Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-17 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] , який уході розгляду справи уточнили, та просять усунути перешкоди [PERSON] у користуванні земельною ділянкою площею 0,0811 га з кадастровим номером [NUMBER] :03:014:0012, розташованої за адресою: [ADDRESS] , шляхом зобов`язання суміжного землекористувача [PERSON] демонтувати паркан (огорожу) та відновити межі відповідно до меж, визначених у державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЖТ №122608 від 21.12.2004 року; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду у сумі 4001,09 грн. та стягнути з відповідачів судові витрати. В обґрунтування позову вказано, що [PERSON] на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS] , який розташований на земельній ділянці площею 0,0811 га з кадастровим номером 1810136300:03:014:0012, яка належить позивачу на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЖТ №122608 від 21.12.2004 року. [PERSON] є суміжним землекористувачем та займає земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] , починаючи з 2012 року відповідачі незаконними діями здійснюють [PERSON] перешкоди у користуванні належною їй земельною ділянкою, систематично зазіхаючи на неї. Так, у травні 2018 року [PERSON] заявив про свій намір збудувати паркан з відступом від спільної межі в бік позивача, з використанням несучих бетонних опор, про що повідомив [PERSON] . Після цього, [PERSON] звернувся до правоохоронних органів з метою усунення порушення права власності. Під час розгляду заяви у поліції, [PERSON] визнав факт захоплення суміжної земельної ділянки та свій намір встановити паркан саме за даними межами. Також, 04.07.2018 року спеціалістом Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області було здійснено обстеження належної [PERSON] земельної ділянки та за результатами обстеження було встановлено, що частину земельної ділянки використовує [PERSON] шляхом встановлення паркану. На момент обстеження право власності або право користування на вказану земельну ділянку площею 0,0003 за гр. [PERSON] не зареєстровано, що свідчить про факт самовільного зайняття ним земельної ділянки. Добровільно звільнити самовільно захоплену земельну ділянку площею 0,0003 га [PERSON] не бажає. Такі дії [PERSON] призвели до значного погіршення стану здоров`я [PERSON] , який є особою з інвалідністю 3-ї групи, у зв`язку з чим [PERSON] був змушений звертатися за невідкладною медичною допомогою з подальшим курсом відновлювальної терапії, а також проходити стаціонарне лікування у Комунальній установі «Центральна міська лікарня №2», що завдало [PERSON] матеріальної шкоди на суму 4001,09 грн. Ухвалою суду від 26.07.2018 року у справі відкрито загальне позовне провадження. 27.08.2018 року до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , у якому позивачі за зустрічним позовом просять зобов`язати відповідачів за зустрічним позовом утримуватись від дій, які створюють та можуть створювати перешкоди при встановленні та обслуговуванні позивачами нового паркану на межі земельних ділянок за кадастровими номерами 1810136300:03:014:0002 та 1810136300:03:014:0012, що розташовані за адресою: [ADDRESS] та [ADDRESS] ; стягнути з відповідачів за зустрічним позовом судові витрати. Зустрічний позов обґрунтовано тим, що [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка з кадастровим номером 1810136300:03:014:0002 з будинком за адресою: [ADDRESS] . У 2008-2009 роках чоловіком [PERSON] [PERSON] було побудовано паркан по межі із сусідами. Зауважень щодо будівництва паркану від суміжних землекористувачів не надходило. При зверненні до землевпорядника, позивачами за зустрічним позовом було встановлено, що паркан встановлений не на межі ділянок, а на ділянці [PERSON] , тому [PERSON] та [PERSON] було повідомлено про те, що при вставленні нового паркану буде дотримано кадастрових меж, що призвело до численних звернень [PERSON] та [PERSON] до правоохоронних органів та до суду з посиланням на тривалі порушення та створення перешкод з боку [PERSON] та [PERSON] у користуванні відповідачами за зустрічним позовом належною їм земельною ділянкою. 27.08.2018 року до суду надійшов відзив [PERSON] на первісний, у якому він вказав, що жодних пояснень та доказів того, які незаконні дії вчинялися відповідачем з 2012 року, як зазначено у позові, та які перешкоди відповідач чинить позивачам за первісним позовом у користуванні належною їм земельною ділянкою, до матеріалів справи не долучено. Під час розгляду заяви [PERSON] та [PERSON] у поліції, [PERSON] надав пояснення про те, що він дійсно має намір встановити за власні кошти новий паркан на межі земельних ділянок, яка визначена у кадастровому плані, що витрактовано [PERSON] та [PERSON] як визнання [PERSON] факту захоплення земельної ділянки. Також [PERSON] вказує, що спеціалістом Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області було здійснено обстеження земельної ділянки та будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] , без присутності [PERSON] та власника земельної ділянки, за результатами якого було складено акт від 04.07.2018 року. Однак з вказаного акту не можливо встановити, яким чином спеціалістом Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області було визначено, що саме [PERSON] використовує земельну ділянку під парканом. Крім того, площа земельної ділянки під парканом визначена спеціалістом у розмірі 0,0003 га за допомогою металевої стрічки, без дослідження документів на земельну ділянку, що викликає у відповідача сумніви з приводу достовірності таких даних. Також [PERSON] вказує на протиріччя в обґрунтуванні первісного позову, оскільки [PERSON] та [PERSON] вказують проте, що [PERSON] має намір облаштувати паркан, та у той же час вказують на вже наявний паркан, облаштуванням якого позивачам за первісним позовом створюються перешкоди у користуванні належною їм земельною ділянкою. Також, [PERSON] вказує, що жодних неправомірних дій, які б могли завдати шкоди здоров`ю [PERSON] , ним та його дружиною не вчинялися, тому вимога про відшкодування матеріальної шкоди є безпідставною. Ухвалою суду від 29.08.2018 року зустрічну позовну заяву [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про зобов`язання утримуватись від дій, які створюють перешкоди у користуванні земельною ділянкою, прийнято до спільного розгляду з первісною позовною заявою [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельної ділянкою та стягнення матеріальної шкоди. 16.10.2018 року [PERSON] та [PERSON] подано відзив на зустрічну позовну заяву у якому зазначено, що позивачами не наведено фактів чи обставин створення відповідачами за зустрічним позовом дій, які створюють чи можуть створювати позивачам за зустрічним позовом перешкоди у користуванні належною їм земельною ділянкою, жодних доказів на їх підтвердження до справи не долучено. Зустрічний позов вважають надуманим, безпідставним та не доведеним належними доказами, тому просять у його задоволенні відмовити. 25.10.2018 року [PERSON] та [PERSON] подано до суду уточнену первісну позовну заяву, яка ухвалою суду від 29.10.2018 року прийнята до розгляду. 27.05.2019 року [PERSON] та [PERSON] подано до суду клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи, а саме висновоку судового експерта Свістунова І.С. №699/04-2019 від 02.04.2019 року за результатами проведення земельно-технічного дослідження, яке було проведено за заявою [PERSON] . Протокольною ухвалою суду від 27.05.2019 року висновок №699/04-2019 від 02.04.2019 року долучено до матеріалів справи та закінчено підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. У судовому засіданні [PERSON] , [PERSON] та його представника [PERSON] позовні вимоги первісного позову підтримали та просили задовольнити, у задоволенні зустрічного позову просилили відмовити. [PERSON] та його представника [PERSON] судовому засіданні заперечували проти задоволення первісного позову, зустрічний позов підтримали та просили задовольнити. Допитана у\~судовому засіданні\~спеціаліст -\~інженер-землевпорядник\~Лаговська Н.В.\~пояснила,\~що вона\~працює у\~ФОП [PERSON] \~та за\~замовленням [PERSON] \~проводилися заміри\~належної їй\~земельної ділянки\~та складалася\~технічна документація\~на земельну\~ділянку,\~яка знаходиться\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~в результаті\~чого було\~встановлено,\~що паркан,\~який розділяє\~земельні ділянки\~за адресою:\~ [ADDRESS] [ADDRESS] ,\~розташований на\~земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , яка належить [PERSON] , а межа земельної ділянки проходить за парканом, у бік земельної ділянки, належної [PERSON] , що схематично зображено спеціалістом на аерофотознімку Допитаний у\~судовому засіданні\~судовий експерт\~ [PERSON] \~пояснив,\~що ним було складено висновок за результатами проведення земельно-технічного дослідження за заявою [PERSON] та встановлено, що згідно плану меж земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , вказана земельна ділянка межує із земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] , що на плані меж земельної ділянки позначено лінією А-Б та по вказаній лінії порушення меж належної [PERSON] земельної ділянки з боку землекористувачів земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , не встановлено. Паркан зведено на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , та вказаним парканом перешкоди у користуванні [PERSON] належною їй земельною ділянкою не вчиняються. Дослідження експертом здійснювалося шляхом дослідження земельної ділянки в натурі на місцевості за допомогою спеціального геодезичного обладнання, вимірювання яким може мати похибку у 10 сантиметрів, а також шляхом дослідження правовстановлюючих документів на земельну ділянку, наданих [PERSON] , а також землевпорядної документації, виготовленої ФОП [PERSON] . Допитана у судовому засідання свідок [PERSON] пояснила, що вона проживає за адресою: [ADDRESS] , та є сусідкою сторін по справі. Вказала, що сторони по справі сваряться, двічі чула, як [PERSON] ображає [PERSON] , конфлікт у сторін виник через встановлення паркану. Дослідивши та оцінивши зібрані в матеріалах справи докази, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок, яке видане Виконкомом Житомирської міської ради від 18.11.2011 року, [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок, який розташований у [ADDRESS] , загальною площею 180,20 кв.м. (а.с. 13) Згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЖТ №122608 від 21.12.2004 року, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0811 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 1810136300:03:014:0012. Згідно плану меж земельної ділянки, по лінії А-Б вказана земельна ділянка межує із садибою [ADDRESS] . (а.с. 15-16). На підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 22.05.1997 року, [PERSON] належить на праві власності жилий будинок за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 79,9 кв.м. з господарським будівлями. (а.с. 46-47). Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЖТ №168327 від 06.02.2009 року, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,1000 га за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 1810136300:03:014:0002. (а.с. 45) 29.08.2007 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, та [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». (а.с. 36) Стаття 41 Конституції України визначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Частина перша ст. 316 Цивільного кодексу України закріплює поняття права власності. Так, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно частин 1, 2 ст. 78 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Відповідно до ст. ст. 386, 391 ЦК України, власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такого порушення. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі статтею 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства. Зі змісту ст. 391 ЦК України та ч. 3ст. 152 ЗК України випливає, що власник земельної ділянки має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своєю земельною ділянкою. Позов про усунення порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню, якщо позивач доведе, що він є власником земельної ділянки, і що діями відповідача порушується його право власності. Суд повинен встановити наявність певних обставин, які свідчать про те, що відповідач порушив закон (технічні норми і правила), а також, що такі дії порушують права позивача. Згідно зі статтею 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації, яка відповідно до статті 193 ЗК України містить сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим земельних ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристику, розподіл серед власників землі та землекористувачів. Відповідно до пунктів 4.1-4.4 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376 (далі - Інструкція), відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок. Власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до статті 186 ЗК України документації із землеустрою. У разі відсутності такої документації розробляється технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки встановити неможливо, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У разі коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема зі встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.ст.77,78 ЦПК України, докази повинні бути належними та допустимими, тобто містити інформацію щодо предмету доказування та бути одержаними у встановленому законом порядку: обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно плану меж земельної ділянки з кадастровим номером 1810136300:03:014:0012, яка належить [PERSON] , по лінії А-Б вказана земельна ділянка межує із садибою [ADDRESS] . (а.с. 15-16). Згідно кадастрового плану, складеного ФОП [PERSON] , станом на 2018 рік ділянка, що розташована за адресою: [ADDRESS] , площею 0,1329 га, та згідно плану зовнішніх меж по лінії від Б до В межує із садибою [ADDRESS] (1810136300:03:014:0012). (а.с. 51-52) При розробці кадастрового плану інженером-землевпорядником Лаговською Н.В., яка працює у ФОП [PERSON] , було виготовлено аерофотознімок садиб за адресою: [ADDRESS] , та [ADDRESS] , на якому нею схематично зображено межі земельних ділянок та розташування спірного паркану, з чого вбачається, що паркан побудовано не на межі домоволодінь №№ 18 та [ADDRESS] , а побудовано з відступом від межі земельних ділянок у бік домоволодіння [ADDRESS] . (а.с. 57) 02.04.2019 року судовим експертом [PERSON] складено висновок №699/04-2019 від 02.04.2019 року за результатами проведення земельно-технічного дослідження, яке було проведено за заявою [PERSON] та на вирішення якого поставлено питання: чи розташований паркан будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] , по межі від «А» до «Б» та від « [PERSON] » до «А» на території земельної ділянки з кадастровим номером 1810136300:03:014:0012, що розташована за адресою: [ADDRESS] ? Якщо так, то де саме він розташований і якою площею ділянки кадастровий номер 1810136300:03:014:0012 перешкоджає користуватися? По поставленому перед експертом питанню зроблено висновок, що по межі від «А» до «Б» земельної ділянки з кадастровим номером 1810136300:03:014:0012, що розташована за адресою: [ADDRESS] , парканом сусіднього будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] , межа не порушується та паркан розташований за межами земельної ділянки з кадастровим номером 1810136300:03:014:0012. По межі від «Г» до «А» земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER] :03:014:0012 що розташована за адресою: [ADDRESS] , парканом сусіднього будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] , частково порушується межа земельної ділянки з кадастровим номером 1810136300:03:014:0012, а саме частина паркану перешкоджає доступу до ділянки площею 2,8 кв.м. (а.с. 133-156) Однак,\~доказів того,\~що земельна\~ділянка,\~яка межує\~із земельною\~ділянкою з\~кадастровим номером\~ [NUMBER] :03:014:0012 по межі від « [PERSON] » до «А», належить відповідачам, яким частково порушується межа належної [PERSON] земельної ділянки з кадастровим номером 1810136300:03:014:0012, матеріали справи не містять. При цьому, належних та допустимих доказів, які б спростовували висновок експерта [PERSON] суду не надано. Клопотання про проведення додаткової або повторної експертизи позивачами не заявлялось. Виходячи зі зміст позовних вимог, а саме позивач просить зобов"язати [PERSON] демонтувати паркан і відновити межі відповідно до меж визначених в Державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЖТ № 122608 від 21.12.2004 року то вказані межу відповідно до висновку експерта не порушені. Таким чином,\~позивачами за\~первісним позовом\~не доведено\~належними та\~допустимими доказами,\~що відповідачем\~ [PERSON] \~ чиняться\~перешкоди у\~користуванні [PERSON] \~належною їй\~земельною ділянкою з кадастровим номером 1810136300:03:014:0012, спірний паркан облаштовано на земельній ділянці, яка належить [PERSON] , отже позовні вимоги про усунення перешкод у користування земельною ділянкою та відновлення межі є безпідставними. Щодо позовної вимоги первісного позову про стягнення з [PERSON] матеріальної шкоди у сумі 4001,09 грн., суд зазначає наступне. Згідно приписів частин 1-3 ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Частиною першою статті 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частини другої цієї статті особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно сукупного аналізу наведених правових норм, підставою для цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди є правопорушення, яке включає як складові елементи шкоду, противоправне діяння особи, котра її заподіяла, причинний зв`язок між ними, а також вину заподіювача шкоди. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Згідно листа Комунальної установи «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» від 15.06.2018 року, 09.06.2018 року надходив виклик за адресою: [ADDRESS] , до гр. [PERSON] з приводу високого артеріального тиску. Після медогляду було встановлено наступний діагноз: гіпертонічний криз, ситуація реакційна. Пацієнту було надано відповідну медичну допомогу, від транспортування до закладу охорони здоров`я відмовився. (а.с. 28) Згідно виписки\~з медичної\~карти амбулаторного\~(стаціонарного)\~хворого,\~ [PERSON] \~перебував на\~стаціонарному лікуванні\~у Комунальній\~установі «Центральна\~міська лікарня\~№2»,\~та йому\~було встановлено\~діагноз: віддалені наслідки перенесеної у 1997 році важкої черепно-мозкової травми. (а.с. 29-30) Також до матеріалів справи долучені копії фіскальних чеків про придбання ліків. Однак, до матеріалів справи не долучено жодних доказів того, що до погіршення стану здоров`я [PERSON] призвели неправомірні дії [PERSON] , що зумовило необхідність придбання ліків та несення матеріальних затрат, тому первісний позов у частині стягнення матеріальної шкоди задоволенню не підлягає за недоведеністю позовних вимог. Щодо вимог зустрічного позову, суд зазначає, що згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Доказів того, що [PERSON] та [PERSON] вчиняють дії, які створюють перешкоди при встановленні та обслуговуванні [PERSON] та [PERSON] нового паркану, матеріали справи не містять. Також суд зауважує, що позовні вимоги не конкретизовані, зокрема, позивачами за зустрічним позовом не зазначено, від яких саме дій вони просять зобов`язати утриматися відповідачів. Крім того, згідно положення статті 15 ЦК України та статті 4 ЦПК України, захисту підлягає лише порушене, невизнане або оспорюване право чи інтерес, а не таке порушення, яке може виникнути у майбутньому. На підставі викладеного, позовні вимоги зустрічного позову задоволенню не підлягають за недоведеністю позовних вимог. На підставі вищевикладеного, оцінивши зібрані у справі докази, суд дійшов висновку, що первісний та зустрічний позови задоволенню не підлягають у зв`язку з безпідставністю та недоведеністю позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у разі відмови у задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed