Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання дочки [PERSON] [INFO] у розмірі 1/3 частки його доходу, але не менше прожиткового мінімуму на дитину відповідно віку, щомісячно, починаючи з дати подачі позовної заяви і до повноліття дитини, а також аліменти на її утримання у розмірі 1500 гривень щомісячно, до досягнення дочкою трьох років. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 18 листопада 2011 року вона уклала шлюб з відповідачем, від якого вони мають дочку [PERSON] [INFO]. На даний час відповідач надає незначні кошти на утримання дочки та її утримання. Відповідач офіційно працює, а тому, на її думку, спроможний сплачувати аліменти як на дитину у розмірі 1/3 частки його доходу, але не менше прожиткового мінімуму на дитину відповідно віку, щомісячно, а також аліменти на її утримання у розмірі 1500 гривень щомісячно, до досягнення дочкою трьох років. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково. Позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 1/3 частини його доходу, щомісячно, визнав повністю. Позов у частині вимог про стягнення коштів на утримання позивача до досягнення дитиною трирічного віку у розмірі 1500 гривень щомісячно не визнав і в цій частині позову просить суд відмовити. На заперечення позовних вимог про стягнення коштів на утримання позивача посилається на те, що на теперішній час не працює, а тому не має можливості надавати позивачу матеріальну допомогу в будь-якому розмірі. Зазначив, що в місяць надає дружині близько 5000 гривень і вважає, що цього достатньо. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлено, що сторони з 18 листопада 2011 року перебували у шлюб, від якого вони мають дочку [PERSON] [INFO]. Судом також встановлено, що на теперішній час сторони разом не проживають, малолітня [PERSON] проживає з позивачем, а відповідач належної матеріальної допомоги позивачу на утримання дитини та на її утримання в добровільному порядку не надає. Оскільки малолітня дочка сторін [PERSON] проживає разом з матірю, суд вважає необхідним, з метою забезпечення прав дитини на матеріальне утримання, стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання. Згідно ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, а також інші обставини, що мають істотне значення. Як зазначено у ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду аліменти присуджуються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог ст.84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років, незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. З пояснень відповідача та досліджених судом письмових доказів слідує, що на теперішній час відповідач офіційно не працевлаштований. Відповідно до вимог частини першої статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, відповідно до частини другої статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», встановлено прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років з 01 січня 2019 пo 30 червня - 2027 грн., с 01 липня пo 30 листопада 2118 грн., з 01 грудня - 2218 грн. Як визначено у статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з принципами Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року (Резолюція 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року) дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. При виданні з цією метою законів головним міркуванням має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. (Принцип 2). Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. (Принцип 4) Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Він повинен, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. (Принцин 6). Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Оцінюючи положення статті 180 СК України щодо обовязку батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття в контексті згаданого законодавства, суд визнає, що забезпечення дитини на рівні встановленого прожиткового мінімуму є спільним обовязком батьків, тобто матері та батька. За наведених обставин, враховуючи загальні засади регулювання сімейних відносин, визначених у статті 7 СК України, а саме, рівність прав і обовязків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сімї, а також приймаючи до уваги положення частини другої статті 182 СК України, суд вважає необхідним та доцільним стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дочки [PERSON] у розмірі 1/3 частини його доходу щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, визнаючи вказаний розмір аліментів справедливим та розумним. Відповідно до вимог ст.84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років, незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. З пояснень відповідача та досліджених судом письмових доказів слідує, що на теперішній час відповідач офіційно не працевлаштований. За змістом ст.84 СК України право дружини на утримання від чоловіка у разі проживання з нею дитини та до досягнення дитиною трьох років обумовлено виключно одним чинником можливістю чоловіка надавати матеріальну допомогу. При цьому суд звертає увагу на те, що можливість надання матеріальної допомоги законодавцем безпосередньо не повязана з обовязковим офіційним чи неофіційним працевлаштуванням чоловіка, тому суд вважає за можливе стягнути з відповідача на утримання позивача аліменти у розмірі 1000 гривень щомісячно, до досягнення дочкою [PERSON] трьохрічного віку. Судові витрати -\~\~ судовий збір підлягає до стягнення з відповідача на користь держави України\~ в сумі 704,80 грн. за вимогу про стягнення аліментів від сплати якого позивачка була звільнена при пред"явленні позову.

Outcome: partial