Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про встановлення земельного сервітуту. Свої позовні вимоги мотивує тим, що він є співвласником домоволодіння № 80 по вул. Горького (Іллєнка) в м. Черкаси з часткою 16/25 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно № 235-08 від 18.05.2012 року. Крім нього співвласниками домоволодіння № 80 є [PERSON] та [PERSON] з частками по 9/50 кожний, на підставі договору дарування № 1852 від 11.06.2012 року. На підставі свідоцтва про право на спадщину від 11.06.2010 р. (реєстраційний № 2-2554) він являється співвласником земельної ділянки домоволодіння площею 950,5 кв.м з часткою 1/3, що підтверджується державним актом № 632594 серія ЯЛ. Площа його частини земельної ділянки 0,0317 га. На ділянці розташована його частина будинку, двір, сарай та інші господарські будівлі. До складу його частини будинку (квартира 1) входить прибудова А'-І, яку він збудував після смерті його матері і ввів в законну експлуатацію, про що свідчить копія декларації № 4К18212026901 від 21.02.2012 р.. Нотаріально завірена згода на будівництво прибудові А'-І попередніх співвласників домоволодіння № 80 по вул.. Горького (Іллєнка) [PERSON] і [PERSON] Згідно з розрахунків часток спільної часткової власності, які робило комунальне підприємство «Черкаське обласне обєдаане бюро технічної інвентаризації» (ЧООБТІ) і на підставі висновків якого він отримав свідоцтво про право власності на його частку спільного майна. Прибудова А'-І, на підставі декларації про готовність обєкта до експлуатації № ЧК 18212026901 від 21 лютого 2012 року, а також житлові і допоміжні приміщення будинку А-1 ввійшли до його частини будинку, яка визначена в технічному паспорті на домоволодіння № 80 по вулиці Горького (Іллєнка), як квартира 1. На підставі декларації' № 18212026902 від 21.02.2012 р., а саме реконструкції житлового будинку А-1 з прибудовою а2, стали власністю його батька [PERSON] та сестри [PERSON] і визначені в технічному паспорті як квартира 2. Спільна межа їхніх земельних ділянок проходить через стіни будинку А-1, при чому приміщення його частини будинку знаходяться на його земельній ділянці, а їхні приміщення (співвласників) на їхній земельній ділянці. Так сталося, що межа його земельної ділянки (кадастровий номер № 711036400:02:010:0071) проходить по зовнішньому контуру цоколя прибудови ЛА'-1 і його частини будника А-1. На початку вересня 2016 року він прийняв рішення про утеплення стін його частини будинку і хотів почати з утеплення прибудови А'-І. Але його добрі наміри наштовхувались на великий супротив з боку теперішніх співвласників домоволодіння № 80 по вул.. Горького (Іллєнка) [PERSON] та [PERSON], мотивуючи свої дії тим, що на їхню землю вони не мають права ступати. Юридично вони праві. Так як він являється інвалідом 1 групи, його син [PERSON]пішов на прийом у відділ земельних ресурсів міськвиконкому по цьому питанню. У відділі йому відповіли, що без рішення суду про сервітут це питання вирішити неможливо. А тому, просить суд встановити постійний земельний сервітут для ремонтних робіт (утеплення) будинку А-1 і добудови А'-1 згідно доданого плану будинку літ. А-1 вулиця Горького № 80 м. Черкаси. До початку розгляду справи по суті [PERSON] Т подав заяву про зміну предмета позову та просив суд встановити постійний безоплатний земельний сервітут на частину земельної ділянки, що належить [PERSON] та [PERSON] та відповідає позначенням на плані будинку № 80 по вул. Іллєнка (Горького) згідно літер А, В, С для проведення ремонтних робіт (утеплення) частини будинку, що належить [PERSON] та відповідає позначенням на плані будинку № 80 по вул. Іллєнка (Горького) згідно літер А-1 і добудови А'-1, а також для перевірки показників лічильнику газу. 16 листопада 2016 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з зустрічною позовною заявою до [PERSON] про збільшення частки у праві спільної часткової власності на житловий будинок, поділ житлового будинку в натурі між співвласниками(виділення частки) та визнання права власності на частину домоволодіння. Свої позовні вимоги мотивують тим, що ідеальні частки власників домоволодіння по вул. Горького (Іллєнка),80 за даними бюро технічної інвентаризації складають:[PERSON] - 16/25; [PERSON] - 9/50; [PERSON] - 9/50. На даний час частки учасників спільної власності підлягають зміні у звязку з невиконанням відповідачем умов, на яких йому було ними дозволено оформити декларацію забудовника та збільшення ідеальної частки на його імя. Реконструкція будинку та прибудова А-І до будинку виконана позивачем [PERSON] Початок цих робіт - 2005 рік. Відповідач [PERSON] не приймав участі у жодних будівельних роботах у їхньому спільному будинку. Приблизно з 1983 року і до осені 2007 року відповідач [PERSON] за адресою спірного будинку не проживав. Після завершення реконструкції будинок у встановленому законом порядку прийнятий в експлуатацію і оформлений на [PERSON], а прибудова у встановленому законом порядку прийнята в експлуатацію і оформлена на відповідача [PERSON] За заповітом колишньої одноособової власниці будинку, батьківська частина будинку заповідана дочці [PERSON], про що власницею особисто зроблено розподіл спадкового будинку за участю техніка ЧООБТІ і відповідачу заповідано частину, де вони зараз живуть. Вказують, що ще за життя матері, з 2005 року вони почали скуповувати будівельні матеріали та у 2006 році залили фундамент таким чином, щоб продовжити батьківську частину будинку новою прибудовою. На той час жодних розривів між будівлями не планувалося, вони продовжували в глибину двору частину будинку, що їм заповідана. Перед поверненням восени 2007 року батька з дачі, позивач [PERSON] встановив паркан таким чином, що батько попасти до власного будинку не зміг та оселився з тих пір у них. А відповідач [PERSON] - оселився на батьківській частині. Тобто, вселившись самозахватом, без погодження з іншими співвласниками, в батьківську частину, позивач виселив батька та, мотивуючи відсутністю батька у заповіті, відповідач [PERSON] заперечував батькове право на спадок після матері, що змусило батька звернутися до суду. Рішенням Придніпровського районного суду від 14.08.2009 року батькові присуджено 1/8 частину будинку. 27.11.2009 року отримане свідоцтво про право на спадщину за заповітом: [PERSON] -111/400 будинку; [PERSON]-115/400; [PERSON]-1/8. Проте, [PERSON] з таким станом справ не погодився і, вважаючи, що поніс втрати, віддаючи батькові кімнату, самочинно прорубав двері до їхньої прибудови А-І, а всі їхні будівельні матеріали та устаткування, що в ній були, викинув на вулицю. Таким чином, відбувся самозахват тепер уже їхньої прибудови А-[PERSON] відповідач [PERSON] гарантував нотаріальне погодження від нього, як співвласника, на проведення ними подальшого будівництва впритул до захваченої ним прибудови, тобто взагалі без розриву, як і планувалося від самого початку. Станом на 2009 рік прибудова А-І , яку вони будували, як продовження їхньої частини (батьківської) та яку в подальшому відповідач [PERSON] включив у свою частку в спільному майні, була в стані готовності до експлуатації 60 %. Але і після того вони продовжували проводити опоряджувальні роботи в своїй прибудові (заливали підлогу, ставили перестінок, влаштовували з гіпсокартону стелю та шпаклювали її, встановлювали откоси дверей та вікна). Таким чином, позивач оселився посередині їхньої частини будинку і почав перешкоджати подальшій побудові. Зазначабть, що у 2010 році, вони погодилися на розподіл земельної ділянки таким чином, що їхня прибудова А-І знаходиться на земельній ділянці відповідача (взамін на дозвіл нового будівництва), тому впритул до задекларованої позивачем прибудови вони тепер будувати уже побоювалися, та відступили 1 метр, як і вимагається нормами ДБН-360-92** «Містобудування. Планування та забудова міських та сільських поселень». Під загрозою, що не дасть погодження на добудову закладеної ними у 2006 році прибудови будинку, відповідач [PERSON] почав вимагати документального оформлення захваченої ним добудови на його імя. Прибудова А-І складеться із двох приміщень площею 4,9кв.м. і 10,8 кв.м. Погодились у черговий раз на вимоги відповідача [PERSON], та надали йому дозвіл на оформлення на його імя декларації про готовність обєкта до експлуатації (нашої прибудови) А-І 21.02.2012 року. Тепер, під загрозою, що не надасть погодження на добудову, відповідач [PERSON]Т, почав вимагати зміни ідеальних часток, адже вважав, що із збільшенням площі через їхню добудову збільшилася саме його частка в спільному майні, адже стоїть на його землі і він нею користується, встановив у ній двері і вікно . [PERSON] відповідач [PERSON] вкотре гарантував нотаріальне погодження від нього, як співвласника, на проведення ними подальшого будівництва, тепер уже із відступом 1 метр. Погодились і на зміну ідеальних часток, незважаючи на те, що у відповідності до ст. 357 ЦК України співвласник наділений правом вимагати збільшення своєї частки за обов'язкової наявності таких чотирьох умов: поліпшення спільного майна не можна відокремити від спільного об'єкта; поліпшення зроблені за кошти цього співвласника, без залучення коштів інших співвласників (В їхньому ж випадку кошти, за рахунок яких були зроблені поліпшення, не належать співвласнику в повній мірі, а тому більша частина поліпшення вважається майном, набутим ним без достатньої правової підстави (глава 83 ЦК)); поліпшення були зроблені за згодою всіх інших співвласників; при здійсненні поліпшень було додержало порядок використання спільного майна, тобто загальні засади володіння та користування спільним майном, визначені законом, а також умови володіння та користування спільним майном у відповідності з домовленістю між співвласниками. З моменту набуття позивачем та відповідачем права спільної часткової власності на житловий будинок, сторони мали право лише за взаємною згодою володіти та користуються спільним майном, і за жодних правових підстав не мали права вчиняти дій, які б не були узгоджені обома співвласниками. Проте, в їхньому випадку відповідач вбачав за собою тільки права, а за нами - тільки обовязки. За відсутності хоча б однієї з вище перерахованих умов поліпшення жодним чином не могло вплинути на зміну часток у праві спільної часткової власності. Зазначена обставина у відповідності з ч. 3 ст. 357 Цивільного кодексу України є підставою для збільшення їхньої частки у спільному будинку. Договір (погодження) між співвласниками про зміну часток у праві спільної часткової власності не вважається правовстановлювальним документом згідно Переліку правовстановлювальних документів, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на об'єкти нерухомого майна, що затверджений наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 р. N 7/5. Тому учаснику, який за свої кошти здійснив поліпшення спільного нерухомого майна, для набуття права власності на це майно індивідуально слід ставити питання про виділ своєї частки, поділ спільного майна, а для збільшення своєї частки в натурі - вимагати цього у судовому порядку. Тому, 06.04.2012 року, щоб не зірвалося їхнє погодження на збільшення його частки, відповідач таки надав обіцяне нотаріальне погодження їхнього будівництва, щоправда, наступним чином: -18.05.2012 року Департамент економіки та розвитку Черкаської міської ради видає наказ про оформлення права власності позивачу на збільшену ідеальну частку (16/25) , а ним на зменшену (9/25 на двох співвласників). -І вже 05.06.2012 року, отримавши своє, позивач відзиває свою заяву про погодження їхнього будівництва. Фактично відповідач користується частиною будинку, що безпідставно перевищує його частку. Більш того, тепер, під загрозою, що не надасть погодження на добудову, він вимагає землю в кількості 1 сотки, гроші в розмірі 7000-10000 доларів США, або половину нового будинку. Вимагає агресивно, в своїй звичайній манері погроз та з пошкодженням їхнього майна, що стало приводом неодноразового виклику поліції, в тому числі і сусідами: 12.07.2012 року - постанова про відмову в порушенні кримінальної справи;25.08.2012 року - постанова про відмову в порушенні кримінальної справи;15.09.2013 року - висновок;15.04.2014 року - висновок;21.04.2014 року - постанова про закриття кримінального провадження;11.11.2014 року - висновок;30.08.2016 року - висновок;07.09.2016 року; 08.09.2016 року; 09.09.2016 року; 11.09.2016 року- висновок;15.09.2016 року - висновок;22.09.2016 року - акт опитування сусідів;28.09.2016 року - висновок ;03.10.2016 року - висновок. Спірне майно згідно схематичного плану, що представлений у технічному паспорті на будинок, складається з: приміщення 1-6,1-7 площа 1,0 м.кв. + 3,9 м.кв.та приміщення 1-5 площею 10,8 м.кв. Відповідач перешкоджає доступу в їхню прибудову А-І, хоча умов, за якими отримав право користуватися прибудовою, не виконав. Ст. 358 ч. З ЦК України передбачає, що співвласник має право на надання йому в окреме володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ в натурі частки із майна що є у спільній частковій власності. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. Проте, відповідач вважає іхню прибудову своєю та про жоден її поділ в натурі не хоче вести мову, а за надання дозволу на будівництво вимагає гроші, землю та половину нового будинку. Таким чином, вони фактично користуються частиною житлового будинку літ. А-1 (приміщеннями 2-1, 2-2, 2-3, 2-4), а відповідач - частиною житлового будинку літ. А-1 (приміщеннями 1-1,1-2,1-3,1-4,1-5,1-6,1-7). Оскільки відповідач не виконав своєї частини угоди про надання погодження на будівництво взамін на збільшення за рахунок їхньої прибудови А-І його ідеальної частки, жодної землі або грошей вони йому дарувати не хотіли. Тому у 2015 році відповідач звернувся до суду, щоб отримати рішення за їхньою спиною, яке було ними скасоване та оскаржується ним тепер у Вищому суді з розгляду цивільних і кримінальних справ, щоб під загрозою знесення новобудови отримати від них землю, гроші або половину нового будинку. Оскільки їхнє майно в натурі не розподілене, утеплення будинку без їхнього погодження не могло мати місця. У постанові ВС від 3.04.2013 у справі №6-12цс13 зроблено висновок: «Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі». При розгляді справ про визнання права власності на будинок доведенню підлягають: домовленість про створення спільної власності, ступінь участі кожної зі сторін працею і коштами у зведенні будови. Слід мати на увазі, що сам по собі факт сприяння забудовнику з боку членів його сім'ї або родичів в будівництві будинку не може бути підставою для задоволення їхніх претензій до забудовника про визнання права власності на частину будинку. Такий позов може бути задоволений судом лише в тих випадках, коли між цими особами та забудовником була домовленість про створення спільної власності на житловий будинок і саме в цих цілях вони вкладали свою працю і кошти в будівництво житлового будинку. Вказують, що жодної домовленості про створення спільного майна між ними з відповідачем не мало місця, вони будували не прибудову, а першу чергу нового будинку для своєї родини. Виходячи зі змісту загальних засад регулювання права власності, що встановлені ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Норми ст. ст. 317, 319 ЦК України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Однак, в ч.1 ст. 358 ЦК України зазначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, що також знайшло своє відображення і в ч.1 ст. 88 ЗК України, відповідно до якої володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Таким чином, з моменту набуття позивачем та відповідачем права спільної часткової власності на житловий будинок та земельну ділянку, сторони мають право лише за взаємною згодою володіти та користуються спільним майном, і за жодних правових підстав не мають права вчиняти дій, які б не були узгоджені обома співвласниками. Тому, актами цивільного законодавства України надано право співвласникам на поділ та виділ майна, що є у їх спільній частковій власності, зокрема, у відповідності до ч.І та ч.2 ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Як випливає з технічного паспорту житлового будинку, його конструктивні елементи збудовані таким чином, що кожна із сторін має відокремлену частину будинку з самостійним входом, тобто ізольовані квартири. Крім того, окремий вихід має і третя квартира, яку вони будували для своєї сімї і яку в даний час необхідно поділити. Зазначають, що прибудову А-І житловий будинок № 80, що знаходиться по вул. Горького (Іллілєнка) у м. Черкаси необхідно поділити таким чином, щоб позивачу та відповідачу було виділено у власність відокремлену частину прибудови, яка б відповідала розміру їх частки у праві спільної часткової власності. В тому випадку, якщо відповідно до ідеальної частки кожного із співвласника поділити у натурі прибудову є не можливим, але при цьому виділ технічно допустимий з відхиленням від розміру часток кожного співвласника, поділ може бути здійснений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась. А тому, просять суд збільшити їхню частку у житловому будинку № 80 по вул. Горького «Іллєнка) у м. Черкаси до 75/400; поділити житловий будинок № 80 по вул. Горького «Іллєнка) у м. Черкаси в натурі між співвласниками і виділити [PERSON] та [PERSON] у власність приміщення 1-5,1-6, 1-7, 2-1, 2-2, 2-3, 2-4, визнавши за ними право приватної власності на них. Позивач [PERSON] в судовому засіданні первинний позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. Просив в зустрічному позові в зв»язку зі спливом строку позовної давності відмовити [PERSON] і [PERSON] в позові в частині зміни ідеальних часток. Просив суд залишити без змін частки спільної часткової власності,встановлені Наказом №235-08 від 18.05.2012 року Департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради та визнати право власності на приміщення будинку А-1,прибудови А1-1 і а2 домоволодіння 80 по вул. Юрія Іллєнка, в м.Черкаси, на житлові і допоміжні кімнати будинку А-1(літери 1-1,1-2,1-3,1-4) та прибудови А1 -1 (літери 1-5,1-6,1-7) за [PERSON] Тимофієвичем,право спільної сумісної власності на житлові і допоміжні кімнати будинку А-1(літери 2-1,2-2,2-3) та прибудови а2 (літера 2-4) за [PERSON] та [PERSON]. Також підтримав письмові пояснення пояснення (том.№1 арк. спр.156-159),(том.№2 арк.спр.121-127), заперечення ( том.1 арк137-144, том№2 арк.спр.38-41, том.№2 арк.спр.101-102). Представник [PERSON] адвокат [PERSON] в судовому засіданні просив встановити земельний сервітут постійно та підтримав заяву про застосування строків позовної давності до зустрічної позовної заяви( том 101-102). [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні уточнили позовні вимоги. (том.№1 арк.пр.225), просять збільшити їхню частку у житловому будинку №80 по вул. Горького (Іллєнка) у м. Черкаси до 75/100, поділити житловий будинок №80 по вул. Горького (Іллєнка) у м.Черкаси в натурі між власниками і виділити [PERSON] та [PERSON] у власність приміщення 1-5,1-6,1-7,2-1,2-2,2-3,2-4, визнавши за ними право приватної власності на них. В частині встановлення земельного сервітуту постійно заперечували в повному обсязі, оскільки утеплення частини будинку носить тимчасовий характер,перевірка показників лічильників газу 1 раз в місяць ,крім того потреби щодо обслуговування лічильника газу. Також, ними замовлено та оплачено проект про перенос лічильника безпосередньо до помешкання позивача,з яким позивач не погоджується. Представник [PERSON] та [PERSON] за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні в позові [PERSON] просила відмовити та зустрічний просила задовольнити. В судовому засіданні перед судовими дебатами просила взяти до уваги дослідження експерта про зміну частки відповідачів у житловому будинку №80 по вул. Горького (Іллєнка) у м.Черкаси до 73/100. Суд, заслухавши думку учасників процесу, пояснення свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] , [PERSON], [PERSON], [PERSON],[PERSON] вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного. Як передбачено ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК). Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч.2, 3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 59 ЦПК України). Як вбачається з довідки КП «ЧООБТІ», свідоцтва\~про право власності на нерухоме майно та витягу про державну реєстрацію , домоволодіння №80 по вулиці Горького в м. Черкаси належить на праві власності [PERSON] в частці 16/25 ,[PERSON] в частці 9/50, [PERSON] в частці 9/50. Відповідно до частини 1 статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка за адресою м.Черкаси вулиця Горького 80 перебуває в спільній частковій власності [PERSON] та [PERSON] . Частиною\~1 статті 358 ЦК України встановлено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. 6 квітня 2012 року [PERSON] надав згоду [PERSON] та не заперечував проти будівництва останньою житлового будинку та гаражу за адресою м. Черкаси вул. Горького 80. 11 червня 2012 року [PERSON] , [PERSON] подарували [PERSON], [PERSON] в рівних частках кожному 9/25 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в місті Черкаси вулиця Горького 80. 11 червня 2012 року [PERSON] , [PERSON] подарували [PERSON], [PERSON] в рівних частках кожному земельну ділянку площею 0.0527 га, що знаходиться в місті Черкаси вулиця Горького 80. Відповідно до п.1ч.2ст.11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Таким чином до відповідача від [PERSON] перейшли всі права щодо предмету договору дарування які мала до укладення вказаного договору [PERSON], хоч в подальшому заявами від 21 вересня 2012 року [PERSON] повідомив співвласників [PERSON] та [PERSON] про не надання згоди на будівництво нового житлового будинку за адресою м. Черкаси вул. Горького 80. Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку від 5 квітня 2011 року [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0.0317 га за адресою м. Черкаси вул. Горького 80. На ділянці розташована його частина будинку, двір, сарай та інші господарські будівлі. До складу його частини будинку (квартира 1) входить прибудова А'-І, яку він збудував та ввів в законну експлуатацію, про що свідчить копія декларації № 4К18212026901 від 21.02.2012 р.. Нотаріально завірена згода на будівництво прибудові А'-І попередніх співвласників домоволодіння № 80 по вул.. Горького (Іллєнка) [PERSON] і [PERSON] Згідно з розрахунків часток спільної часткової власності, які робило комунальне підприємство «Черкаське обласне обєдаане бюро технічної інвентаризації» (ЧООБТІ) і на підставі висновків якого [PERSON] отримав свідоцтво про право власності на його частку спільного майна. Прибудова А'-І, на підставі декларації про готовність обєкта до експлуатації № ЧК 18212026901 від 21 лютого 2012 року, а також житлові і допоміжні приміщення будинку А-1 ввійшли до його частини будинку, яка визначена в технічному паспорті на домоволодіння № 80 по вулиці Горького (Іллєнка), як квартира 1. На підставі декларації' № 18212026902 від 21.02.2012 р., а саме реконструкції житлового будинку А-1 з прибудовою а2, стали власністю його батька [PERSON] та сестри [PERSON] і визначені в технічному паспорті як квартира 2. Спільна межа їхніх земельних ділянок проходить через стіни будинку А-1, при чому приміщення його частини будинку знаходяться на його земельній ділянці, а їхні приміщення (співвласників) на їхній земельній ділянці. Межа земельної ділянки [PERSON] (кадастровий номер № 711036400:02:010:0071) проходить по зовнішньому контуру цоколя прибудови А'-1 і його частини будника А-1. На початку вересня 2016 року позивач прийняв рішення про утеплення стін його частини будинку і хотів почати з утеплення прибудови А'-І, але співвласники домоволодіння № 80 по вул.. Горького (Іллєнка) [PERSON] та [PERSON] не дають змоги йому утеплити частину будинку та можливості перевірки показників лічильника газу. Частина 2 ст. 152 ЗК України передбачає, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь - яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володінні ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Правилами\~ст. 401 ЦК України\~визначено поняття користування чужим майном право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Статтею 402 ЦК України\~передбачено, що сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Відповідно до\~ст. 404 Цивільного кодексу України\~право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації, тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту. Згідно зі\~ст. 98 Земельного кодексу України\~право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений. Отже, вимагати встановлення земельного сервітуту може власник або землекористувач земельної ділянки, способом найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений. Згідно п. 22-2\~Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ № 7 від 16.04.2004\~передбачено, що вирішуючи спори про встановлення сервітуту, суд має враховувати, що земельний сервітут встановлюється відносно певного об'єкта і не залежить від власників цих об'єктів, оскільки його дія зберігається у разі переходу прав на земельну ділянку, щодо якої його встановлено, до іншої особи (частина перша\~статті 401 ЦК, частина перша\~статті 101 ЗК), а при встановленні особистого сервітуту права закріплюються за певною особою і він припиняється внаслідок її смерті (частина друга статті\~401, пункт 6 частини першої статті\~406 ЦК). Аналізуючи в сукупності наведені обставини, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні первісних заявлених вимог з огляду на наступні обставини. \~Позивач просить встановити постійний безоплатний\~земельний сервітут у вигляді на частину земельної ділянки ,що належить [PERSON] та [PERSON] для проведення ремонтних робіт (утеплення) частини будинку №80 по вул..Ю.Іллєнка згідно літер А-1 і прибудова А'-І, ,а також для зняття щомісячних показників лічильника газу. Але , суд вважає ,що позивачем не доведено, що без обтяження земельних ділянок відповідачів земельним сервітутом у позивача відсутня інша можливість проходу проведення ремонтних робіт (утеплення) частини будинку №80, оскільки відповідачі не заперечують, щоб відповідач в разі необхідності утеплив свою частину будинку і вони йому таку можливісь нададуть. Відповідно до постанови Національної комісії регулювання електроенергетики України «Про затвердження Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з розподілу природного і нафтового газу №12 від 13 січня 2010 року ВАТ по газопостачанню та газифікації «Черкасигаз» є газопостачальним підприємством ,що як суб»єкт господарювання здійснює постачання природного газу на підставі відповідної ліцензії безпосередньо споживачам газу згідно з укладеними договорами, відповідно Правилам надання населенню послуг з газопостачання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.1999 року №2246 ,з наступними змінами та доповненнями та Правилам безпеки газопостачання України ,затверджених наказом Держнаглядохоронпраці від 01.10.1997 року №254,зареєстрованих Міністерством юстиції 15.05.1998 року №318/2758 Відповідно до листа ПАТ «По газопостачанню та газифікації «Черкасигаз» від 19.05.2017 року №1044/42 ,який надійшов на адресу суду ,в якому зазначено ,що в своїй діяльності товариство керується вимогами чинних законодавчих та нормативних документів ,що регулюють сферу газопостачання та газоспоживання.Згідно Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» відпуск природного газу споживачам здійснюється за умови наявності вузла обліку природного газу. Відповідно п.6108 ДБН В.2.5-20-2001»Газопостачання» кожний споживач газу повинен бути забезпечений єдиним,комерційним вузлом обліку кількості газу,передбаченим проектом. Як вбачається з матеріалів справи встановлення побутового лічильника газу в [ADDRESS] було виконано на підставі звернення замовника [PERSON] згідно робочого проекту на реконструкцію системи газопостачання(заміну існуючого газового обладнання).Але як встановлено в судовому засіданні ,щодо позовних вимог позивача,щодо потреби обслуговування лічильника газу,відповідачами замовлено та оплачено проект про перенос лічильника газу безпоседеньо до помешкання [PERSON]Т.(арк...стр.112-120 том.) Позивач з даним робочим проектом ПАТ «По газопостачанню та газифікації «Черкасигаз» не погоджується оскільки він виготовлений без згоди позивача. Виходячи з того, що під сервітут виділені земельні ділянки, які належать відповідачам на праві власності та праві користування, та з яких вони мають право отримувати доходи від їх використання, як своєї власності, нести витрати щодо сплати земельного податку, утримання прибудинкової території, тощо, (і в частині тієї площі, на якій встановлено земельний сервітут), в зв»язку з чим встановлення безоплатного земельного сервітуту неможливе, оскільки ч. 3 ст. 101 ЗК України передбачено право власника чи землекористувача земельної ділянки, щодо якої встановлено сервітут, вимагати від осіб, в інтересах яких встановлено земельний сервітут, плату за його встановлення, якщо інше не передбачено законом Таким чином, суд, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази приходить до висновку про відмову у задоволенні позову у зв'язку з необгрунтованістю позовних вимог позивача щодо встановлення постійного безоплатного земельного сервітутуту та позивачем не надано належних та допустимих доказів в обґрунтування заявлених вимог, а тому відсутні підстави для задоволення позову [PERSON] Відповідно до ч.І\~,\~ч.2 ст.\~357 ЦК\~України\~частки у праві спільної часткової\~власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено домовленістю\~співвласників або законом. Якщо розмір часток у праві спільної часткової власності\~не встановлений задомовленістю співвласників або законом, він визначається з\~урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання майна. Згідно з ч.3 ст.\~357 ЦК\~України\~співвласник має право на відповідне збільшення\~своєї частки у праві спільної часткової власності якщо поліпшення спільного майна які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою співвласників з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. Між сторонами існує спір щодо порядку користування домоволодінням. Стаття 321 ЦК України\~закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений\~ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1\~ст. 356 ЦК України\~як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі. Відповідно до\~ст. 358 ЦК України\~право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ч. 1\~ст. 364 ЦК України\~співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2\~ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання (ч. 2\~ст. 364 ЦК України). Таким чином, у разі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається. У ч. 2\~ст. 364 ЦК України\~передбачено, що виділ в натурі частини неподільної речі є юридично неможливим. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (ч. 2\~ст. 183 ЦК України). Річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення, є подільною (ч. 1 ст. 183). Прибудова А1-1 житловий будинок №80 ,що знаходиться по вул.Горького(Іллєнка) у м.Черкаси необхідно на думку суду поділити таким чином,щоб позивачу та відповідачам було виділено у власність відокремлену частину прибудови,яка відповідала розміру їх частки у праві спільної часткової власності. В такому випадку ,якщо відповідно до ідеальної частки кожного із співвласника поділити у натурі прибудову є не можливим,але при цьому виділ технічно допустимий з відхиленням від розміру часток кожного співвласника,поділ може бути здійснений зі зміною ідеальних часток і присудження грошової компенсації учаснику спільної власності,частка якого зменшилась. Як встановлено в судовому засіданні та стверджують відповідачі ,що [PERSON] користується частиною будинку, що безпідставно перевищує його частку. Спірне майно відповідачів, що позначено у технічному паспорті на будинок,складається з приміщення 1-6,1-7 площа 1,0кв.м +3,9 кв.м.; приміщення 1-5 площею 10,8кв.м..Також, [PERSON] перешкоджає доступу в прибудову А1-1 відповідачів,хоча умов за якими отримав право користування прибудовую не виконав. [PERSON] та [PERSON] фактично користуються частиною житлового будинку літ А-1(приміщення 2-1,2-2,2-3,2-4),а [PERSON]- частиною житлового будинку літ.А-1(приміщення 1-1,1-2,1-3,1-4,1-5,1-6,1-7). Згідно із\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Тому позов про визнання права власності на приміщення будинку А-1,прибудови А1-1 і а2 домоволодіння 80 по вул. Юрія Іллєнка в м.Черкаси право приватної власності на житлові і допоміжні кімнати будинку А-1(літери 1-1,1-2,1-3,1-4) та прибудови А1 -1(літери 1-5,1-6,1-7) за [PERSON] Тимофієвичем позивачем не були заявлені,суд розглядає позов в межах заявлених позовних вимог ,тому позов в цій частині підлягає повній відмові. Підлягає до задоволення позов відповідачів в частині визнання права спільної сумісної власності на житлові і допоміжнв кімнати будинку А-1(літери 2-1,2-2,2-3) та прибудови а2(літера 2-4) за [PERSON] та [PERSON] та в цій частині з позовними вимогами відповідача погоджується позивач [PERSON], тому вони підлягають до задоволення,в іншій частині позовних вимог не доведеними. Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст.\~183,\~358,\~364,\~379,\~380,\~382 ЦК України\~слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток жилих будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55. Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 цієї Інструкції поділ об'єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об'єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об'єкту поштової адреси. Пунктом 2.3 глави 2 Інструкції передбачено, що не підлягають поділу об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об'єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону. (Правова позиція Верховного Суду України, викладена в постанові від 30 вересня 2015 року у справі N 6-286цс15). Відповідно до п. 17\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду»\~висновок експертизи може бути доказом у справі лише в тому разі, коли експертиза була проведена на підставі ухвали суду відповідними судово-експертними установами. Як експерт може залучатися особа, яка відповідає вимогам, установленим\~Законом України «Про судову експертизу», і внесена до Державного реєстру атестованих судових експертів. У разі, коли висновок експертизи наданий стороною як додаток до позовної заяви, тобто проведений відповідною експертною установою за її клопотанням чи клопотанням її представника, то такий висновок може розцінюватися лише як письмовий доказ, який підлягає дослідженню в судовому засіданні та відповідній оцінці. Якщо стосовно цього письмового доказу в судовому засіданні виникнуть сумніви, то, виходячи з характеру матеріально-правового спору та залежно від того, яке значення має наявність у справі такої експертизи, суд повинен роз'яснити особам, які беруть участь у справі, про їх право заявити клопотання про її призначення. Перед судовими дебатами відповідачами було надано дослідження експерта ,яке було не прийнято судом як доказ,з врахуванням ст.58 ЦПК України та не дає суду змінювати частку з 75/100 на 73/100 у запропонований відповідачам спосіб. Відповідно до ч. 1\~ст. 143 ЦПК України, для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.Однак, такої заяви про призначення експертизи позивачем в судовому засіданні подано не було, хоча судом, з урахуванням вимог\~ст. 10 ЦПК України, таке право було роз'яснено. Крім цього, у силу положень статей\~21,\~24,\~41 Конституції України, статей\~319,\~358 ЦК України\~всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. За таких обставин, суд приходить до висновку, що зустрічний позов підлягає до часткового задоволення. На підставі ст. ст. 16, 317, 319, 328, 356, 357,358,364,367,401,402, ЦК України, ст.ст.98,99 ,100,152,Земельного кодексу ,

Outcome: partial