Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-05 00:00:00

07 жовтня 2019 року позивач звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про визнання права власності на частину домоволодіння. З урахуванням уточнених вимог позивач посилається на те, що з відповідачем [PERSON] вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 22 серпня 1991 року по 1994 рік. Від сумісного життя в період шлюбу у них [INFO] народився син [PERSON] . Після розірвання шлюбу вони впродовж року не проживали сумісно. Але згодом примирились та 22.12.1995 повторно зареєстрували свій шлюб, актовий запис №562. Від сумісного життя у повторному шлюбі, [INFO] у них народилась донька [PERSON] . Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 02.07.2014 їх шлюб розірвано. Рішенням суду встановлено, що сторони припинили фактичні шлюбні відносини з початку березня 2013 року. В липні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] з вимогою про позбавлення права користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Вона вважає, що має право власності у спірному будинку з наступних підстав. Згідно договору дарування від 18.06.1997 [PERSON] належить 2/5 частини жилого будинку А-1 з відповідною частиною надвірних побудов, що знаходиться в [ADDRESS] , та розташований на земельній ділянці розміром 928 кв.м. На вищевказаній земельній ділянці були розташовані: жилий цегляний будинок А-1, жилою площею 41,7 кв.м., сарай Б цегляний, літня кухня В цегляна, гараж Г цегляний, вбиральня, душ Д, Е цегляні, спорудження №1-4, І. Цей дар згідно договору дарування було оцінено в 5097 грн. Належне [PERSON] право власності на 2/5 частини спірного домоволодіння було належним чином зареєстровано 23.02.1999 в КП «ДМБТ» в реєстрову книгу №18 за реєстровим номером 128. При цьому між [PERSON] з яким вона на час дарування була у шлюбі та його матір`ю [PERSON] , якій залишилось належати на праві власності 3/5 частини домоволодіння, був визначений порядок користування та на належні [PERSON] 2/5 частини у житловому будинку А-1 було виділено житлові кімнати 2-4 житловою площею 8,8 кв.м. та 2-5 житловою площею 20,1 кв.м. Договір дарування був укладений 18.06.1997 на передодні народження [INFO] другої дитини - доньки [PERSON] . Вони своєю родиною проживали у двох житлових кімнатах будинку та очікуючи народження другої дитини планували поліпшити свої житлові умови за рахунок побудови нових приміщень в цьому будинку, те перед будівництвом нових приміщень вона наполягала аби частина спірного будинку належала саме її чоловіку, а не його батькам. Після укладання, посвідчення договору дарування, внаслідок чого на той час її чоловік [PERSON] став власником 2/5 частин спірного будинку та після народження доньки, вони почали будівництво нових приміщень до приміщень, які вже мали у користуванні. Рішенням виконкому Самарської районної ради м. Дніпропетровська №636 від 21.11.1997 [PERSON] , з яким на той час вона перебувала у зареєстрованому шлюбі, отримав дозвіл на будівництво прибудови до житлового будинку по [ADDRESS] : спальні розміром 4,0 х 2,2 м, передньої розміром 1,0 х 5,0 м, кухні розміром 4,0 х 2,2 м, ванної розміром 2,0 х 1,5 м, в приміщенні 1-4 виконати вікно (нині жила кімната 2-4 площею 8,8 кв.м.). Вони добудували в житловому будинку А-1 ще одну житлову кімнату 2-6 площею 9,6 кв.м. (житлова прибудова А''-1), передню 2-1 площею 6,0 кв.м., санвузол 2-3 площею 2,8 кв.м., кухню 2-2 площею 5,7 кв.м. (прибудова А'"-1), ганок а', навіс над ганком а'. 05.06.2009 [PERSON] отримав свідоцтво № [NUMBER] про відповідність збудованого об`єкта проектній документації, вимогам державних стандартів будівельних норм і правил. Вказаним свідоцтвом Інспекція Держархбудконтролю у Дніпропетровській області засвідчує відповідність закінченого будівництвом об`єкта Житлова прибудова (літ. А''-1) до житлового будинку, нове будівництво [ADDRESS] , загальна площа прибудови 9,4 кв.м., у тому числі житлова - 9,4 кв.м., проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил та підтверджує його готовність до експлуатації. Замовник об`єкта будівництва [PERSON] . В даному випадку прибудови не являються самовільним будівництвом, належним чином узаконена, додаткової реєстрації права власності на вказані прибудови не потребується. При цьому лише змінились ідеальні частки співвласників в домоволодінні. Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 16.10.2008 та Актом ідеальних від 21.07.2009, складеного фахівцем КП «ДМБТІ» ДОР встановлено, що домоволодіння складається із житлового будинку літ. А-1, одноповерхового, який має дві окремі квартири, господарчих будівель та споруд. У фактичному користуванні власника [PERSON] знаходиться: у житловому будинку А-1 приміщення: 2-4, 2-5 площею 28,9 кв.м. вартістю 27098 грн., житлова прибудова А``-1 вартістю 30366 грн., прибудова А ```-1 вартістю 43285 грн., ганок а` вартістю 2356 грн., навіс над а` вартістю 534 грн., душ Е вартістю 404 грн., убиральня Д вартістю 933 грн., гараж Г вартістю 12406 грн., літня кухня Б вартістю 3732 грн., сарай О вартістю 1688 грн., сарай Н вартістю 1642 грн., вол`єр И вартістю 1528 грн., навіс 3 вартістю 276 грн., альтанка Ж вартістю 620 грн., огорожа №2 вартістю 10626 грн., колодязь № 5 вартістю 530 грн. Всього на суму 147188 грн., що складає 71/100 частину домоволодіння. Вартість побудованих [PERSON] та нею житлової прибудови А``-1, прибудови А```-1, ганку а` та навісу над ганком а`, становить станом на 31.07.2009 (дата складання акту ідеальних часток) 76541 грн., що становить більш, ніж 1/2частину вартості 71/100 частини домоволодіння - ідеальної частки, яка належить [PERSON] (147188 грн. (вартість 71/100 частини) - 76541 грн. (вартість збудованих приміщень сумісно [PERSON] та нею) = 70647 грн. Згідно висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної та оціночно- будівельної експертизи 54/55-20, складеної 26.03.2020 експертом ДНІСЕ приміщення та споруди в житловому будинку: житлова кімната 2-6 площею 9,5 кв.м. (житлова прибудова А``-1), передня 2-1 площею 6,0 кв.м., санвузол 2-3 площею 2,8 кв.м., кухня 2-2 площею 5,7 кв.м. (прибудова А```-1), ганок а', навіс під ганком а', складають 37/100 частин в домоволодінні, розташованому за адресою: [ADDRESS] з урахуванням фактично існуючих будівель й споруд та зазначених у технічній документації. Ринкова вартість домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] складає 877983 грн. Вважає, що має право власності на Ѕ частину від ідеальної частки, яка належить [PERSON] . Так, [PERSON] належить за договором дарування 2/5 частини спірного домоволодіння, що дорівнює 40/100 частинам (100 : 5 х 2). Приміщення і споруди, які вони з [PERSON] побудували в період шлюбу внаслідок спільних трудових та грошових затрат, становлять 37/100 частин. Разом ідеальна частка [PERSON] становить 77/100 частин домоволодіння (40/100 + 37/100). Вартість 40/100 (2/5) частин домоволодіння становить 351193,2 грн. (877983 грн.: 100 х 40). Вартість 37/100 частин домоволодіння становить 324853,71 грн. (877983 грн. : 100 х 37). Вартість 77/100 частин домоволодіння складає 676046, 91 грн. (351193,2 грн. + 324853,71 грн.). Тобто, фактично ідеальна частка відповідача та її вартість збільшились вдвічі за рахунок побудованих в період шлюбу за сумісні кошти та сумісним трудом приміщень та споруд. Вона обґрунтовано вважає, що 77/100 частин спірного домоволодіння являється спільним сумісним майном подружжя та вона має право на Ѕ частину цього майна, а саме на 38,5/100 частин, оскільки за час шлюбу грошовими коштами, особистим трудом було збільшено особисте майно [PERSON] вдвічі, що являється суттєвою обставиною. Крім того, було збільшено не просто особисте майно чоловіка, а поліпшені житлові та побутові умови проживання сім`ї в житловому будинку. В спірному будинку вона проживала з 1991 року, коли був зареєстрований перший шлюб. Зареєстрована в будинку з 1998 року, тобто після укладання та посвідчення договору дарування на ім`я [PERSON] .Діти [PERSON] та [PERSON] проживали в будинку з дня свого народження.Вона з дітьми вимушена була піти з будинку, оскільки [PERSON] порушував подружню вірність, вживав спиртні напої, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння поводив себе агресивно, погрожував спричинити шкоду життю та здоров`ю. Після розірвання шлюбу, [PERSON] одразу створив нову сім`ю, зареєстрував новий шлюб та привів нову дружину в будинок. Іншого житла ані вона, ані сумісні діти сторін не мають. Просить визнати 77/100 частин домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] - сумісним майном [PERSON] та [PERSON] . Визнати за нею [PERSON] право власності на 38,5/100 частин домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] загальною площею 104,3 кв.м., житловою площею 50,8 кв.м. в праві спільної сумісної власності. Стягнути з [PERSON] на її користь судові витрати. 24 жовтня 2019 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження. 29 листопада 2019 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву в якому він просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. 20 грудня 2019 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська призначено по справі судову будівельно-технічну експертизу, провадження у справі на час проведення експертизи зупинено. 22 травня 2020 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська поновлено провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. 16 червня 2020 року від позивача надійшла уточнена позовна заява, відповідно до якої вона зазначила, що 77/100 частин спірного домоволодіння, що розташоване за адресою [ADDRESS] є спільним сумісним майном подружжя та вона має право на Ѕ частину цього майна, а сааме на 38,5/100 частин, оскільки за час шлюбу грошовими коштами, особистим трудом було збільшено особисте майно [PERSON] вдвічі, що є суттєвою обставиною. Просила суд ухвалити рішення, яким визнати 77/100 частин домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] - сумісним майном [PERSON] та [PERSON] ; визнати за нею право власності на 38,5/100 чстин домоволодіння, розташованого за адреосю: [ADDRESS] , загальною площею 104,3 кв.м., житловою площею 50,8 кв.м. в праві спільної сумісної власності. 13 липня 2020 року від представника третьої особи - Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори надійшли пояснення відповідно до яких представник зазначає, що задоволення позовних вимог може потягнути за собою зміну розміру часток співвласників вищевказаного об`єкта нерухомого майна, в тому числі зміну розміру частки у праві власності [PERSON] , померлої [INFO] . Восьма дніпровська державна нотаріальна контора з матеріалами цивільної справи ознайомлена, просить розглядати справу без участь представника нотаріальної контори. 16 липня 2020 року від третьої особи [PERSON] надійшли письмові пояснення відповідно до яких він не згоден з позовними вимогами, вважає їх необґрунтованими та незаконними, просить відмовити у їх задоволенні в повному обсязі. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала та пояснила, що перебувала з відповідачем у законному шлюбі, жили три роки, потім розлучились, через деякий час знову побрались. Спочатку вони мешкали разом з його батьками, потім винаймали житло окремо. Через деякий час власники квартири вирішили її продати і їм довелось виїхати. Батьки відповідача запропонували їм викупити пів будинку, вони погодилися, але за умови, щоб його батьки відпишуть частину будинку на відповідача. До квітня 1997 року вони мешкали з його батьками, потім почали готуватися до будівництва, документи переоформляли, збудували стіни, зробили дах, всю зиму мешкали з батьками, потім відокремились і почали жити окремо. Дійсно батьки чоловіка Ѕ частину будинку відписали на чоловіка, більше допомоги від них не було. Вони відразу обговорили те, що своїми силами будуть будувати дім. Її батько допомагав з будівництвом, керував, допомагав фізично, вона також на скільки могла допомагала. Чоловік був дуже часто у відрядженнях, коли її батько не міг керувати процесом, його батько допомагав. Вони допомоги не просили, батьки самі за власним бажанням допомагали. На той час вона була вагітна, але також працювала над будівництвом будинку. Його батьки на той час робили ремонт своїй частині будинку, багато допомагати вони їм не могли, вони пенсіонери. У будівництві всі приймали участь. Батьки чоловіка покращили свої умови проживання ще до початку їх будівництва. На подаровані 2/5 частини домоволодіння припадали зала і кімната. У батьків чоловіка залишились дві кімнати, коридор, ванна, вітальня, більша частина будинку. Вона клеїла шпалери. В серпні вони вже жили в своїй половині. Будівельні матеріали замовляли у сусіда, він працював столяром. Де купували двері згадати не може. Її батьки надали частини шлакоблоку. Чоловік займався документами, на половину будинку він відразу почав оформлювати документи, а на іншу частину згодом. Частину будинку, яку було побудовано під час перебування у шлюбі, вона вважає спільним майном. Витратних документів немає, все закупали разом, розлучатися не збиралися, тому навіть думки не було про поділ витрат. Просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала та пояснила, що позивач підтримує свої позовні вимоги, від шлюбу у них двоє дітей, у період шлюбу вони будували будинок, позивач претендує на частину домоволодіння, на час дарування частини домоволодіння, сторони перебували у шлюбі. Договір дарування було укладено напередодні народження другої дитини, до цього часу вони мешкали у будинку батьків чоловіка. Перед будівництвом позивач наполягала, щоб частина домоволодіння належала саме чоловікові, а не його батькам. У житловому будинку подружжя побудувало декілька житлових приміщень. Згодом було видано свідоцтво на ім`я чоловіка. Прибудова не є самобудівництвом, все зареєстровано, вартість прибудов трішки більша за 70000 грн. Позивач вважає, що має право на частину домоволодіння, оскільки вони побудували його в період шлюбу, вкладали разом кошти та фізичну силу. Позивач обґрунтовано вважає, що має право на Ѕ частину цього майна. Не можуть бути прийняті доводи відповідача та його батька. Батько жив окремо, своєю сім`єю, вони не мали потреб в поліпшенні побутових умов тоді, як позивач з відповідачем мали таку потребу, оскільки в них було двоє дітей різного полу. Після народження дочки, позивач приймала участь у ремонті будинку, клеїла шпалери. Батько позивача також допомагав безкоштовно. Дозвіл на будівництво отримав [PERSON] . Батьки відповідача не допомагали, стосунки між батьками та сім`єю були погані, позивач їм не подобалась, стосунків вони не підтримували, діти проживали у будинку з дня свого народження. Позивачу та її дітям довелось піти з будинку, оскільки відповідач поводив себе агресивно, пиячив, зраджував. Було визначено частку довірительки та не ставиться питання щодо інших часток. Просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що спільних грошових збережень у нього з позивачем не було. Його батьки допомагали їм фінансово і фізично, з боку позивача лише фізична праця. За період шлюбу він утримував своїх дітей та дружину, остання була у декреті. Позивач ніде не працювала, все що він заробляв, він приносив додому. Позивач не вкладала грошей у будівництво, тільки особисту працю, готувала їжу, підмітала, фарбувала вікна, шпаклювала, клеїла шпалери, її батько клав шлакоблок, робив електричну проводку, це все він робив безкоштовно для їх сім`ї. Сімейний бюджет складався з його заробітку, він отримував продуктові пайки. В експлуатацію було введено одну кімнату і батьківський гараж. Прибудова будувалась для його сім`ї, щоб вони жили окремо від батьків. Будувати почали тільки після отримання дозволу та дарування частини будинку. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що повністю підтримує відзив відповідача. З 1999 року не відбулось жодної реєстрації на житлові прибудови. Позовні вимоги зачіпають частку відповідача, а також частку іншого власника будинку, зменшаться частки співвласників. Частина майна є спадковим майном після смерті матері. Вимога позивача про визнання за нею права власності порушує право власності матері відповідача, цим позовом порушується також право на житло, порушуються житлові права дітей відповідача. Відповідачем надана довідка, яка свідчить про те, що [PERSON] має право на пільги, як багатодітна сім`я. Держава охороняє права та інтереси дітей, тому є неприпустимим зменшення житлової площі. Відповідач зазначає, що у 1997-1998 роках його батьки здійснювали будівництво прибудов. На той час відповідач перебував у шлюбі з позивачем. Від шлюбу сторони мають двох дітей. Відповідач мав постійне місце роботи, є відповідні довідки, зокрема довідка про його заробіток. Аргументи позивача про те, що вона також працювала та робила грошовий внесок у бюджет сім`ї нічим не підтверджуються. Позивачем не вкладались грошові кошти в будування прибудов. Сім`ю утримував тільки відповідач, також допомагали батьки відповідача. Батьками відповідача були придбані будівельні матеріали. Всі прибудови до будинку збудовані за кошти батьків відповідача. Позивач помилково вважає, що все нерухоме майно належить відповідачу на праві власності. Державна реєстрація права власності не здійснювалась. Позивач безпідставно визначено розмір площі. Відповідач має зареєстровані 0,40 частин будинку. Відповідач не погоджується з висновком експерта та інвентаризаційною вартістю вказаною експертом, яка є завищеною. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі та відхилити результати експертизи. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала та пояснила, що зі слів матері їй відомо, що будинок будувати допомагав брат матері та її батько. Вона жила в половині будинку батьків та в 14 років пішла звідти. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав та пояснив, що йому було 5-6 років і він пам`ятає, як дідусь - батько матері, клав кладку. Кухню довго робили. Ванна відразу була побудована. Шпалери клеїли вони разом з мамою десь у 2006 році. Там мешкали мати, батько, він з сестрою, дядько. Коли побудувалися, у прибудованій частині будинку жили батьки, в залі дідусь. Одна кімната була йому, а у сестри була окрема кімната. Прибудовано було коридор, ванну, кухню та спальню батьків. Приблизно до 2013 року він там мешкав. Припинив мешкати в будинку тому що батько сказав йому не приїжджати, чому не пояснив. Деякий час там продовжувала мешкати сестра, потім їй також вказали на двері. Просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник третьої особи Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори Хорошманенко Н.С. в судовому засіданні суду пояснила, що [INFO] померла [PERSON] , яка залишила на відповідача заповіт, яким заповіла останньому усе майно, 3/5 житлового будинку по [ADDRESS] . Згодом до нотаріальної контори звернувся син померлої. Чоловік померлої непрацездатний за віком, має право на обов`язкову частку спадщини за законом. При визначенні обов`язкової частки у спадщині нотаріус враховує усіх спадкоємців за законом, так, батько відповідача є спадкоємцем за законом після смерті дружини. Відповідачу на праві власності належить 2/5 частини. Також відповідачем було надано оригінал акту ідеальних часток, згідно якого змінились частки володіння. Акт ідеальних часток було прийнято до розгляду і враховано при відмові, в них наявний лист в якому вказано частки зареєстровані за матір`ю відповідача та відповідачем. За життя мати відповідача не зареєструвала частину домоволодіння, тобто не набула права власності, батько відповідача також цього не зробив. Реєстрація права власності здійснюється на підставі заяви правовласника. Заявник в поданій заяві зазначає кадастровий номер з метою встановлення земельної ділянки. Майно набуте під час шлюбу належить подружжю на підставі спільної власності. Вислухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 22.08.1991 року по 1994 рік. В період шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження (т.1 а.с.25) 22.12.1995 року між ними було повторно зареєстровано шлюб, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб, актовий запис №562 ( а.с.8) В період шлюбу у них народилась донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження (т.1 а.с.24) Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 02.07.2014 року шлюб розірвано (т.1 а.с.9) Згідно договору дарування від 18.06.1997 року [PERSON] належить 2/5 частини жилого будинку А-1 з відповідною частиною надвірних побудов, що знаходиться в [ADDRESS] та розташований на земельній ділянці розміром 928 кв.м. Належне право власності на 2/5 частини спірного домоволодіння було зареєстровано в КП «ДМБТІ» в реєстрову книгу № 18 за реєстровим номер 128 23.02.1999 року (т.1 а.с.10) Рішенням виконкому Самарської районної ради м. Дніпропетровська №636 від 21.11.1997 року [PERSON] отримав дозвіл на будівництво прибудови до житлового будинку по [ADDRESS] : спальні розміром 4,0 *2,2 м, передньої розміром 1,0*5,0 м, кухні розміром 4,0*2,2 м, ванної розміром 2,0*1,5 м, в приміщенні 1-4 виконати вікно (т.1 а.с. 17) Надалі в житловому будинку А-1 було добудовано житлову кімнату 2-6 площею 9,6 кв.м., передню 2-1 площею 6,0 кв.м., санвузол 2-3 площею 2,8 кв.м., кухню 2-2 площею 5,7 кв.м., ганок а', навіс над ганком а'. Відповідно до довідки про склад сім`ї та зареєстрованих у житловому приміщенні осіб за адресою: [ADDRESS] , станом на 03.07.2020 року всього в будинку зареєстровано 6 осіб, поміж іншого [PERSON] - зареєстрована з 03.12.1998 року, [PERSON] - зареєстрована з 03.12.1998 року, [PERSON] - зареєстрований з 26.02.2009 року (т.1 а.с.236). 05.06.2009 року [PERSON] отримав свідоцтво № [NUMBER] про відповідність збудованого об`єкта проектній документації, вимогам державних стандартів будівельних норм і правил. Вказаним свідоцтвом Інспекція Держархбудконтролю у Дніпропетровській області засвідчує відповідність закінченого будівництвом об`єкта житлова прибудова (літ. А''-1) до житлового будинку, нове будівництво [ADDRESS] , загальна площа прибудови 9,4 кв.м, у тому числі житлова - 9,4 кв.м., проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил та підтверджує його готовність до експлуатації. (т.1 а.с.18) [INFO] Мати [PERSON] - [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть (т.1 а.с. 93). Відповідно до заповіту залишеного нею за життя вона заповіла все належне їй майно [PERSON] (т.1 а.с. 94). Допитаний в якості свідка в судовому засіданні [PERSON] суду показав, що у 1997 році сторони розпочали добудовувати будинок, він допомагав будувати, а до цього подружжя жило в квартирі. Коли власники вирішили продати кватиру, батьки відповідача запропонували подружжю жити разом з ними, тільки вирішили оформити половину будинку нотаріально, все оформили та переїхали жити. Коли подружжя жило в квартирі, вони збирали кошти на придбання квартири, але вклали всі кошти у добудову. В сторін був син, вони чекали на другу дитину, у них не було ні кухні, ні ванни, потрібно було поліпшувати житлові умови. Сторони на той час перебували у зареєстрованому шлюбі. Свати також допомагали, але не дуже, більше вказували, де та що роботи, він це бачив особисто. Скільки саме подружжя мало заощаджень, йому не відомо. Подружжя найняло двох каменярів. Він допомагав робити проводку та фарбувати. Наймані люди робили опалення. Гроші у них були, будівництво робили собі, а не батькам. Добудову робили до половини батьків. Вони з дружиною поклеїли шпалери. Він працював там від початку до кінця будівництва, допоміг викопати зливну яму та доробити ганок. Фактично добудували ванну, кухню, коридор, ганок та зливну яму. Будівництво розпочали у 1997 році у 2013 році завершили, у 1998 році знову починали. Чи оформлювались документи щодо прибудови йому не відомо, знає, що зять їздив для вирішення цього питання. Позивач до декрету працювала у невеликому магазині. Зять отримував харчові пайки на роботі. Деякі будівельні матеріали купувалися, а деякі так привезені були. З робітниками розраховувалося молоде подружжя, а не батьки. Допитаний в якості свідка в судовому засіданні [PERSON] суду показав, що на будівництво гроші були у нього та його дружини. Будівельні матеріали були придбані за свої кошти. За всі роботи розраховувався він та його дружина [PERSON] . Під час будівництва він був на пенсії, дружина також була на пенсії, були кошти окрім пенсії, вони відкладали та зберігали вдома. Окрім них, ані [PERSON] , ані її батьки не надавали коштів на будівництво прибудови. На той час [PERSON] не працювала, вона була в декреті. [PERSON] це батько [PERSON] , гроші не давав, будівельні матеріали не купував. В будівництво було вкладено 5-7 тисяч, вони не записували. Дерево купували на складі дерева на [PERSON] , шифер купували у Придніпровську. Прибудова будувалась до тієї частини будинку, яку він подарував своєму сину. Квитанцій про придбання будівельних матеріалів немає, тому що тоді був такий час, треба було, ішли та купували будівельні матеріали. В прибудові жив син з сім`єю. Оформленням документів на прибудову займався син. На момент будівництва позивач та відповідач перебували у шлюбі, де жили до цього, він не пам`ятає. Батько [PERSON] допомагав його сину. З батьком [PERSON] він не розраховувався за роботу. [PERSON] на будівництві клеїла шпалери, може щось пофарбувала - батареї. Віконні рами, двері він купував у місті, привозив машиною з причепом. Було поставлено два вікна на кухні і в спальні. Вони привезли ванну, яку купував він за свої кошти, квитанції раніше не було такого, щоб тільки купив так квитанцію, тоді забрав та поїхав. Коли подарували синові 2/5 частки на цю площу прийшлися дві житлові кімнати: спальня 3*2,5 кв.м. та зала 6*3,5 кв.м. Вирішив подарувати синові 2/5 частини будинку для того, щоб він мешкав поряд та не ходив по приймах. Батько позивача виклав шлакоблок, сотню не більше, проводку зробив. Від [PERSON] не отримали жодної копійки. Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. За змістом ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Положеннями ч.1 ст.8 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції і повинні відповідати їй. Норми Конституції є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Вказаний принцип також втілено у ст.10 ЦПК України, положеннями ч.4 якої, серед іншого, визначено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. В свою чергу, складовою верховенства права є принцип правової визначеності, основу якого утворює ідея передбачуваності очікування суб`єктом відносин визначених правових наслідків (правового результату) своєї поведінки, яка відповідає наявним у суспільстві нормативним приписам. Нормами ст. З ЦК України основоположними загальними засадами цивільного законодавства, поряд з неприпустимістю свавільного втручання у сферу особистого життя людини та неприпустимістю позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом, серед іншого, також визначено справедливість, добросовісність та розумність. Конституційний Суд України у рішенні від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004 вказав, на те, що справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. У рішенні від 22 вересня 2005 року №5-рп/2005Конституційний Суд України зазначив, що із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі. За правилами ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.1,3 ст. 24 Кодексу про шлюб та сім`ю України в редакції від 01.04.1996 року зазначено, що майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном. Відповідно до ст.25 Кодексу, якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя. Згідно п.2 ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Відповідно до ч.1 ст. 