Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-14 00:00:00

29 січня 2016 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив визнати факт належності заповіту та державного акту спадкодавцю [PERSON] та визнання за ним в порядку спадкування за заповітом після смерті діда [PERSON], померлого 12 липня 2013 року, право власності на земельну ділянку, площею 6.78 га, виділену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Мигіївської сільської ради Миколаївської області та квартиру №2 в будинку по вул.. Радгоспна,30 в селі Мигія Первомайського району Миколаївської області загальною площею 30.30 кв.м. В обґрунтування своїх вимог вказував, що після смерті діда відкрилася спадщина на зазначене майно, але оформити в нотаріальному порядку він її не може, оскільки встановлено невідповідність прізвища спадкодавця зазначеного в заповіті та держановму акті на землю прізвищу зазначеному в свідоцтві про смерть, та паспорті а саме: в заповіті та державному акті на землю зазначено «Макаришин», а в свідоцтві про смерть та паспорті «Макарішин» . Через зазначені розбіжності він не може оформити спадщину. Крім того, квартиру №2 в будинку по вул. Радгоспній в с. Мигія Первомайського району Миколаївської області, що входить до спадкового майна він не може оформити оскільки дана квартира належала спадкодавцю та його дружині [PERSON] на праві спільної сумісної власності подружжя. 11.08.1999 року [PERSON] померла. Після її смерті [PERSON] прийняв спадщину, оскільки проживав в квартирі, однак відповідного правовстановлюючого документа не оформив. Посилаючись на те, що наданою копією державного акту та копією свідоцтва про право власності на житло іншими документами підтверджується, що ділянка та квартира належали його діду, тому після його смерті вони мають відійти спадкоємцям, тобто йому в порядку спадкування за заповітом, складеним дідом на його користь. Для оформлення спадщини також просив встановити факт належності державного акту 1У-МК № 026575 від 21.02.2002 року та заповіту від 26 січня 2050 року [PERSON]. В судове засідання сторони не зявилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, від них надійшли заяви з проханням розглядати справу без їх участі, а позов задовольнити. Суд, вважаючи за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. 12 липня 2013 року в с. Мигія Первомайського району помер [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина, в тому числі на нерухоме майно у виді земельної ділянки, площею 6,78 га, виділеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Мигіївської сільської ради Первомайського району Миколаївської області та квартиру №2 по вул.. радгоспній в с. Мигія Первомайського району Миколаївської області. Земельна ділянка належала йому на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії МК № 026575, виданого Первомайською райдержадміністрацією Миколаївської області 21.02.2002 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 39. Квартира належала спадкодавцю та його дружині [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 09.09.1994 року на праві спільної сумісної власності. Виданого Мигіївським радгоптехнікумом та зареєстрованого в Первомайському МБТІ №721. [PERSON] померла 12.03.1999 року, актовий запис №7. [PERSON] після її смерті спадкове майно належним чином не оформив, однак спадщину прийняв. За свого життя [PERSON] склав заповіт, посвідчений 26 січня 2005 року секретарем виконавчого комітету Мигіївської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, яким заповів все своє майно після своєї смерті [PERSON] Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. \~\~\~\~ Відповідно до ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно зі ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Зазначений заповіт був посвідчений відповідно до вимог закону, в\~\~тому числі згідно з положеннями ст. 1247, 1251 ЦК України. Положення ч.ч.1-4 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття на протязі шести місяців після відкриття спадщини або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. В той же час в написанні прізвищ спадкодавця [PERSON] є відмінність, згідно свідоцтва про смерть він «Макарішин», а у заповіті зазначено «Макаришин», та у державному акті на землю також зазначено «Макаришин» тобто відсутні достовірно підтверджуючі документальні дані про належність заповіту та державного акту [PERSON] Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи в порядку окремого провадження про встановлення фактів, що мають юридичне значення зокрема про встановлення факту належності документа. Відповідно до ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав, зокрема справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 цієї статті). Відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику у справа про спадкування" від 30 травня 2008 року справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та(або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. В заповіті та державному акту [PERSON] помилково зазначено як «Макаришина». Про те, що це є помилка підтверджує копія свідоцтва про смерть, копія паспорта спадкодавця, копія державного акту. \~\~\~\~ Виходячи із сукупності даних, зазначених у вказаних вище документах, в тому числі співпадання даних щодо прізвища та ін., вбачається, що є підстави для встановлення факту належності державного акту та заповіту в якому прізвище [PERSON] зазначено як «Макаришин» тоді як в дійсності він «Макарішин». \~\~\~\~ Встановлення даного факту має юридичне значення для позивача при оформленні спадщини. В той же час, при звернені до нотаріуса за оформленням спадщини він отримав усну відмову та письмове розяснення про неможливість оформлення спадщини на земельну ділянку в нотаріальному прядку, зокрема і тому що не представив належним чином оформлений правоустановлюючий документ на спадкову ділянку, оскільки за невідомих обставин оригінал державного акту був втрачений. Проте належність ділянки померлому [PERSON] підтверджується копією самого державного акту, який не скасований і є діючим, а також кадастровим планом. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Дослідженими під час розгляду справи доказами підтверджено, що зазначена спадкова земля та квартира належали за життя [PERSON] і вони входить до складу спадщини після його смерті, тому в порядку спадкування повинні відійти позивачу як спадкоємцю за заповітом, складеним на його користь. Враховуючи, що іншим способом, окрім судового порядку, він не можуть захистити своє спадкове майнове право, тому відповідно до ст. 16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності на нерухомість в порядку спадкування за заповітом. Враховуючи викладене,

Outcome: approved