Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-21 00:00:00

6 травня 2014 року начальник служби у справах дітей Томашпільської РДА Мокрак Л.В. звернулася до суду з даним позовом, в якому просить відібрати малолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у [PERSON]. без позбавлення батьківських прав, а також стягувати з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі по 100 гривень щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття. Позов начальник служби у справах дітей Мокрак Л.В. обґрунтувала наступним. [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], є неповнолітніми, внаслідок чого не можуть в повній мірі захищати самостійно свої інтереси та порушені права в суді. Мати дітей [PERSON]-відповідачка у справі- в даний час не працює, не займається вихованням дитини, залишає дітей без нагляду, зловживає спиртними напоями, за місцем проживання характеризується з негативної сторони, контактує з особами антигромадської поведінки, проживає тільки за рахунок матеріальної допомоги на дітей, яку витрачає в більшості на свої потреби. У зв'язку з тим, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не займається вихованням своїх неповнолітніх дітей, діти не отримують належного виховання Виконавчим комітетом Пилипи-Борівської сільської ради та службою у справах дітей Томашпільської райдержадміністрації неодноразово проводилися бесіди з гр.. [PERSON] стосовно її неповнолітніх дітей та виконання нею своїх батьківських обов'язків, проте вищезазначені заходи бажаного результату не дали. Дані обставини підтверджуються довідками та рішенням виконавчого комітету Пилипи-Борівської сільської ради про умови утримання та виховання неповнолітніх дітей в сім'ї. Представник служби у справах дітей Томашпільської РДА Павлишин І.І. в судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує повністю, просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, однак подала до суду заяву, в якій просить справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги визнає, не заперечує проти задоволення позову. Суд, розглянувши заяви сторін у справі, дослідивши матеріали справи, вважає позов обгрунтованим, який підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до вимог ч.1 ст.170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров»я і морального виховання. Підставою для відібрання дитини, згідно положень ст..164 СК України, є ухиляння батьків від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоке поводження з дитиною; хронічний алкоголізм або наркоманія батьків; експлуатація дитини, примушення її до жебракування та бродяжництва; інші випадки, якщо залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров»я та морального виховання. Правовий сенс відібрання дитини за ст..170 СК України полягає в екстреності прийняття рішення на захист дитини, коли зволікання може призвести до тяжкої хвороби, каліцтва або її смерті. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON], [INFO] є матір'ю [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Та обставина, що відповідачка ухиляються від виконання обов'язків щодо утримання і виховання своїх дітей, крім пояснень представника служби у справах дітей, підтверджується також іншими зібраними у справі доказами. Згідно висновку органу опіки та піклування Томашпільської районної державної адміністрації про доцільність відібрання без позбавлення батьківських прав малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у матері [PERSON], члени органу опіки та піклування вважають, що оскільки [PERSON] відмовилася від своїх обов'язків по вихованню та утримання дітей, є всі підстави для відібрання без позбавлення батьківських прав малолітніх дітей у матері. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї [PERSON] від 10 жовтня 2013 року, встановлено, що [PERSON] ніде не працює, проживає у будинку баби. На час обстеження [PERSON] була відсутня за місцем проживання, місце її проживання не відомо. Малолітні діти [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] протягом останніх п'яти місяців майже постійно проживають із бабою [PERSON], [INFO]. Будинок баби в задовільному стані, відповідає всім умовам проживання для дітей. [PERSON] не займається вихованням дітей, не приділяє їм уваги для виховання, не надає матеріальної та фінансової допомоги, залишає дітей без нагляду, не утримує підсобне господарство, не обробляє земельну ділянку; отримані соціальні виплати на дітей, [PERSON] використовує на свої потреби. Відповідно довідки-характеристики, виданої виконавчим комітетом Пилипи-Борівської сільської ради, [PERSON] ніде не працює, не дбає про своїх дітей, не задумується їхнім вихованням, характеризується з негативної сторони, вживає алкогольні напої, залишає дітей. Згідно рішення засідання опікунської ради при виконавчому комітеті Пилипи-Борівської сільської ради від 25.10.2013 року, вирішено: вважати за доцільним підняти клопотання відібрання малолітніх дітей у [PERSON] без позбавлення батьківських прав. Відповідно до ст.8 Закону України „Про охорону дитинства " від 26.04.2011 року, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки, або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частина 3 ст.11 вищевказаного Закону передбачає, що предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини, ч.1,2 ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства» вказує, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя тощо. Таким чином, суд вважає, що відповідачка дійсно не в повному обсязі виконує свої обов'язки та мало уваги приділяє вихованню малолітньої дитини, не здійснює за нею належний догляд та контроль, не піклується про її духовний та фізичний розвиток, не в достатньому обсязі цікавиться її здоров'ям, не проявляє до неї батьківську увагу та турботу. Оцінюючи викладені обставини у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що відповідачка у справі [PERSON] дійсно ухиляється від виконання своїх обов'язків по утриманню і вихованню малолітніх дітей та залишення дітей у матері є небезпечним для життя останніх, здоров'я і морального виховання дітей. У цьому разі діти передаються другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам за їх бажанням або органові опіки та піклування. Приймаючи до уваги, що неповнолітні діти [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] позбавлені належного батьківського піклування з боку своєї матері і залишення дітей у відповідачки є небезпечним для життя останніх, здоров'я і морального виховання, враховуючи, що інші особи не звернулися до суду із заявою про передачу дітей їм, суд приходить до висновку про необхідність задоволення вимог начальника служби у справах дітей Томашпільської РДА щодо відібрання дітей у відповідачки [PERSON] При цьому, суд вважає, що відібрання дітей повинно відбутися без позбавлення [PERSON] батьківських прав, так як вважає, що остання може змінити своє ставлення до своїх батьківських обов'язків. Частиною четвертою статті 170 Сімейного кодексу України встановлено що при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Відповідно до ст.180 СК України батьки повинні утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків передбачених ст.184 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Таким чином відповідачка [PERSON]. зобов'язана утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. При визначенні розміру аліментів суд ураховує те, що [PERSON] не має постійного доходу, оскільки не працює, однак позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дітей, а саме в твердій грошовій сумі по 100 гривень щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття визнала, тому, виходячи з наведеного, враховуючи що відповідачка, у випадку відібрання дитини, не звільняється від обов'язку щодо виховання та утримання дітей, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідачки [PERSON] аліментів на утримання її неповнолітніх дітей до досягнення останніми повноліття.. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, так як відповідачка на даний час не може забезпечити повне і всебічне виховання власних дітей та підтримання на належному рівні стану їх здоров'я й життєдіяльності, оскільки відповідачка не проявляє до неповнолітніх дітей щонайменшої батьківської турботи та не приймає участі у їх вихованні і відібрання дітей без позбавлення батьківських прав у відповідачки є доцільним та відповідає найвищим інтересам дитини. Відповідно до ч.3 ст. 170 СК України, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідачки судові витрати. На підставі викладене,

Outcome: approved