Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-22 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернулася до суду з цивільним позовом до Тимченківської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області (далі відповідач), третя особа [PERSON] про визнання права власності у порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 28 грудня 2015 року помер його батько [PERSON]. При житті, а саме 4 листопада 2008 року, [PERSON] склав заповіт, відповідно до якого заповів позивачеві належну йому земельну ділянку. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить вказана земельна ділянка. Позивач прийняв спадщину, оскільки на момент смерті спадкодавця проживав з ним однією сімєю, однак позбавлений можливості оформити свої спадкові права, оскільки оригінал правовстановлюючого документа втрачено. Третя особа, яка є дочкою спадкодавця та відповідно сестрою позивача, на спадщину не претендує. У звязку з цим, посилаючись на приписи законодавства, що регулює спадкові відносини, позивач просив визнати за ним право власності на земельну ділянку в порядку спадкування. У судове засідання сторони та третя особа не з'явились. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності (а.с. 24). Відповідач надіслав до суду заяву, в якій просив провести розгляд справи за відсутності його представника, проти задоволення позову не заперечував (а.с. 22). В матеріалах справи міститься також заява третьої особи з проханням розглядати справу за її відсутності, оскільки на спадщину вона не претендує (а.с. 28). Виходячи з приписів ч. 2 ст. 158 ЦПК України, суд ухвалив слухати справу за відсутності учасників процесу. Згідно з ч. 2 ст. 197 ЦПК України у звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено наступні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. 28 грудня 2015 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 28 грудня 2015 року серії І-СР № 263431 (а.с. 6). Згідно з довідкою Тимченківської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області від 7 лютого 2017 року № 74, виданої на підставі погосподарської книги за 2011-2015 роки № 9 (особовий рахунок 561-1), [PERSON] постійно проживав та був зареєстрований за адресою: вул. Енгельса (Молодіжна), 12, с. Тимченки, Чорнобаївський район, Черкаська обл. В господарстві проживав разом із сином (позивачем) та його сімєю (а.с. 8). Позивач є сином спадкодавця [PERSON], що підтверджується копією виданого повторно свідоцтва про народження позивача від 23 грудня 2016 року серії І-СР № 240915, де у графі «батько» зазначено «Кузьменко Олексій Дмитрович» (а.с. 9). Третя особа є дочкою спадкодавця [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження від 2 квітня 1965 року серії V-УР № 0958280 (а.с. 27) та штампом у паспорті третьої особи про реєстрацію шлюбу з [PERSON], копія якого міститься в матеріалах справи (а.с. 25-26). При житті [PERSON] склав заповіт, посвідчений секретарем Тимченківської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області 4 листопада 2008 року та зареєстрований у реєстрі за № 289, відповідно до якого свою земельну ділянку, що підтверджується державним актом серії ІІІ-ЧР № 002108 від 26 травня 2001 року, заповів позивачеві (а.с. 7). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,52 га, розташована на території Тимченківської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області, яка належала йому на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку від 26 травня 2001 року серії ІІІ-ЧР № 002108, що підтверджується листом відділу Держгеокадастру у Чорнобаївському районі Черкаської області від 26 травня 2017 року (вих. № 513) (а.с. 10). Зі змісту позову вбачається, що позивач не може оформити право власності в порядку спадкування за заповітом на вказану земельну ділянку у звязку із втратою оригіналу правовстановлюючого документа. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. 2. ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Таким чином часом відкриття спадщини після смерті [PERSON] є день його смерті, тобто 28 грудня 2015 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Судом встановлено, що померлий [PERSON] склав заповіт, відповідно до змісту якого належну йому земельну ділянку заповів позивачу. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Відповідно до змісту листа Чорнобаївської державної нотаріальної контори від 17 червня 2017 року (вих. № 799/01-16) (а.с. 21), що надійшов у відповідь на запит суду (а.с. 14), заяв про прийняття спадщини чи відмову від прийняття спадщини після смерті [PERSON] до нотаріальної контори не надходило (а.с. 21). Судом встановлено, що позивач прийняв спадщину, оскільки на момент смерті спадкодавця [PERSON] проживав ним однією сімєю, однак в силу вимог п. 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (затверджено наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5), згідно з яким видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, не може оформити право власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом, оскільки оригінал правовстановлюючого документа втрачено. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Виходячи зі змісту ст. 392 ЦК України право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно зі ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав може бути визнання права власності. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 23 січня 2013 року у справі № 6-164цс12 у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до п. 3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування». За таких обставин, оцінивши наявні у справі письмові докази, зважаючи на наявність заповіту, а також на те, що третя особа на спадщину не претендує, суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити та визнати за позивачем в порядку спадкування за заповітом право власності на вказану земельну ділянку. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved