Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-12 00:00:00

26.01.2021 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Зазначав, що відповідно до постанови від 22.01.2021 року про відкриття виконавчого провадження № 64217928, з неї підлягало примусове стягнення 24443,46 грн. на користь відповідача за виконавчим написом № 30966 від 18.12.2020 року, вчиненим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. Посилаючись на те, що виконавчий напис вчинено без доведеності безспірності вимог кредитора, в тому числі й відсутність фінансових документів які б підтверджували розмір та нарахування заборгованості, що виключає безспірність вимог, просила визнати виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Крім того зазначила, що приватний нотаріус вчинив виконавчий напис на кредитному договорі який нотаріально не засвідчений. Ухвалою від 28.01.2021 року у справі відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою від 28.01.2021 року задоволено заяву позивача про забезпечення позову - зупинено стягнення на підставі виконавчого напису нотаріусу № 30966 від 18.12.2020 року Представник відповідача у поданому відзиві просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість. Від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. надійшли пояснення згідно яких третя особа заперечила проти задоволення позову та просив відмовити у задоволенні позову. Від Заводського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) пояснення на позов не надходили. Сторони належним чином повідомлені про дату та час слухання справи, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Відповідач у своєму відзиві просив розглядати справу без його участі. Інші учасники в судове засідання не з`явились, поважності причин неявки в судове засідання не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. У відповідності до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового\~процесу за\~допомогою звукозаписувального\~технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи.\~\~\~\~ Проаналізувавши викладені в позовній заяві обґрунтування позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, врахувавши також правові норми, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов наступного висновку. З матеріалів\~справи вбачається,\~що 31.01.2018\~року між\~ [PERSON] та\~АТ «Ідея\~Банк» було\~укладено Кредитний\~договір №Z62.00300.003613529, згідно з яким позивачу відповідачем було надано кредит в сумі 35191,00 грн.. 18.12.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. було вчинено виконавчий напис № 30966 до стягнення з [PERSON] заборгованості у сумі 24443,46 грн. з посиланням зокрема на пункт 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого\~Постановою КМУ від 29.06.1999 року №1172. З наданих відповідачем матеріалів судом встановлено, що виконавчий напис видано на підставі заяви про вчинення виконавчого напису від 14.12.2020 року, довідки про ненадходження платежів від 14.12.2020 року, вимоги про усунення порушення кредитних зобов`язань від 04.11.2020 року, довідки розрахунку, випискам по рахунку. За загальним правилом статей\~15,\~16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою\~статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до\~статті 18 ЦК України\~нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ч. 1\~ст. 34 Закону України «Про нотаріат»\~визначено, що нотаріуси вчиняють нотаріальні дії, зокрема виконавчі написи.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Так, згідно зі\~ст. 87 Закону України «Про нотаріат»\~для стягнення\~грошових сум\~або витребування\~від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат»\~визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. З тексту виконавчого напису вбачається, що нотаріус керувався ст.ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат»\~та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого\~Постановою КМУ від 29.06.1999 року №1172. Пункт 2 вказаного Переліку було доповнено\~\~Постановою КМУ від 26.11.2014 року за №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» Таким чином, вчинення нотаріусом спірного виконавчого напису відбулося за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком і мали слугувати підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Разом із цим, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14, яка ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року залишена без змін та яка набрала законної сили, визнано незаконною та нечинною\~Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»\~в частині,\~в тому\~числі п.\~2.\~Змін,\~що вносяться\~до переліку\~документів,\~за якими\~стягнення заборгованості\~провадиться у\~безспірному порядку\~на підставі\~виконавчих написів\~нотаріусів:\~«Доповнити перелік\~після розділу\~«Стягнення заборгованості\~за нотаріально\~посвідченими договорами»\~новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості», та зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною\~Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»\~в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14 визнано нечинною\~Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»\~в частині, з моменту її прийняття. Згідно положення п. 10.2 постанови Пленуму ВАС України від 20.05.2013 р. №7 «Про судове рішення в адміністративній справі», згідно якого визнання акту суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акту. З огляду на наведене, вбачається, що нотаріус в день вчинення спірного виконавчого напису\~\~18.12.2020 року керувався пунктом Переліку, який був незаконним та нечинним, та на підставі нечинного нормативного акту дійшов помилкового висновку про існування безспірності\~\~заборгованості позивача перед банком на підставі лише документів передбачених пунктом 2 Переліку. На підставі викладеного, суд вважає, що вимога позивача про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню є законною та обґрунтованою, оскільки наявні у нотаріуса документи, на час вчинення ним виконавчого напису, не свідчили про безспірність заборгованості за кредитним договором,що є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Згідно ч.1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволенні позову на відповідача. Заявою від 01.12.2021р. в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України представник позивача просить стягнути з відповідача судові витрати в сумі 11\~262,00 грн., які складаються з витрат на правову допомогу в сумі 9900,00 грн. та витрати на сплату судового збору в сумі 1362,00 грн. (908,00 грн. судового збору за розгляд позовної заяви та 454,00 грн. судового збору за розгляд заяви про забезпечення позову). Статтею 133ЦПК України\~перелічені види судових витрат. Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. У\~статті 141 ЦПК України\~передбачений порядок розподілу судових витрат між сторонами. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. У частині першій\~статті 264ЦПК України\~перелічені питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду, у тому числі і щодо розподілу між сторонами судових витрат (пункт 6). Пунктом 3.2\~Рішення КонституційногоСуду Українивід 30вересня 2009року №23-рп/2009\~передбачено,\~що правова\~допомога є\~багатоаспектною,\~різною за\~змістом,\~обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до\~статті 137 ЦПК України\~витрати,\~пов`язані\~з правничою\~допомогою адвоката,\~несуть сторони,\~крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1)складністю справи та виконаними адвокатом робами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У частині третій\~статті 141ЦПК України\~передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Тобто,\~ЦПК України\~передбачені критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої\~статті 137 ЦПК України,\~відповідно до\~яких саме\~на іншу\~сторону покладено\~обов`язок\~обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Ці висновки узгоджуються з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі №9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року, у постанові від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) та постанові від 26 травня 2020 року у справі №908/299/18 (провадження № 12-136гс19) та постанові від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18 (провадження\~14-26цс21). Таким чином,\~враховуючи приписи частини четвертої\~статті 137ЦПК України\~щодо\~врахування співмірності\~розміру витрат\~на оплату\~послуг адвоката,\~з огляду\~на рівень\~складності справи\~та з\~урахуванням засад розумності та справедливості суд вважає, що компенсацію витрат на правничу допомогу належить зменшити до 4500,00 грн. Отже, зважаючи на конкретні обставини справи, принцип змагальності сторін та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, а саме їх дійсність, необхідність та розумність їх розміру, ураховуючи складність справи та фінансовий стан її учасників, суд приходить до висновку про доцільність стягнення судових витрат на правничу допомогу з відповідача, однак із зменшенням судових витрат на правничу допомогу до 4500,00 грн.

Outcome: approved