та досліджені судом письмові докази беззаперечно свідчать про те, що [PERSON] у встановленому на момент смерті спадкодавця [PERSON] порядку прийняв все спадкове майно бо в шестимісячний строк з дня відкриття спадщини вступив в управління та володіння спадковим майном, але у зв»язку зі зміною законодавства позивач, як спадкоємець [PERSON] Але відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав і інтересів являється визнання права. Саме з метою реалізації вказаної норми права п.23 постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа має право звернутися до суду за правилами позовного провадження. Конституцією України в статті 41 гарантовано кожному право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності визнано непорушним. Тому суд приходить до висновку про те, що позивач в результаті зміни законодавства, яке призвело до звуження її прав, позбавлений можливості у позасудовому порядку успадкувати та зареєструвати право власності на належне йому по закону нерухоме майно, у зв'язку з чим відповідно до ст. 392 ЦК України він має право звернутися до суду з позовом про визнання за ним такого права. А тому з наведених причин суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. При цьому суд враховує, що відповідно до постанови Верховної Ради України від 04.02.2016 року «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» місто Красний Лиман Донецької області перейменовано у м. Лиман Донецької області. Тому адресу спірного майна слід зазначати з врахуванням вказаних змін.

Outcome: approved