Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-15 00:00:00

В жовтні 2015 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що відповідач є батьком її неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], яка перебуває на її утриманні. Відповідач ухиляється від сплати встановленого рішенням суду коштів на утримання дитини внаслідок чого заборгував протягом 2014-2015 р.р. по аліментах відповідно до довідки-розрахунку в/п №1138-В-1 ВДВС Новоселицького РУЮ від 05.06.2015 р. грошову суму розміром - 13620 грн., не цікавиться вихованням та утриманням доньки. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила позбавити відповідача батьківських прав щодо своєї доньки. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач позов не визнав та пояснив суду, що не бажає втратити батьківський зв'язок із своєю рідною донькою. Крім того пояснив, що періодично сплачував аліменти, однак у зв'язку з тим, що він з 2014 року хворіє він не мав коштів щоб їх сплатити, запевнив суд, що надалі буде сплачувати аліменти. Вважає заявлені вимоги надуманими та безпідставними, тому просив відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи орган опіки та піклування Новоселицької районної державної адміністрації Чернівецької області позов підтримала та вказала, що відповідач не цікавиться життям, здоров'ям, не виявляє бажання спілкуватися з дитиною та не сплачує аліменти. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона мама відповідача та те, що з 2007 року її син проживає окремо від позивача та доньки. Неповнолітній свідок [PERSON] яка була допитана й присутності матері в судовому засіданні пояснила, що вона свого біологічного батька не знає, він її не відвідував ні дома ні в школі, жодним чином не намагався налагодити з нею відносини, вважає його чужою людиною. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач є батьком неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про її народження серія [NUMBER] від 23 лютого 2000 року. 29 жовтня 2007 року шлюб між сторонами розірваний, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу [NUMBER] та дитина перебуває на утриманні позивача. Відповідно до довідки-розрахунку в/п №1138-В-1 ВДВС Новоселицького РУЮ від 05.06.2015 р. за відповідачем існує заборгованість в сумі - 13620 грн. Так, згідно шостого принципу декларації ООН прав дитини від 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Статтею дев'ятою Конвенції ООН про права дитини 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно правовим положенням, викладених у третьому розділі Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Відповідно до ст. 164 СК України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав у тому разі, коли вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. З роз'яснень Пленуму Верховного Суду України викладених в п.п. 15, 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" встановлено, що розглядаючи справи даної категорії, судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи та характеру ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Досліджуваними судом доказами встановлено, що відповідач хоча і проживає роздільно від доньки [PERSON], однак періодично сплачував аліменти на її утримання. Приймаючи до уваги, що відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає недоведеними посилання позивачки на факти умисного неналежного виконання відповідачем своїх батьківських обов'язків. Беззаперечні докази винної поведінки та свідомого нехтування своїми обов'язками відповідачем, які б свідчили про ухилення ним від виховання своєї дитини і як наслідок необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав, у матеріалах справи відсутні. Приймаючи до уваги, що судом не встановлено фактів умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, вчинення ним будь-якого негативного психологічного тиску на свою дитину, спричинення їй будь-якої моральної чи фізичної шкоди, то суд не знаходить достатніх підстав, передбачених ст. 164 СК України для позбавлення його батьківських прав, у зв'язку із чим у задоволенні даних позовних вимог слід відмовити. Одночасно, враховуючи існуючи заборгованість по аліментах, його необхідно попередити про зміну ставлення щодо виховання та матеріального утримання дитини. На підставі декларації ООН прав дитини від 20 листопада 1959 року, Конвенції ООН про права дитини 1989 року, ст.ст. 11-14 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 164, 166, 185 СК України,

Outcome: dismissed