Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-03 00:00:00

23.09.2019 позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просив суд стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти в якості відшкодування завданої матеріальної шкоди, втирати на медичне обстеження та лікування 12137 грн. та відшкодування моральної шкоди в сумі 15000 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 9500 грн. Свої вимоги мотивує тим, що в провадженні СВ Обухівського ВП ГУ НП України в Київській області перебувало кримінальне правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Під час проведення досудового розслідування встановлено, що 04.02.2017 [PERSON] близько 4 год. 00 хв. в м. Обухів Київської області, знаходячись в приміщенні нічного клубу «Лофт», що по вул . Київська,124, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин між ним та [PERSON] , діючи з метою заподіяння останньому тілесних ушкоджень, передбачаючи протиправний характер своїх дій та бажаючи при цьому настання відповідних наслідків у виді тілесних ушкоджень, умисно тримаючи в руці скляну пляшку, наніс нею удар [PERSON] в область голови, чим заподіяв останньому тілесні ушкодження у вигляді: струсу головного мозку з легким клінічним перебігом, саден на волосистій частині голови, обличчі, шиї, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 49 від 28.08.2017 відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Позивач вказував, що внаслідок неправомірних дій відповідача йому було спричинено майнової шкоди на суму 12137 грн., окрім фізичної та матеріальної шкоди [PERSON] , неправомірними суспільно-небезпечними діями відповідача завдано немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, що виразились у вимушених змінах життєвих, соціальних та побутових стосунків, негативних переживань та спогадах, насторозі, тривозі, важкості виконання повсякденних обов`язків, фіксованості уваги на проблемі одужання та реабілітації, переживаннях фізичних незручностей та психологічного дискомфорту. Заподіяну моральну шкоду оцінює у розмірі 15000 грн. Ухвалою судді від 12.11.2020 відкрито провадження по справі та призначено справу в порядку строщеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, та участі позивача, позов підтримує, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем проживання про день та час розгляду справи, заяв, клопотань по суті справи суду не надав. У встановлений строк відзиву на позовну заяву до суду не надійшло, а тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, враховуючи інтереси позивача, даючи оцінку діям відповідача, які суд оцінює, як такі, що направлені на затягування розгляду справи по суті, суд вважає за можливе вирішити справу за відсутності відповідача на підставі наявних матеріалів справи та постановити заочне рішення, що відповідає положенням ч.4 ст.223, ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 18.03.2019 звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України, у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності. Кримінальне провадження № 12017110230000217 від 05.02.2017 року відносно [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, закрито. Цивільний позов [PERSON] , залишено без розгляду (а.с. 31). Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 18.03.2019 встановлено, що 04 лютого 2017 року, [PERSON] близько 4 год. 00 хв. в місті Обухів Київської області, знаходячись в приміщенні нічного клубу «Лофт», що по вул. Київська, 124, на грунті раптово виниклих неприязних відносин між ним та [PERSON] , діючи з метою заподіяння останньому тілесних ушкоджень, передбачаючи протиправний характер своїх дій та бажаючи при цьому настання відповідних наслідків у виді тілесних ушкоджень, умисно, тримаючи в руці скляну пляшку, наніс нею удар [PERSON] в область голови, чим заподіяв останньому тілесні ушкодження у вигляді: струсу головного мозку з легким клінічним перебігом, саден на волосистій частині голови, обличчі, шиї, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 49 від 28.08.2017 року, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. За нормою ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. За даними виписки неврологічного відділення Української районної лікарні із історії хвороби № 451 хворого [PERSON] , 1985 року народження, убачається, що останній перебував на лікуванні з 04.02.2017 по 10.02.2017 із діагнозом: Закрита ЧМТ. Струс головного мозку (а.с. 57). З матеріалів кримінального провадження № 1-кп-19/19 (справа № 372/2750/17) за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, наданих для огляду в судовому засіданні вбачається, що витрати позивача на придбання медикаментів, лікарських засобів, матеріалів медичного призначення для лікування здоров`я та кошти на транспортні витрати у зв`язку з необхідністю проведення лікування та обстеження, внаслідок спричиненого легкого тілесного ушкодження, склали 12137,00 грн. За приписами ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із положеннями ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. У відповідності до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Верховним судом України в п. 2 Постанови Пленуму «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 № 6 роз`яснюється про те, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК ( 1540-06 ) шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. В абз. 5 п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» від 23.12.2005 № 12 роз`яснюється про те, що при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд (суддя) під час попереднього, судового, апеляційного або касаційного розгляду справи повинен переконатися (незалежно від того, надійшла вона до суду першої інстанції з відповідною постановою чи з обвинувальним висновком, а до апеляційного та касаційного судів - з обвинувальним вироком), що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а також що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені КК. Слід відмітити, що інститут звільнення від кримінальної відповідальності не здійснює декриміналізацію діяння, а звільняє конкретних осіб від відповідальності за злочин, що ними було вчинено. Відтак, звільнення від кримінальної відповідальності не означає виправдання особи чи визнання її невинною. А визначені в КК України підстави для звільнення від кримінальної відповідальності не є реабілітуючими. За наведених умов, вимоги позивача про відшкодування майнової шкоди у розмірі 12137 грн., завданої [PERSON] внаслідок вчинення відповідачем відносно нього кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, є законними та обґрунтованими, оскільки позивачу дійсно завдано шкоду злочинними діями відповідача, що виразились у нанесенні легких тілесних ушкоджень та подальших витратах позивача на лікування, що підтверджені відповідними належними та допустимими доказами. Стосовно вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, суд приходить наступного висновку. Відповідно до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однак позивач, посилаючись на те, що внаслідок обставин отримання тілесних ушкоджень, що виразились у вимушених змінах життєвих ситуацій, соціальних та побутових стосунків, негативних переживаннях та спогадах, насторозі, тривозі, важкості виконання повсякденних обов`язків, фіксованості уваги на проблемі одужання та реабілітації, переживаннях фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, тимчасовій відірваності від активного соціального життя, зниженому та нестійкому настрою, порушенні сну, емоційній напрузі, нервозності, дратівливості, приниженій гідності та побоюваннях щодо майбутнього стану здоров`я - не надав суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження таких обставин. Разом із тим, суд визнає, що злочинні дії відповідача дійсно завдали позивачу моральної шкоди, оскільки права позивача були порушені та це є природнім, що будь-яка особа у такій ситуації зазнає моральної шкоди, що виражається у душевних стражданнях, яких особа зазнає в зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Отже, з урахуванням принципів розумності, справедливості та співмірності, з огляду на ступінь вини відповідача, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог стосовно розміру шкоди заявленого до відшкодування, як завдання моральної шкоди, шляхом зменшення відповідної суми з 15000 грн. до 12000 грн. Вирішуючи питання про стягнення із відповідача витрат на правничу допомогу, суд виходить із такого. Право на правничу допомогу в Україні гарантовано ст. 59 Конституції України та ст. 15 ЦПК України. Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ст. 137 ЦПК України України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною четвертою ст. 133 ЦПК України, визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Надання адвокатом відповідачу адвокатських послуг у суді при розгляді даної справи підтверджується договором, ордером, актом-розрахунок про надання правової допомоги № 32/18 від 10.10.2018 на загальну суму 9500 грн. Враховуючи вказане, позивачем доведено надання йому адвокатом вказаних послуг у суді. Разом з тим, з огляду на те, що такі витрати у сумі 9500 грн. є неспівмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, затраченим ними часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь відповідача 5000 грн. витрат на професійну правничу допомогу у суді. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у справі доказів, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково. На підставі викладеного,

Outcome: partial