Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-01 00:00:00

20.11.2012р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про розірвання договору поруки від 04.02.2008р., укладеного у забезпечення виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором №DT/078 від 04.02.2008р. (а.с. № 2- 4). В подальшому, 19.12.2012р. позивачкою було уточнено позовні вимоги та в остаточній редакції заявлено вимоги про припинення договору поруки (а.с. № 33-36). Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18.03.2013р. в задоволені позовних вимог [PERSON] було відмовлено (а.с. № 98-99). Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 30.07.2013р. рішення суду від 18.03.2013р. залишено без змін (а.с. № 133-135). Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.12.2013р. рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18.03.2013р. та ухвала апеляційного суду Дніпропетровської області від 30.07.2013р. скасовані та справу передано на новий судовий розгляд до суду першої інстанції (а.с. № 162-164). В обґрунтування заявлених вимог представник позивачки [PERSON] (діє на підставі довіреності від 25.10.2012р. - а.с. № 37) в позовній заяві в редакції від 19.12.2012р. (а.с. № 33-36) та в судовому засіданні, посилався на те, що 04.02.2008р. між позивачкою та ПАТ КБ «ПриватБанк», який є правонаступником ЗАТ КБ «ПриватБанк», було укладено договір поруки №DT/078-2, за яким банк надав [PERSON] кредит у сумі 40 500 доларів США на строк з 04.02.2008р. по 25.01.2013р. під 15% річних. У вересні 2012р. позивачка дізналася про звернення банку до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом про стягнення з [PERSON] та неї заборгованості. Ознайомившись з матеріалами даної справи позивачка з'ясувала, що ПАТ КБ «ПриватБанк» в односторонньому порядку, без повідомлення її, як поручителя за кредитним договором, та позичальника, збільшив процентну ставку з 15% річних до 21% річних, у зв'язку з чим значно збільшився обсяг відповідальності відповідно до наданої поруки. У вересні 2012 року [PERSON] звернулась до ПАТ КБ «ПриватБанк» з пропозицією про розірвання договору поруки у зв'язку із порушенням умов договору, однак відповіді так і не отримала, у зв'язку з чим представник позивачки просив припинити договір поруки № DT/078-2 від 04.02.2008р., укладений між [PERSON] та ПАТ КБ „ПриватБанк" у забезпечення виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором № DT/078 від 04 лютого 2008р. та стягнути з відповідача понесені судові витрати. Представник відповідача Яковенко Т.А. (діє на підставі довіреності від 21.02.2014р. - а.с. № 191) в судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала, просила у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, вважаючи, що банк мав право в односторонньому порядку змінюючи умови договору, не повідомляти поручителя про зміну обсягу його відповідальності. Також вважала, що у разі зміни відсоткової ставки по кредитному договору банку не потрібно було укладати додаткову угоду з поручителем. Суд, вислухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, вважає за можливе, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 25.09.2013р. у справі № 6-97 цс 13, за змістом частини першої статті 559 ЦК України до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання, здійснені без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього, зокрема: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо. Таким чином, у зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком (а.с. № 163). Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. В судовому засіданні встановлено, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 04.02.2008р. було укладено кредитний договір №DT/078, за яким банк надав позичальнику кредит у сумі 40 500 доларів США на строк з 04.02.2008р. по 25.01.2013р. під 15% річних (а.с. № 8-14). Відповідно до умов пункту 2.3.1 укладеного кредитного договору №DT/078 від 04.02.2008р., банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом при зміні кон'юнктури ринку грошових ресурсів в Україні (а.с. № 9). З метою забезпечення виконання [PERSON] взятих на себе договірних зобов'язань між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 04.02.2008р. було укладено договір поруки №DT/078-2, за умовами якого позивачка, як поручитель, зобов'язалась перед банком відповідати солідарно в повному обсязі за невиконання [PERSON] взятих на себе договірних зобов'язань за кредитним договором №DT/078, в тому числі включаючи сплату винагород та інших платежів. При цьому положеннями спірного договору поруки визначено, що такий договір діє до повного виконання зобов'язань за кредитним договором (а.с. № 7). Судом встановлено, та не заперечувалось сторонами у судовому засіданні 02.04.2014р., що з лютого 2009р. відповідачем в односторонньому порядку було збільшено розмір процентної ставки за вказаним кредитним договором до 21% річних, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором, наявним в матеріалах справи (а.с. № 17-19). В судовому засіданні 02.04.2014р. представник позивачки пояснив, що його довіритель листа від банку про зміну умов кредитного договору не отримувала та згоди на збільшення розміру своєї відповідальності вона не надавала, тому вважає, що є всі правові підстави для визнання договору поруки №DT/078-2 від 04.02.2008р. припиненим. Представник відповідача в судовому засіданні не спростувала пояснення представника позивачки щодо неотримання листа банку про зміну умов кредитного договору та ненадання згоди на збільшення процентної ставки по кредитному договору, будь-яких доказів суду не надала, так само, як і не заявляла клопотань про витребування доказів. Натомість, представник відповідача взагалі вважала, що банк не мав необхідності укладати з позивачкою додаткової угоди до договору поруки, оскільки п. 2.3.1 кредитного договору передбачається право банку в односторонньому порядку збільшувати відсоткову ставку за кредитним договором, а п.п. 2 та 3 договору поруки передбачено, що поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов'язань за кредитним договором у тому ж розмірі, що і боржник. З огляду на вищевикладене, з урахуванням правової позиції Верховного Суду України від 25.09.2013р. у справі № 6-97 цс 13, суд вважає позовні вимоги позивачки обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню та суд вважає за можливе припинити договір поруки № DT/078-2 від 04.02.2008р., укладений між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» у забезпечення виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором № DT/078 від 04 лютого 2008р. Заперечення представника відповідача щодо незгоди з позовними вимогами суд оцінює критично, оскільки вони є безпідставними, необґрунтованими та засновані лише на суб,єктивному трактуванні положень Закону представником відповідача. Обговорюючи питання розподілу судових витрат, з огляду на те, що позовні вимоги позивачки задоволено в повному обсязі, то на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки судовий збір, сплачений при пред'явлені позову в розмірі 107грн. 30коп. Враховуючи викладене,

Outcome: approved