Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-04 00:00:00

05.05.2018 року до суду звернулася позивач із позовною заявою про позбавлення батьківських прав вказуючи, що вона має сина - [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Вона займається забезпеченням дитини харчуванням, медичним доглядом, лікуванням. Відповідач є батьком дитини та з часу розлучення, тобто з 2006 року ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню сина, не цікавиться його долею , не турбується про стан здоров'я, фізичний та моральний розвиток, не підтримує будь-якого зв'язку з дитиною. Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради надала висновок та вважає що [PERSON] не виконує свої батьківські обов'язки і тому його доцільно позбавити батьківських прав. Позивач, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві та на ст.ст. 150,151,164-166 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 4, 174-177, 184 ЦПК України, просить суд позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], уродженця с.Логвин Володарського району Київської області, РНОКПП [NUMBER], місце проживання: [ADDRESS]. Стягнути з відповідача судові витрати. 16.05.2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 15.06.2018 року на 10 годину. За клопотанням відповідача підготовче судове засідання було відкладено на 30.07.2018 року. 30.07.2018 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказав, що з позовними вимогами він не погоджується в повному обсязі та просить в позові відмовити, в силу його необґрунтованості та безпідставності. У підготовчому судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені у позові. Відповідач та його представник заперечували проти позовних вимог. За результатами проведення підготовчого судового засідання , суд прийшов до висновку , що наявні всі підстави для закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 17.09.2018 року на 10 год. 10.08.2018 року від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив, яким вона просила не брати до уваги вказаний відзив та задоволити її позовні вимоги. 17.09.2018 року розгляд справи було відкладено за клопотанням представника відповідача на 01.10.2018 року на 14:00 год. Про що повідомлено всіх учасників судового розгляду. У судовому засіданні представник позивача та позивач підтримали позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, просили суд позов задовольнити. В судовому засіданні оголошено перерву до 05.10.2018 року на 09:00 год. Представник відповідача та відповідач [PERSON] в судове засідання 05.10.2018 року не з'явилися, належним чином повідомлені про місце та час розгляду справи. До суду надійшли заяви відповідача та представника відповідача, якими вони просять продовжувати розгляд справи за їх відсутності. Відповідач повідомляє суд, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно сина - [PERSON], [INFO] ( а.с.128,129). Представник третьої особи на стороні позивача без самостійних вимог: служби у справах дітей Білоцерківської міської ради в судове засідання не з'явився. На адресу суду надійшов лист, яким представник третьої особи на стороні позивача без самостійних вимог, просить суд розгляд справи проводити за їх відсутності, при цьому зазначив, що проти позову не заперечує та підтримує висновок служби у справах дітей ( а.с. 70-71 ). Суд визнав наявних у справі матеріалів достатніми для встановлення прав та взаємовідносин сторін. Суд, ознайомившись із позовною заявою розглянувши матеріали справи, з відзивом та відповіддю на відзив, заслухавши позивача, представника позивача, відповідача та представника відповідача взявши до уваги позицію служби у справах дітей Білоцерківської міської ради дослідивши письмові докази, висновком про доцільність позбавлення батьківських прав, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи із наступного. По справі встановлено, що 16.08.2006 року було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 752 ( а.с.17). За час спільного проживання у родині народився син - [PERSON], [INFO] ( а.с.10). Максим після розірвання шлюбу залишився проживати разом з матір'ю - позивачем у справі [PERSON], яка займається його доглядом та вихованням ( а.с. 52-53). З 01.09.2007 по 08.06.2016 року [PERSON] навчався в Білоцерківській ЗОШ І-ІІІ ступенів № 3 ім. Т.Г. Шевченка Білоцерківської міської ради Київської області (а.с.14). Починаючи з 01.09.2016 року він навчається в ДПТНЗ « Білоцерківський професійний ліцей» ( а.с.15). Позивач у позові та в судовому засіданні стверджує, що батько хлопчика за час навчання дитини на батьківські збори не приходив та навчанням дитини не цікавився, зазначена обставина підтверджується довідкою навчального закладу (а.с.14,15) та письмовою заявою самої дитини ( а.с.16). Із висновку виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 19.04.2018 року № 1422/01-07 «Про позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно його неповнолітнього сина [PERSON]» вбачається, що відповідач не виконує свого батьківського обов'язку по відношенню до своєї дитини, самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, не цікавиться долею дитини, його розвитком та вихованням та вважає за доцільне позбавити його батьківських прав. Відповідач 02.10.2018 року подав до суду заяву проте, що він не заперечує проти позовних вимог про позбавлення його батьківських прав ( а.с. 128). Встановлені та зазначені вище обставини свідчить про невиконання відповідачем обов'язків по утриманню своєї дитини протягом тривалого часу та вказують на байдуже ставлення до свого сина. Сам факт визнання позовних вимог підтверджує висновок служби у справах дітей. Задовольняючи позовні вимоги суд виходить з наступних міркувань. Так, Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно ст.164 СК України мати може бути позбавлена судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, щодо усіх своїх дітей або когось із них. Так, згідно ч. 8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. В п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року „ Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" зазначено , що позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею , є крайнім заходом впливу на осіб , які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного , всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний стан, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину; забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарання, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до вимог ст. 12. Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. В судовому засіданні встановлено, що відповідач ухиляється від батьківських обов'язків по відношенню до сина, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, матеріальне забезпечення, не займається його підготовкою до самостійного життя. За наведених вище підстав суд прийшов до переконання, що відповідач по справі, в порушення вимог чинного законодавства України з питань охорони дитинства ухиляється від виконання батьківських обов'язків щодо неповнолітнього, що є правовою підставою для позбавлення його батьківських прав. В судовому засіданні встановлено відсутність об'єктивних підстав, які б зумовлювали таку тривалу неналежну поведінку батька по відношенню до своєї дитини, тому суд приходить до переконання, що інші заходи впливу на відповідача, окрім позбавлення його батьківських прав, будуть недостатніми, а позбавлення його батьківських прав буде відповідати інтересам дитини. Крізь призму врахування найкращих інтересів дитини та дослуховуючись до клопотання позивача судом було вирішено не заслуховувати у судовому засіданні пояснення неповнолітнього, з метою не допущення порушення його емоційного, психологічного стану, оскільки питання позбавлення батьківських прав батька насамперед є колосальним стресом, який має великий негативний вплив на його психологічний стан. Окрім того в матеріалах справи міститься заява неповнолітнього якою він повідомляє суд, що він не заперечує проти позбавлення відповідача батьківських прав, та він підтверджує, що не бачив і не чув батька протягом 11 років ( а.с. 16). Суд вважає, що вищевикладені обставини по справі, а саме те, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, не цікавиться його життям, станом здоров'я, інтересами та вподобаннями, не спілкується з сином, не проявляє ініціативи до зустрічей, а відтак є всі підстави для позбавлення його батьківських прав відносно [PERSON]. Суд, оцінюючи допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають задоволенню. Таким чином, встановлені судом обставини вказують, що вимоги позивача базуються на законі. Визнання відповідачем позовних вимог - не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси третіх осіб. Суд приймає визнання позову та ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до вимог ч.2 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір сплачений при зверненні до суду у розмірі - 704,60 грн.

Outcome: approved