Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Піщанської сільської ради Новомосковського району, третя особа - Новомосковська районна державна нотаріальна контора, в якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Ухвалою суду від 03 грудня 2018 року відкрите провадження по справі (а.с. 25). Ухвалою суду від 25 березня 2019 року зобов`язано Новомосковську районну державну нотаріальну контору надати копію спадкової справи після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . В обґрунтування свого позову позивач посилається на те, що [INFO] помер [PERSON] , який на випадок своєї смерті склав заповіт, яким заповів позивачу по справі все своє майно, де б воно не було, та з чого б воно не складалося, та все те, що належатиме йому на день смерті. Після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , відкрилася спадщина, яка, в тому числі складається із житлового будинку [ADDRESS] . Відповідно до розпорядження Голови Піщанської сільської ради №30-д від 15.02.2016 року [INFO] в с. Новоселівка перейменовано на [INFO] . 05 листопада 2018 року представник позивача звернулася до Новомосковської державної нотаріальної контори з заявою щодо отримання свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок [ADDRESS] . Однак державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори Крутько Л.П. було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, в зв`язку з відсутністю інформації щодо реєстрації прав власності на будинок [ADDRESS] , та не представлений документ, що посвідчує право власності спадкодавця на спадковий будинок. В зв`язку з цим я позивач звернувся з даним позовом до суду. Позивач та її представник до суду не з`явився, представник позивача звернувся до суду з заявою, в якій просив розглянути справу за його відсутності, наполягав на задоволенні позову. Представник відповідача в судове засідання не з`явився повторно, відзив на позов не подав, причини неявки суду не відомі, тому суд, з погодження позивача, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, провів заочний розгляд справи. Третя особа Новомосковська районна державна нотаріальна контора належним чином повідомлена про розгляд справи. У зв`язку з тим, що сторони в судове засідання не з`явилися, на підставіст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалося. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з огляду на наступні обставини. Суду надано довідку Виконавчого комітету Піщанської сільської ради № 928/02.24 від 26.11.2018 року, яка містить відомості про те, що в погосподарській книзі № 6, об`єкта погосподарського обліку №2784, житловий будинок [ADDRESS] належить [PERSON] , який помер [INFO] . У відповідності до технічного паспорту на житловий будинок, складеного 22 листопада 2018 року фізичною особою-підприємцем [PERSON] , будинок за адресою: [ADDRESS] в цілому складається з: житлового будинку - літ. «А-1», загальною площею 50,6 кв.м., житловою площею 26,6 кв.м., прибудови - літ. «а», ганку, гаражу літ. «Б», літньої кухні літ. «В», навісу літ. «в», сараю літ. «Г», погребу літ. «пг», сараю літ. «Д», ганку, сараю літ. «Е», вбиральні літ. «Ж», колодязю літ. «К», воріт з хвірткою №1, огорожі № 2, 3, 4, 5, замощення літ. «І». Роки побудови 1939-2010. 14 травня 2010 року [PERSON] складено заповіт, зареєстрований у реєстрі за № 36 та посвідчений секретарем виконавчого комітету Піщанської сільської ради, відповідно до якого все майно він заповів [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер. Як свідчать матеріали спадкової справи, позивач звернувся до Новомосковської районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] . Листом нотаріуса від 05 листопада 2018 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на будинок [ADDRESS] , в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на майно. У відповідності до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, не заборонених законом. У 1972-1980 роках питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків" (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-II, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків" (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації, а тому на момент завершення будівництва спадкового житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [PERSON] набув на нього право власності. По об`єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 5 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56. Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP реєстрацію будинків із обслуговуючими будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP провадили бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих рад депутатів трудящих. Об`єктами реєстрації були будинки та домоволодіння з окремим порядковим номером на вулиці, провулку, площі. Реєстрації підлягали всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу Української PCP, що належали місцевим радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належали громадянам на праві особистої власності. Інструкція втратила чинність згідно із наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року № 56. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Як роз`яснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Листі №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» адресованому головам апеляційних судів областей, міст Києва та Севастополя, Апеляційного суду Автономної Республіки Крим: коли перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не зареєстрували його в органах БТІ, і спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину, то його право має бути визнано в судовому порядку. Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця),до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, зазначені в заповіті. У відповідності до ст.ст.1233,1235,1236 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Відповідно до ч. 1ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Стаття 1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частина 1 ст.1269 ЦК України визначає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. В зв`язку з наведеним, враховуючи підтвердження матеріалами справи факту належності померлому за життя нерухомого майна, яке останній набув у власність, однак не здійснив його державну реєстрацію, враховуючи те, що позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом на вказане спадкове майно та відсутність інших спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, враховуючи своєчасність прийняття спадщини позивачем, відмову нотаріуса, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved