Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-15 00:00:00

27 листопада 2013 року [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення боргу в сумі 6800 дол. США, посилаючись на те, що відповідно до договору позики, укладеного між сторонами 17 листопада 2009 року, [PERSON] надав [PERSON] 6800 доларів США, які відповідач зобов'язався повернути частинами, а саме: 1800 доларів США до 17 травня 2010 року , 5000 доларів США - до 17 листопада 2010 року, що підтверджено оригіналом розписки. Оскільки відповідачем у строки, обумовлені сторонами, зобов"язання з повернення коштів виконано не було, просив задовольнити його вимоги. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 травня 2014 року позовні вимоги було задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість в сумі 6800 доларів США, що на час вирішення справи за офіційним курсом НБУ еквівалентно 77493 грн 55 коп., та розподілено судові витрати. В апеляційній скарзі [PERSON] просив скасувати рішення суду та відмовити в задоволенні позовних вимог, стверджуючи про те, що позивачем було пропущено строк позовної давності при зверненні до суду з позовом і питання про його поновлення , в порядку передбаченому законом, не ставилось. Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд знаходить, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - скасуванню, з ухваленням апеляційним судом нового рішення, виходячи з наступного. Постановивши рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості за договором позики в сумі 6800 доларів США , суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами укладено договір позики вказаної суми коштів, однак у термін , передбачений умовами означеного договору, відповідачем не було виконано зобов"язання з повернення грошових коштів, що й стало підставою для задоволення позову. Одночасно суд прийшов до висновку про те, що позивач не пропустив строк позовної давності, оскільки в період перебігу вказаного строку звернувся з аналогічним позовом до Новозаводського районного суду м. Чернігова за захистом свого права і незважаючи на те, що ухвалою судді наведеного суду від 25 листопада 2013 року позовну заяву [PERSON] було повернуто для звернення до належного суду , за місцем реєстрації проживання відповідача, перебіг строку позовної давності було перервано на підставі положень ч.2, 3 ст.264 ЦК України. З таким висновком суду першої інстанції не може погодитись апеляційний суд, оскільки він не ґрунтується на фактичних обставинах справи та нормах матеріального права. З матеріалів справи встановлено, що відповідно до договору позики, укладеного між сторонами 17 листопада 2009 року, [PERSON] надав [PERSON] 6800 доларів США, які відповідач зобов'язався повернути частинами, а саме: 1800 доларів США до 17 травня 2010 року , 5000 доларів США - до 17 листопада 2010 року, що підтверджено оригіналом розписки ( а.с. 40). У строки, обумовлені сторонами в зазначеному договорі, відповідачем зобов"язання з повернення коштів виконано не було всупереч умовам договору та приписам ст. 526, 1049 ЦК України. Звернувшись з даним позовом до суду лише 27 листопада 2013 року , позивач пропустив строк загальної позовної давності тривалістю у три роки, встановлений ст. 257 ЦК України , оскільки відносно повернення суми 1800 доларів США він закінчився 16 травня 2013 року, а відносно суми - 5000 доларів США - відповідно 16 листопада 2013 року. Враховуючи наведені обставини , посилання суду першої інстанції на те, що строк позовної давності не є пропущеним не відповідає фактичним обставинам справи та нормам матеріального права. Твердження суду першої інстанції про те, що перебіг строку позовної давності було перервано на підставі положень ч.2, 3 ст.264 ЦК України, оскільки протягом строку позовної давності позивач звернувся з аналогічним позовом до Новозаводського районного суду м. Чернігова за захистом свого права, свідчить про неправильне застосування норм матеріального права, оскільки за змістом ч.2, 3 ст. 264 ЦК України переривання перебігу позовної давності шляхом пред"явлення позову може мати місце лише у разі звернення до суду , здійсненого з додержанням вимог процесуального закону. Враховуючи ту обставину, що таке звернення до Новозаводського районного суду м. Чернігова було здійснено позивачем з порушенням вимог процесуального закону, ухвалою судді наведеного суду від 25 листопада 2013 року позовну заяву [PERSON] було повернуто для звернення до належного суду , за місцем реєстрації проживання відповідача. Таким чином, переривання перебігу позовної давності у даному випадку не відбулось. Однак, зважаючи на те, що звернення позивача 07 листопада 2013 року до Новозаводського районного суду м. Чернігова з аналогічним позовом було зумовлено тим, що в розписці відповідачем було зазначено місце реєстрації проживання на території Новозаводського району м. Чернігова, яке останнім в подальшому було змінено, про що не міг знати позивач, апеляційний суд знаходить , що вказана обставина є підставою для поновлення позивачеві строку позовної давності відносно звернення з вимогою про стягнення 5000 доларів США відповідно до поданої ним суду першої інстанції заяви ( а.с. 37, 38) та ч.5 ст.267 ЦК України. Оскільки поновлення строку позовної давності є підставою для захисту порушеного права, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню борг у сумі 5000 ( п'ять тисяч ) доларів США, відповідно до валюти договору, встановленої сторонами договору позики. Відносно вимоги про стягнення з відповідача 1800 доларів США , строк позовної давності сплинув 16 травня 2013 року, і поважних причин, які зумовили звернення позивача до суду з вимогою про захист порушеного права лише в листопаді 2013 року, та стали б підставами для поновлення пропущеного строку, [PERSON] наведено не було. За таких обставин, враховуючи заяву [PERSON] про застосування позовної давності відносно заявлених позовних вимог, яка мається у справі на аркушах 29, 30, та виходячи з положень ч.3, 4 ст. 276 ЦК України , позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення частини позики в сумі 1800 доларів США задоволенню не підлягають. Згідно до приписів ст. 84, 88 ЦПК України, ст. 1 Закону України „ Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" розподілу між сторонами підлягають судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial