Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , співвідповідача [PERSON] , треті особи: відділ з питань державного архітектурно-будівельного контролю Коломийської міської ради, Управління надання адміністративних послуг Коломийської міської ради про захист прав власника, шляхом знесення самочинного будівництва та скасування рішення про державну реєстрацію прав за [PERSON] на 79/100 часток житлового будинку з двоповерховим гаражем по [ADDRESS] , мотивуючи свої вимоги тим, що він являється власником земельної ділянки по [ADDRESS] площею 0,0644га для. На даній земельній ділянці позивач побудував житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, будівництво яких ще повністю не завершено. Відповідач - [PERSON] , який є суміжним землекористувачем почав будівництво господарської споруди без відповідного документа на відстані 30см від його огорожі по якій проходить межа. Самочинне будівництво призведе до того, що споруда затінить сонячне освітлення житлового будинку та земельної ділянки, а вода із господарської будівлі буде затікати в його подвір`я та буде нищитися огорожа. Провести відповідну перебудову самочинного будівництва не можливо, так як збудована господарська будівля знаходиться майже на межі із земельною ділянкою позивача. Такими діями відповідача порушується право власності на користування земельною ділянкою та житловим будинком позивача. А тому, з цих підстав просить зобов`язати [PERSON] та [PERSON] усунути порушення його прав власника шляхом знесення самочинно збудованої господарської споруди по [ADDRESS] . А також зобов`язати Управління надання адміністративних послуг Коломийської міської ради скасувати рішення про державну реєстрацію прав за [PERSON] на 79/100 часток житлового будинку з двоповерховим гаражем по [ADDRESS] , оскільки така реєстрація проведена безпідставно та незаконно. Просить позов задоволити. Позивач подав до суду заяву в якій просить справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задоволити. Відповідачі про час і місце судового засідання повідомлялися належним чином, про що свідчить розписка про одержання судової повістки, причину неявки суду не повідомили. Представники відділу з питань державного архітектурно-будівельного контролю Коломийської міської ради та Управління надання адміністративних послуг Коломийської міської ради подали до суду заяви в яких просять дану справу розглянути без їх участі. При викладених обставинах суд прийшов до висновку, що відповідачі були повідомлені про розгляд справи належним чином, а тому, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів, відповідно до статті 280 ЦПК України. Відповідно до ст. 281 ЦПК України Косівський районним судом Івано-Франківської області була постановлена ухвала від 20.02.2020 року про заочний розгляд справи. Суд, вивчивши матеріали вважає, що позов слід задоволити частково з наступних підстав. Відповідно до ч.1ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Як встановлено в судовому засіданні позивач [PERSON] являєтьсявласником земельної ділянки по [ADDRESS] площею 0,0644га для, що стверджується копією державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ІФ №000255 від 07.07.1999р. Згідно матеріалів справи видно, що по [ADDRESS] суміжним землекористувачем [PERSON] самочинно з порушенням будівельних норм ведеться будівництво господарської споруди. Даний факт підтверджується актом перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил управління ДАБІ в Івано-Франківській області від 27.09.2016р. Відповідно до даного акту за результатами перевірки встановлено, що об`єктом цієї перевірки є самовільне будівництво по [ADDRESS] [PERSON] . Долучений до матеріалів справи акт управління ДАБІ в Івано-Франківській області від 03.10.2016р. свідчить про те, що при повторній перевірці було встановлено, що будівельні роботи продовжуються та з моменту першої перевірки будівельники продовжують мурувати стіни другого поверху. Таким чином, управлінням ДАБІ в Івано-Франківській області було зафіксовано факт самочинного будівництва господарської споруди по [ADDRESS] , про що свідчить також їх лист від 30.09.2016р. направлений на адресу Коломийського ВП ГУНП в Івано-Франківській області де зазначено, що у разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, щодо якого неможливо встановити суб`єкта містобудування, який будує чи збудував такий об`єкт, перевірка проводиться із залученням представників органів місцевого самоврядування та органів внутрішніх справ, а тому просили з метою проведення позапланової перевірки сприяти щодо забезпечення присутності власника. Частиною 1 статті 376 ЦК України визначено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Як встановлено в судовому засіданні господарська споруда по [ADDRESS] будується з істотними порушеннями будівельних норм і правил, про що стверджується актами перевірки ДАБІ в Івано-Франківській області. Під істотним порушенням будівельних норм і правил слід розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність. Такі порушення будівельних норм і правил при будівництві господарської споруди доведені в судовому засіданні, оскільки згідно п.3.25 ДБН 360-92 Державного комітету України у справах містобудування і архітектури від 17.04.1992 N 44 для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок, що відповідачами не було дотримано. Оскільки долучені до матеріалів справи документи та фотознімки свідчать про те, що будівництво відповідачами проводиться на відстані 30см від межі позивача, що не відповідає вище вказаним будівельним нормам. Частиною 5 ст.319 ЦК України передбачено, що власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Згідно ч.2-4 ст. 376 ЦК України стверджується, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом встановлено, що самочинне будівництво господарської споруди по [ADDRESS] істотно порушує права власника [PERSON] , оскільки призводить до затінення сонячного освітлення як житлового будинку, так і його земельної ділянки та призводить до нищення огорожі. Такі дії відповідачів завдають значних незручностей позивачу та порушують таке поняття визначене Земельним кодексом України , як добросусідство. Відповідно до ст.103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо). Статтею 104 ЗК України встановлено, що власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу на здоров`я людей, тварин, на повітря, земельні ділянки та інше. Відповідно до ч.ч.2-3 ст.152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Таким чином, судом встановлено порушення прав власника [PERSON] відповідачами, які самовільно споруджують господарську споруду, яка завдає значних незручностей суміжному землекористувачу, а тому порушені права позивача підлягають захисту. Частиною 3 ст.152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Згідно до пункту 17 Постанови № 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)», позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред`явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК, статтею 103 ЗК. Відповідно до положень норм статей 16, 386, 391 ЦК України, власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право, в тому числі шляхом знесення будівлі у разі порушення прав власника і неможливості усунення цих порушень іншим способом. Таким чином, за позовом громадянина рішення про знесення самочинного будівництва може бути ухвалено на підставі ст. 391 ЦК України в разі доведеності ним відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України факту створення йому перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном при неможливості усунення цих перешкод в інший спосіб. Долучені до матеріалів справи фотознімки та інші письмові докази свідчать про те, що провести відповідну перебудову самочинного будівництва не можливо, так як господарська будівля споруджується майже на межі із земельною ділянкою позивача. Жодних інших доказів, які б спростовували вимоги позивача, відповідачами не було представлено до суду. Згідно з ч. 1 п. 22 Постанови № 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)», знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Відповідно до ч. 1, 3-5 п.24 Постанови № 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)», знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови. Якщо технічна можливість перебудови об`єкта нерухомості відсутня або забудовник відмовляється від такої перебудови, суд, незалежно від поважності причин відмови, за позовом зазначених органів або особи, права чи інтереси якої порушено таким будівництвом, ухвалює рішення про знесення житлового будинку або іншого нерухомого майна. Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши матеріали справи та вимоги чинного законодавства, суд дійшов висновку про те, що наявність на земельній ділянці, яка межує із земельною ділянкою позивача, самовільно збудованого об`єкту порушує права позивача як власника земельної ділянки, оскільки призводить до затінення його житлового будинку та земельної ділянки, а також стікання атмосферних опадів з покрівлі будівлі на його територію, а перебудова такого об`єкту є не можливою, тому позовні вимоги [PERSON] в цій частині є обґрунтованими та підставними, відтак, підлягають задоволенню. Що стосується скасування рішення про державну реєстрацію прав за [PERSON] на 79/100 часток житлового будинку з двоповерховим гаражем по [ADDRESS] , то суд приходить до наступних висновків. Долучена до матеріалів справи інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно від 07.10.2016р. свідчить про те, що за [PERSON] зареєстровано право власності на 79/100 часток будинку та двоповерхового гаража по [ADDRESS] . Згідно матеріалів справи видно, що реєстрація прав власності проведена на підставі декларації про готовність до експлуатації об`єкту від 02.10.2015р. Долучена до матеріалів справи декларація про готовність до експлуатації об`єкту від 02.10.2015р. суперечать іншим матеріалам, які долучені до справи, а саме актам управління ДАБІ в Івано-Франківській області від 27.09.2016р. та від 03.10.2016р. та фотознімкам, якими стверджується, що по [ADDRESS] ведуться будівельні роботи та будівництво ще не завершене, в той час коли в 2015р. видається декларація про готовність до експлуатації вказаного об`єкту та реєструється право власності на нього. Тобто, в 2016 році було встановлено, що об"єкт будується, а в 2015 році, згідно декларації він вже готовий до експлуатації. А тому, є підстави стверджувати, що об`єкт самочинного будівництва введений в експлуатацію та зареєстрований на праві власності за [PERSON] незаконно. Що стосується реєстрації інших об`єктів нерухомості, що охоплюються даним рішенням, то вони не є предметом розгляду у даній справі, а тому суд не вирішує питання щодо них. Відповідно до ч.2ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно ч.1 ст.39 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви. Статтею 39-1 вище наведеного Закону передбачено, що у разі виявлення відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю факту подання недостовірних даних, наведених у надісланому повідомленні чи зареєстрованій декларації, які є підставою вважати об`єкт самочинним будівництвом, зокрема якщо він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи без належно затвердженого проекту або будівельного паспорта, а також у разі скасування містобудівних умов та обмежень реєстрація такої декларації, право на початок виконання підготовчих або будівельних робіт, набуте на підставі поданого повідомлення, підлягають скасуванню відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Таким чином, на підставі наведених обставин, судом встановлено порушення прав власника позивача [PERSON] , які підлягають захисту шляхом знесення самочинно збудованої господарської споруди по [ADDRESS] , а також скасування рішення про державну реєстрацію прав за [PERSON] в частині цієї самочинно збудованої господарської споруди. На підставі наведеного ст.ст. 321, 328, 331, 376, 386, 391 ЦК України, ст.152 ЗК України та

Outcome: dismissed