Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-14 00:00:00

30.11.2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON], в якому просить визнати недійсним шлюбний договір від 12.12.2014 р., посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кушнерик Н.П. в реєстрі за № 973, укладений між [PERSON] та [PERSON]. Здійснити поділ спільного майна подружжя а саме: виділити у власність [PERSON] 1/4 частку магазину (приміщення квартири) за адресою [ADDRESS] - вартістю 86025 гривень. Виділити у власність [PERSON] наступне майно: цегляний гараж [ADDRESS] (придбаний згідно договору купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кушнерик Н.П. 22.04.2009 р., в реєстрі за № 486), вартістю 28 000,00 грн. (станом на 2009 р.); автомобіль HYNDAI Н200, державний [NUMBER], металевий гараж в гаражному кооперативі на вул. Вульківська у м.Львові, причіп до автомобіля „Бджілка", побутову техніку, яку відповідач самовільно забрав собі. 28.03.2016 року позивач уточнила вимоги поданої нею заяви та просила змінити пункт 1. шлюбного договору від 12.12.2014 р., посвідченого Кушнерик Н.П., приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу, в реєстрі за № 973, укладений між мною, [PERSON] та відповідачем, [PERSON] виклавши його в наступній редакції: «1. Майно, яке набуте подружжям з моменту підписання даного договору, крім того, що підлягає державній реєстрації, є одноособовою власністю сторони подружжя - того, на чиє ім'я придбано, та/або на чиє ім'я зареєстровано таке майно). Пункт 2 шлюбного договору від 12. 12. 2014 р., посвідченого Кушнерик Н.П., приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу, в реєстрі за № 973, виключити, як такий, що суперечить чинному законодавству, зокрема ч. 5 ст. 93 СК України. Здійснити поділ спільного майна подружжя. Виділити у її власність - [PERSON] 1/4 магазину (приміщення квартири) за адресою [ADDRESS] - вартістю 86025 гривень. Виділити у власність [PERSON] наступне майно: цегляний гараж [ADDRESS] (договір купівлі-продажу посвідчені Кушнерик Н.П., приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу 22.04.2009 р., в реєстрі за № 486), вартістю 28000,00 грн. (станом на 2009 р.); автомобіль «Hyundai Н200», державний [NUMBER]; металевий гараж в гаражному кооперативі по вул. Вульківська; причіп до автомобіля «Бджілка». В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вона перебуває у шлюбі з відповідачем - [PERSON], з 22 жовтня 1988 року. Цей шлюб було зареєстровано у палаці урочистих подій м. Львова, актовий запис № 3751. За час сумісного життя нами набуто спільне майно, у тому числі: 1/2 магазину (приміщення квартири) за адресою [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу посвідченого державним нотаріусом Третьої Львівської державної нотаріальної контори від 27.06.2002 р., в реєстрі за № 4-2851, вартістю 172050,00 грн. згідно висновку про вартість майна, виданого ТзОВ „Бюро-Львів" від 09. 12. 2014 р.). Цегляний гараж [ADDRESS], згідно договору купівлі-продажу посвідчений Кушнерик Н.П., приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу 22.04.2009 р., в реєстрі за № 486, вартістю 28000,00 грн. станом на 2009 р. Автомобіль «Hyundai Н200», державний № [NUMBER], вартість якого їй не відома, оскільки всі документи на автомобіль знаходяться у відповідача. Металевий гараж в гаражному кооперативі на вул. Вульківська, вартість якого їй не відома, оскільки всі документи на нього знаходяться у відповідача. Причіп до автомобіля „Бджілка", вартість якого їй не відома, оскільки всі документи на нього знаходяться у відповідача, а також побутову техніку, яку відповідач забрав собі. Під час шлюбу вони проживали у квартирі [ADDRESS]. Під час приватизації квартири у 1994 р. право власності на вказану квартиру було зареєстроване за відповідачем та їхньою донькою [PERSON]. На момент приватизації вона не звернула уваги на вказані обставини, оскільки сподівалася на нормальні сімейні відносини. 12.12.2014 р. відповідач подарував 1/4 магазину (приміщення квартири) за адресою [ADDRESS] їх доньці [PERSON], попередньо примусивши її укласти з ним шлюбний договір від 12.12.2014 р., посвідчений Кушнерик Н.П., приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу, в реєстрі за № 973, за яким все майно (рухоме та нерухоме) придбане під час шлюбу та зареєстроване на ім'я відповідача є його особистою приватною власністю. Положення п. 2 вказаного шлюбного договору суперечать її інтересам, оскільки все зазначене вище майно було придбане ними у той час, коли вони з відповідачем проживали однією сім'єю та вели спільне господарство. Саме за ініціативи відповідача, придбане ними під час шлюбу майно було зареєстроване на його ім'я. На думку позивача Пункти 1 та 2 шлюбного договору суперечать чинному законодавству, зокрема ч. 5 ст. 93 СК України, згідно якої за шлюбним договором не може передаватися у власність одному з подружжя нерухоме майно та інше майно, право на яке підлягає державній реєстрації. П. 4 цієї статті прямо вказує на те, що шлюбний договір не може зменшувати обсягу прав дитини, які встановлені цим Кодексом, а також ставити одного з подружжя у надзвичайно невигідне матеріальне становище. У даному конкретному випадку, оскільки майже все майно, яке придбавалося ними під час шлюбу, відповідач зареєстрував на своє ім'я, вони з дітьми втрачають на нього будь-яке право і поставлені у надзвичайно невигідне матеріальне становище. Тому позивач була змушена звернутися з даним позовом до суду. Позивач та її представник [PERSON], який діє на підставі довіреності від 03.02.2016 року в судовому засіданні підтримали уточнені позовні вимоги з викладених в позові підстав та просили задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов заперечив та пояснила, що та просив в задоволенні позову відмовити. Вислухавши пояснення сторін, представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що 22.10.1988 року між сторонами [PERSON] до [PERSON] Палацом урочистих подій м.Львова був зареєстрований шлюб актовий запис №3751 (а.с.6). На підставі рішення Залізничного районного суду м. Львова від 24.02.2016 року шлюб між подружжям був розірваний (а.с.43). Під час шлюбу сторонами було набуте майно, у тому числі: 1/2 магазину (приміщення квартири) за адресою [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу посвідченого державним нотаріусом Третьої Львівської державної нотаріальної контори від 27.06.2002 р., в реєстрі за № 4-2851, що стверджується реєстраційним посвідченням виданим 12.07.2012 року ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» (а.с.7 ), вартістю згідно висновку про вартість майна, виданого ТзОВ „Бюро-Львів" від 09. 12. 2014 р. - 172050,00 грн. (а.с.8). Цегляний гараж [ADDRESS], згідно договору купівлі-продажу посвідчений Кушнерик Н.П., приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу 22.04.2009 р., в реєстрі за № 486, вартістю 28000,00 грн. станом на 2009 р. (а.с.10, 11) Автомобіль «Hyundai Н200», державний № [NUMBER], згідно свідоцтва про реєстровацю транспортного засобу серії [NUMBER] від 01.07.2006 р. Металевий гаражний бокс [ADDRESS]. Причіп до автомобіля „Бджілка", згідно свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 31.10.1995 р. 12.12.2014 року між [PERSON] до [PERSON] укладено шлюбний договір, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кушнерик Н.П., згідно з умовами п.1,2 передбачено, що майно, яке набуде Подружжям з моменту підписання даного договору, в тому числі майно, що підлягає державній реєстрації є одноособовою власністю сторони Подружжя - того, на чиє ім'я придбано, та/або на чиє ім'я зареєстровано таке рухоме або нерухоме майно. Все майно (рухоме та нерухоме), придбане під час шлюбу та зареєстроване на ім'я [PERSON] є його особистою приватною власністю. Все майно (рухоме не рухоме), придбане під час шлюбу та зареєстроване на ім'я [PERSON] є її особистою приватною власністю (а.с.18). Сторони визнали, що підписання даного шлюбного договору відбувалося добровільно, без будь якого психологічного чи фізичного тиску в нотаріальній конторі. Звертаючись з позовом до суду, позивач посилалась на те, що пункти 1, 2 шлюбного контракту не відповідає вимогам ч.5 ст.93 СК України. За загальним правилом, кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1ст.15 ЦК, ч.1ст.3 ЦПК України). Відповідно до вимог ч.3ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до ст.ст.57-60 ЦПК України. Суд відповідно до ч.1ст.11 ЦПК України розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог. Статтею 9 СК України передбачено, що подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім'ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства. Згідно із ст. 103 СК України шлюбний договір на вимогу одного з подружжя або іншої особи, права та інтереси якої цим договором порушені, може бути визнаний недійсним за рішенням суду з підстав, встановлених Цивільним кодексом України. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину, серед іншого, є недодержання в момент його вчинення стороною чи сторонами вимог, які встановлені, зокрема, ч.1 ст.203 ЦК України, згідно з якою зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч.1 ст.93 СК України шлюбний договір регулює майнові відносини між подружжям, визначає їхні майнові права та обов'язки. Норма статті 97 СК України надає подружжю право визначити у шлюбному договорі правовий режим майна, набутого до чи під час шлюбу, та не містить заборон або будь-яких обмежень цього права. Пунктами 1, 2 шлюбного контракту сторони визначили саме правовий режим майна, набутого під час шлюбу. Твердження позивача, що пункт 1,2 шлюбного контракту не відповідає вимогам ч.5 ст.93 СК України, оскільки за умовами пункту 2 майже все майно, яке придбавалося ними під час шлюбу, відповідач зареєстрував на своє ім'я і вони з дітьми втрачають на нього будь-яке право і поставлені у надзвичайно невигідне матеріальне становище, суд відхиляє, так як такі відповідають передбаченим законом вимогам. Таким чином, оскільки норми сімейного і цивільного законодавства не містять заборони чи обмеження права сторін шлюбного договору у визначені цими сторонами правового режиму майна, набутого ними під час шлюбу, суд приходить до висновку, що шлюбний договір відповідає вимогам статей 93, 97 СК України, статей 203, 215 ЦК України, а тому позовні вимоги позивача про визнання шлюбного договору недійсним є безпідставними та необґрунтованими, а відтак задоволенню не підлягають. Оскільки відсутні підстави для задоволення вимоги про визнання шлюбного договору недійсним, суд вважає відсутні підстави для задоволення вимог про поділ спільного майна подружжя, оскільки вони є похідними від первісної вимоги. До того ж, при розгляді даних позовних вимог позивач на пропозицію суду провести експертизу майна на предмент його ринкової вартості - відмовилася.

Outcome: dismissed