Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-27 00:00:00

19.02.2020 [PERSON] звернувся до Балаклійського районного суду з позовом до Акціонерного Товариства Комерційний Банк "ПриватБанк», в якому просив: \~ \~ \~ \~визнати зобов`язання [PERSON] , [INFO] , податковий номер [NUMBER] , перед Акціонерним товариством Комерційний Банк «ПриватБанк» по кредитному договору № б/н, укладеному 28.07.2008 р. між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк», - виконаними.; \~ \~ \~ \~зобов`язати АТ КБ «ПРИВАТБАНК» розірвати всі угоди, які укладені між [PERSON] , та АТ КБ «ПРИВАТБАНК»; \~ \~ \~ \~зобов`язати АТ КБ «ПРИВАТБАНК» закрити всі рахунки, відкриті в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на ім`я [PERSON] ; \~ \~ \~ \~зобов`язати АТ КБ «ПРИВАТБАНК» видалити всі персональні дані з комплексу АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відносно [PERSON] ; \~ \~ \~ \~зобов`язати АТ КБ «ПРИВАТБАНК» видати довідку про закриття всіх рахунків та довідку про відсутність заборгованості перед АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на ім`я [PERSON] ; \~ \~ \~ \~стягнути з\~АТ КБ\~«ПриватБанк»моральну шкоду в розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень без утримання податку з доходу фізичних осіб на користь [PERSON] ; \~ \~ \~ \~стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» судові витрати. Ухвалою від 24.05.2020 позовну заяву було залишено без руху. Після усунення недоліків позовної заяви ухвалою суду від 28.02.2020 прийнято до провадження Балаклійського районного суду Харківської області позовну заяву, відкрито провадження та призначено судовий розгляд за правилами загального позовного провадження. В судовому засіданні позивач підтримав вимоги з наведених в позовній заяві підстав. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, подав до суду письмові пояснення, в яких не погоджується з позовними вимогами, оскільки [PERSON] звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву №б/н від 28.07.2008, згідно якої отримав кредит у розмірі 5000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за Договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, однак відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями. Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 04.05.2020 позов банку частково задоволено, стягнуто з [PERSON] заборгованість за кредитом станом на 12.02.2018 року 6499,52 грн. Рішення суду виконано лише в травні 2019. За загальним правилом ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною. АТ КБ «ПриватБанк» згоду на розірвання договору не надавав, буд-яких порушень не здійснював. Станом на 21.04.2020 заборгованість за кредитним договором становить 33986,19 грн., яка відповідачем не погашена. Банк до суду звернувся з позовом 02.03.2018 про стягнення заборгованості станом на 12.02.2018. Тому за період з 13.02.2018 по 02.03.2018 Банк у будь-якому випадку має право на отримання з позичальника процентів, неустойки. Зазначені кошти позичальником банку не були сплачені. Суд, вислухавши вимоги позивача, ознайомившись з поясненнями відповідача, дослідивши докази по справі, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1\~ ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 28.07.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON] (позичальником) було укладено договір №б/н , предметом якого стало надання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Своїм підписом [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. У зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором, у грудні 2018 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся із позовом до суду про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 28.07.2008. Заочним рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 04.05.2018 по справі №610/533/18 цивільний позов ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 28.07.2008 року у розмірі 6499,52 грн, яка складалась з наспутного: -Тіло кредиту 1290,07 грн; -- нараховано відсотків за користування кредитом 3919,38 грн; -- нараховано пені 1290,07 грн. Крім того було стягнуто витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 985,31 грн. (а.с.68-69) Відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження від 27.05.2019 ВП №57028157, виконавче провадження з примусового виконання в/л №610/533/18, виданого 12.06.2018про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суми боргу у розмірі 7484,83 грн. закінчено (а.с.14) Таким чином, судом встановлено, що рішення Балаклійського районного суду від 04.05.2018 [PERSON] виконано. Однак, незважаючи на це, кредитор АТ КБ «ПриватБанк» факту виконання [PERSON] зобов`язання не визнає та продовжує нарахування заборгованості, що підтверджується випискою за період з 01.01.1999 по 28.04.2020 (а.с.90-94). Відповідно до ч. 1 ст.509 ЦК України\~ зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною першою \~статті 526 ЦК України\~ передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою\~ статті 598 ЦК України \~зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до частин першої та другої\~ статті 1054 ЦК України \~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1\~глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За частиною першою\~статті 1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до \~статті 1048 цього Кодексу\~ (частина друга \~статті 1050 ЦК України). Відповідно до частини першої \~статті 1048 ЦК України\~ позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частинами першою, третьою \~статті 549 ЦК України \~визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідач АТ КБ «Приватбанк» використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, комісії, штрафів та пені належних йому відповідно до\~ статті 1048ЦК\~України \~за порушення умов договору, звернувшись у травні 2018 року до суду із позовом про стягнення цих коштів у судовому порядку із боржника [PERSON] . Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки. Враховуючи викладене, суд вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~ статті 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси кредитодавця забезпечені частиною другою\~ статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такі висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (касаційне провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (касаційне провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року справа № 202/4494/16-ц (касаційне провадження № 14-318цс18), від 13 лютого 2019 року у справі № 317/1005/15-ц (касаційне провадження № 61-16469ск18). Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач виконав свої кредитні зобов`язання у повному обсязі, оскільки наданими позивачем доказами підтверджено виконання ним зобов`язань за кредитним договором. 20.12.2019 [PERSON] звернувся до відділення АТ КБ «Приватбанк», яке розташоване за адресою: 64200, Харківська область, м. Балаклія, вул. Соборна, 85 із вимогами розірвати всі угоди, які укладені між ним та АТ КБ «ПриватБанк», закрити всі рахунки, відкриті в АТ КБ «ПриватБанк», видалити всі персональні дані з комплексу АТ КБ «ПриватБанк», видати довідку про закриття всіх рахунків та довідку про відсутність заборгованості перед АТ КБ «Приватбанк»(а.с. 15-16) Із відповіді на звернення 11.01.2020 АТ КБ «ПриватБанк» повідомив, що у порушення норм закону та умов Договору [PERSON] зобов`язання належним чином не виконав, внаслідок чого виникла прострочена заборгованість, що викликало певні витрати та збитки з боку Банку. Рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 04.05.2018 у справі № 610/533/18 не передбачає припинення правовідносин між сторонами укладеного і чинного Договору. Припинення нарахування відсотків за користування Кредитом та припинення зобов`язань клієнта щодо їх сплати у випадку звернення Банку до суду та під час розгляду справи судом договором банківського обслуговування не передбачено. (а.с. 17-18). Відповідно до\~ статті 1075 ЦК України\~ договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час. Залишок грошових коштів на рахунку видається клієнтові або за його вказівкою перераховується на інший рахунок в строки і в порядку, встановлені банківськими правилами. Пунктом 20.5\~Інструкції №\~492\~Про затвердження\~Інструкції про\~порядок відкриття\~і закриття\~рахунків клієнтів\~банків та\~кореспондентських рахунків\~банків -\~резидентів і\~нерезидентів передбачено, що закриття поточного рахунку за бажанням клієнта здійснюється на підставі його заяви про закриття поточного рахунку, складеної в довільній формі із зазначенням таких обов`язкових реквізитів: найменування банку; найменування (прізвища, ім`я, по батькові), коду за ЄДРПОУ (реєстраційного номера облікової картки) власника рахунку; номера рахунку, який закривається; дати складання заяви. Заява про закриття поточного рахунку фізичної особи, у тому числі фізичної особи - підприємця, підписується власником рахунку або уповноваженою ним особою. Заява про закриття поточного рахунку фізичної особи-підприємця засвідчується відбитком печатки (за наявності). Отже, відкритий клієнтом картковий рахунок повинен бути закритий за заявою клієнта в будь-який час в порядку, передбаченому вказаними нормами. Право клієнта на розірвання договору банківського рахунку в односторонньому порядку безумовне. Посилання заявника на те, що в цьому випадку необхідно дотримуватися вимог частини другої\~ статті 651\~ЦК України \~і встановлювати істотність порушення договору другою стороною є помилковим. Отже, враховуючи те, що [PERSON] неодноразово звертався до банку із заявами про розірвання кредитного договору №б/н, укладеного 28.07.2008 року та про закриття банківського рахунку від 28.07.2008 на банківській картці «Універсальна», які були залишені без належного реагування, тому наявні всі підстави для задоволення цих вимог на підставі положень \~статті 1075 ЦК України. Такі висновки викладені у постанові Верховного Суду від 23 липня 2020 року у справі № 519/875/14-ц (провадження № 61-47197св18). Щодо вимоги про зобов`язання відповідача видалити всі персональні дані з комплексу АТ КБ «Приватбанк» відносно [PERSON] , суд зазначає наступне. Частиною 1\~ ст.\~16\~ЦК України \~передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною 2 цієї статті. Відповідно до\~ст. 32 Конституції України\~не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Рішенням Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року № 2-рп/2012\~надано офіційне тлумачення положення ч.2\~ст.32 Конституції України, зокрема: неможливо визначити абсолютно всі види поведінки фізичної особи у сферах особистого та сімейного життя, оскільки особисті та сімейні права є частиною природних прав людини, які не є вичерпними, і реалізуються в різноманітних і динамічних відносинах майнового та немайнового характеру, стосунках, явищах, подіях тощо. Право на приватне та сімейне життя є засадничою цінністю, необхідною для повного розквіту людини в демократичному суспільстві, та розглядається як право фізичної особи на автономне буття незалежно від держави, органів місцевого самоврядування, юридичних і фізичних осіб. Збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами є втручанням в її особисте та сімейне життя. Таке втручання допускається винятково у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Таким чином, принципами обробки персональних даних є відкритість і прозорість, відповідальність, адекватність та не надмірність їх складу та змісту стосовно визначеної мети їх обробки, а підставою обробки персональних даних є згода суб`єкта персональних даних. Кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації (ч. 4\~ст. 32 Конституції України). Враховуючи вищевикладене та зважаючи на те, позивач не надав суду інформації щодо незаконної обробки його персональних даних, оскільки при укладенні кредитного договору інформація про позивача була отримана з дозволу останнього і без порушень вимог\~ Закону України «Про захист персональних даних»\~ та є достовірною, підстави для видалення даних щодо позивача відсутні, в зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення цієї вимоги. Щодо вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, суд дійшов наступного висновку Позивач зазначає, що порушенням відповідачем його законних прав було нанесено моральну шкоду, яка була виражена у душевних стражданнях, переживаннях, хвилюваннях, які в свою чергу призвели до погіршення стану здоров`я та яку позивач оцінює у 50 000 грн. Позивач мотивує наявність моральної шкоди постійними душевними стражданнями щодо неможливості протягом довгого часу розірвати договір, втягнення позивача в боргові зобов`язання перед банком, зміну способу життя, витрачання значних зусиль та часу на пошук шляхів вирішення спірного питання, консультації з юристами, вивчення законодавства, перенесених переживань щодо наслідків укладених договорів. Статтею 23 ЦК України\~ визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно п.п. 3, 9\~ постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~31.03.1995\~№4\~«Про судову\~практику в\~справах про\~відшкодування моральної\~(немайнової)\~шкоди» \~під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. Разом з\~тим позивачем\~не доведено\~належними доказами\~спричинення йому\~моральної шкоди,\~наявність умов\~для компенсації\~моральної шкоди,\~причинного зв`язку\~та вини\~відповідача,\~а тому\~в задоволенні\~позову в\~цій частині\~слід відмовити. Крім цього, на підставі ст. 141 ЦПК України, судові витрати, які поніс позивач при зверненні до суду, підлягають стягненню з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial