Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-08 00:00:00

18.10.2017 року [PERSON] звернулась до Дружківського міського суду з позовом до [PERSON] про визнання втратившими права на користування житловим приміщенням, свої позовні вимоги обґрунтували тим, що їй на праві власності належить квартира за адресою: [ADDRESS]. В даному будинку крім неї також зареєстрована [PERSON] Відповідач у квартирі не мешкає, комунальні послуги не сплачує, господарством не займається. В квартирі немає її речей, але добровільно знятись з реєстрації відповідач не бажає. Просить захистити її право на власність та зняти з реєстрації відповідача [PERSON] В судове засідання позивач не з"явилась, надала до суду заяву, в якій підтримала свої позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи її було повідомлено належним чином, надала заяву з клопотанням розгляд справи у її відсутність. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.. 224 ЦПК України. З огляду на це, відповідно до вимог ст.197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Квартира, яка розташована за адресою: вул. П.Комуни, 75-72 у м. Дружківка Донецької області належить на праві власності [PERSON], що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 06 листопада 2000 року, посвідченим приватним нотаріусом Дружківського міского нотаріального округу [PERSON] номер в реєстрі 6030 та зареєстрований 20.11.2000 року Дружківським БТІ в книзі №14 за номером 2478 (а.с.4) . Згідно зі ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до положень ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і при домової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] зареєстрована у спірному будинку за адресою: [ADDRESS] з 18 листопада 2014 року, що підтверджується інформацією, наданою виконавчим комітетом Дружківської міської ради (а.с.20). Відповідно до частини 3 ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє членів сім'ї права користування займаним приміщенням. Як пояснила позивач [PERSON], відповідачка є її донькою, вона зареєстрована у квартирі, яка на праві власності належить їй, але відповідач не мешкає у квартирі позивача з квітня 2014 року. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Звертаючись до суду з позовом 18.10.2017 року [PERSON] просила визнати відповідачку [PERSON], такою, що втратила право користування житлом, посилаючись на те, що [PERSON] не проживає у спірній квартирі з квітня 2014 року, тобто понад 3 роки. Виходячи із змісту частин 1 ст. 182, частини 3 ст. 640 ЦК України право власності на спірну квартиру у позивача [PERSON] виникло з моменту державної реєстрації з 20.11.2000 року. Тобто на час звернення власника будинку до суду (18.10.2017 року) з позовом про визнання [PERSON], такою, що втратила право користування жилим приміщенням в спірному будинку, минуло шістнадцять років. З зазначеного в позові моменту [PERSON] в спірному житловому приміщенні відсутня понад три роки, а тому є усі правові підстави для визнання її, такою, що на час звернення позивача до суду втратила право користування жилим приміщенням на підставі частини 2 ст. 405 ЦК України. Оскільки відповідачка не мешкає у квартирі [ADDRESS], не сплачує комунальних платежів, не веде ніяких господарських робіт, не має права власності на частину вказаної квартири, позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved