Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

09.01.2014 року позивач звернувся до суду з позовом в якому просить суд стягнути з ПАТ «НВО «Більшовик» на його користь компенсацію за затримку виплати заробітної плати та компенсацію завданої моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 26.09.2013 року його було звільнено з посади заступника начальника цеху ПАТ «НВО «Більшовик» згідно зі статтею п.1 ст. 40 Кодексу законів про працю України. Зазначає, що на момент звільнення з позивачем не було проведено повний розрахунок по виплаті заробітної плати та інших компенсаційних виплат, належних йому відповідно до чинного законодавства України. В зв'язку з порушенням відповідачем вимог ст.116 КЗпП України, відсутності проведення з ним розрахунку при звільненні в день звільнення, в порядку ст.117 КЗпП України просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26.09.2013 по 13.12.2013 р. Також, посилаючись на ст. 237-1 КЗпП України позивач просив стягнути з відповідача 5000,00 грн. моральної шкоди. В судовому засіданні позивач позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з"явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд до відома не поставив. Згідно ст. 224 Цивільного Процесуального Кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомленні ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд, вислухавши думку позивача, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 26.09.2013 року позивача [PERSON] наказом № 433/к було звільнено з посади заступника начальника цеху № 6 ПАТ «НВО «Більшовик» згідно зі статтею п.1 ст. 40 Кодексу законів про працю України (а.с.5). Встановлено, що в день звільнення виплату належних позивачу сум відповідачем не було здійснено. Згідно матеріалів справи вбачається, що виплата належних сум при звільненні позивачу здійснено відповідачем лише 13.12.2013 року. Ст.116 цього Кодексу встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо в день звільнення працівник не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. З точки зору закону заходи, встановлені ст.117 КЗпП України, є відповідальністю роботодавця перед працівником в разі несвоєчасного розрахунку при звільненні. Суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення середнього заробітку за час затримки в розрахунку при звільненні підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 розрахунок розміру середньої заробітної плати проводиться виходячи з розміру заробітної плати за останніх два місяці роботи. Відповідно до абзацу першого пункту 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 p. N 100 при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються: б) одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо); л) компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати. Як вбачається з матеріалів справи, розмір компенсації за затримку в розрахунку при звільнення становить 9 056,30 грн. Зокрема, згідно копії особового рахунку долученого до матеріалів справи, вбачається, що посадовий оклад [PERSON] становить 3 458,00 грн. Середньоденна заробітна плата позивача за один день роботи становить 164,66 грн., виходячи з наступного розрахунку: 3458,00 грн. (заробітна плата за серпень) + 1976,00 грн. (заробітна плата за вересень) / 33 (кількість відпрацьованих днів за серпень та вересень) = 164,66 грн. Отже, 164,66 грн. х 55 роб. днів (з 26.09.2013 року по 13.12.2013 року) = 9 056,30 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача в порядку ст. 117 КЗпП України підлягає стягненню середній заробіток за затримку в розрахунку при звільненні в розмірі 9 056,30 грн. Відповідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно положень п. 5. Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Виходячи з вищевикладеного, суд вбачає підстави для задоволення позовних вимог Позивача про відшкодування моральної шкоди, а тому з урахуванням перенесених моральних страждань та обставин справи, суд вважає за можливе стягнути на користь Позивача 500,00 грн. у відшкодування моральної шкоди. Також, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, враховуючи те, що позивача відповідно до п.1 ч.1 ст.5 ЗУ "Про судовий збір" звільнено від сплати судового збору, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial