Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-04 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до ТОВ «Рівненське аграрне підприємство» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки. В позовній заяві [PERSON] вказував, що він у власності має земельну ділянку кадастровий номер 5622283200:08:000:0077 розташовану на території Морочненської сільської ради Зарічненського району, площею 1.0882 га, цільове призначення - ведення особистого селянського господарства. Восени 2019 року йому стало відомо, що його земельною ділянкою, без його дозволу, самовільно використовує ТОВ «Рівненське аграрне підприємство», оскільки земельна ділянка засіяна останнім культурою - ріпак. Він неодноразово звертався до представника відповідача звільнити незаконно зайняту його земельну ділянку, проте останній продовжував користуватись. Він звернувся в поліцію і, в ході досудового розслідування, було встановлено, що його земельна ділянка зайнята відповідачем самовільно. В квітні 2020 року він звернувся до Держгеокадастру в Рівненській області з метою встановлення розміру матеріальної шкоди. Під час перевірки встановлено, що його земельна ділянка зайнята самовільно, внаслідок чого винесено припис про зобов`язання відповідача звільнити земельну ділянку, а згодом винесено постанову про накладення адміністративного стягнененя за вчинене правопорушення, передбачене ст.53-1 КУпАП. Згідно розрахунку Головного управління Держгеокадастру в Рівненській області, розмір заподіяної йому шкоди становить 1525,36 гривень. [PERSON] вказував, що йому, як власнику земельної ділянки заподіяні збитки внаслідок неодержання доходів за час тимсасового невикористання земельної ділянки. Також, незаконними діями відповідача йому заподіяна матеріальна шкода, яка полягає з витрат на неодноразові проїзди до правоохоронних та державних органів, земельну ділянку, додаткові виплати землевпоряднику за встановлення межових знаків, оскільки відповідач їх знищив, внаслідок самовільного зайняття, сплати земельного податку за вказану ділянку, поштові витрати на відправлення претензії відповідачу. Крім того, позивач вказував, що у зв`язку з незаконними діями відповідача йому завдана моральна шкода, яка виразилась в порушенні його нормального способу життя, оскільки він змушений докладати додаткові зусилля для захисту його прав. Він є інвалідом першої групи загального захворювання, перебуває на гемодіалізі. У зв`язку з порушення його права, він змушений був п`ять разів звертатися до Держгеокадастру, неодноразово приїжджав до поліції, сільської ради та вивчав нормативні документи, які регулюють порядок досудового розслідування, порядок визначення розміру завданої йому шкоди, звертався до юристів за консультаціями та правовою допомогою. В судовому засіданні 03.02.2021 року, позивач [PERSON] , з урахуванням уточнених позовних вимог, просив стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду, яка складається із збитків, завданих внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки в розмірі 10 493,07 грн, розрахованих Зарічненською районною державною адміністрацією відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 року №284; заподіяної матеріальної шкоди в розмірі 1525,36 грн, розрахованої Головним управлінням Держгеокадастру у Рівненській області, згідно методики, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України №963 від 25.07.2007 року; із шкоди в розмірі 1000 грн, завданої йому іншими витратами. Також позивач просив стягнути моральну шкоду в розмірі 4 000 грн. А всього, позивач [PERSON] просив стягнути з відповідача 17 018, 43 грн. В судове засідання, призначене на 05.02.2021 року позивач [PERSON] не з`явився. В заяві, адресованій суду, просив розглянути справу без його участі. Позов підтримує і просить задовольнити його вимоги. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про день, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення. Відзиву суду не надав. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. У відповідності до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив про заочний розгляд справи, враховуючи, що позивач не заперечував проти такого розгляду. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Як вбачається з копії державного акту на право власності на земельну ділянку Серії РВ №007928 виданого 22.12.2003 року Зарічненською райдержадміністрацією Рівненської області, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 1.0882 га, яка розташована на території Морочненської сільської ради Зарічненського району з цільовим призначення - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 5622283200:08:000:0077. Відповідно до вимог ст.125 Земельного кодексу України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладання договору оренди і його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється. Статтею 126 Земельного кодексу України передбачено, що право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. Право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону. Згідно з ч.1 ст.1 Закону України від 19.06.2003 №963-ІУ "Про державний контроль за використанням та охороною земель" будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу в власність або у користування (оренду) або за відсутності вчиненого право чину щодо такої земельної ділянки є самовільним зайняттям земельної ділянки. Як вбачається із копії листа Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області, 30.0.2020 року проведена позапланова перевірка дотримання вимог законодавства земельної ділянки сільськогосподарського призначення кадастровий номер 5622283200:08:000:0077 з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, яка перебуває у приватній власності [PERSON] . В ході перевірки встановлено факт самовільного зайняття вказаної земельної ділянки Товариством з обмеженою відповідальністю «Рівненське аграрне підприємство», шляхом посіву сільськогосподарської культури «Ріпак». Відповідно до п.б ст. 211 Земельного Кодексу України, директора ТзОВ «Рівненське аграрне підприємство» [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 53-1 КУпАП та видано припис з вимогою звільнити самовільно зайняту земельну ділянку. Відповідно до копії постанови слідчого Зарічненського відділення поліції Вараського відділу поліції в Рівненської області від 16 червня 2020 року, встановлено факт самовільного зайняття земельної ділянки, яка належить [PERSON] , кадастровий номер 5622283200:08:000:0077. Згідно зі ст.157 Земельного кодексу України відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України. Разом з тим, розмір збитків, заподіяних внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, обчислюється за спеціальною методикою, затвердженою Постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покрову (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу" від 25.07.2007 №963. За змістом п.7 вищевказаної методики, розрахунок розміру шкоди, заподіяної державі внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, проводиться Держекоінспекцією та її територіальними органами або Держгеокадастром та його територіальними органами, а розміру шкоди, заподіяної юридичним та фізичним особам, - територіальними органами Держгеокадастру. Згідно розрахунку Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області, розмір шкоди, заподіяної [PERSON] внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки, становить 1525,36 грн. розрахунок проведений згідно Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покрову (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу", затвердженого Постановою КМУ від 25.07.2007 №963 (а.с.88-90). Отже, викладені обставини дають підстави для стягнення з відповідача на користь [PERSON] шкоди в розмірі 1525,36 гривень, внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки. Позивачем же збитки в розмірі 10 493,07 грн, розраховані виходячи ще й із затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993р. №284 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, який до правовідносин щодо відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, не застосовується. Водночас, відповідно до п.1 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою КМ України від 19.04.1993р. №284, власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні вилученням (викупом) та тимчасовим зайняттям земельних ділянок, встановленням обмежень щодо їх використання, погіршенням якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей земельних ділянок або приведенням їх у непридатний для використання стан та неодержанням доходів у зв`язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок. Отже, предметом правового регулювання норм ст.ст. 156 Земельного кодексу України та Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою КМ України від 19.04.1993р. №284, є відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, заподіяних внаслідок вилучення земель на користь законних землекористувачів у встановленому порядку, їх тимчасового зайняття такими користувачами та обумовленого цим неодержання власником (позивачем) доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки. Судом встановлено, що позивачем [PERSON] розмір заподіяної відповідачем шкоди, визначений не у відповідності з вимогами чинного законодавства, у зв`язку з чим позовні вимоги [PERSON] про стягнення збитків в розмірі 10 493, 07 грн (9806,61 грн та 686, 46 грн), розраховані відповідно до Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою КМ України від 19.04.1993р. №284, є безпідставними та задоволенню не підлягають. Крім того, всупереч ст. 157 Земельного Кодексу України, акт з визначення та відшкодування збитків, власникам землі та землекористувачам затверджений розпорядженням голови райдержадміністрації від 11.01.2021 року, яким розраховано збитки [PERSON] у відповідності до Положення про комісію із визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого розпорядженням голови Зарічненської державної адміністрації №291 від 04.12.2020 року, а не до Порядку визначення збитків власникам землі, затвердженого Постановою КМУ від 19.04. 1993 року за № 284 (а.с.36-38). Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Судом встановлено, що внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки, [PERSON] поніс лише витрати на відправлення майнової претензії ТОВ «Рівненське аграрне підприємство» в розмірі 29 грн та оплату послуг Держгеокадастру за повторне встановлення меж земельної ділянки в розмірі 600 грн, оскільки вказані витрати підтверджені документально. В задоволенні позову в частині стягнення майнової шкоди заподіяні витратами на звернення до органів державної влади, витратами на неодноразові поїздки до відділу поліції та Держгеокадастру, сільську раду, земельну ділянку, в розмірі 250 грн, слід відмовити за недоведеністю, оскільки вказані витрати позивачем не підтверджені жодним доказом. Крім того, до витрат майнового характеру, суд не відносить витрати позивача, пов`язані зі сплатою земельного податку за 2019-2020 роки в розмірі 70 та 51 грн, оскільки це є обов`язковим платежем власника земельної ділянки, у відповідності до п 14.1.72. Податкового Кодексу України, згідно якого земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів. За приписами ст.23 Цивільного Кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Суд вважає, що позов в частині стягнення моральної шкоди підлягає до часткового задоволення, оскільки позивачем доведено, що внаслідок самовільного зайняття відповідачем земельної ділянки, [PERSON] заподіяна моральна шкода. Розмір такої шкоди суд оцінює в три тисячі гривень, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є інвалідом першої групи загального захворювання з ураження внутрішніх органів та учасником бойових дій. А тому, суд рахує, що самовільним зайняттям земельної ділянки завдало йому моральних страждань, у зв`язку з порушенням його нормального способу життя, оскільки останній був змушений докладати додаткові зусилля для захисту його порушених прав. З матеріалів справи вбачається, що з приводу самовільного зайняття його земельної ділянки відповідачем, [PERSON] протягом вересня 2019 - листопада 2020 року звертався до Зарічненського відділення поліції Вараського ВП ГУ НП У Рівненській області, неодноразово звертався до органів Головного управління Держгеокадастру в Рівненській області, Рівненської обласної ради, Зарічненської райдержадміністрації. Крім того, відповідно до довідки Сарненської центральної районної лікарні від 29.01.2021 року, [PERSON] отримує лікування програмним гемодіалізом у відділенні амбулаторного гемодіалізу на базі КНП «Сарненська ЦРЛ» з 07.05.2020 року по даний час по два рази на тиждень, з діагнозом - подагра XXH V ст. - подагрична нефропатія. Внаслідок хвороби позивач обмежений в пересуванні, а тому суд рахує, що для відновлення порушених прав, останній був змушений прикласти значно більше зусиль ніж фізично здорова людина. Також, під час судового розгляду встановлено, що [PERSON] , проживає в сільській місцевості. З осені 2019 року позбавлений можливості використовувати власну земельну ділянку для забезпечення його сільськогосподарських потреб. Враховуючи викладене, суд рахує, що всього до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає матеріальна та моральна шкода на загальну суму 5154,36 грн. При розподілі судових витрат між сторонами, суд виходив з вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України Враховуючи, що позов [PERSON] , задоволено судом на 30,28% (5154,36/ 17018,43 х 100), а тому з відповідача на користь держави підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 636,48 грн (2102 / 100 х 30,28). Іншу частину судового збору в розмірі 1465,52 грн, слід компенсувати за рахунок держави, оскільки у відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», [PERSON] звільнений від сплати судового збору, як особа з інвалідністю першої групи. На підставі викладеного ст.ст. 23, 1166 ЦК України, ст.ст. 125,126, 156,157 ЗК України,

Outcome: partial