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Для застосування передбачених статтею 62 СК України правил збільшення вартості майна повинне відбуватись внаслідок спільних затрат подружжя, при цьому суттєвою ознакою повинне бути істотне збільшення вартості майна, як об`єкта до та після поліпшення. Так, відповідно до технічного паспорту домоволодіння за адресою складається з: житлового будинку літ.А-1 ( у тому числі прибудови: літ. А'-1, літ. А''-1, літ. А'''-1, літ. А-1 - самочинна, літ. а'-1 - самочинна), літня кухня літ. Б, гараж літ.Г, сарай літ. Н, сарай літ. О, гараж літ.Г ( самочинний), убиральня літ. Д, душ літ.Е, альтанка літ.Ж, навіси літ. З,Л, вольєр літ.И, теплиця літ.М ( самочинна), огорожі та споруди № 1-5,І. При цьому встановлено, що літня кухня літ.Б переобладнана з частини сараю літ.Б «колишня» (узаконенню не підлягає); сарай літ.Н виділений з частини сараю літ.Б «колишня» ( узаконенню не підлягає); сарай літ.Н видліений з частини сараю літ. Б «колишня» ( узаконенню не підлягає) літня кухня літ.В «колишня» - знесена. (т.3 а.с. 39-42). Згідно висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи 54/55-20 поліпшення приміщення 2-6 (житлова прибудова А''-1), 2-1,2-3,20-2 ( прибудова А'''-1), ганок а', навіс над ганком а' складають 37/100 частин домоволодіння (т.1 а.с.171-180). Відповідно до висновку експерта за результатами проведення будівельно-технічного дослідження №4857/4858-20 від 15.01.2021 року приміщення в житловому будинку А-1: житлова 2-4 площею 8,8 кв.м., житлова 2-5 площею 20,1 кв.м., якими фактично користується [PERSON] , що набуті у власність за договором дарування від 18.06.1997 року, посвідченим Восьмою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим №1-1187 складають 13/100 частин у домоволодінні, розташованому за адресою: [ADDRESS] (т.3 а.с.133-135). Таким чином, загальна частка [PERSON] складає 50/100 частин у домоволодінні розташованому за адресою: [ADDRESS] , за фактичним користуванням, а саме: в житловому будинку А-1: житлва 2-4 площею 8,8 кв.м., житлова 2-5 площею 20,1 кв.м., житлова 2-6 площею 9,4 кв.м. ( житлова прибудова А''-1), передня 2-1 площею 6,0 кв.м, кухня 2-2 площею 5,7 кв.м., санвузол 2-3 площею 2,8 кв.м. ( прибудова А'''-1); ганок а'; навіс над ганком а'; частка [PERSON] після смерті якої користується [PERSON] , складає 50/100 частин у домоволодінні, розташованому за адресою: [ADDRESS] , за фактичним користуванням, а сааме: в житловому будинку А-1: передня 1-1 площею 10,7 кв.м, житлова 1-2 площею 6,2 кв.м. коридор 1-3 площею 10,8 кв.м, житлова 1-4 площею 6,3 кв.м, кухня 1-5 площею 10,1 кв.м, санвузол 1-6 площею 5,0 кв.м. ( прибудова а-1), І - веранда площею 2,4 кв.м ( прибудова а'-1): ганок а, гараж Г, літня кухня Б, вбиральня Д, душ Е, альтанка Ж, навіс З, вольєр И, навіс Л, теплиця М, сарай Н, сарай О, споруди: №1- огорожа, №2 - огорожа, №3 - ворота, ; 5 - колодязь, і вимощення, вигрібна яма, цоколь.(т.3 а.с.135) Так, суд критично ставиться до тверджень відповідача щодо неможливості визнання права спільної сумісної власності з причин відсутності реєстрації права власності з наступних підстав. Як було встановлено в судовому засіданні, 05.06.2009 року [PERSON] отримав свідоцтво № [NUMBER] про відповідність збудованого об`єкта проектній документації, вимогам державних стандартів будівельних норм і правил, що засвідчує відповідність закінченого будівництвом об`єкта житлова прибудова (літ. А''-1) до житлового будинку, нове будівництво [ADDRESS] , загальна площа прибудови 9,4 кв.м., у тому числі житлова - 9,4 кв.м., та підтверджує його готовність до експлуатації. Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України № 834-УШ від 26.11.2015 року «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та деяких інших законодавчих актів України щодо централізації повноважень з державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення. Частиною 2 ст.5 цього Закону передбачено, якщо законодавством не передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законом порядку, крім випадків, передбачених статтею 31 цього Закону. Згідно ч.1 ст. 186 ЦК України річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов`язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Відповідно до ч.2 ст. 186 ЦК України приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до пункту 27 Постанови пленуму ВСУ від 30.03.2012 року №6 «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України, розташовані на земельній ділянці поряд із житловим будинком господарсько-побутові будівлі й споруди: сараї, гараж, літні кухні тощо - на підставі положень статей 186,381 ЦК України є приналежністю головної речі (будинку). У зв`язку із цим положення частини 5 статті 376 ЦК України не є підставою для визнання за власником такого житлового будинку самостійного права власності на самочинно побудовані господарсько-побутові будівлі й споруди, що були зведені після набуття ним права власності на будинок чи садибу. З аналізу вищезазначених норм, можна зробити висновок, що прибудови не є самовільним будівництвом, належним чином узаконені та додаткової реєстрації права власності не потребують. Як визначено Європейським судом з прав людини у рішенні по справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року, перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання держаного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть. У вказаних рішеннях зазначено, що Суд керується принципом пропорційності, який вимагає дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи. При цьому необхідно враховувати, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншимприватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес і перебуває в цивільно-правовому полі. Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із легітимною метою, буде розглядатися як порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) мети, досягнення якої передбачається, та засобів, які використовуються для її досягнення. В національному законодавстві право власності також має фундаментальний характер, що передусім закріплено у ст.41 Конституції України принципом його непорушності. Зокрема, положеннями ч.4 ст.41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Як наслідок, цей принцип знаходить своє відображення у ст.321 ЦК України. За правилами ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Як визначено у ч.ч.1-2 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. За правилами ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ч.1 ст.60 СК України, ч.3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», або земельна ділянка, набута внаслідок її приватизації. Положеннями ч.7 ст.57 СК України визначається належність на праві особистої приватної власності частки у майні, придбаної за кошти, що належали одному із подружжя. За правовою позицією, викладеною Верховним Судом України у постанові від 26 березня 2008 року по справі № 6-25432св07,у постанові від 20 серпня 2008 року по справі 6-5349св08,у постанові від 02 жовтня 2013 року по справі № 6-79цс13,від яких Верховний Суд в порядку, передбаченому ст.ст. 403-404 ЦПК України, не відступав, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом його придбання під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Отже, питання, чи поширюється на конкретні спірні правовідносини презумпція спільності майна подружжя, у кожному випадку підлягає окремому з`ясуванню під час судового розгляду. Також, аналізуючи обставини та приймаючи до уваги пояснення сторін, суд має можливість прийти до висновку, що подружжя потребувало поліпшення житлових умов, оскільки очікували на другу дитину, та після укладення договору дарування частини домоволодіння почали разом приймати міри щодо поліпшення житлових та побутових умов. Суд критично ставиться до пояснень відповідача щодо повної та одноособової участі його батьків у здійсненні будівництва, оскільки в судовому засіданні не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження вищезазначених обставин. Таким чином, суд вважає за можливе визнати частину домоволодіння, щодо якої здійснювались добудови та поліпшення житлових та побутових умов подружжя [PERSON] та [PERSON] їх спільною сумісною власністю. Відповідно до ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно із ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином, аналізуючи вищезазначені норм права, які стосуються спірних правовідносин, оцініюючи матеріали цивільної справи та зібрані докази, з врахуванням тих обставин, що домовленості щодо визначення часток у спірному майні не відбувалось, ані позивач, ані сумісні діти подружжя іншого житла не мають, постійно проживали в спірному домоволодінні, вартість домоволодіння після поліпшення істотно збільшилась внаслідок сумісних трудових та грошових ресурсів подружжя, суд приходить до висновку про необхідність визнання за позивачем [PERSON] право власності на Ѕ частину спірного майна, а саме, на 25/100 частин домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] . У відповідності до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial