Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-24 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до Ізяславської центральної районної лікарні, в якому зазначила, що вона із 06 серпня 1964 року працювала зубним лікарем стоматологічного відділення Ізяславської ЦРЛ. 31 березня 2016 вона була звільнена з роботи у звязку із скороченням штату працівників згідно п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України. Рішенням Ізяславського районного суду від 22 червня 2016 року вона була поновлена на роботі і зазначене рішення залишене без зміни Апеляційним судом Хмельницької області. Наказом № 68-п від 23.06.2016 року вона була поновлена на попередній роботі, а згідно наказу № 102-п від 02 вересня 2016 року повторно звільнена з роботи у звязку із скороченням штату працівників з 08 вересня 2016 року. Позивачка вважає своє звільнення незаконним з тих підстав, що адміністрацією лікарні вона попереджена про звільнення з роботи 05 вересня 2016 року, однак звільнили її 08 вересня 2016 року. В такому разі, не звільнивши її 05 вересня 2016 р., відповідач повинен був повторно попередити про наступне скорочення через 2 місяці. Позивачка вважає посилання адміністрації ЦРЛ на наказ Міністерства охорони здоровя України № 33 від 23.02.2000 року, як на підставу звільнення, незаконним. При скороченні не враховані її переваги при залишенні на роботі, оскільки із трьох зубних лікарів була скорочена лише вона одна, фактично скорочення, як такого, не відбулося, оскільки повинні були бути внесені зміни до штатного розпису, однак станом на 01 вересня 2016 року посади, які підлягали скороченню, були наявні у штатному розписі. [PERSON] посилається на те, що адміністрація ЦРЛ упереджено ставиться до неї через її політичні погляди, звільнення було проведено із грубим порушенням трудового законодавства, а тому просить поновити її на роботі в стоматологічному відділенні Ізяславської ЦРЛ на раніше займаній посаді. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала та доповнила вимогою стягнути із відповідача моральну шкоду в сумі 50 000 грн. Представник відповідача [PERSON] проти позову заперечив, у своїх поясненнях зазначив, що Ізяславською ЦРЛ були дотримані всі вимоги трудового законодавства при звільненні позивачки. Суд, заслухавши позивачку та представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги до задоволення не підлягають. \~Відповідно до п. 1 ст.\~40 КЗпП України\~трудовій договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва праці, у тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи,\~ організації, скорочення чисельності або штату працівників. Як зазначено в постанові Пленуму Верховного Суду України „Про практику розгляду судами трудових спорів" № 9 від 06.11.1992 р., розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1\~ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. У відповідності до положень\~ст. 42 КЗпП України\~ при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Також цією статтею встановлені підстави для переважного залишення працівника на роботі при рівних умовах продуктивності праці. Судом встановлено, що [PERSON] (до одруження - Островська) [PERSON] була призначена зубним лікарем Ізяславської центральної районної лікарні 06 серпня 1964 року згідно наказу № 143-Л від 05.08.1964 р. Із записів у трудовій книжці позивачки вбачається, що у звязку із проведеною реорганізацією вона була призначена на посаду лікаря терапевтичної стоматології Ізяславської стоматологічної поліклініки (1967 р.), а пізніше стала займати посаду лікаря зубного стоматологічного відділення Ізяславської ЦРЛ (2008 р.). 29 січня 2016 року головним лікарем Ізяславської ЦРЛ був виданий наказ за № 122 про наступне скорочення з 05 вересня 2016 року лікаря зубного стоматологічного відділення поліклініки 1 одиниця, та лікаря зубного дитячого стоматологічного відділення поліклініки 2 одиниці.\~ Посаду зубного лікаря стоматологічного відділення на той час займала позивачка [PERSON] 01 липня 2016 року за № 44-В головним лікарем Ізяславської ЦРЛ був виданий наказ «Про попередження працівників про наступне звільнення у звязку із скороченням штату працівників», і згідно цього наказу попереджено про наступне звільнення за п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю працівників ЦРЛ у кількості 8 одиниць, з яких 3 одиниці працівники стоматологічного відділення. У цьому ж наказі зазначено, що для медичної сестри фізіотерапевтичного кабінету [PERSON] запропоновано посаду медичної сестри на період відпустки по догляду за дитиною [PERSON] Інших вакантних посад, для запропонування працівникам, що підлягають під скорочення, немає. Із даним наказом [PERSON] була ознайомлена 01 липня 2016 року, також тоді вона отримана повідомлення про наступне вивільнення з 05 вересня 2009 року. Також із зазначеним наказом були ознайомленні інші зубні лікарі дитячі стоматологічного відділення: [PERSON] 08 липня 2016 року та [PERSON] 04 серпня 2016 року через їх перебування станом на 01.07.2016 року у щорічних відпустках. 02 вересня 2016 року відповідно до наказу № 102-п [PERSON] звільнено з роботи з 08.09.2016 року у звязку із скороченням штату працівників за п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України. На час звільнення [PERSON] не була членом профспілкової організації, яка діє в Ізяславській ЦРЛ, а тому роботодавець не звертався до профспілкового органу із поданням про надання згоди про наступне звільнення. Дана обставина встановлена в судовому засіданні, сторонами визнається, а тому відповідно до ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягає. Із наданих представником відповідача штатних розписів станом на 01 вересня 2016 року у штаті стоматологічного відділення мали місце 2 посади лікаря зубного дитячого (займали [PERSON] та [PERSON]Ю) та 1 посада лікаря зубного (займала [PERSON]Й.). Станом на 01 жовтня 2016 року був затверджений штат, в якому залишилися 2 посади лікаря зубного дитячого; станом на 01 листопада 2016 р. у штаті залишилася 1 посада зубного лікаря дитячого; станом на 01 грудня 2016 року у штатному розписі стоматологічного відділення відсутні посади зубних лікарів, а [PERSON] та [PERSON] переведені на посади помічника лікаря-стоматолога, штатні посади яких були введені наказами № 51-В від 07.09.2016 року та № 57-В від 07.10.2016 р. Таким чином на момент звільнення [PERSON] у стоматологічному відділенні були відсутні інші вакантні посади, посади лікаря зубного так і лікаря зубного дитячого виведені із штатного розпису стоматологічного відділення, а тому порушень роботодавця при проведенні звільнення позивачки суд не вбачає. Суд також враховує, що [PERSON] відповідно до рішення від 22 червня 2016 року була поновлена на посаді, оскільки суд визнав її звільнення на той час незаконним. Підставою для поновлення [PERSON] на посаді відповідно до рішення Ізяславського районного суду від 22 червня 2016 року стало те, що роботодавцем не були враховані вимоги ст. 42 КЗпП України щодо врахування переважного права працівника на залишення на роботі при скороченні штату працівників у своєму рішенні суд дійшов висновку, що посади зубного лікаря та зубного лікаря дитячого є тотожними. Скорочення штату відповідно до наказу № 122 від 29 червня 2016 року дійсно мало місце, на даний час у штатному розписі стоматологічного відділення відсутні посади лікаря зубного та лікаря зубного дитячого, у штатних розписах станом на 01 липня 2016 року порівняно із станом на 01 грудня 2016 року на 2 штатні одиниці більше, що свідчить про реальне скорочення штатів стоматвідділення. На підставі ст.ст. 40 п. 1, 42 Кодексу законів про працю України,

Outcome: dismissed