Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-11 00:00:00

26 листопада 2014 року [PERSON] звернулася до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЛАВУС ЛТД» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, не виплачених лікарняних, суми середнього заробітку за час невикористаної щорічної відпустки, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди. В судове засідання позивачка з'явилася, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач неодноразово викликався до суду належним чином, у порядку ст. ст. 77, 169 п. 2, 3 ЦПК України, але в суд не з'являється, причини неявки суду не повідомляє. Позовні вимоги не оспорює. Судові повістки повернулися до суду за закінченням терміну зберігання. Суд вважає можливим розглядати справу у порядку ст. 77, 169 п. 2, 3 ЦПК України. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Перевіривши матеріали справи, вислухавши пояснення позивачки, допитавши свідка, дослідивши інші докази в їх сукупності з іншими доказами, суд вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають частковому задоволенню. При цьому суд виходить з того, що позивачка звернувся до суду з позовом про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, не виплачених лікарняних, суми середнього заробітку за час невикористаної щорічної відпустки, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що позивачка працювала у відповідача на посаді інспектора по кадрах з 25.08.1966 року. 21.03.2014 року вона звільнилась з ТОВ фірма «ЕЛАВУС ЛТД» за згодою сторін, за пунктом 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України, згідно наказу ТОВ фірма «ЕЛАВУС ЛТД» про припинення трудового договору (контракту) №25 від 21.03.2014 р.. За відпрацьований період з 01.08.2013 року по 21.03.2014 року на посаді інспектора по кадрах ТОВ «ЕЛАВУС ЛТД» заробітна плата товариством позивачці не виплачувалась і на день її звільнення також не була виплачена. 26 лютого 2014 року позивачка звернулася в прокуратуру Орджонікідзевського району м. Харкова. Прокуратура представляла її інтереси в суді та згідно судового наказу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 26.03.2014 року у справі № 644/2623/14-ц на користь позивачки було стягнуто заборгованість із заробітної плати з серпня 2013 року по листопад 2013 року у розмірі 8096,69 грн. Поза судовим рішенням залишаються не виплаченими наступні нарахування по оплаті праці: 1) заробітна плата за грудень 2013 р., лютий та березень 2014р. в сумі 6 840,00 гри. 2) лікарняні за січень 2014 р. в сумі 2 248,91 грн. 3) компенсація за невикористані дні щорічної відпустки в сумі 2 677,28 грн.. Їх і просить у позовній заяві стягнути позивачка, а також моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн.. Свідок [PERSON], допитаний в засіданні 28 січня 2015 року, який працював у відповідача інженером-економістом, надав свідчення на підтвердження обставин, викладених у позовній заяві. Зазначав, що у цей період було звільнено близько сорока чоловік без виплати розрахунку при звільненні. Представник відповідача в суд не з'являється, причини неявки суду не повідомляє. Позовні вимоги не оспорює, письмові заперечення суду не надав. Спірні правовідносини є трудовими правовідносинами та регулюються нормами трудового законодавства ст. 94, 95, 115, 116, 117, 231-233 КЗпП України; Законом України «Про оплату праці»; п. 3 розділу 2, п. 8 розділу 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 року; постанови ПВС України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів»; п. 20 Постанови ПВС України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», відповідно до яких при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Судовим розглядом встановлено, що 21 березня 2014 року позивачка написала заяву про звільнення її за угодою сторін, згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с. 6). Наказом № 25 від 21 березня 2014 року ТОВ фірма «Елавус ЛТД» вона була звільнена 21 березня 2014 року згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с. 5). Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Таким чином з огляду на вимоги закону та відомості, що містяться у матеріалах справи, ще під час перебування позивача у трудових відносинах з ТОВ фірма «Елавус ЛТД», відповідач неодноразово порушував умови та терміни виплати належних позивачці сум, в зв'язку з чим і утворилась заборгованість. Відповідно до ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Як встановлено, в день звільнення розрахунок по заборгованості з заробітної плати позивачці не був сплачений, до теперішнього часу заборгованість по заробітній не сплачена. Таким чином, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості по заробітній платі, з урахуванням лікарняних та компенсацією за невикористані дні щорічної відпустки. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У відповідності до п. 21 Постанови Пленуму № 13 при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100. Положеннями п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, встановлено, що у всіх інших випадках, не пов'язаних з обчисленням середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки, збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно наказу про звільнення (а.с. 5), розрахункових листів (а.с. 23-24) середньоденна заробітна плата позивачки становила 107,09 грн. Таким чином, відповідач має сплатити суму середнього заробітку за весь час затримки розрахунку з 24.03.2014 року по 27.11.2014 року в сумі 18 526,74 грн. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У відповідності до Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 р. „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження моральних страждань позивачки у розмірі 5000,00 грн. та їх заподіяння з вини відповідача, а отже суд відмовляє в зазначеній частині позовних вимог. На підставі ст. 10 ч.3, ст. 60 ч.1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З огляду на наведене вище, суд приходить до висновку про необхідність стягнення із відповідача на користь позивачки заборгованості по заробітній платі в сумі 6840,00 грн., грошової компенсації за невикористані 25 днів щорічної відпустки у розмірі 2677,28 грн., відшкодування лікарняних за січень 2014 року у розмірі 2248,91 грн., середнього заробітку за період затримки розрахунку з 24.03.2014 року по 27.11.2014 року в сумі 18 526,74 грн. Згідно до п. 2 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про: присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за 1 місяць. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», з відповідача на користь держави підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 280 грн. 44 коп., відповідно до суми задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та наявних у справі матеріалів,

Outcome: partial