Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-31 00:00:00

[PERSON] в грудні 2013 року звернувся до Галицького районного суду з позовом до Львівської геологорозвідувальної експедиції про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати, середнього заробітку за час затримки виплати при звільненні та стягнення моральної шкоди. Просить суд стягнути в його користь з відповідача 9547 грн. 52 коп. заборгованості із сплати заробітної плати та польового забезпечення за відпрацьований період, 16664 грн. 37 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та 10000 грн. моральної шкоди. 10 січня 2014 року [PERSON] подав заяву про зменшення розміру позовних вимог в частині стягнення заборгованості із сплати заробітної плати та польового забезпечення за відпрацьований період, стягнувши з відповідача в його користь 7547 грн. 52 коп., замість 9547 грн. 52 коп. такої заборгованості, а 05 лютого 2014 року він ([PERSON]) подав заяву про збільшення позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та просив додатково стягнути з відповідача 2265 грн. 06 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04 грудня 2013 року по 04 лютого 2014 року. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на ті обставини, що згідно наказу за № 7-К від 10 жовтня 2005 року його було прийнято на роботу машиністом бурової установки п'ятого розряду у Львівську геологорозвідувальну експедицію. 12 вересня 2012 року він звільнився з роботи за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України. На момент звільнення з роботи дане підприємство не виплатило йому заробітну плату та польове забезпечення за відпрацьований період. В даний час заборгованість по заробітній платі складає 7547 грн. 52 коп. Вважає дії незаконними, оскільки виплата всіх сум, що належить працівнику від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум зазначені строки, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. За його розрахунками середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні до 03.12.2013 року складає 16664 грн. 37 коп., а за період з 04.12.2013 року по 04.02.2014 року додатково слід стягнути ще 2265 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку (42 робочих дні). Також, внаслідок протиправних дій йому було завдано моральних страждань, що призвело до втрати нормальних життєвих зв'язків. Відповідно і моральну шкоду оцінює в розмірі 10000 грн. Просив позов задовольнити. Представник Львівської геологорозвідувальної експедиції, з'явившись в судове засідання 05.02.2014 року подав письмові заперечення на позовну заяву із змісту яких вбачається, що відповідач позовні вимоги визнає частково. Не заперечуючи заборгованості перед позивачем по заробітній платі та польовому забезпеченню вважає, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні повинен становити 6741 грн. 25 коп., оскільки у зв'язку з тяжким фінансовим становищем в період з 2009 року по даний час підприємство працювало в режимі скороченого робочого часу, зокрема, з вересня 2012 року по вересень 2013 року було встановлено дводенний робочий тиждень, а з жовтня 2013 року - одноденний робочий тиждень, що підтверджується відповідними наказами і про що позивачу було відомо. Крім того вважає, що не підлягає до задоволення позов в частині стягнення моральної шкоди, так як позивачем не надано суду належних доказів, що підтверджують факт нанесення йому моральної шкоди. Просив суд позов в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні зменшити до 6741 грн. 25 коп, а в частині стягнення моральної шкоди - відмовити. Дослідивши представлені доводи позивача, заперечення відповідача та перевіривши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково. Судом встановлено, що згідно наказу №7-К від 10.10.2005 року позивач був прийнятий на роботу машиністом бурової установки п'ятого розряду у Львівську геологорозвідувальну експедицію, а 12 вересня 2012 року з роботи він був звільнений за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України відповідно до наказу № 14-к від 11.09.2012 року, що стверджується відповідними записами у трудовій книжці З довідки Львівської геологорозвідувальної експедиції за № 133 від 24.09.2013 року вбачається, що на час звільнення заборгованість по заробітній платі [PERSON] складала 9547 грн. 52 коп., в тому числі, заробітна плата в сумі 9245 грн. 77 коп. та польове забезпечення в сумі 301 грн. 75 коп. У зв'язку із добровільним частковим погашенням відповідачем заборгованості із заробітної плати в сумі 2000 грн., така заборгованість зменшилась і становить 7547 грн. 52 коп. Зазначений розмір заборгованості по заробітній платі сторонами не оспорюється і в цій частині позов слід задовольнити повністю у зміненому вигляді. Що стосується позову про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні суд вважає, що в цій частині позов слід задовольнити частково, виходячи з наступного: Заперечуючи позов в цій частині, відповідач посилається на ті обставини, що з 2010 року по даний час Львівська геологорозвідувальна експедиція ДП НАК «Надра України» «Західукргеологія» знаходиться в складному матеріальному та фінансовому становищі, яке склалося через відсутність фінансування у 2009-2013 роках загальнодержавної програми зміцнення мінерально-сировинної бази України. У зв'язку з цим, на підприємствах геологічної галузі, в тому числі і в Львівській ГРЕ ДП НАК "Надра України» «Західукргеологія», склалася критична виробнича, економічна та соціальна ситуація, яка призвела до виникнення боргу по виплаті заробітної плати і такий борг на теперішній час становить 3858.8 тис грн. Як зазначено у відповіді територіальної Державної інспекції з питань праці у Львівській області від 15.04.13 року щодо розгляду звернення [PERSON] порушення термінів виплати заробітної плати відповідачем призвело до формування заборгованості із виплати заробітної плати, у тому числі перед [PERSON] в сумі 2573 грн. 72 коп., що свідчить про порушення вимог ст. 24 Закону України «Про оплату праці» та ст. ст. 115, 116 КЗпП України. За результатами перевірки складено відповідний акт. Згідно із ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, які повинні бути виплачені працівнику, проводиться в день звільнення і, як зазначено в ст. 117 цього Кодексу, у разі невиплати з вини власника чи уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у зазначені строки, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Тобто, підставою відповідальності власника (підприємства) є порушення ним строків розрахунку при звільненні та вина власника. Сама по собі відсутність грошей на розрахунковому рахунку, фінансові труднощі підприємства тощо, такої вини не виключають. З копій наказів, долучених відповідачем до письмових заперечень на позовну заяву вбачається, що в зв'язку з недостатністю коштів державного фінансування на проведення геологорозвідувальних робіт, а також договірних коштів підприємство працювало в режимі скороченого робочого часу, зокрема, з вересня 2012 року по вересень 2013 року було встановлено дводенний робочий тиждень, а з жовтня 2013 року - одноденний робочий тиждень, про що позивачу було відомо. За вказаний період позов в частині стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні відповідач визнає частково, з урахуванням скороченого режиму робочого часу - в сумі 6741 грн. 25 коп. В зв'язку з наведеним суд вважає, що частково слід задовольнити заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог в цій частині, стягнувши з відповідача в користь позивача середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 04.12.2013 року по 04.02.2014 року та додатково стягнути ще 431 грн. 44 коп. (53.93 х 8, де 8 - кількість робочих днів), а разом стягнути 7172 грн. 69 коп. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи те, що невиплата позивачу тривалий період часу заборгованості по заробітній платі після звільнення його з роботи призвела до душевних страждань у зв'язку з протиправною поведінкою щодо нього суд вважає, що частково підлягає до задоволення позов в частині стягнення моральної шкоди. Визначаючи розмір такої шкоди,

Outcome: partial