Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-06 00:00:00

06.10.2016 року до Кіровського районного суду м.Кіровограда надійшла заява психіатричного закладу, в якому заявник просить прийняти рішення про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку особи [PERSON], [INFO]. Заява мотивна тим що, 03.06.2016 року о 13:10 год. за направленням лікаря-психіатра [PERSON] ,яке видано 03.06.2016 року [PERSON] був доставлений до диспансерного відділення КЗ «Кіровоградська обласна психіатрична лікарня». Рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 21.09.2016 року [PERSON] визнаний недієздатним, його опікуном була призначений батько -[PERSON] [INFO] . В зв'язку із загостренням психічного захворювання пацієнт [PERSON] потребує надання психіатричної допомоги. Рішенням Конституційного суду України від 01.06.2016 року визнано неконституційним положення ст.13 Закону України «Про психіатричну допомогу» щодо можливості госпіталізації особи, визнаною у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю. Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року розяснено, що у необхідних випадках суд зазначає про урахування: рішення Конституційного Суду України про офіційне тлумачення Конституції та законів України, які підлягають застосуванню в даній справі та при вирішенні питання про відповідність Основному Закону України нормативно-правових актів, перелічених у пункті 1 частини першої статті 150 Конституції України, якими сторони доводять свої вимоги чи заперечення; постанов Пленуму Верховного Суду України, прийнятих відповідно до статті 125 Конституції України і статті 55 Закону України від 7 лютого 2002 року N 3018-III «Про судоустрій України», з питання застосування норм процесуального та матеріального права, які підлягають застосуванню в даній справі. А тому просить прийняти рішення про госпіталізацію до психлікарні в судовому порядку. За висновком комісії лікарів-психіатрів від 05.10.2016 року [PERSON] потребує стаціонарного лікування з приводу загострення психотичної симптоматики. В судовому засіданні представник психічного закладу Маломуж А.О. (за довіреністю), який є лікарем-психіатром, підтримав заяву та надав пояснення, аналогічні викладеним в заяві обставинам, вказавши, що за висновками лікарсько-консультативної комісії, враховуючи хронічний психічний стан пацієнта та зміну поведінки, [PERSON] потребує лікування в умовах психіатричного стаціонару. Хвороба, на яку страждає пацієнт, є тяжким психічним захворюванням, та якщо його зараз не лікувати стаціонарно, він уявляє небезпечність оточуючих та безпосередньо для себе. Госпіталізація [PERSON] до психіатричного закладу відбувалася за направленням, оскільки за останні місяці пацієнт відчуває погіршення психічного стану. В судовому засіданні недієздатна особа [PERSON] ,присутність якої відповідно до ст.281 ч.2 ЦПК України є обов'язковою, не заперечувала проти госпіталізації, погодилась, що вона потребує лікування. Законний представник [PERSON] в судовому засіданні просив надати дозвіл на госпіталізацію його сина, та пояснив, що син тривалий час страждає на психічну хворобу, є інвалідом 3 групи за психічним захворюванням. Останній час син став вести себе дуже неадекватно, іноді агресивно, збирає різні предмети і висловлювався що це можливо для вбивства, вибив вікна в будинку. В зв'язку із загостренням стану здоров'я сина, який вже став небезпечний, він потребує направлення для госпіталізації. Прокурор в судовому засіданні вважав вимоги психіатричного закладу обґрунтованими та заснованими на законі. Суд, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, приходить до таких висновків. Як вбачається з наданих документів, [PERSON], страждає на тяжкий психічний розлад, внаслідок чого він вчиняє дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього чи оточуючих. За таких обставин, суд приходить до висновку, що [PERSON], підлягає примусовій госпіталізації та лікуванню, оскільки страждає важким психічним захворюванням, яке загрожує йому особисто та оточуючим. Таким чином, заява психічного закладу є обґрунтованою та заснованою на законі, в зв'язку з чим підлягає задоволенню. На підставі ст.282 ч.2 ЦПК України рішення про задоволення заяви є підставою для надання відповідної психіатричної допомоги у примусовому порядку. На підставі викладеного, ст.ст.14-16 Закону України „Про психіатричну допомогу ",

Outcome: approved