Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій вказує, що вона проживає та зареєстрована [INFO]. До 1994 року вона перебувала в шлюбі з [PERSON]. Після його смерті вона певний час проживала сама, а потім, починаючи з 1997 року створила сім'ю з [PERSON], якого вона зареєструвала в належному їй житловому будинку, оскільки вважала його своїм подружжям. 12 вересня 2014 року [PERSON] помер. Оскільки вона майже 20 років проживала разом з [PERSON] однією сім'єю, то, вважала, що має право на спадщину, яка відкрилась після його смерті. До складу спадкового майна [PERSON] входить земельна ділянка площею 2,7545 га, яка розташована на території Шендерівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області та належала померлому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ВН № 047240 від 27 грудня 2002 року. Оригіналом вищевказаного правовстановлюючого документу вона заволоділа після смерті [PERSON] Відповідно до положень ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. З ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України він не заявив про відмову від неї. Оскільки [PERSON] заповіту не залишив вона є спадкоємцем четвертої черги спадкування після нього і прийняла спадщину, оскільки проживала з спадкодавцем в с. Шендерів Тиврівського району Вінницької області по вул. Маліновського, 3. Маючи намір на отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, вона звернулась до нотаріальної контори з відповідною заявою однак нотаріусом їй було повідомлено, так як крім неї з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулась [PERSON], відповідачка по даній справі. Також її було повідомлено, що [PERSON] є дружиною спадкодавця, тобто спадкоємицею першої черги спадкування за законом, в той час як вона спадкує лише в четверту чергу. Оскільки спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово, відтак вона не має права на спадщину після смерті [PERSON] Про існування спадкоємиці першої черги спадкування за законом після смерті [PERSON] вона взнала після звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. За життя [PERSON] розповідав їй про те, що був одружений, однак вона завжди вважала, що шлюб між ним та його колишньою дружиною був розірваний. Оскільки [PERSON] був її подружжям, вона одноособово понесла всі витрати пов'язані з його похованням. Відповідачка по справі жодної участі у похованні не приймала, з пропозицією про надання допомоги у похованні до неї не зверталась, хоча і знала про його смерть. Після того, як вона взнала про те, що відповідачка має намір претендувати на спадкове майно після смерті [PERSON], вона звернулась до неї з пропозицією про спадкування нами обома земельної ділянки, яка входить до складу спадщини в рівних частках. На її пропозицію [PERSON] відмовила, пояснивши це тим, що вона, як законна дружина і спадкоємець першої черги має право на спадщину і ділитись спадковим майном не буде. Зважаючи на таку відмову [PERSON] вона запропонувала повернути витрати, які вона понесла на організацію поховання [PERSON], однак відповідачка також відмовилась. Вона вважає, що має право на відшкодування витрат, понесених нею на організацію поховання [PERSON], так як під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв'язку з цим ритуальних обрядів відповідно до місцевих та національних звичаїв та традицій. Таким чином вважає, що до витрат, які були нею понесені на поховання [PERSON] слід віднести наступні витрати: витрати на придбання ритуальних предметів - труна, вінків, хреста, носовичків, хустинок, одягу для померлого на загальну суму 4572,00 грн. (накладна № 58 від 12.09.2014 року); витрати на придбання хліба та калачів на загальну суму 929,60 грн. (накладна №2164 від 11.09.2015 року та накладна № 2165 від 21.10.2014 року); витрати, пов'язані з організацією та поминальних обідів 13.09.2014року (в день проведення поховання), 21.10.2014 року (на дев'ятий день після проведення поховання), 11.09.2015 року (річниця смерті [PERSON]І.) на загальну суму 11040,00 грн.; витрати, пов'язані з придбанням, доставкою та встановленням пам'ятного знака на могилі [PERSON] (товарний чек від 01.10.2015 року) на загальну суму 8700,00 грн. Таким чином нею було понесені витрати на поховання [PERSON] на загальну суму 25241,60 грн., які підлягають стягненню з відповідачки по справі. Крім того, згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року, роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних та фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Вона вважає, що протиправною поведінкою відповідача їй заподіяно також і моральну шкоду, розмір якої вона оцінює в 10 000,00 грн. Такий розмір моральної шкоди обґрунтовує тим, що внаслідок небажання відповідачки добровільно виконати свій обов'язок, передбачений ст.1232 ЦК України вона хвилюється, що понесені нею матеріальні витрати не будуть відшкодовані. Це в свою чергу завдає їй сильних душевних страждань, у неї погіршився сон, вона перебуває в пригніченому настрої, внаслідок чого звичні умови її життя порушені і вона вимушена до них пристосовуватися. Крім того, характер порушення є триваючим. Зазначені обставини на її думку дають їй підстави оцінити завдану їй моральну шкоду у 10 000 гривень. Просить стягнути з [PERSON] на її користь витрати на поховання спадкодавця [PERSON], померлого 12 вересня 2014 року в с Шендерів Тиврівського району Вінницької області в розмірі 25241,60 (двадцяті п'ять тисяч двісті сорок одна) гривня 60 коп. Стягнути з [PERSON] на її користь у відшкодуванні моральної шкоди грошові кошти у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень. Стягнути з [PERSON] судові витрати згідно квитації. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала, просить його задоволити з підстав, викладених в позовній заяві. Пояснила, що все зробила для похорону і поминок, понесла витрати і замовляла виїздну кухню з м. Вінниці 4 рази: похорон, 9 днів, 40 днів, 1 рік. Крім того, в м. Вінниці на центральному ринку замовила і встановила пам'ятник. Моральну шкоду оцінює в 10000 грн., оскільки жила з спадкодавцем з 1997 року однією сім'єю. Відповідачка відмовилась від її пропозиції про встановлення пам'ятника, сказала, що це не її проблеми, а на землю претендує. Про те, що померлий не був офіційно розлучений, вона дізналась через 4 місяці після похорону. Вона вимушена була сама встановити пам'ятник в жовтні 2015 року. В наслідок переживань вона захворіла на цукровий діабет. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги визнав частково, безпосередньо на поховання суму 4572 грн. Пояснив, що позивач надала оригінали квитанцій, видані фірмами, які згідно реєстру юридичних осіб не мають права займатись похованням, окрім того ПП Велика в реєстрі взагалі відсутня, визнає тільки квитанцію № 58, видану в день поховання. Відповідно до абз. 8,9,10 ст. 2 "Закону України "Про похоронну справу", церемонія поховання та поминання - це різні поняття, витрати на поминки, не витрати на поховання. Свідок [PERSON] дала показання про те, що позивачка жила з покійним 18 років, похоронила його, робила поминки і поставила пам'ятник. Вона робила похорон, замовляла виїздну кухню, на другий день після похорону, робила 9 днів, потім 40 днів. Свідок [PERSON] дала показання про те, що вона сусідка позивачки, 18 років Галя жила з покійним [PERSON] Робила похорон і 40 днів, замовляла виїздну кухню в м. Вінниці. 9 днів і 1 рік робила сама. Суд, вислухавши позивача, її представника, представника відповідача, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст.1232 ЦК України, спадкоємці зобов'язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним з них або іншою особою, зокрема, на поховання спадкодавця. Статтею 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» визначено, що поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству; предмети ритуальної належності - вироби, що є атрибутами поховання та облаштування могили (колумбарної ніші); користувач місця поховання (місця родинного поховання) - особа, яка здійснила перше поховання на відведеному місці поховання (родинного поховання) та/або має відповідне свідоцтво про смерть похованого і свідоцтво про поховання, передбачене статтею 25 цього Закону; ритуальні послуги - послуги, пов'язані з організацією поховання та облаштуванням місця поховання. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання померлого покладається на виконавця волевиявлення померлого. Якщо у волевиявленні померлого немає вказівки на виконання волевиявлення чи в разі відмови виконавця від виконання волевиявлення померлого поховання померлого здійснюється чоловіком (дружиною), батьками (усиновителями), дітьми, сестрою, братом, дідом або бабою, онуком (правнуком), іншою особою, яка зобов'язалася поховати померлого. Згідно ст. 12 Закону України «Про поховання та похоронну справу», особа, яка зобов'язалася поховати померлого, на підставі свідоцтва про смерть звертається згідно із статтею 8 цього Закону до сільського голови або ритуальної служби з приводу укладення відповідного договору-замовлення на організацію та проведення поховання. Ця особа має право вибирати виконавців послуг серед суб'єктів господарської діяльності, які уклали договори із сільським головою або ритуальною службою про надання цих послуг. Ритуальні послуги надаються за плату згідно з договором-замовленням, крім випадків, передбачених законом. Суб'єкти господарювання можуть самостійно на підставі звернення осіб, які зобов'язалися поховати померлого, виготовляти та реалізовувати предмети ритуальної належності, якщо вони відповідають державним стандартам та затвердженій вартості, де це передбачено законодавством. Виходячи з викладеного слідує, що під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого, а не організація поминок, а тому витрати на придбання хліба та калачів на загальну суму 929,60 грн. (накладна №2164 від 11.09.2015 року та накладна № 2165 від 21.10.2014 року), витрати, пов'язані з організацією та поминальних обідів 13.09.2014року (в день проведення поховання), 21.10.2014 року (40 днів з дня смерті), 11.09.2015 року (річниця смерті [PERSON]І.) на загальну суму 11040,00 грн. до задоволення не підлягають. До стягнення підлягають витрати на поховання згідно накладної № 58 від 12.09.2014 року в розмірі 4572 грн. (а.с. 8), виданої в день смерті спадкодавця [PERSON] та витрати на пам'ятник в розмірі 8700 грн., згідно товарного чеку від 01.10.2015 року (а.с. 13). Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. Відповідно до ст.23 ЦК України, п.9 Постанови Пленуму ВСУ України № 4 від 31.03.1995р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин справи. Оскільки позивачем не доведено завдання їй моральної шкоди, позов в цій частині не підлягає до задоволення. відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: approved