Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-02 00:00:00

23 квітня 2019 року позивач звернувся з позовом до суду в якому просить стягнути з відповідача суму кредитної заборгованості у розмірі 18675, 63 грн. за кредитним договором та судові витрати в сумі 1921, 00 грн. Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що 16.06.2017 між сторонами було укладено договір у вигляді заяви про приєднання № 1831851/160916 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу. В своїй заяві на встановлення відновлюваної кредитної лінії, яка є складовою Заяви на приєднання, Клієнт просив банк надати йому кредит на споживчі потреби шляхом встановлення відновлюваної кредитної лінії на його кредитний рахунок. Банк встановив Клієнту кредит у сумі 15600 грн. Процентна ставка за цим кредитом є фіксованою і встановлена в розмірі 30 процентів річних. Позивач зазначає, що він виконав умови договору в повному обсязі, проте відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконав, у зв`язку з цим склалася заборгованість станом на 06.02.2019 у розмірі 18 675 грн. 63 коп., яка складається: основна заборгованість (прострочена) - 15477,47 грн.; заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом - 2818,85 грн.; сума заборгованості за РКО - 14,00 грн.; пеня за прострочену заборгованість - 269,45 грн.; сума інфляційних витрат від прострочених сум заборгованості за кредитом - 55,32 грн.; 3% річних від прострочених сум заборгованості за кредитним договором - 40,54 грн. В судове засідання позивач не з`явився, на адресу суду направив заяву в якій зазначив, що позов підтримує повністю та просить розглядати справу без участі його представника. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з"явився, надіслав до суду заяву про те, що позов визнає повністю та просить справу розглядати без його участі. До заяви долучив квитанцію від 11.05.2019 про часткове погашення заборгованості на суму 3000 грн. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та в повному обсязі проаналізувавши всі обставини справи, належність та допустимість доказів, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Так, відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Судом встановлено, що 16.06.2017 між сторонами було укладено договір у вигляді заяви про приєднання № 1831851/160916 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу. В своїй заяві на встановлення відновлюваної кредитної лінії, яка є складовою Заяви на приєднання, Клієнт просив банк надати йому кредит на споживчі потреби шляхом встановлення відновлюваної кредитної лінії на його кредитний рахунок. Банк встановив Клієнту кредит у сумі 15600 грн. Процентна ставка за цим кредитом є фіксованою і встановлена в розмірі 30 процентів річних. 31.10.2018 позивач звернувся до відповідача з листом-вимогою № 100.19-07/101906/460/2018-26/ вих. про повне погашення заборгованості за кредитним договором на пізніше 30 календарних днів з дати отримання цього листа. Як встановлено судом з наявних матеріалів справи ПАТ «Державний ощадний банк України» на виконання умов укладеного з відповідачем договору свої зобов`язання виконав в повному обсязі і належним чином, надавши відповідачеві кредитні кошти на картку в розмірі 15600 грн., проте останній не виконав взятих на себе зобов`язань щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами в строки і порядку, визначені договором. Тому станом на 06.02.2019 склалася заборгованість у загальному розмірі 18675,63 грн., що включала в себе наведені в позовній заяві суми заборгованості за «тілом» кредиту, процентами за користування кредитними коштами, пеню і інфляційними втратами, що підтверджено доданим до позовної заяви розрахунком. Відповідно до загальних положень частини першої статті 509, частини першої статті 525 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За визначенням частини першої статті 626, частини першої статті 634 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, при цьому друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Так, відповідно до п. 9.1. договору від 16.06.2017, банк має право нараховувати на суми прострочених платежів та стягувати пеню за кожен день прострочення, починаючи з дня, коли відповідна сума мала бути сплачена, до дати фактичної її сплати, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період, за який нараховується пеня, якщо інше не передбачено Договором. Згідно з вимогами статті 526, частини першої статті 527, частини першої статті 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (стаття 536 ЦК України). Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання (частина друга статті 615 ЦК України). Після відкриття провадження у справі відповідач добровільно вніс в рахунок погашення заборгованості 3000 грн., що підтверджується квитанцією від 11.05.2019 наданою відповідачем, відтак сума, яка підлягає стягненню на користь позивача становить 15 675, 63 грн. Зважаючи на усе викладене та встановлені судом обставини, суд вважає, що відповідач порушив умови договору від 16.06.2017 № 1831851/160916 та не виконав взяті на себе зобов`язання з повернення кредитних коштів, відтак позовна заява, є обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню за виключенням суми добровільно сплаченої відповідачем. Крім того, на підставі імперативних приписів частин першої, другої статті 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача 1921,00 грн. судових витрат за сплачений судовий збір. Відповідно до статей 15, 16, 509, 525, 526, 530, 536, 546, 547, 549, 598, 610, 611, 612, 615, 624, 626, 629, 631, 634, 1050, 1054 Цивільного кодексу України та

Outcome: partial