Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-10 00:00:00

10\~ травня 2016 року [PERSON] звернулась до Словянського міськрайонного суду Донецької області із заявою про встановлення факту смерті. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що 04 червня 2015 року в Україні, у м. Донецьку загинув її чоловік [PERSON], [INFO]. Причиною його смерті стало вогнепальне уламкове поранення шийного відділу хребта. Заявниця поховала чоловіка та у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ясинувата реєстраційної служби Ясинуватського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області отримала свідоцтво про його смерть. На теперішній час, їй відомо, що органи ДРАЦС на території м. Ясинувата діють незаконно і всі документи видані ними є недійсними. При зверненні до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по м. Словянську Слов'янського міськрайонного управління юстиції в Донецькій області, з проханням зареєструвати смерть [PERSON] та видати свідоцтво про його смерть відповідного державного зразка, заявнику було відмовлено, оскільки надані нею документи не відповідають вимогам діючого в Україні законодавства. Можливості надати лікарське свідоцтво про смерть чоловіка відповідного державного зразка, вона не може, оскільки лікарських установ, підконтрольних уряду України у місті Ясинувата Донецької області\~ немає. У звязку із викладеним, через відсутність можливості зареєструвати смерть чоловіка у встановленому законом порядку та отримати свідоцтво про його смерть відповідного державного зразка\~ аніж як через звернення до суду, заявник змушена була звернутися із даною заявою, та просити суд\~ встановити факт того, що [PERSON], [INFO], уродженець [INFO], громадянин України, помер 04 червня 2015 року у Петровському районі міста Донецька, причина смерті вогнепальне уламкове поранення шийного відділу хребта. Заявниця [PERSON] у судовому засіданні просила задовольнити заявлені нею вимоги посилаючись на обставини, викладені у заяві.\~Будучи допитаною у судовому засіданні як свідок у порядку ст. 184 ЦПК України, про обставини, які їй відомі особисто, під присягою пояснила, що дійсно, 04 червня 2015 року у лікарні № 15 міста Донецька, її чоловік [PERSON] помер. Зазначила, що у січні 2015 року, коли її чоловік перебував на рибалці, розпочався обстріл, та йому у шию влучив уламок снаряду. Протягом пяти місяців він проходив лікування, однак не зміг видужати і в результаті помер. Заявниця поховала його. Представник заінтересованої особи ВДРАЦС по м. Словянську Словянського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду справи, до судового засідання не зявився, натомість суду надано клопотання з проханням розгляд справи проводити у відсутності представника відділу, рішення ухвалити згідно із вимогами чинного законодавства. Суд, заслухавши пояснення заявника, її показання як свідка, дослідивши надані документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, приходить до висновку, що вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. Відповідно вимог ч.3 ст. 235 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Відповідно вимог\~ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як встановлено у судовому засіданні та видно із матеріалів справи, заявник [PERSON] є дружиною [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладенню шлюбу Серія: VI-НО №295830. 10 травня 2016 року, заявник звернулась до Відділу ДРАЦС по м. Словянську Словянського\~ міськрайонного управління юстиції у Донецькій області із заявою про державну реєстрацію смерті чоловіка, однак, у реєстрації їй було відмовлено. Так, як видно зі змісту розяснення ВДРАЦС по м. Словянську Словянського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області № 1575/03.2-45 від 10 травня 2016 року, ВДРАЦС було розглянуто документи, подані заявником для державної реєстрації смерті [PERSON], однак у звязку із тим, що для підтвердження факту смерті чоловіка заявником було предявлено документ, форма якого не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоровя України від 08 серпня 2006 № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», затвердженим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за № 1150/13024, у реєстрації його смерті їй було відмовлено. Відповідно свідоцтва про смерть [PERSON] І-НО № 839449, виданого 08 червня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ясинувата реєстраційної служби Ясинуватського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, [PERSON], помер 04 червня 2015 року у Петровському районі міста Донецька, у віці 48 років. Згідно із представленою суду копією лікарського свідоцтва про смерть № 2219 від 06 червня 2015 року, [PERSON], [INFO], помер 04 червня 2015 року. Смерть настала у стаціонарі міської лікарні № 15 м. Донецька. Відповідно довідки про причину смерті до форми №106/о № 2219, [PERSON] помер 04 червня 2015 року. Причиною смерті стало вогнепальне уламкове поранення шийного відділу хребта. Як видно із посмертного епікризу з історії хвороби № 811 із медичної карти стаціонарного хворого нейрохірургічного відділення №2 РРЦ, [PERSON], [INFO], був госпіталізований 19 березня 2015 року. Помер 04 червня 2015 року о 23 год. 30 хв. Зі слів хворого, травма отримана 10 січня 2015 року, перебуваючи на ставку, отримав вогнепальне уламкове поранення шиї, одразу ж настав параліч верхніх та нижніх кінцівок, їх оніміння. [PERSON] був доставлений в Ясинуватську ЗД лікарню, оглянутий нейрохірургом. При проведенні огляду було виявлено: уламкове поранення шийного відділу хребта, уламковий перелам дужок С6-С7 хребців із наявністю чужорідного тіла та кістяних фрагментів в хребцевому каналі на цьому рівні. 10 січня 2015 року в ургентному порядку були проведені численні операції (25.03.2015 року, 01.04.2015 року, 22.04.2015 року, 15.05.2015 року, 16.05.2015 року, 29.05.2015 року). Однак, не зважаючи на проведену терапію, стан хворого прогресивно погіршувалось, зростали явища серцево-судинної, дихальної та ниркової недостатності. 04 червня 2015 року о 23 год. 30 хв. була зафіксована зупинка серцево-дихальної діяльності. Реанімаційні заходи ефекту не мали. 04 червня 2015 року о 23 год. 30 хв. була констатована біологічна смерть [PERSON] Відповідно висновку копії Акту судово-медичного дослідження (освідування) №93 від 05 лютого 2015 року, проведеного Республіканським бюро судово-медичної експертизи ДНР, на підставі вивчення медичних документів було встановлено, що у [PERSON] мало місце вогнепальне поранення шийного відділу хребта з переламом дужок 6,7 шийних хребців, забиття спинного мозку із синдромом повного порушення провідності, тетраплегія, порушення функції органів тазу від дії уламку. За даними відповіді ВДРАЦС Словянського МУЮ\~ № 1578/03,2-38 від 11 травня 2016 року, актовий запис про смерть\~ [PERSON], [INFO], відсутній. Відповідно ч. 2 ст. 259 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в державних органах, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а лише є підставою для одержання зазначених документів.\~ Відповідно п. 8 ч.1ст. 256\~ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно Закону України «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України» від 04 лютого 2016 року № 990-VIII встановлені особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, які відображені в ст. 257-1 , п.8 ч.1 367 ЦПК України. Відповідно ст.257-1 ЦПК України\~\~заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. До складу тимчасово окупованої території України, визначеної Верховною Радою України, входять тимчасово окуповані території України, особливий правовий режим яких встановлено відповідно до Законів України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»№1207-VII від 15.04.2014 року, а також «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» №1680- VII від 16.09.2014 року та постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» № 254-VIII від 17.03.2015 року. Відповідно ст.ст. 1, 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невідємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Статтею 9 цього Закону передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом України. Будь-який акт (рішення, документ), виданий такими органами та/або особами, є недійсним і не створює правових наслідків. Згідно із ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Згідно із Наказом міністерства юстиції України від 17 червня 2014 року №953/5 «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції», доступ користувачів до Єдиних та Державних реєстрів інформаційної системи Міністерства юстиції України, зокрема Державного реєстру актів цивільного стану громадян, на території Донецької області, зокрема м. Ясинувата Донецької області, тимчасово припинено, до закінчення антитерористичної операції на сході України. Тимчасово призупинено проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, повторну видачу свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану та видачу витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян відділами державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходяться, зокрема, на території м. Ясинувата Донецької області. Відповідно п. 1 Постанови ПВС України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення,\~ зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Відповідно розяснень п. 13 Постанови ПВС України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заяви про встановлення факту смерті особи в певний час (п.7 ст.273 ЦПК) приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Відповідно ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану»\~державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа, встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоровя або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або оголошення її померлою. Розділом 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими\~наказом Міністерства юстиції України №52/5 від 18.10.2000 року, з із змінами, передбачено, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена\~наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть); б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена\~наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть); в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров'я, де настала смерть, та інших осіб. З урахуванням положень ст. 57 ЦПК України, за якими, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги, та зокрема можуть бути встановлені на підставі письмових доказів. Суд зазначає, що згідно із статтею 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозвязок доказів у їх сукупності.\~ Вирішуючи питання щодо допустимості та належності доказів у сенсі глави 5 ЦПК України, суд приймає до уваги досліджені у судовому засіданні копію лікарського свідоцтва про смерть, копію Акту судово-медичного дослідження, довідку про причину смерті, свідоцтво про смерть [PERSON], посмертний епікриз з історії хвороби, які хоч\~ і не є офіційними документами, що створюють самі по собі правові наслідки, однак, на думку суду, можуть слугувати джерелом тих фактичних даних,\~ що у сукупності із показаннями заявниці допитаної як свідка, дають можливість суду дійти висновку, що смерть [PERSON], настала 04 червня 2015 року за вказаних у заяві обставин. Приймаючи до уваги копію лікарського свідоцтва про смерть, копію Акту судово-медичного дослідження, довідку про причину смерті, свідоцтво про смерть [PERSON], посмертний епікриз з історії хвороби, суд виходить з того, що незважаючи на ситуацію, яка склалася у країні, медичні заклади у звязку із специфікою роботи, повинні надавати медичну допомогу будь-яким особам, і у будь-якій ситуації, отже, у тому становищі, у якому опинилася заявниця, вона була позбавлена\~ можливості отримати офіційні документи щодо смерті свого чоловіка, а тому звертаючись до суду, надала всі можливі докази, які могла надати у цій ситуації. Крім того, застосовуючи Рішення Європейського Суду, як джерело «живого» права, суд також зазначає, що в ситуаціях, подібним тим, що приводяться\~ у вказаній справі, обовязок ігнорувати, не приймати до уваги дії існуючих de facto інститутів далекий від абсолютного. Для людей, які проживають на цій території життя продовжується. І це життя потрібно зробити більш стерпним і терпимим, воно повинно бути захищено від влади de facto, включаючи і їх суди, і саме в інтересах жителів цієї території дії згаданих властей, що мають відношення до сказаного, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами в тому числі і цим. Думати інакше означало б зовсім позбавляти проживаючих на цій території людей всіх їх прав кожного разу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, це означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать. Така позиція висловлена у Рішенні Європейського Суду по справі «Кипр проти Турції» від 10 травня 2001 року (, де також у п. 93 Суд нагадує, що в своєму Консультативному Висновку по Намібії Міжнародний Суд заявив наступне (1971 ICJ Reports, p. 56, § 125): "Загалом непризнання північно-африканської адміністрації цієї Території не повинно привести позбавлення народу Намібії вигод від міжнародної співпраці. Зокрема в той час як дії офіційного характеру, які здійснюються урядом Північної Африки від імені або по відношенні Намібії після спливу відомого мандата, являються незаконними та такими, що не мають сили, ця неспроможність не може бути розповсюджена на такі дії, як наприклад реєстрація народження, смерті, шлюбу, наслідки подібних дій можуть бути проігноровані в погіршення мешканців цієї Території». Суд також зазначає, що копія лікарського свідоцтва про смерть, копія Акту судово-медичного дослідження, довідка про причину смерті, свідоцтво про смерть [PERSON], посмертний епікриз з історії хвороби показання заявниці, допитаної у судовому засіданні під присягою як свідка є узгодженими між собою, не містять внутрішніх протиріч, і у своїй сукупності є достатніми, для того щоб дійти висновку, про те, що [PERSON] помер саме\~ 04 червня 2015 року у Петровському районі міста Донецька. Виходячи з аналізу чинного законодавства та встановлених обставин справи, оцінивши представлені в силу положень ст. 60 ЦПК України докази в їхній сукупності, суд приходить до висновку, що факт смерті [PERSON] знайшов своє підтвердження у ході судового слідства. За наведених обставин, враховуючі досліджені судом докази, а також те, що визнання вказаного факту породжує юридичні наслідки, суд приходить до висновку, що вимоги\~ [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved