Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-26 00:00:00

\~ [PERSON] звернувся до Рівненського міського суду з позовом, в якому, просить суд стягнути з [PERSON] з обмеженою відповідальністю «НІТ ГРУП»на його користь 16709 грн.70 коп. середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 12 червня 2015 року по 25 серпня 2017 року працював у ТзОВ «НІТ ГРУП». Відповідно до наказу по підприємству з 28 липня по 11 серпня 2017 року він перебував у черговій щорічній відпустці. В порушення вимог КЗпП України йому були нараховані, але не виплачені заробітна плата за липень в сумі 6848 грн. 02 коп. та відпускні в сумі 4085 грн. 25 коп.25 серпня 2017 року його було звільнено з роботи на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням. При звільненні йому не була виплачена заробітна плата та інші розрахункові кошти у сумі 21722,95 грн. Лише 09 жовтня 017 року з ним було проведено повний розрахунок. Просить суд стягнути відповідно до статті 117 КЗпП України, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Позивач [PERSON] подав суду письмове клопотання, в якому позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Розгляд справи просить провести за його відсутності. Представник відповідача подав 22 листопада 2017 року зустрічний позов про стягнення нанесеної прямої матеріальної шкоди, у прийнятті якого ухвалою суду від 06 грудня 2017 року було відмовлено. В судове засідання призначене на 27 грудня 2017 року директор ТзОВ «НІТ ГРУП» подав письмове клопотання про розгляд справи у їх відсутність. В задоволенні позову просить відмовити у повному обсязі. Дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню повністю. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 12 червня 2015 року працював у ТзОВ «НІТ ГРУП» та був звільнений з роботи 25 серпня 2017 року по ст.38 КЗпП України згідно наказу № 397\\1к від 23 серпня 2017 року. При звільненні позивачу не була виплачена заробітна плата, відпускні та розрахункові у розмірі 21722 грн, які були йому виплачені частково 19.09.2017 року та остаточно лише 09.10.2017 року Відповідно до вимог частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу. Як слідує з розяснень, наведених у пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. З акту перевірки додержання суб»єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов»язкове державне соціальне страхування № 06-23-043/0680 ТзОВ « НІТ ГРУП» від 19.09.2017 року вбачається, що згідно відомості та платіжного доручення № 354 відпускні в сумі 3288,63 [PERSON] були перераховані лише 19.09.2017 року, заробітна плата за липень в сумі 5512,65 також була перерахована згідно платіжного доручення № 354 [PERSON] 19.09.2017 року, а розрахункові кошти на час звільнення в сумі 8685, 70 грн згідно відомості було перераховано 19.09.2017 року. Як стверджує позивач і дана обставина відповідачем належними доказами не спростована, остаточно [PERSON] виплачено вказані суми, у зв»язку з відшкодуванням ФССУ ( оскільки [PERSON] перебував на лікарняному) було лише 09.10.2017 року. Статтею 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Пунктом 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» розяснено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час затримки розрахунку, він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. Відповідно до довідки про середню заробітну плату (дохід) № 60 від 14 вересня 2017 року заробітна плата позивача за липень 2017 року становила 10933,27 грн, за серпень 2017 року 10789,25 грн. Середньоденна заробітна плата становила 556, 99 грн ( 10933, 27+10789,25) : (21 день+18 днів). Оскільки остаточний розрахунок з позивачем було проведено лише 09.10.2017 року, то кількість робочих днів прострочення з 26.08.2017 року по 09.10.2017 року становить 30 днів. Сума, що належить до стягнення у якості середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні складає 16709 грн.70 коп (30 днів (з 26 серпня 2017 року по 09.10.2017 року) х 556,99 грн (середня заробітна плата за 2 останні місці, що передували звільненню) : 30 днів). Суд звертає увагу на те, що статті 116, 117 КЗпП України структурно віднесені до розділу VII «Оплата праці» вказаного Кодексу. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не відноситься до неустойки та не є санкцією за невиконання грошового зобов'язання. Це компенсаційна виплата за порушення права на оплату праці, яка нараховується у розмірі середнього заробітку. Враховуючи встановлені по справі обставини, позовні вимоги [PERSON] суд визнає доведеними і такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати, пов"язані з оплатою судового збору в сумі 640 грн.

Outcome: approved