Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування позову посилається на те, що 20.10.2014 року о 10 год.45 хв. на автодорозі Р-26 «Острог-Кременець-Почаїв-Радивилів» на 125 км + 100 в с.Батьків Радивилівського району Рівненської області [PERSON] керуючи автомобілем Вольксфаген-кадді номерний знак тр.[NUMBER], який належав ТзОВ Авто-Трейс, не дотримався безпечного інтервалу руху і виїхав на зустрічну смугу та при здійсненні зустрічного роз'їзду здійснив зіткнення з автомобілем марки «Ніссан-Пріма-Стар» [NUMBER] під керуванням позивача. Внаслідок ДТП автомобілі зазнали механічних пошкоджень. Зокрема, в автомобілі [PERSON] було розбито ліве дзеркало заднього огляду та тріснуло лобове скло зліва. Відповідач, на пропозицію вирішити всі питання мирно та відремонтувати пошкоджене, грубо себе поводив посилаючись при цьому на знайомства в Кременецькому районному суді. [PERSON] по телефону почав викликати працівників міліції, а [PERSON] почувши це швидко позбирав частину скла на дорозі і з місця дорожньо транспортної пригоди втік. Приїхали працівники ДАІ та експерт і було складено протокол, схему та відображено пошкодження на атомобілі. Через деякий час відповідач був встановлений працівниками ДАІ в м.Радивилів і відповідно було складено протоколи за ст. ст.124 та 122-4 КУпАП. Для притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності змушений тричі приїздити в ДАІ м.Кременець постільки матеріали незрозуміло чому тривалий час не направлялися до суду. Крім того, вимагав проведення судового засідання за його участі і отримав повістку на засідання Кременецького районного суду на 26 листопада 2014 року, однак по приїзді йому пояснили, що справа розглянута у відсутність [PERSON] 25.11.2014 року. Кременецьким районним судом Тернопільської області 25.11.2014 року відповідача було визнано винним і притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.ст. 122-4 та 124 КУпАП і піддано штрафу у розмірі 340.00 грн. В результаті ДТП автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень, а саме: пошкоджено переднє вітрове скло (тріщина, що заважало нормальній оглядовості і перешкоджало подальшій експлуатації автомобіля) та розбито ліве оглядове дзеркало заднього огляду (вирвано привід електричного приводу дзеркала та вибита нижня стійка, пошкоджено корпус). Так, як на неодноразові звернення [PERSON] грубо себе поводив і не реагував звернувся до приватного підприємця [PERSON] який провів ремонт та заміну пошкоджених деталей. За надані послуги та придбання вітрового скла позивачем витрачено 4 610 (чотири тисячі шістсот десять) гривень які просив стягнути із відповідача на його користь у відшкодування матеріальної шкоди. Крім того, через пошкодження автомобіля був позбавлений можливості його використовувати і протягом місяця заробляти собі кошти на життя. Із жовтня 2014 року змушений витрачати час і зусилля для відновлення свого попереднього становища звертатися за допомогою до юристів та втратив душевний спокій. Таким чином, йому завдано моральної шкоди яку він оцінює в розмірі 15 000 грн. Враховуючи наведене, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі і стягнути із відповідача на його користь у відшкодування матеріальної шкоди 4610 грн. та 15 000 гривень у відшкодування моральної шкоди і сплачені судові витрати. [PERSON] позов визнавав частково і пояснив, що дійсно 20.10.2015 року зранку зачепив дзеркало автомобіля позивача та після зупинки намагався забрати корпус дзеркала. Коли [PERSON] вийшов із автомобіля і почав його залякувати та показав посвідчення, [PERSON] залишив місце пригоди і поїхав в м.Радивилів. Ппізніше працівником ДАІ був встановлений і підписав протокол та інші матеріали. Він згідний сплатити 4610.00 гривень матеріальної шкоди, хоча міг би сам відремонтувати пошкоджене скло. Моральної шкоди взагалі не визнавав, так як здоров'ю позивача не заподіяно моральної шкоди. Відповідач не заперечував про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. ст.124 та 122-4 КУпАПКременецьким районним судом Тернопільської області 25.11.2014 року по даному факту. Адвокат [PERSON], який представляє інтереси [PERSON] пояснював, що відповідачем позов визнається лише в частині завданої матеріальної шкоди в розмірі 4610.00грн. Щодо відшкодування завданої моральної шкоди позов не визнавали, оскільки вважають такі вимоги безпідставними, необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню. Посилання позивача на те, що зазнав душевних страждань через протиправну поведінку відповідача у зв'язку пошкодженням його майна не відповідає обставинам справи. Звертав увагу, що будь якої протиправної поведінки стосовно самого позивача відповідачем вчинено не було, а в результаті ДТП пошкоджено лише транспортний засіб [PERSON]. Також знаходить, що позивачем не долучено доказів щодо втрат немайнового характеру, моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних позивачу незаконними діями або бездіяльністю та не вказано за яких обставин така шкода заподіяна. А тому вважають, що твердження позивача, про те, що внаслідок пошкодження його транспортного засобу зазнав моральної шкоди не відповідають дійсності, а отже його вимоги в частині заподіяння моральної шкоди не можуть бути задоволені. Заслухавши[PERSON] та адвоката [PERSON] який представляє його інтереси, [PERSON] таадвоката [PERSON], який представляє його інтереси, свідків та дослідивши матеріали справи суд знаходить що позов підлягає до задоволення частково. Відповідно до вимог ч.1 ст.1187 УК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Згідно ч. 2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ч. 5 ст.1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Крім того, згідно роз'яснень, які викладені в п.7 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року „Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події, тобто ті, які мають зовнішній характер. Із досліджених матеріалів справи №3/601/806/2014 року про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності, схеми ДТП, протоколів тощо, вбачається, що порушення відповідачем вимог ст.124 КУп АП, а саме не дотримання безпечного інтервалу руху при здійсненні зустрічного роз'їзду руху та зіткнення з автомобілем марки «Ніссан Пріма-Стар» та порушення [PERSON] правил дорожнього руху, а саме п.13.1, спричинило пошкодження транспортних засобів. 25.11.2014 року під час розгляду адміністративних протоколів в Кременецькому районному суді Рівненської області щодо порушень передбачених ст. ст.122-4 та 124 КУпАП відповідач вину визнавав. Отже судом було встановлено, що порушення [PERSON] вимог п. 13.1 Правил дорожнього руху України знаходиться в прямому причинному зв'язку з подією ДТП і наслідками. Під час розгляду справи, належних доказів, згідно за ст. 10, 60 ЦПК України, що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого надано не було, відповідачем не доведене наявність умислу потерпілого або наявність непереборної сили. Тому, відповідач як особа, яка здійснювала діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, несе відповідальність за шкоду, яка є наслідок дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності його вини у її заподіянні. Таким чином, суд вважає позовні вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] 4610.00грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки, доведеними та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Правильність такого розміру встановлено із матеріалів справи (а.с.10-17) і відповідачем визнано в повному обсязі. Розглядаючи вимоги позивача щодо відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне. Згідно ч.1 ст.1167 ЦК УКраїни, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Тобто, ч. 1 ст.1167 ЦК України визначає: по-перше, відповідальну за моральну шкоду особу, а саме, особу, яка її завдала; та по-друге, загальні умови відшкодування моральної шкоди - і серед інших, - наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті. Частиною 2 ст.1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, серед яких і випадок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Системно-правовий аналіз положень ч. ч. 1, 2 ст. 1167, ч. 5 ст.1187 ЦК України дає підстави для висновку, що відсутність вини володільця джерела підвищеної небезпеки звільняє його від обов'язку відшкодувати моральну шкоду лише в тому випадку, коли шкода заподіяну майну потерпілого. У випадку, коли така матеріальна шкода заподіяна здоров'ю потерпілого, володілець джерела підвищеної небезпеки не звільняється від обов'язку відшкодувати моральну шкоду, навіть якщо ця матеріальна шкода завдана не з його вини. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням суті позовних вимог, характеру дій особи, яка спричинила шкоду, фізичних та моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків. Слід врахувати, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача і на даний період жодних коштів [PERSON] не відшкодовано. В результаті пошкодження автомобіля позивача, порушився його нормальний ритм життя, він зазнав душевних хвилювань, переживань і був позбавлений, протягом тривалого часу, засобів для життя так як працючи підприємцем не зміг використовувати автомобіль. Крім того, змушений затрачати значний час та зусилля, для відновлення свого попереднього становища. Підсумовуючи наведене, виходячи з підстав пред'явлення позову, характеру правовідносин, та враховуючи вимоги розумності, виваженості та справедливості суд, визначає розмір відшкодування моральної шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки в сумі 10 000 грн. На підставі наведеного та

Outcome: partial