Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-14 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до Кіровської сільської ради, третя особа: Державна реєстраційна служба Бериславського районного управління юстиції Херсонської області, про встановлення факту належності правовстановлюючого документа та визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позову посилається на те, що 03 травня 2009 року помер [PERSON], [INFO], який постійно проживав в [INFO]. Після його смерті залишилася спадщина частка розміром 0,477 % від загальної земельної ділянки розміром 224,30 га. Зазначену спадщину заявниця прийняла в установлений законом строк, але свідоцтво не отримала, через розбіжності в державному акті при написанні прізвища спадкодавця, а саме замість вірного «Лазар», вказано «Лазарь». Даний факт унеможливлює реалізацію заявницею права на одержання нового Державного акту. Просить суд встановити факт належності державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ№942431 виданого Бериславською РДА 12.12.2008 року на підставі розпорядження голови Бериславської РДА від 02.03.2004 року за №190, титульним власником якого є [PERSON], [PERSON] разом з іншими співвласниками замість помилково зазначеного під №103 [PERSON], та визнати на підставі спадкування за законом право власності на частку розміром 0,477% від земельної ділянки загальною площею 224,30 га, яку передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Кіровської сільської ради за [PERSON]. Позивач в судове засідання не зявилась, повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі. У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити з зазначених підстав. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надавши до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, проти задоволення не заперечували. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Згідно ст.169 ЦПК України суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності належним чином повідомлених учасників судового розгляду справи та вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у справі даних чи доказів.. Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав: У відповідності до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 4 статті 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє їхніх прав у випадках встановлених нормами ЦПК України. Вирішуючи зазначений спір суд повинен застосовувати норми цивільного законодавства, які регулюють зазначені правовідносини та Конституцію України. Згідно п. 6 ст. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з імям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно листа ВСУ 01.01.2012 р. «Про судову практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Предметом розгляду заяви є встановлення факту належності правовстановлюючих документів які, необхідний заявнику для отримання нового Державного акту. Згідно п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, на збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаним у свідоцтві про народження або в паспорті, в тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Судом встановлені наступні обставини та відповідні до них правовідносини : Згідно свідоцтва про смерть [PERSON] помер 03.05.2009 року (а.с.5). Після його смерті залишилась спадщина у вигляді частки розміром 0,477% від земельної ділянки загальною площею 224,30 га, яку передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Кіровської сільської ради, яка належала померлому на праві спільної власності на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ№942431 виданого Бериславською РДА 12.12.2008 року на підставі розпорядження голови Бериславської РДА від 02.03.2004 року за №190, титульним власником якого є [PERSON] (а.с.6-9). При подачі документів для оформлення спадщини було виявлено розбіжності у написанні прізвища спадкодавця, а саме: відповідно до свідоцтва про смерть прізвище померлого зазначено «Лазар», а в Державному акті на право власності на земельну ділянку зазначено «Лазарь». Прізвище «Лазар» значиться і в інших документа заявниці(а.с.5-6). З 09.09.2013 року втратила чинність «Інструкція про заповнення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку, якою передбачалася видача нового державного акту у разі виявлення у виданому державному акті орфографічних або технічних помилок. Відповідно до ст. 18 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», з 01.01.2013 року документом , який підтверджує право власності на новостворену земельну ділянку, є не акт на право власності на земельну ділянку, а Свідоцтво про право власності на нерухоме майно. Відповідно до ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена законом. З відповіді нотаріуса вбачається, що 11.12.2009 року заведена спадкова справа №555/2009 до майна померлого 03.05.2009 року [PERSON], за заявою позивача. Зважаючи на вище викладене, суд вважає, що існує достатньо підстав для визнання за позивачем право власності на спадкове майно за законом земельної частки розміром 0,477% від земельної ділянки загальною площею 224,30 га, яку передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Кіровської сільської ради, яка належала померлому на праві спільної власності Підстав для відмови в задоволенні заяви у суду немає. Згідно тимчасового Положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, яке діяло на час виникнення правовідносин, одним із правовстановлюючих документів, на підставі якого проводиться реєстрація права власності на об'єкти нерухомого майна є свідоцтво про право власності на об'єкти нерухомого майна, видані органами місцевого самоврядування та місцевими державними адміністраціями. У зв'язку з тим, що їх Державний акт на права власності здійснюється не на всю земельну ділянку, яка зазначена в державному акті, а на частину земельної ділянку, яка не є сформованою (створеною) згідно діючого законодавства, що не дає можливості визначити склад спадщини., позивачка позбавлена можливості позасудовим порядком підтвердити своє право власності, а тому вимушена звернутися до суду з даним позовом. В силу ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 19 ЗУ „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" підставою для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, є крім іншого нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу та рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно. Іншого шляху окрім звернення до суду за захистом порушеного права у позивачів немає та позивачки правильно у розумінні ст.16 ЦК України обрали спосіб захисту порушеного права. Враховуючи викладені обставини справи та вимоги Закону, суд вважає, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, позов про визнання права власності на земельну ділянку підлягає задоволенню. На основі ст. 328, 392, 1216, 1261 ЦК України,

Outcome: approved