Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-08 00:00:00

29 травня 2017 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. На обґрунтування заявлених вимог покликаються на те, що проживає та є власником квартири за адресою: вул. [PERSON] (бувша Островського)[ADDRESS]. В даному житлі зареєстроване постійне місце проживання її колишнього чоловіка [PERSON] та малолітньої дочки [PERSON], [INFO]. Реєстрація відповідача, який добровільно залишив спірне майно після фактичного припинення між ними шлюбних відносин 01 травня 2014 року, перешкоджає їй, як власнику квартири користуватися та розпоряджатися ним. Зазначає, що ніякого майна відповідача чи особистих його речей у квартирі не знаходиться, жодних перешкод у користуванні квартирою йому ніхто не чинив. Просить суд постановити рішення, яким визнати, що відповідач [PERSON] втратив право користування квартирою за адресою: [ADDRESS], як такий, що більше року не проживають без поважних причин в житлі, що належить їй на праві приватної власності. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, її представник [PERSON] подав до суду письмову заяву у якій позов підтримав, просив його задовольнити, не заперечив щодо заочного розгляду справи. У судове засідання відповідач [PERSON] не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення. Відповідно до 42 Конституції України, положень ст.316, ст.317, ст.319, ст. 321 ЦК України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 р., Закону від 17 липня 1997р. N475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р.,\~\~Першого протоколу та протоколів №2, №4, №7 та №11 до Конвенції вбачається, що зазначеними актами закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.16, ст.386, ст.391 ЦК України, а об'єктом власності особи може бути, зокрема, житловий будинок, садиба, квартира (ст. 379, ст.382 ЦК України). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Права власника житла визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON], на підставі договору дарування від 04 червня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Нововолинського міського нотаріального округу Волинської області є єдиним власником квартири за адресою: вул. [PERSON] (бувша Островського)[ADDRESS] (а.с.3-4). Згідно копії будинкової книги (а.с. 6-7) у вищевказаному житлі зареєстровано постійне місце проживання відповідача [PERSON] Згідно акту, складеного начальником майстрами ЖКП №2 Нововолинської міської ради, в квартирі за адресою:[ADDRESS], з 01 травня 2014 року відповідач не проживає. Жодних доказів про те, що відповідач з поважних причин не проживає в спірному житлі у судовому засіданні не здобуто. Враховуючи вищевказані норми закону, суд вважає, що позивачем доведено правомірність своїх вимог, а тому приходить до висновку що слід визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування спірним житлом.

Outcome: approved