Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-02 00:00:00

[PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернувся до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» (надалі за текстом - відповідач) про стягнення страхового відшкодування, 3 % річних, пені та відшкодування моральної шкоди. З урахуванням уточнень, зазначив, що 09.12.2013 р. між позивачем та відповідачем було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту за № ПРБ32231Га/13к-03. Відповідно до даного договору були застраховані майнові інтереси позивача, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням наземним транспортним засобом - «Volvo XC90», д.н.з. [NUMBER], № кузова [NUMBER], 2013 року випуску. Страховий платіж у розмірі 24 350 грн. позивачем був сплачений у повному обсязі 09.12.2013 р. 06.04.2014 р. о 19 год. 50 хв. на автодорозі Київ - Чоп (31 км.) у с. Гурівщина, позивач керуючи автомобілем здійснив зіткнення з автомобілем «Москвич», д.н.з. [NUMBER] Внаслідок ДТП, автомобілі отримали механічні ушкодження. 07.04.2014 р. позивач звернувся до відповідача з заявою про настання страхового випадку. Як вбачається зі звіту про оцінку автомобіля № 1.001.14.0 від 17.04.2014 р., вартість відновлювального ремонту становить 138 056 грн. 05 коп. Відповідач відмовив у виплаті страхового відшкодування посилаючись на істотні порушення договору добровільного страхування наземного транспорту. В подальшому, з метою визначення вартості відновлювального ремонту автомобіля «Volvo XC90», д.н.з. [NUMBER], позивачем було замовлено експертне дослідження, згідно звіту про визначення вартості матеріального збитку № 0804 від 28.01.2015 р., вартість матеріального збитку становить 170 215 грн. 59 коп. Розраховуючи позовні вимоги вказав, що сума страхового відшкодування складає 170 215 грн. 59 коп., пеня нараховується відповідно до п. 32.1 договору у розмірі 5 429 грн. 88 коп. за формулою 170 215 грн. 59 коп. х 0,01 (розмір пені за кожен день прострочення) х 319 (кількість днів прострочення (з дня відмови від виплати страхового відшкодування) /100= 5 429 грн. 88 коп.; 3% річних, на підставі ст. 625 ЦК України, розраховано наступним чином: 170 215 грн. 59 коп. х 3% /365х319 (кількість днів прострочення (з дня відмови від виплати страхового відшкодування) /100 = 4 462 грн. 91 коп.; інфляційні нарахування відповідно до ст. 625 ЦК України, розраховано наступним чином: 170 215 грн. 59 коп. х 1,004 (інфляція за липень 2014 р.)х 1,008 (інфляція за серпень 2014 р.) х 1,029 (інфляція за вересень 2014 р.) х 1,024 (інфляція за жовтень 2014 р.) х 1,019 (інфляція за листопад 2014 р.) х 1,030 (інфляція за грудень 2014 р.) х 1,031 (інфляція за січень 2015 р.) - 170 215 грн. 59 коп. = 26 201 грн. 37 коп. Крім того, позивач зазначає, що йому було завдано моральної шкоди в результаті неправомірних дій відповідача, що виражались у душевних стражданнях, яких позивач зазнав внаслідок пошкодження транспортного засобу, відмовою відповідача у виплаті страхового відшкодування та неможливістю користуватись автомобілем тривалий час, у зв'язку з чим, позивач ніс додаткові витрати, щоб підтримувати звичайний ритм життя. Крім того, даний випадок позначився на психологічному стані позивача, у зв'язку з чим, моральну шкоду останній визначив у розмірі 20 000 грн. Крім того, у зв'язку з визначенням матеріального збитку автомобіля «Volvo XC90», д.н.з. [NUMBER] позивачем понесено збитку у розмірі 3 500 грн. А також, у зв'язку із зверненням до суду позивач поніс витрати на правову допомогу у розмірі 11 000 грн., а відтак, з метою захисту порушених прав, позивач звернувся з позовною заявою до суду. Представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити з викладених підстав. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову, з підстав необґрунтованості позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтується позов, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову виходячи з наступних підстав. Як встановлено судом, 09.12.2013 р. між позивачем та відповідачем було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту за № ПРБ32231Га/13к-03 (надалі за текстом - договір). Відповідно до умов якого були застраховані майнові інтереси позивача, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням наземним транспортним засобом «Volvo XC90», д.н.з. [NUMBER], № кузова [NUMBER], 2013 року випуску (а.с. 7 - 17). Страховий платіж у розмірі 24 350 грн. позивачем був сплачений 09.12.2013 р., що підтверджено квитанцією № 593/з8 (а.с. 19) та не заперечувалось сторонами. 09.12.2013 р. між позивачем та ПАТ КБ «Правекс-Банк» було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого кредитні кошти надаються на купівлю транспортного засобу за договором купівлі-продажу № ВМ-407 від 04.12.2013 р. (а.с. 173 - 180). Згідно довідки ПАТ КБ «Правекс-Банк» за № 3587/04-01-БТ від 27.05.2014 р., станом на 16.05.201 4р. зобов'язання за кредитним договором позивач виконав у повному обсязі (а.с. 181) 06.04.2014 р. о 19 год. 50 хв. на автодорозі Київ-Чоп (31 км.) у с. Гурівщина, позивач керуючи автомобілем здійснив зіткнення з автомобілем «Москвич», д.н.з. [NUMBER] Внаслідок ДТП, автомобілі отримали механічні ушкодження, що підтверджується актом № 87 про огляд та тимчасове затримання транспортного засобу(а.с. 20 - 21). 07.04.2014 р. позивач звернувся до відповідача з заявою та відповідним повідомленням про настання страхової події (а.с. 22 - 26). Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14.04.2014 р. адміністративний матеріал відносно позивача за ст. 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі за текстом КУпАП) закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП (а.с. 36 - 37). Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 16.05.2014 р. провадження у справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, закрито відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв'язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення (а.с. 183 - 185). Постановою Апеляційного суду м. Києва від 22.08.2014 р. було відмовлено [PERSON], який діє в інтересах [PERSON] у прийнятті апеляційної скарги на Постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 16.05.2014 р. у справі про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 186 - 187). Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З метою визначення вартості відновлювального ремонту автомобіля «Volvo XC90», д.н.з. [NUMBER], позивачем було замовлено автотоварознавче дослідження. Згідно звіту про визначення вартості матеріального збитку № 0804 від 28.01.2015 р., вартість матеріального збитку становить 170 215 гривень 59 копійок (а.с. 69 - 99). За проведення експертного дослідження позивачем було понесено витрати у розмірі 3 500 грн., що підтверджується квитанцією № 058317 від 28.01.2015 р. (а.с. 100) Відповідач відмовив у виплаті страхового відшкодування посилаючись на п.п. 29.1., 29.4.6., 29.4.14. договору добровільного страхування наземного транспорту (а.с. 34 - 35). Заперечення представника відповідача проти позову, з посиланням на те, що позивачем на місце пригоди не викликались органи ДАІ, а на позивача складено протокол про керування транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння за ст. 130 КУпАП, протокол про невиконання законних вимог ДАІ за ст. 122-4 КУпАП, у зв'язку з чим, останнім неодноразово заявлялись клопотання про виклик свідків, витребовування доказів, забезпечення доказів, спростовуються рішеннями судів, що набрали законної сили, а відтак, з огляду на положення ч. 3 ст. 61 ЦПК України, не потребують доказування. Правовідносини, що виникли між сторонами, крім загальних норм цивільного законодавства врегульовані спеціальним законодавством у сфері страхування Закону України «Про страхування». Згідно ст. 1 ЗУ «Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про страхування» страхова компанія при настанні страхового випадку сплачує страхувальнику страхове відшкодування. За визначенням ст. 9 ЗУ «Про страхування» страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. За правилом ст. 25 ЗУ «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування або законодавством. Цим Законом встановлено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу (ст. ст. 22, 28 Закону). У відповідності до ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна проводиться у випадках встановлених законодавством України, міжнародними угодами, на підставі договору, а також на вимогу однієї із сторін угоди та за згодою сторін. Проведення оцінки майна є обов'язковим у випадку визначення збитків або розміру відшкодування у випадках встановлених законом. Згідно ст. 12 даного Закону звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання відповідно до договору. Статтею 22 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) визначено поняття збитків: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відповідно до ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений в договорі. Як передбачено ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 992 ЦК України у разі не сплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати, страховик зобов'язаний сплатити неустойку у розмірі, встановленого договором або законом. У відповідності до п. 10 договору передбачена франшиза за збитками внаслідок ДТП у розмірі 2 500 гривень. Відповідно до п. 29.3 договору страховик не відшкодовує та не включає до розрахунку страхового відшкодування втрату товарної вартості транспортного засобу та непрямі збитки, викликані страховим випадком. За таких обставин суд, на основі з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які піддягають застосуванню до цих правовідносин, прийшов до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача суму страхового відшкодування у розмірі 142 578 гривень 83 копійки, як суму невиплаченого страхового відшкодування, з урахуванням звіту про визначення вартості матеріального збитку № 0804 від 28.01.2015 р., згідно якого вартість матеріального збитку становить 170 215 гривень 59 копійок, за мінусом втрати товарної вартості, яка згідно вищезазначеного звіту становить 25 136 гривень 76 копійок, за виключенням також франшизи у розмірі 2500 гривень. Як встановлено судом, з метою визначення вартості відновлювального ремонту автомобіля «Volvo XC90», д.н.з. [NUMBER], позивачем було замовлено автотоварознавче дослідження, за проведення якого позивачем було понесено витрати. А, відтак, з урахуванням не можливості для позивача належним чином довести розмір спричинених збитків та необхідністю, в зв'язку з цим, проведення автотоварознавчого дослідження, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача понесених позивачем витрат пов'язаних з проведенням звіту про визначення матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Volvo XC90», д.н.з. [NUMBER] у розмірі 3 500 гривень. Згідно із п. 32.1 договору страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення виплат страхового відшкодування шляхом сплати страховику пені в розмірі 0,01 % від суми несвоєчасно виплаченого страхового відшкодування за кожен день прострочення здійснення страхового відшкодування. Враховуючи, що встановлена судом сума невиплаченого страхового відшкодування складає 142 578 грн. 83 коп., а відтак пеня за кожен день прострочення з 08.07.2014 р. по 03.04.2015 р. становить 4 548 гривень 26 копійок. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, за вимогою кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми. Сума боргу з урахуванням індексу інфляції становить 21 947 гривень 20 копійок, 3 % річних становлять 3 738 гривень 29 копійок, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Розрахунки позивача в цій частині, з посиланням на належні та допустимі докази, відповідачем спростовані не були. До суду, клопотання про призначення судової експертизи, заявлено не було. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Якщо судом встановлено відшкодувати потерпілому моральну шкоду, передбачену пунктами 3, 4 частини другої статті 23 ЦК України, таке відшкодування у розмірі, визначеному судом, здійснює особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. З огляду на правовідносини, що виникли між сторонами, відповідні положення п. 29.3 укладеного між ними договору, позовна вимога про відшкодування моральної шкоди не підлягає задоволенню. У відповідності до ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Разом з тим, не підлягає задоволенню позовна вимога про стягнення з відповідача 11 000 грн. витрат на правову допомогу. Так, позивачем не обґрунтовано з посиланням на належні та допустимі докази, що надана юридична допомога відповідає граничним розмірам компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних справ у відповідності до Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 р. N 4191-VI, надані суду докази на підтвердження понесення стороною витрат на надання правової допомоги у вигляді актів здачі-приймання наданих послуг, додаткових угод до договору, судом оцінюються як неналежні та недопустимі, оскільки належним та допустимим доказом понесення витрат є фінансовий документ, зокрема, прибутковий касовий ордер. Крім того, позивачем відповідних розрахунків витрат на правову допомогу, пов'язаних з участю представника позивача в судовому засіданні, обґрунтовано та надано до суду не було. Відповідно до ст. 11 ЦПК України щодо диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно Постанови Пленуму Верховного суду «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Однак, згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. ст. 27 - 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч. 2 ст. 59 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Процесуальними нормами передбачено як право на участь у дослідженні доказів, так і обов'язок із доказування обставин при невизнанні їх сторонами. При цьому суд безпосередньо не повинен брати участь у зборі доказового матеріалу. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку. що вимоги позивача обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 763 гривні 12 копійок. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial