Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Широкогребельської сільської ради Вінницького району Вінницької області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом, посилаючись на те, що [INFO] року в [ADDRESS] померла [PERSON]. Після її смерті залишилось спадкове майно, до складу якого входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами № [ADDRESS]. 22 липня 2010 року [PERSON] відповідно до заповіту, посвідченого секретарем Широкогребельської сільської ради Вінницького району Вінницької області та зареєстрованого в реєстрі за № 38, на випадок своєї смерті зробила розпорядження, згідно з яким усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, у тому числі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона матиме право за законом, заповіла - [PERSON]. Таким чином, позивачка я є спадкоємцем за заповітом і спадщину після смерті [PERSON] прийняла відповідно до вимог ч. 1 ст. 1269 ЦК України шляхом подання нотаріусу протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, заяви про прийняття спадщини. Інших спадкоємців за законом, які відповідно до вимог ст. 1241 ЦК України мали б право на обов'язкову частку у спадщині, чи спадкоємців за заповітом не має. Станом на 15 квітня 1991 року двір, в якому розташований житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами № [ADDRESS], відносився до категорії колгоспних, головою якого є [PERSON]. Членом колгоспного двору на цю дату була [PERSON], яка набула право власності на майно колгоспного двору, в тому числі і на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами. Згідно діючого на той час Закону України „Про власність" від 15.04.1991 року, постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" №20 від 22.12.1995 року право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Таким чином частка [PERSON] в майні колгоспного двору складала 1. Таким чином після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на цілий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами № [ADDRESS] і позивачка, як спадкоємець за заповітом, який прийняв спадщину, маю право на дане спадкове майно. Державний нотаріус постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 13 травня 2017 року за № 884/02-31 з цих підстав відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [INFO] року [PERSON] на жилий будинок з господарськими будівлями від номером [ADDRESS]. Із вищезазначеного випливає, що спадкоємиць не має змоги оформити своє право на спадкове майно шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом. В судове засідання сторони не з'явилися, надали заяви, якими просять справу слухати в їх відсутність. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Байдак В.Г. позовні вимоги підтримують повністю, змін та доповнень не мають, просять вимоги позову задоволити. Відповідач по справі, представник Широкогребельської сільської ради, в особі голови - не заперечують проти задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку сторін, викладену у письмових заявах, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. [INFO] року в [ADDRESS] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії [NUMBER], виданим виконавчим комітетом Широкогребельської сільської ради Вінницького району Вінницької області 09 лютого 2015 року (а.с. 10). Після її смерті залишилось спадкове майно, до складу якого входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами № [ADDRESS] (а.с.19-23). За життя 22 липня 2010 року [PERSON] відповідно до заповіту, посвідченого секретарем Широкогребельської сільської ради Вінницького району Вінницької області та зареєстрованого в реєстрі за № 38, на випадок своєї смерті зробила розпорядження, згідно з яким усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, у тому числі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона матиме право за законом, заповіла - [PERSON] (а.с.11). Станом на 15 квітня 1991 року двір, в якому розташований житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами № [ADDRESS], відносився до категорії колгоспних, що підтверджується погосподарськими книгами на дане господарство (а.с.24-26) та свідоцтвом про право особистої власності на будинковолодіння № 55 від 28 червня 1989 року, виданим на підставі рішення виконкому Вінницької районної ради народних депутатів № 128 від 19.05.1988 року, відповідно до якого ціле будинковолодіння, яке складається з одного житлового будинку з господарськими будівлями і розташоване в [ADDRESS], належить колгоспному дворові, головою якого є [PERSON] (а.с.18). Право власності [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами № [ADDRESS] підтверджується записами у погосподарських книгах, які слід визнавати в якості актів органів влади (публічних актів) (а.с.24-26), що підтверджують право приватної власності, та свідоцтвом про право особистої власності на будинковолодіння № 55 від 28 червня 1989 року, виданим на підставі рішення виконкому Вінницької районної ради народних депутатів № 128 від 19.05.1988 року (а.с.18). Відповідно до довідки № 166 від 13.06.2017 року виданої виконкомом Широкогребельської сільської ради Вінницького району Вінницької області, що [PERSON] до дня смерті проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.12). Як вбачається з довідки про надання інформації від 02.09.2016 року за № 2398/01-16 наданої Вінницькою районною державною нотаріальною конторою, що з заявою про прийняття або відмову від спадщини до Вінницької районної державної нотаріальної контори після смерті [PERSON] зверталася лише [PERSON] (а.с.15, 16-17). Згідно з довідкою №165 від 13.06.2017 року виданої виконкомом Широкогребельської сільської ради Вінницького району Вінницької області, за будинком № [ADDRESS] рахується 0,15 га, земельна ділянка не приватизована, в даний час її користувачем є [PERSON] (а.с.29). На частину спадкового майна після смерті [PERSON] спадкоємиця [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яке зареєстровано в реєстрі за № 1-442 від 12.05.2017 року (а.с.30-31). Державний нотаріус постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 13 травня 2017 року за № 884/02-31 відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [INFO] року [PERSON] на жилий будинок з господарськими будівлями від номером [ADDRESS] (а.с.32). Інших спадкоємців немає. Заповіт не оспорювався та не скасовувався. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів в суді можуть бути визнання права, а тому у даному випадку існують підстави та необхідність для захисту права спадкоємців шляхом визнання в судовому порядку права власності у порядку спадкування за заповітом, оскільки іншим шляхом захистити цивільне право спадкоємиці неможливо. За ст. ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. За ст. 328 ЦК України, відповідно до якої право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За 1268 ЦК України - спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку , встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За ст. 1233 ЦК України - заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 120 Цивільного кодексу Української РСР майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності. Згідно статті 123 ч. 2 Цивільного кодексу Української РСР, розмір долі члена двору встановлюється виходячи з рівності долей всіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Згідно Закону України „Про власність" від 15.04.1991 року (який діяв на момент смерті батька), пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України „ Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності " № 20 від 22.12.1995 року: „ Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею та коштами у веденні спільного господарства двору". Розглядаючи дану цивільну справу, визначаючись щодо заявлених вимог, суд виходив з того, що відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За даних обставин суд приходить до висновку, що права позивача на спадщину є доведеним, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення.

Outcome: approved