Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-16 00:00:00

23.05.2018 р. [PERSON] звернулася до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до відповідача [PERSON], 3-тя особа - Орган опіки та піклування Броварської районної державної адміністрації Київської області про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги обґрунтовано наступним. 29 вересня 2006 року між Позивачем та Відповідачем було укладено шлюб. Від шлюбу у подружжя народилась донька - [PERSON], [INFO]. 30 березня 2009 року рішенням Деснянського районного суду м. Києва вищевказаний шлюб було розірвано. 06 квітня 2009 року деснянським районним судом м. Києва у справі №2-1128/2009 прийнято рішення про стягнення з відповідача на користь позивача аліменти у розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, на утримання дочки [PERSON], [INFO], починаючи з 16.01.2009 р. і до повноліття дитини, а також аліменти в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, на користь [PERSON], [INFO] на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку. Обидва рішення Деснянського районного суду м. Києва від 30.03.2009 р. та від 06.04.2009 р. набрали законної сили, сторонами не оскаржувались. На підставі рішення Деснянського районного суду міста Києва від 06.04.2009 року (справа № 2-1128/2009) були видані два виконавчих листа та на їх підставі у ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві відриті виконавчі провадження ВП № 13033764 (пізніше ВП 54665412) та ВП № 14655617. 29 квітня 2011 року [PERSON] змінила прізвище на [PERSON], уклавши шлюб з [PERSON]. Постановою про зміну сторони виконавчого провадження (ВП № 54665412) від 11.09.2017 ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві змінено прізвище стягувана [PERSON] на [PERSON]. Відповідач після народження [PERSON] (інваліда з дитинства) самостійно ухилився від матеріального утримання дитини та Позивача. Батько дитиною не цікавиться, не приймає участі у її вихованні, матеріально не утримує, не цікавиться станом її здоров'я, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків - не займається вихованням дитини, не надає матеріальну допомогу на її утримання. Аліменти на утримання дитини взагалі не сплачував, про що свідчить - рахунок заборгованості по аліментам № Д/16 від 01.03.2018 року. Лише після того, як Позивач подала позов до Деснянського районного суду м. Києва про зміну розміру аліментів та стягнення неустойки (пені) за - прострочення сплати аліментів, Відповідач почав частково сплачувати аліменти. [PERSON] навчається у третьому класі спеціалізованої загальноосвітньої школи-інтернат № 18 м. Києва. Окрім того, що Відповідач не сплачує аліменти на дитину, останній не бере участі у навчанні та вихованні своєї дочки [PERSON] (не приділяє належної уваги дитині, не забирав її додому, не спілкувався вчителями, не брав участі в батьківських зборах). Дані факти засвідчені директором спеціалізованої загальноосвітньої школи-інтернат № 18 м. Києва у довідці №47 від 23.03.2018 р. Крім того, [PERSON] займається Кіокушин карате з вересня 2016 року. Вона, мати [PERSON] та вітчим [PERSON] максимально піклуються про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а її рідний батько [PERSON] в порушення вимог ст. 150 СК України умисно ухиляється від підтримки, розвитку та виховання дитини. Не зважаючи на вади слуху [PERSON] знайшла спільну мову з іншими дітьми та подає великі надії в цьому виді спорту. Відповідно до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав від 27 квітня 2018 року № 581/01-12, орган опіки і піклування Броварської районної державної адміністрації вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Броварська районна державна адміністрація вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно малолітньої доньки [PERSON], який не проявляє щодо неї батьківської турботи, не цікавиться її життям та здоров'ям, не утримує її матеріально, що суперечить принципам Конвенції ООН про права дитини, вимогам статей 12,15 Закону України «Про охорону дитинства». У висновку зазначено, що батько нехтує покладеними на нього обов'язками щодо піклування та виховання своєї доньки. Вихованням дитини займається мати - [PERSON] та її чоловік - [PERSON]. Крім того, [PERSON] має намір усиновити [PERSON]. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам від 01.03.2018 р. заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів на утримання дочки [PERSON], становить 127861,98 гривень. Не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов'язків по утриманню доньки факт стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання доньки, оскільки таке є одним ним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дитині належного утримання. Наявність заборгованості по аліментам сама по собі не є підставою для позбавлення батька чи батьківських прав. Однак, наявність такої заборгованості протягом тривалого часу - з січня 2009 р. свідчить на ухилення відповідача від належного виконання батьківських обов'язків в частині забезпечення дитини матеріально. На підставі викладеного, позивач просить суд позбавити батьківських прав громадянина України [PERSON], [INFO], уродженця м. Києва щодо малолітньої громадянки України, [PERSON], [INFO], уродженки м. Києва та стягнути з [PERSON] судовий збір у розмірі 704,80 грн. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 24.05.2018 р. відкрито провадження в справі та призначено справу до підготовчого судового засідання (а.с.24). Позивач в підготовчому судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити посилаючись на обставини справи викладені в позовній заяві. Відповідач у підготовчому засіданні вимоги позову визнав у повному обсязі , не заперечував щодо позбавлення його батьківських прав відносно своєї неповнолітньої дочки [PERSON] Представник відповідача [PERSON] не заперечував проти задоволення позову. Представник 3-ї особи - Орган опіки та піклування Броварської районної державної адміністрації Київської області до підготовчого судового засідання не з'явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлено своєчасно та належним чином. Причини неявки суду невідомі. Відповідно до ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207цього Кодексу. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Вислухавши пояснення позивача, пояснення відповідача , дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд вважає за можливе ухвалити рішення у справі в підготовчому засіданні, у зв'язку з існуванням визначених ч.3 ст.200 ЦПК України умов, та задовольнити позовні вимоги з огляду на наступне. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Як встановлено судом та не заперечувалось сторонами у справі, позивач [PERSON] ([PERSON]) та відповідач [PERSON] перебували у шлюбі, зареєстрованому 29.09.2006 р. Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві. Від шлюбу мають доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER], виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, про що в Книзі реєстрації народжень 11.04.2007 р. зроблено відповідний актовий запис за №856 (а.с.8). Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 30.03.2009 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішення суду не оскаржувалось та набрало законної сили 11.04.2009 р. (а.с.9). Крім того, у відповідності до свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого 22.05.2009 р. Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві [PERSON] - шлюб між чоловіком [PERSON] і дружною [PERSON] розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №488 (а.с.10). Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 06.04.2009 р. стягнуто з [PERSON], [INFO], уродженця м. Києва, проживаючого: [ADDRESS], аліменти в розмірі ? частину від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON], [INFO], починаючи з 16.01.2009 року і до повноліття дитини. Стягнуто з [PERSON], [INFO], уродженця [ADDRESS], аліменти в розмірі 1/6 частину від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, на користь [PERSON], [INFO] на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку. Рішення суду не оскаржувалось та набрало законної сили 17.04.2009 р. (а.с.11). Згідно свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER], [PERSON] та [PERSON], 29.04.2011 р. в Відділі реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві зареєстрували шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів 29.04.2011 р. зроблено відповідний актовий запис за №368. Прізвище після реєстрації шлюбу чоловіка: «[PERSON]», дружини «[PERSON]» (а.с.12). Крім того, судом встановлено, що в провадженні Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві заходиться на примусовому виконані виконавчий лист №2-1128 виданий 17.04.2009 Деснянським районним судом м. Києва (а.с.13). У відповідності до посвідчення серія [NUMBER], видано Деснянським УПС ЗН [PERSON] в тому, що вона отримує державну соціальну допомогу по догляду за дитиною інвалідом (донька 2007 р.н.) до 18 років, розмір допомоги 764,0 грн. Посвідчення видане 11.07.2011 р., на термін з 05.07.2007 р. по [INFO] (а.с.14). З розрахунку заборгованості по аліментам від 01.03.2018 р. Д/16, наданого Відділом державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві на підставі виконавчого листа №2-1128 від 17.04.2009 р., заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів становить 127861,98 грн. (а.с.15). Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що відповідач, як батько малолітньої дитини, самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, не виявляє по відношенню до дитини батьківської уваги та опіки, не цікавиться фізичним та психічним здоров'ям дитини, матеріально не допомогає. Згідно довідки вих. № 47 від 23.03.2018 р., виданої директором спеціалізованої загальноосвітньої школи-інтернат №18 м. Києва Гриценко М. - [PERSON], [INFO] у тому, що вона дійсно навчається у 3-В класі спеціалізованої загальноосвітньої школи-інтернату №18 м. Києва. За період навчання дитини з 01.09.2014 р. по даний час батько [PERSON] не брав участі у навчанні та вихованні своєї дочки [PERSON] (не приділяв належної уваги дитині, не забирав її додому, не спілкувався з вчителями, не брав участі в батьківських зборах) (а.с.16). У відповідності до наданої президентом Федерації Кіокушин карате м. Києва Овечкіним О.В. характеристики вих. №095 від 21.03.2018 р. - [PERSON], 2007 року народження, займається Кіокушин карате з вересня 2016 року. Є членом Федерації Кіокушин карате України. Приймає участь у змаганнях (Київ, Київська обл., Украаїна), їздить на збори. Є призером зі змагань за кубок Києва. Не зважаючи на вади слуху знайшла спільну мову з іншими дітьми, уважна та відповідальна дитина. [PERSON] дуже старанна, подає великі надії в цьому виді спорту. З наступного року планується її участь у міжнародних змаганнях, у зв'язку з цим - виїзд за кордон. Згідно висновку органу опіки та піклування Броварської районної державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав №581/01-12 від 27.04.2018 р., відповідно до протоколу комісії з питань захисту прав дитини від 24.04.2018 №08, орган опіки та піклування Броварської районної державної адміністрації вважає за доцільне позбавлення прав [PERSON], [INFO] відносно малолітньої [PERSON], [INFO] (а.с.18-19). Крім визнання відповідачем [PERSON] позову, останнім 29.05.2018 р. написано заяву, яка нотаріально завірена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лештаковою І.Є., відповідно до якої [PERSON] не заперечує проти позбавлення його батьківських прав та відмовляється від прийняття участі у вихованні та утриманні відносно своєї малолітньої дочки - [PERSON], [INFO]. Зареєстровано в реєстрі за №897. Надаючи оцінку встановленим в судовому засіданні обставин справи, суд виходить з наступного. Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради УРСР № 798 від 27.02.1991 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. за приписом ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистостей дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою держаного контролю, що встановлена законом. За приписом ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч. 9-10 ст. 7 Сімейного Кодексу України (далі за текстом - СК України) сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до п. 2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. В п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. У відповідності до ч. 2 п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального усвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. З матеріалів справи вбачається, що відповідач, будучи батьком малолітньої [PERSON], [INFO], свідомо ухиляється від виховання своїх батьківських обов'язків щодо своєї малолітньої доньки. Ухилення його від виконання батьківських обов'язків полягає у свідомому самоусуненні відповідача від виховання дитини, піклування про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створення належних умови для розвитку її природних здібностей та готування доньки до самостійного життя та праці, що в свою чергу вказує на наявність законних підстав для позбавлення відповідача батьківських прав. Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Положеннями ст. 80 ЦПК України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно вимог ч.ч.1, 5, 6, 7 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно вимог ч.1, ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи зазначене, оцінюючи наявні в матеріалах справи належні та допустимі докази, в їх сукупності та взаємозв'язку, враховуючи визнання позову відповідачем, суд вважає за можливе позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав стосовно його малолітньої доньки [PERSON]. Задовольняючи позовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав, суд бере перш за все до уваги те, що малолітня дитина наразі перебуває на межі підліткового віку, який є найбільш важкий і складний з усіх дитячих вікових груп, що представляють собою період становлення особистості. Цей вік характеризується наявністю самих різноманітних проблем і труднощів, які найчастіше витісняються у зв'язку зі страхом усвідомлення. У формуванні самооцінки підлітків значну роль відіграє сім"я, стиль сімейного виховання, який визначається батьківськими ціннісними орієнтаціями, установками, емоційним ставленням до дитини. Особливості сприйняття батьків дитиною і способи поведінки з ними обумовлюють засвоєння підлітками основних правил і норм поведінки,виробляють їх позицію по відношенню до світу і самому себе . Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Оскільки суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, сплачений нею судовий збір у розмірі 704,80 грн. підлягає стягненню на її користь з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved