Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-09 00:00:00

13.05.2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» про захист прав споживача, про стягнення банківського вкладу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» про захист прав споживача, про стягнення банківського вкладу, який у процесі розгляду справи було уточнено. Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що 20 січня 2014 року, між [PERSON] (далі - позивач) з однієї сторони та Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Заступника начальника Відділення №11 [PERSON], що діє на підставі довіреності №812 від 18.09.2013 р., посвідченої приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], з іншої сторони, (далі - відповідач) укладено ДОГОВІР-ЗАЯВУ №313731/837/00-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Вільні гроші» в іноземній валюті, (далі - Договір-заява). Сума вкладу склала - 10 000,00 (десять тисяч доларів США 00 центів) що стверджується квитанцією за №11+13895572 від 20 січня 2014 р. Так, пунктом 1 Договору - заяви, передбачено, що Вкладник розмішує в Банку грошові кошти в іноземній валюті в сумі не менше ніж 1 (один долар США 00 центів) на строк з 20 січня 2014 року до фактичної дати отримання Вкладником коштів у повній сумі Вкладу, розміщеного у Банку, а Банк нараховує і виплачує проценти за користування зазначеними коштами у порядку, в розмірі та на умовах, визначених в ньому Договорі-заяві та Основних умовах залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у Публічному акціонерному товаристві «Банк «Фінанси та Кредит». Пунктом 2 зазначеного Договору-заяви передбачено нарахування Банком та сплату Вкладникові проценти за ставкою 3,75 % річних. Пунктом 6 Договору - заяви, встановлено, що для повернення Вкладу у повному обсязі, закриття Рахунку та розірвання договору банківського вкладу на вимогу Вкладник зобов'язаний повідомити Банк не менш ніж за 2 (два) банківських дні до запланованої Вкладником дати повернення Вкладу шляхом надання до Банку відповідної письмової заяви у 2-х примірниках. У разі закриття Рахунку залишок грошових коштів на ньому видається Вкладникові готівкою або за його вказівкою перераховується Банком на інший поточний або вкладний рахунок Вкладника в строк і порядку, встановлені банківськими правилами. У зв'язку із не бажанням продовжувати подальше розміщення Депозиту, позивачем 29.04.15 р., до філії Запорізького регіонального управління «Публічного акціонерного товариства "Банк" "Фінанси та Кредит" яке розташоване за адресою: вул. 40 років Радянської України, буд. 39, м. Запоріжжя, надано письмову вимогу від 28 квітня 2015 р., про повернення банківського строкового вкладу/депозиту «Вільні гроші». Зазначена вимога зареєстрована за вхідним № 3882. Проте Банком в односторонньому порядку відмовлено в видачі всієї суми вкладу посилаючись на відсутність готівки в іноземній валюті. Враховуючи викладені факти порушенням Банком умов зазначеного Договору - заяви, з метою досудового врегулювання спору 06 травня 2015 р., позивачем до Банку надано претензію №1, від 05 травня 2015 р. Зазначена претензія зареєстрована в Банку за вхідним №3985 . До теперішнього часу Відповідач свої зобов'язання за Договором - заявою, не виконав, депозитні кошти в розмірі 6414,67 доларів США, що стверджується Довідкою №414 від 28.04.2015 р., станом на 10:50, 28 квітня 2015 року - не повернув, письмову відповідь про розгляд Заяви про повернення вкладу та Претензії - не надав. Просила суд стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», за Договором банківського вкладу №313731/837/00-14 від 20 січня 2014 р., тіло строкового вкладу - 6414,67 дол. США, гривневий еквівалент ю курсу НБУ - 134971,07 грн., нараховані відсотки за користування депозитом за прострочений термін - 18,45 дол. США, гривневий еквівалент по курсу НБУ - 388,21 грн, 3% річних - 310,62 грн., індекс інфляції за весь час прострочення - 18895,95 грн., що всього становить суму у розмірі - 154565,85 грн. У судове засідання позивач не зявився, представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідач - представник ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в судове засідання не з'явився, клопотання про відкладення розгляду справи не надав, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, про що свідчать лист з відміткою про отримання повідомлення. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо відомостей про права та відносини сторін, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності позивач та відповідача на підставі наявних в матеріалах доказів. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Як встановлено судом, 20 січня 2014 року, між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Заступника начальника Відділення №11 [PERSON], що діє на підставі довіреності №812 від 18.09.2013 р., посвідченої приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], з іншої сторони, укладено ДОГОВІР-ЗАЯВУ №313731/837/00-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Вільні гроші» в іноземній валюті, (далі - Договір-заява). Сума вкладу склала - 10 000,00 (десять тисяч доларів США 00 центів), що підтверджується квитанцією за №11+13895572 від 20 січня 2014 р. Пунктом 1 Договору - заяви, передбачено, що Вкладник розмішує в Банку грошові кошти в іноземній валюті в сумі не менше ніж 1 (один долар США 00 центів) на строк з 20 січня 2014 року до фактичної дати отримання Вкладником коштів у повній сумі Вкладу, розміщеного у Банку, а Банк нараховує і виплачує проценти за користування зазначеними коштами у порядку, в розмірі та на умовах, визначених в ньому Договорі-заяві та Основних умовах залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у Публічному акціонерному товаристві «Банк «Фінанси та Кредит». Пунктом 2 зазначеного Договору-заяви передбачено нарахування Банком та сплату Вкладникові проценти за ставкою 3,75 % річних. Пунктом 6 Договору - заяви, встановлено, що для повернення Вкладу у повному обсязі, закриття Рахунку та розірвання договору банківського вкладу на вимогу Вкладник зобов'язаний повідомити Банк не менш ніж за 2 (два) банківських дні до запланованої Вкладником дати повернення Вкладу шляхом надання до Банку відповідної письмової заяви у 2-х примірниках. У разі закриття Рахунку залишок грошових коштів на ньому видається Вкладникові готівкою або за його вказівкою перераховується Банком на інший поточний або вкладний рахунок Вкладника в строк і порядку, встановлені банківськими правилами. У зв'язку із не бажанням продовжувати подальше розміщення Депозиту, позивачем 29.04.2015 р., до філії Запорізького регіонального управління «Публічного акціонерного товариства "Банк" "Фінанси та Кредит" яке розташоване за адресою: вул. 40 років Радянської України, буд. 39, м. Запоріжжя, надано письмову вимогу від 28 квітня 2015 р., про повернення банківського строкового вкладу/депозиту «Вільні гроші». Зазначена вимога зареєстрована за вхідним № 3882. Банком в односторонньому порядку відмовлено в видачі всієї суми вкладу посилаючись на відсутність готівки в іноземній валюті. З метою досудового врегулювання спору 06 травня 2015 р., позивачем до Банку надано претензію №1, від 05 травня 2015 р. Зазначена претензія зареєстрована в Банку за вхідним №3985 До теперішнього часу Відповідач свої зобов'язання за Договором - заявою, не виконав, депозитні кошти в розмірі 6414,67 доларів США, що підтверджується Довідкою №414 від 28.04.2015 р., станом на 10:50, 28 квітня 2015 року - не повернув, письмову відповідь про розгляд Заяви про повернення вкладу та Претензії - не надав. Відповідно до\~ст. 1058 ЦК України\~ за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1060 ЦК України, за договором банківського внеску незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1060 ЦК України, за договором банківського внеску незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов'язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. Відповідно до\~ ст. 525 ЦК України\~ одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов'язків. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 2 Закону України Про банки і банківську діяльність, вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до ч.1\~ст. 1060 ЦК України\~договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. Частиною 2\~ст. 1060 ЦК України\~встановлено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від іншої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові цю суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, установлених договором. (п. 2.4. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого\~Постановою Правління НБУ №516 від 03.12.2003 року. (далі - Положення від 03.12.2003 р. №516)). Згідно п. 1.2. Положення від 03.12.2003 р. №516, договір банківського вкладу (депозиту) укладається на умовах видачі вкладу (депозиту) на першу вимогу (вклад (депозит) на вимогу) або на умовах повернення вкладу (депозиту) зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад (депозит). За договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду, банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором (абз. 2 п. 3.3. Положення від 03.12.2003 р. №516). Зважаючи на вищенаведені норми законодавства у відповідача виник обов'язок щодо повернення за вимогою позивача належного останньому вкладу за договором № №313731/837/00-14, від 20.01.2014 року, однак це зобов'язання належним чином виконане не було. Грошові кошти згідно договору депозиту належать позивачеві на праві приватної власності. Згідно\~ст. 317 ЦК України\~змістом права власності є права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Як зазначено у\~ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до\~ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Оцінюючи докази по справі, суд вважає, що як на момент виникнення спору, так і на даний час діють постанови Правління НБУ, якими обмежено порядок видачі грошових коштів в іноземній валюті, в тому числі й з депозитних (вкладних) рахунків, оскільки будь-які розпорядження НБУ, викладені в постановах чи інших документах є за своїм характером підзаконними нормативними актами та не можуть суперечити закону або змінювати його зміст. В разі, якщо підзаконні нормативно-правові акти не відповідають нормі Закону, то їх застосування до вирішення спірних правовідносин є недопустимим. Право Національного банку України, використовуючи адміністративний метод банківського регулювання, встановлювати заборону та обмеження щодо вчинення банківськими установами певних дій (операцій) закріплено у\~Законі України «Про банки та банківську діяльність». Так, згідно ч. 1\~ст. 66 ЗУ «Про банки та банківську діяльність»\~передбачено, що державне регулювання діяльності банків здійснюється Національним банком України шляхом встановлення вимог та обмежень щодо діяльності банків. Разом з тим, як вже зазначалося, положення\~ЦК України\~передбачають обов'язок банку повернути вклад на першу вимогу вкладника. З огляду на зазначене суд приходить до висновку, що Постанови Правління НБУ «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютного ринків України» №160 від 03.03.2015 року, є такими, що обмежують право особи на вільне розпорядження належними їй на праві власності грошовими коштами, а тому не може бути підставою для правомірності дій Банку щодо відмови повернення вкладнику депозиту. Слід зазначити також, що укладаючи договір банківського вкладу, банк брав на себе певні ризики, а тому погіршення економічної ситуації в країні не є підставою для невиконання ним своїх договірних зобов'язань. Європейський суд з прав людини у справі ZOLOTAS ПРОТИ ГРЕЦІЇ (No 2) зазначив наступне: «Суд зазначає, що на підставі\~статті 830 Цивільного кодексу, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід'ємні для банківських операцій і пов'язаним з ними правом. Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави (NejdetSahin і PerihanSahin проти Туреччини, [ВП], № 13279/05, § 56, 20 жовтня 2011 року)». Згідно зі\~ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»: «суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права». Відмовляючись повернути кошти, які належать на праві власності Позивачу, Відповідач порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст.1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст.5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції. В абз.1 ст.1 протоколу вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Частиною 3\~ст. 533 ЦК України\~встановлено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Згідно\~ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»\~вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Згідно п. 1.6. «Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами», затвердженого\~постановою Правління НБУ №516 від 03.12.2003 року, Банк сплачує вкладнику суму вкладу (депозиту) і нараховані за ним проценти у валюті вкладу (депозиту), якщо грошові кошти надійшли на вкладний (депозитний) рахунок в іноземній валюті, або на умовах та в порядку, передбачених договором, відповідно до заяви вкладника - в іншій іноземній чи в національній валюті. Таким чином, суд приходить до висновку про правомірність вимоги позивача щодо повернення суми вкладу у розмірі 6414,67 доларів США. Відповідно до положень ч.2\~ст.1060 ЦК України\~за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Цивільний кодекс України, як основний акт цивільного законодавства, передбачає право вкладника вимагати повернення внесеного ним депозиту у повному обсязі у будь-який момент. Цей же закон передбачає обов'язок Банку видати депозит на першу вимогу вкладника. Відповідно до умов вищевказаних договорів, позивачка вправі вимагати дострокового повернення здійсненого нею вкладу від Банку в будь-який момент, а Банк отримавши від неї відповідну заяву, повинен видати вклад та нараховані відсотки у повному обсязі, відповідно до умов Договору. Позивачкою надані докази того, що вона зверталася до відповідача з вимогою про повернення їй грошових коштів за договорами банківського вкладу, але кошти їй відповідачем повернуті не були. Зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд. За вказаних обставин суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, оскільки на момент розгляду справи відповідач своїх зобов'язань за договорами банківського вкладу у повному обсязі не виконав, а тому порушені права вкладника підлягають захисту в судовому порядку. За фактом нарахування інших сум що підлягають стягненню у зв'язку із порушенням відповідачем умов депозитного договору слід зазначити, що ч. 5 ст. 1061 ЦК України встановлено, що проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав, частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так в ухвалі від 29 травня 2013 року у справі № 6-39цс13, Верховний Суд України дійшов правового висновку, що у разі затримки видачі депозиту, на підставі положень статей 1058, 1061 ЦК України, у разі прострочення повернення депозиту з банківської установи на користь вкладника необхідно стягнути проценти по банківським вкладам за прострочений строк до дня фактичного повернення коштів вкладникам, а також 3% річних та суму відповідно до індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання на підставі частини другої статті 625 ЦК України. У постанові від 25 грудня 2013 року, Верховний Суд України прийняв наступну правову позицію: відповідно до змісту ст. ст. 526 та 1058 ЦК України зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, урахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської картки). У випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, однак не надання вкладнику можливості використання цих коштів зобов'язання банку з повернення вкладу не є виконаним і до банку слід застосувати відповідальність за порушення грошового зобов'язання, передбачену ч. 2 ст. 625 К України. Згідно статті 360 (7) ЦПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками перегляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обовязковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно- правовий акт що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем було надано розрахунок 3 % річних за період з 01.05.2015 року по 28.05.2015 року, який відповідає вимогам чинного законодавства, а тому приймається судом до уваги. Оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання, суд вважає, що відповідач зобов'язаний також сплатити позивачу 3 % річних в розмірі 14,76 доларів США. Обмеження ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» прав позивача щодо розпорядження грошовими коштами є порушенням договору банківського вкладу. Зазначені порушення є істотними, оскільки позбавляють позивача можливості вільно розпоряджатися власними коштами. Відповідно до роз'яснень, що містяться у п. 14\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга\~статті 192 ЦК, частина третя\~статті 533 ЦК;\~Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»). Відповідно до\~ст. 192 ЦК України\~іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак у той же час обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Згідно з ч. 3\~ст. 533 ЦК України\~використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю є\~Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»\~. Статтею 99 Конституції України\~встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.\~\~Відповідно до\~ст. 192 ЦК України\~іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак у той же час обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Згідно зі\~ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»\~кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті\~47\~та\~49\~цього\~Закону\~визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу. Отже, оскільки позивач має банківську ліцензію та виходячи із вимог, заявлених у позові заборгованість повинна бути зазначена у доларах США без зазначення гривневого еквіваленту. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі №6-145цс14 від 24.09.2014 року. З огляду на зазначене, [PERSON] надавала відповідачу вклад в іноземній валюті (долари США) і позивач просить стягнути суму вкладу у валюті, а тому стягнення заборгованості за договором банківського вкладу в іноземній валюті не суперечить діючому законодавству. Позовні вимоги [PERSON] про стягнення інфляційних втрат на суму 18895 грн. 95 коп. суд вважає безпідставними та необґрунтованими, оскільки предметом банківського вкладу є грошова сума у доларах США, тоді як офіційний індекс інфляції, що розраховується Державною службою статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта індексації не підлягає, оскільки виплачується у порядку, визначеному ст. 533 ЦК України, тобто з урахуванням офіційного курсу НБУ, а відтак, у цих позовних вимогах суд відмовляє. На дані правовідносини поширюється норми\~Закону України «Про захист прав споживачів»\~та\~\~відповідно до ст. ст.\~10,\~21,\~22,\~23 Закону України «Про захист прав споживачів»\~і позивач мав право звернутися із цим позовом до відповідача і при цьому, відповідно до п. 17 ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір»\~звільнений від сплати судового збору. Відповідно до\~ст. 88 ЦПК України\~з відповідача підлягає стягненню судовий збір в пропорційно до задоволених вимог\~\~в розмірі 1408,71 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial