Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-20 00:00:00

25.09.2019 року позивач звернулася в суд з даним позовом, позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 1971 року перебуває у шлюбі з відповідачем, за час спільного подружнього життя у них народилося троє дітей, які на даний час вже є повнолітніми. Подружнє життя з відповідачем у неї не склалося, причиною цього стало те, що він у 1979 році покинув сім"ю та поїхав проживати до своїх батьків в Луганську область. З цього часу вони спільно не проживають, не підтримують подружні відносини, кожен з них живе своїм життям, вони стали чужими людьми. За цей час вона зрозуміла, що їх шлюб існує формально, а перебування в такому суперечить її інтересам, тому просить розірвати шлюб. Позивач в судове засідання не з`явилася, її представник [PERSON] подав заяву про розгляд справи у їх відсутність та зазначив, що позовні вимоги підтримує повністю та просить такі задовольнити. Відповідач, який належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явився, без повідомлення причин, не подав відзив на позов причини неявки не повідомив. Відтак, беручи до уваги ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надав, в силу положень п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача. Зважаючи на відсутність згоди позивача, у відповідності із ст. 280 ЦПК України, суд вважає за доцільне не проводити судового розгляду при заочному розгляді справи. Так як всі учасники справи не явилися в судове засідання, фіксування судового засідання технічними засобами відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснюється. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, які підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами в їх сукупності, відповідно до норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права суд вважає, що позов слід задовольнити повністю з наступних підстав. Сторони 11.09.1971 року зареєстрували шлюб у Виконавчому комітеті Давидівської селищної ради Пустомитівського району Львівської області, актовий запис № 16, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , яке видане повторно 18.09.2019 року. Від шлюбу у сторін народилося троє дітей, які на час подачі позовної заяви є повнолітніми. Судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися, вони спільно не проживають та не ведуть спільне господарство, втрачені всі фізичні та духовні зв`язки. Дані обставини унеможливлюють перебування позивача та відповідача у шлюбі, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Статтею 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Outcome: approved