Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-17 00:00:00

24 червня 2019 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь 9211 гривень 57 копійок в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 2360 гривень втраченої вигоди, 5000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди та судові витрати по справі. Позовні вимоги мотивовані тим, що 20 березня 2015 року приблизно о 12 годині 55 хвилин на автобусній зупинці по вул. 22 Січня у с Креховичі, Рожнятівського району, Івано-Франківської області, водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Mercedes-Benz», реєстраційний номерний знак [NUMBER] , належним відповідачу [PERSON] , під час об`їзду належного йому транспортного засобу марки «Mercedes-Benz», реєстраційний номерний знак [NUMBER] , з якого проводилась висадка пасажирів, не дотримався безпечного інтервалу, допустив зіткнення транспортних засобів, що спричинило їх пошкодження. Цивільно - правова відповідальність власника транспортного засобу марки марки «Mercedes-Benz» [PERSON] була застрахована у ПАТ «Страхова група «ТАС», тому 24 березня 2015 року він звернувся до страхової компанії з заявою про страхове відшкодування. В цей день його транспортний засіб був оглянутий спеціалістом страхової компанії, який встановив суму завданого збитку в розмірі 2953 гривні 89 копійок. Страхові виплати в сумі 1\~953 гривень 89 копійок виплачені йому страховою компанією переказом на картку Приватбанку 21 серпня 2015 року. Згідно довідки АТ «СГ «TAC» №П400/590 від 17 лютого 2017 року сума франшизни, яка має бути компенсована йому власником застрахованого транспортного засобу, як особою відповідальною за завдані збитки, складає 950 гривень. У серпні 2016 року він звернувся до Рожнятівського районого суду з позовом до винуватця ДТП [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди від ДТП. Рішенням Рожнятівського районного суду від 05 липня 2017 року у задоволенні його позову було відмовлено тому, що водій [PERSON] на час вчинення ДТП та пошкодження належного йому автомобіля, перебував у трудових відносинах на підставі трудового договору з власником транспортного засобу [PERSON] та здійснював пасажирські перевезення виконуючи свої трудові обов`язки. Тому завдану шкоду повинен відшкодувати власник транспортного засобу [PERSON] . Дане судове рішення залишено без змін судами апеляційної та касаційної інстанції. Також він поніс матеріальні витрати в сумі 9211 гривень 57 копійок на придбання паливно - мастильних матеріалів (дизельного палива) для поїздки власним автомобілем в страхову компанію, у представництво Моторно-страхового бюро України в Івано-Франківській області, у Калуський відділ поліції, в м. Жидачів Львівської області для придбання запчастин для ремонту автомобіля та на копіювання документів. У цю суму входять також судові витрати за звернення до суду першої інстанції з позовом до [PERSON] , що включають судовий збір 560 гривень і послуги банку в сумі 15 гривень, судовий збір в розмірі 1\~212 гривень 64 копійки послуги банку в сумі 30 гривень за звернення до апеляційного суду та 1\~322 гривні 88 копійок судового збору і послуги банку на суму 30 гривень за подачу касаційної скарги до Верховного суду, послуги за оплату відправки листа в м. Київ на суму 21 гривня 60 копійок і 30 гривень 60 копійок Внаслідок пошкодження його автомобіля з вини відповідача, він не користувався автомобілем для здійснення підприємницької діяльності і через відсутність роботи втратив прибуток в розмірі 2\~360 гривень. Неправомірними діями відповідача йому також заподіяна моральна шкода, яка проявилась в перенесенні психічного та психологічного стресу, моральних страждань та переживань, емоційного перенапруження, погіршення стану здоров`я і, як наслідок, перебування на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні Долинської ЦРЛ з 27 липня по 13 серпня 2015 року. Внаслідок пошкодження належного йому автомобіля порушені його нормальні життєві зв`язки, оскільки тривалий період часу він був фактично виключений з активного життя та життєдіяльності, так як не міг користуватись автомобілем, займатись підприємницькою діяльністю по перевезенню пасажирів власним транспортом, що призвело до додаткових матеріальних затрат на поїздки в органи внутрішніх справ, станцію технічного обслуговування для вирішення питання ремонту автомобіля, які він не може підтвердити документально. Завдану йому відповідачем моральну шкоду оцінює в 5000 гривень. Ухвалою судді Рожнятівського районного суду від 25 червня 2019 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 04 вересня 2019 року відповідач направив суду відзив на позов, в якому вказав, що вважає позовні вимоги безпідставними у повному обсязі, оскільки позивач до позовної заяви не надав будь - яких належних та допустимих доказів на підтвердження вимог про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Вважає, що позивач безпідставно вимагає відшкодування йому витрат, які були пов`язані з розглядом попередньої справи, на придбання дизельного палива для заправки автомобіля на поїздки в судові засідання при розгляді його апеляційної скарги Апеляційним судом Івано-Франківської області, за копіювання документів в суд, сплачених судових зборів за розгляд позову, апеляційної та касаційної скарг, поштових оплат за відсилання листів у Верховний Суд та присудженої суми в користь відповідача [PERSON] , оскільки він не може нести матеріальну відповідальність за вищевказані витрати через відсутність його вини в тому, що позивачем було заявлено позов до іншої особи. 25 вересня 2019 року позивач направив відповідь на відзив, в якому свої позовні вимоги підтримав та збільшив суму матеріальної шкоди, які вважає за потрібне стягнути з відповідача до 11017 гривень, включивши в її розмір витрати на правову допомогу в сумі 1100 гривень. 17 жовтня 2019 року відповідач направив суду письмове заперечення на позов, в якому зазначив, що позивач не надав відповідні докази, а саме акт про встановлення спеціалістом страхової компанії механічних пошкоджень його транспортного засобу, які були спричинені внаслідок дорожньо - транспорт\-ної пригоди 20 березня 2015 року та розрахунок розміру шкоди. [PERSON] , посилаючись на те, що ним придбано дизельне пальне для поїздок в страхову компанію, в м. Жидачів Львівської області для придбання бампера, не надав суду відповідних доказів, які би достовірно підтвер\-джували, що він змушений був здійснювати своїм транспортним засобом вищевказані поїздки і що ці поїздки були викликані необхідністю. З копій рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 05 липня 2017 року, ухвали Апеляційного суду Івано-Франківської області від 22 листопада 2017 року та постанови Верховного Суду від 06 вересня 2018 року вбачається, що [PERSON] повинен був заявити позов не до [PERSON] , як найманого працівника, а до нього, як його роботодавця та власника джерела підвищеної небезпеки. Тому він не може нести матеріальну відповідальність за вищеназвані витрати, оскільки їх відповідач поніс виключно через свою необізнаність. Що стосується відшкодування втраченої вигоди в сумі 2\~360 гривень, то [PERSON] не долучив до справи докази на підтвердження цієї обставини, йому не відомо за яким критерієм вирахувана сума втраченої грошової вигоди, тим більше як вбачається з обставин викладених у позовній заяві, він після дорожньо-транспортної пригоди постійно користувався автомобілем. З матеріалів справи вбачається, що транспортний засіб [PERSON] внаслідок ДТП перебував у робочому стані, оскільки отримав незначні пошкодження у вигляді відірваного переднього бампера, позивач постійно користувався автомобілем в особистих потребах і для здійснення перевезення пасажирів, що свідчить про задовільний стан його здоров`я, тому вважає, що підстав для відшкодування моральної шкоди нема. Також не вбачає підстав для відшкодування позивачу витрат на правову допомогу. У судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві та відповіді на відзив. Відповідач у судовому засіданні пояснив, що вважає позовні вимоги безпідставними, оскільки завдана позивачу шкода повністю відшкодована Страховою компанією АТ «СГ ТАС» згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності транспортних засобів, просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі та застосувати позовну давність, оскільки з даним позовом позивач звернувся 24 червня 2019 року, тобто через чотири роки після ДТП та накладення адміністративного стягнення на [PERSON] . Позивачу було відомо на час вчинення ДТП про те, що власноком транспортного засобу є саме він, а не водій [PERSON] , тому що на місце ДТП він приїхав особисто, надав працівникам міліції, які складали протокол, поліс страхування автомобіля. Свідок [PERSON] у судовому засіданні дав показання про те, що він на підставі трудового договору укладеного між ним та [PERSON] , здійснював пасажирські перевезення, тобто перебував з власником транспортного засобу у трудових відносинах. 20 березня 2015 року приблизно о 12 годині 55 хвилин на автобусній зупинці по вул. 22 Січня у с Креховичі, він керуючи автомобілем марки «Mercedes-Benz», реєстраційний номерний знак [NUMBER] , що належить [PERSON] , під час об`їзду належного [PERSON] транспортного засобу, допустив зіткнення транспортних засобів, що спричинило їх пошкодження. Вказана ДТП сталася з його вини. Пошкодження автомобіля позивача були незначними, тому він запропонував останньому 1000 гривень в якості відшкодування. Однак позивач не погодився на такий розмір відшкодування та викликав поліцію. На місце прибув і власник транспортного засобу [PERSON] , однак поліцейські сказали, що його участь при складанні протоколу не обов`язкова, тому він поїхав з місця події. Всі документи на транспортні засоби оглядалися поліцейськими та учасниками ДТП, в тому числі і позивачем. Вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а за змістом ст. 20 зазначеного кодексу, кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається\~ своїми вимогами на свій розсуд. Стаття 12 ЦПК України визначає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 13 зазначеного Кодексу, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Рішенням Рожнятівського\~районного суду\~від 05\~липня 2017\~року у\~цивільній справі\~за позовом\~ [PERSON] \~ до\~ [PERSON] ,\~третя \~особа,\~ яка\~не заявляє\~самостійних вимог\~на \~предмет спору,\~приватне Акціонерне\~товариство «Страхова\~група «ТАС»\~про відшкодування\~ майнової\~та моральної\~ шкоди,\~спричиненої \~внаслідок дорожньо\~-\~транспортної пригоди,\~судом встановлено,\~що 20\~березня 2015\~року о\~12\~годині 55\~хвилин внаслідок\~ДТП,\~яка сталася\~у зв`язку\~з порушенням\~ [PERSON] .\~ПДР України,\~належний позивачу\~транспортний засіб\~отримав механічні\~пошкодження.\~ [PERSON] \~на час ДТП перебував у трудових відносинах із відповідачем [PERSON] , в якого працює водієм належного останньому автобуса «Mercedes-Benz», державний номерний знак [NUMBER] . Тобто, керуючи 20\~березня 2015\~року о\~12\~годині 55\~хвилин, автобусом, який є джерелом підвищеної небезпеки, [PERSON] виконував свої трудові обов`язки. У відповідності до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб , а згідно частини 2 цієї ж норми шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Тобто володілець джерела підвищеної небезпеки несе відповідальність за шкоду, яка є наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини володільця джерела підвищеної небезпеки у її заподіянні. Згідно роз`яснень п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК. Згідно ч. 2 ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням ). Завданий позивачу матеріальний збиток внаслідок ДТП становить 2903 гривні 89 копійок, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки «Mercedes-Benz» була застрахована у ПАТ «Страхова група «ТАС», тому позивачу виплачено страхову виплату в сумі 1\~953 гривень 89 копійок, за мінусом франшизи, яка становить 950 гривень, що підтверджується копією повідомлення ПАТ «Страхова група «ТАС», копією заяви на отримання переказу та копією квитанції (а. с. 57-59). \~ \~ \~ \~Отже страхова виплата здійснена страховою компанією відповідно до вимог закону, однак ця виплата не відшкодувала позивачу реальний розмір збитку, встановлений страховою компанією, тому відповідно до ст. 1166, 1194 ЦК України, дана шкода, розмір якої дорівнює розміру франшизи, підлягає стягненню з винної особи, якою є відповідач, як власник джерела підвищеної небезпеки. \~ \~ \~ \~Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а за змістом ст. 20 зазначеного кодексу кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається\~ своїми вимогами на свій розсуд. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні (правовий висновок Верховного Суду України від 03.09.2014 № 6-84цс14). \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 81 ЦПК України, \~кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається,\~ як\~на підставу\~своїх вимог\~або заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року N 14, у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Позивач доводить порушення свого права з вини відповідача, просить його таке право захистити у спосіб, визначений п.8 ч. 2 ст. 16 ЦК України шляхом стягнення з відповідача заподіяних збитків. Позивач у позовній заяві зазначає, що поніс витрати на придбання дизельного палива на поїздки у страхову компанію, в м. Жидачів для покупки бампера та в судові засідання до апеляційного суду у м. Івано-Франківськ. Однак відповідних доказів, які би достовірно підтверджували, що позивач змушений був здійснювати своїм транспортним засобом та за власний рахунок такі поїздки, і що ці поїздки були необхідними, суду не надано. При цьому суд не приймає до уваги копії квитанції (а. с. 60 - 67, 70, 71), оскільки вони підтверджують лише сам факт понесених позивачем витрат, та не дають можливості встановити, що такі витрати позивачем понесені з вини відповідача.Більше того, як зазначає позивач у своїй позовній заяві, у страхову компанію він їздив уже після того, як отримав страхове відшкодування, а до апреляційного суду у зв"язку з тим, що не погоджувався зх рішенням Рожнятівського районного суду, яке набрало законної сили. Щодо відшкодування коштів на поїздку у Жидачів для придбання бампера підстави відсутні, оскільки наданою позивачем копією накладної № 68 від 18 вересня 2015 року (а.с.69) підтверджено. що бампер ним було придбано у підприємця, котрий його встановлював, тобто у Рожнятові. Судові витрати у виді судового збору в суд першої, в апеляційний суд, верховний суд, оплата за відправлення листа в м. Київ, оплата за копіювання документів та присуджена в користь [PERSON] суми в розмірі 1\~400 гривень також не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у зв`язку з відсутністю в матеріалах справи доказів того, що такі витрати позивач поніс з вини відповідача, як власника джерела підвищеної небезпеки. Що стосується вимоги позивача про відшкодування йому втраченої грошової вигоди в сумі 2 360 гривень за те, що він внаслідок пошкодження його автомобіля не користувався ним для здійснення підприємницької діяльності, то на підтвердження вказаної обставини позивачем не надано будь-яких доказів. Наявні в матеріалах справи копії довідок Долинської ОДПІ № 956 від 28 жовтня 2016 року та книги обліку доходів (а. с. 93-102) самі по собі не підтверджують факт та розмір втраченої позивачем вигоди з вини відповідача, а навпаки підтверджують, що у зазначений період позивач працював, користувався автомобілем, а тому у задоволення цієї вимоги також слід відмовити. Вимога позивача про відшкодування моральної шкоди, підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 23 ЦК України,особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, а також в зв`язку з пошкодженням майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до роз`яснень, викладених в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4«Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Судом встановлено, що внаслідок ДТП позивач зазнав моральних страждань, відчував дискомфорт з приводу порушення звичного режиму зайняття підприємницькою діяльністю, пов`язаного з необхідністю ремонту транспортного засобу, який він для цього безпосередньо використовує. Визначаючи розмір відшкодування завданої моральної шкоди, суд враховує характер і тривалість моральних страждань позивача, фінансове становище, суб`єктивне відношення до вчиненого відповідача, розмір заподіяної позивачу матеріальної шкоди та вважає за необхідне стягнути з відповідача 1000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, що на переконання суду відповідає вимогам розумності і справедливості та є співмірним з урахуванням глибини моральних страждань позивача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а відповідно до змісту\~ п. 3 ч. 2 цієї ж норми інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі часткового задоволення позову. Позивач поніс документально підтверджені судові витрати у виді судового збору в розмірі 768 гривень 40 копійок та витрати на правову допомогу, у даній справі у розмірі 2600 гривень, що частково підлягає стягненню з відповідача на його користь пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, заявив дві позовні вимоги: про стягнення матеріальної шкоди та про стягнення моральної шкоди. При цьому він сплатив судовий збір за одну позовну вимогу у мінімальному розмірі, що становить 768 гривень 40 копійок. Відповідно до Закону України «Про судовий збір» за подання фізичною особою позовної заяви немайнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу. За подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. Позовна вимога про стягнення моральної шкоди, яка при подачі позову не оплачена судовим збором, задоволена частково, отже судовий збір за цю позовну вимогу слід стягнути в доход держави з відповідача. Крім того, з відповідача слід стягнути половину судових витрат на правову допомогу у розмірі 1300 гривень, оскільки позовні вимоги задоволено частково, і відповідач під час розгляду даної справи користувався послугами адвоката, а отже також поніс витрати на правову допомогу. Що стосується судових витрат, пов`язаних з апеляційним та ксаційним оскарженням рішення Рожнятівського районного суду від 05 липня 2017 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, приватне Акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» про відшкодування майнової та моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, то вони відшкодуванню не підлягають, оскільки стосуються іншої цивільної справи і питання про розподіл цих судових витрат між сторонами вирішувалося судами при її розгляді. Вимога відповідача про застосування позовної давності до задоволення не підлягає за таких підстав. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст. 261 ч.1 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. З оглянутих матеріалів цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, приватне Акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» про відшкодування майнової та моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, судом встановлено, що позивач дізнався про те, що [PERSON] , з вини якого сталася ДТП, перебуває у трудових відносинах з [PERSON] у судовому засіданні 06 березня 2017 року, коли копія відповідного трудового договору була долучена до матеріалів справи. Рішення судом першої інстанції, змістом якого роз`яснено, що [PERSON] не є належним відповідачем у справі про відшкодування шкоди внаслідок ДТП, постановлено 05 липня 2017 року. За таких обставин позивач не пропустив строк позовної давності і підстави для застосування позовної давності до даних правовідносин відсутні.

Outcome: partial