Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-31 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про звернення стягнення на заставне майно за Договором застави від 27.09.2014 в рахунок погашення заборгованості за Договором позики від 27.09.2014 у розмірі 170 000 грн., шляхом визнання права власності за [PERSON] на нерухоме майно: будівля павільйону продовольчих товарів [NUMBER], що розташована за адресою: [ADDRESS]. Позивач у судове засідання не з'явилася, надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримала повністю і не заперечила проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явилася і не надіслала заяви про розгляд справи за її відсутності. За таких обставин та відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, суд має можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що Актом комісії № 101 від 03.11.2008 прийнято в експлуатацію належний [PERSON] павільйон продовольчих товарів [NUMBER], що розташований за адресою: м.Житомир, вул. Огієнка, 3, у відповідності до рішень виконавчого комітету Житомирської міської ради № 452 від 08.06.2006 та від 28.09.2006 № 729. Змінами до Договору оренди земельної ділянки по вул. Огієнка, 3 № 041023000009 від 03.02.2010, [PERSON] надано в оренду земельну ділянку площею 0,0059 га за вказаною адресою для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. У відповідності звіту про проведення незалежної оцінки, яку провів оцінювач Житомирської товарної аграрно-промислової біржі [PERSON] на замовлення відповідача, станом на 28.12.2015 ринкова вартість павільйону продовольчих товарів загальною площею 33,9 м? за адресою: [ADDRESS], становить 84 446,00 грн., власником якого є [PERSON]. Відповідно висновку № 78-07-10 будівельно-технічної експертизи, проведеної 07.04.2011 експертом Житомирської товарної аграрно-промислової біржі [PERSON], павільйон продовольчих товарів [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] відноситься до об'єктів нерухомого майна, як нерозривно пов'язане із земельною ділянкою, переміщення якого є неможливим без його знецінення і не може бути перенесений в просторі без нанесення пошкодження його конструктивним елементам, що призведе до їх знецінення та втрати функціонального призначення. Між позивачем та відповідачем 27.09.2014 був укладений Договір позики про надання останньому коштів строком на десять місяців з моменту підписання договору на суму 170 000 (сто сімдесят тисяч) грн., [PERSON] же зобов'язувалась віддати зазначену суму коштів у строк не пізніше 27.07.2015. В якості забезпечення виконання зобов'язань по зазначеному Договору позики, позивач і відповідач уклали між собою договір застави від 27.09.2014. Предметом застави є нерухоме майно: будівля павільйону продовольчих товарів [NUMBER], що розташована за адресою: [ADDRESS] та належить Відповідачу на праві приватної власності. Згідно п.4.2 Договору застави від 27.09.2014, заставна вартість заставного майна за домовленістю сторін складає сто сімдесят тисяч гривень. Відповідно до п.2.1 та п. 4.1. Договору позики, за порушення Позичальником умов цього Договору, Позикодавець набуває право власності на заставлене майно, передбачене в п.4 Договору Застави від 27.09.2014, яким забезпечується виконання цього Договору. Згідно п.2.2. Договору Застави від 27.09.2014, якщо при настанні умов, передбачених п.2.1. Договору застави, Заставодавець заперечує проти звернення стягнення на Предмет застави, або не вчиняє дій по передачі Предмета застави Заставодержателю, право власності на вредмет застави вирішується у судовому порядку. Строк виконання зобов'язань за договором позики настав 27.07.2015. Відповідн до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Положеннями ст.ст.525, 526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності до письмової вимоги позивача про повернення коштів, 24.09.2014 відповідача було належним чином повідомлено про необхідність повернення позики, проте ним у цьому було відмовлено. Згідно зі ст.572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Ст.220 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Оскільки договори були укладені у письмовій формі та відбулося часткове виконання договорів (передача 170 000,00 грн. відповідачу), відповідач не заперечує проти договору, то суд вважає за можливе визнати Договір позики від 27 вересня 2014 року та Договір застави до нього від 27 вересня 2014 року - дійсними. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Ст.346 ЦК України передбачено, що право власності припиняється у разі звернення стягнення на майно за зобов'язанням власника. Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонено законом, зокрема із правочинів. Зважаючи на те, що Договором позики не встановлено відсотки та інші виплати за користування позикою, а також різниця між розміром позики та вартістю майна, на яке може бути звернено стягнення, то вказане майно переходить до [PERSON] без будь-яких доплат та компенсації сторін. Відповідно до ст.3 ЗУ «Про заставу», заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо. Суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача борг, шляхом звернення стягнення на заставне майно. [PERSON] свої зобов'язання за договором позики виконала у повному обсязі, а саме надала відповідачу позику у сумі 170 000,00 грн. Натомість позичальник [PERSON] належним чином не виконала умови договору позики, зокрема, своєчасно не повернула позичені кошти. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.9 своєї постанови №4 „Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" від 30 березня 2012 року роз'яснив, що право вибору судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (ч.1 ст.20 ЦК, ст.ст.3 і 4 ЦПК). [PERSON] мала право заявити одночасні вимоги про стягнення заборгованості за договором позики та звернення стягнення на заставне майно, оскільки відповідач, порушивши договірні зобов'язання, не погашає кредит, а тому вимоги про стягнення заборгованості за договором позики та звернення стягнення на павільйон, зазначений в договорі застави, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, є обґрунтованими. Таким чином, у зв'язку з викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 ЦПК України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд приходить до висновку про те, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 844 грн. 46 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved