Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини та за минулий час. Посилаючись на те, що з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 30 квітня 2014 року, який розірвано рішенням Дарницького районного суду м. Києав від 17 травня 2021 року. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] , яка проживає з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач працює/має нерегулярний дохід, проте не надає повноцінної матеріальної допомоги на утримання та виховання дитини, іноді по 1 000 грн. або 2 000 грн., тому вона бажає отримувати аліменти офіційно в примусовому порядку. Розмір аліментів просить визначити у твердій грошовій сумі у розмірі 5 000 грн. 00 коп. щомісячно. Й оскільки [PERSON] не надавав матеріальної допомоги на утримання дитини, просить стягнути з нього кошти за минулий час - з вересня 2020 року по 5 000 грн. 00 коп. щомісячно за вказаний період, пов`язуючи цю дату з часом фактичного розірвання шлюбних відносин, що й стало підставою звернення до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала з тих же підстав та просила їх задовольнити. Вимоги обґрунтувала тим, що дитина має хронічне захворювання рецидивуючого ларинготрахеобронхіту із загрозою формування бронхіальної астки та потребує щоденного медикаментозного лікування, на що потребуються значні кошти. При цьому вона у 2018 році перенесла інсульт та потребує також лікування, й оскільки батько дитини є фізично здоровою людиною, інших дітей немає, просить стягувати аліменти у визначеній нею сумі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково й просив визначити розмір аліментів в сумі 2 500 грн. щомісячно, зважаючи на його фінансові можливості, є переселенцем з окупованої території України, винаймає житло. Зазначив, що приймав участь в утриманні дитини за минулий період часу, сплачуючи коштів по 2 000 грн. 00 коп. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції. Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Розгляд справи відбувся у порядку спрощеного позовного провадження. Так, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі (ч.1 ст. 279 ЦПК України) Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (ч.5 ст. 279 ЦПК України). Вислухавши пояснення сторін, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із наступних підстав. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 30 квітня 2014 року, який розірвано рішенням Дарницького районного суду м. Києав від 17 травня 2021 року. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , який проживає та перебуває на утриманні позивачки, що визнається відповідачем. Відповідач працює/має нерегулярний дохід, офіційно не працевлаштований, частково надає матеріальну допомогу на утримання та виховання дитини в середньому по 1 000 грн. або 2 000 грн., тому позивачка бажає отримувати аліменти офіційно в примусовому порядку. Участь батька дити у утриманні дитини є частковою та неповноцінною, яка не може задовольнити потреби малолітньої дитини. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які будуть стягуватися з відповідача на утримання дитини, судом враховані наступні обставини: матеріальний стан позивача, яка веде окреме господарство, має окремий бюджет та на утриманні якої знаходиться малолітня дитина, його стан здоров`я й потреби, та відповідача, який офіційно не працевлаштований, проте є працездатною особою, людиною молодого віку, 1987 року народження, має позитивний стан здоров`я, має щомісячний заробіток (дохід) в сумі 10 000 грн. - 12 000 грн., що ним визнається, з урахуванням щомісячного ним забезпечення дитини за минулий період часу шляхом сплати коштів по 1 000 грн. або 2 000 грн., а тому суд вважає, що відповідач спроможний забезпечити дитину щомісячними аліментами у твердій грошовій сумі у розмірі 3 800 грн., у розмірі, визначеному судом. Суд вважає, що позивачка, визначивши суму аліментів у розмірі 5 000 грн., не обґрунтувала її, а до розміру її складових нею необґрунтовано включені витрати, що є додатковими витратими на дитину (лікування за станом здоров"я), які не можуть бути включені що суми щомісячних аліментів, й із вимогою цього позову про стягнення додаткових витрат на утримання дитини не зверталась, що є підствою для часткового задоволення позову, й визначена судом сума аліментів у достаній мірі забезпечить щомісячне утримання дитини, як частка, яка має бути сплачена батком на утримання дитини. Відповідно до чч 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно статті 180 Сімейного Кодексу (далі - СК) України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини першої статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, проте такої домовленості сторони, як встановлено в ході розгляду справи, не досягли. Суд вважає, що з урахуванням принципу співмірності, достатності, можливостей платника аліментів, достатніх потреб дитини, дісної участі батьків у його утриманні, стягненню підлягають аліменти у твердій грошовій сумі - 3 800 грн. 00 коп. щомісячно й до його повноліття, а визначену позивачкою щомісячну суму сплати аліментів - 5 000 грн. 00 коп. - завищеною без достатніх доказів про можливості платника аліментів спачувати пропоновані кошти, водночас пропоновану відповідачем суму - 2 500 грн. - заниженою. Підстав для відмови у задоволенні позовних вимог судом не встановлено. В разі винесення судом рішення про стягнення аліментів, згідно частини 3 статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (частина перша статті 183 СК України). Відповідно до частини 2 статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до частини першої статті 191 СК України аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позивач звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на її користь на утримання дитини 30 червня 2021 року, що підтверджується штемпелем на зазначеній позовній заяві (а.с.1), тому із зазначеного дня підлягають відрахуванню аліменти з відповідача на користь позивача на утримання їх дитини. Суд, вирішуючи спір в частині вимог про стягнення аліментів за минулий час, з урахуванням вимог ст.191 СК України, вважає дані вимоги необгрунтованими, оскільки на підтвердження своїх вимог позивачем не надані докази того, що вона зверталася до відповідача про стягнення аліментів за вказаний період часу (листи, їх отримання відповідачем тощо). Вимоги позивача про стягння аліментів за минулий час мають бути підтвердженні офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів, вимоги є необгрунтованими й задоволенню не підлягають. При задоволенні позовних вимог з відповідача на користь держави підлягають стягненню судовий збір у розмірі 908 грн. 00 коп., від сплати яких позивач була звільнена при зверненні до суду з даною позовною заявою відповідно до Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного, ст.ст. 180, 181 ч.1, 183, 184, 185, 191 ч.1 Сімейного кодексу України, з урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.06.2006 року та,

Outcome: partial