overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до Кам"янського районного суду з позовом до [PERSON] про зміну розміру стягнення аліментів , а саме просив збільшити розмір аліментів на утримання їхньої дочки з 1/3 частини заробітку(доходу) відповідача на 1/4 . Свої позовні вимоги мотивував тим , що на підставі рішення Кам"янського районного суду Черкаської області № 2-1959/2010 р. від 16.12.2010 року з позивача стягнуто аліменти в розмірі 1/3 частини його заробітку доходу на користь відповідачки по справі [PERSON] на утримання їхніх неповнолітніх на той час дітей, сина : [PERSON] , [INFO] та доньки : [PERSON] , [INFO] . На даний час їхній син [PERSON] досяг повноліття , що і стало підставою для припинення сплати позивачем аліментів на його утримання . Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав , просив їх задоволити . Відповідачка в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову . Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку , встановленому ст. 174 цього ж кодексу . Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову . Суд , заслухавши сторін , дослідивши матеріали справи , вважає , що позов підлягає задоволенню . Так , в судовому засіданні встановлено , що сторони від даного шлюбу мають двох дітей- сина : [PERSON] , [INFO] та доньки : [PERSON] , [INFO] , які в даний час знаходиться на утриманні відповідачки . Згідно рішення Кам"янського районного суду Черкаської області № 2-1959/2010 р. від 16.12.2010 року з позивача стягнуто аліменти в розмірі 1/3 частини його заробітку доходу, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку на користь відповідачки по справі [PERSON] на утримання їхніх неповнолітніх на той час дітей, сина : [PERSON] , [INFO] та доньки : [PERSON] , [INFO] . На даний час син [PERSON] досяг повноліття , що і стало підставою припинення стягнення з його батька (позивача по справі [PERSON]) аліментів на його утримання . Відповідно до ч.2 ст.182 СК України , мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку . Згідно з ч.4 ст. 223 ЦПК України , якщо після набрання рішенням законної сили , яким з відповідача присуджені періодичні платежі , зміняться обставини , що впливають на визначені розміри платежів , їх тривалість чи припинення , кожна сторона має право шляхом пред"явлення нового позову вимагати зміни розміру , строків платежів або звільнення від них . Таким чином , позовні вимоги необхідно задовольнити , поскільки змінились обставини , що впливають на визначення розміру платежів .Крім того слід зазначити , що оскільки розмір аліментів за даним рішенням змінено , виконавчий лист №2-1959/2010 р. від 16.12.2010 року слід відкликати . На підставі ст.ст.180 , 181 , 182 , 183 СК України , п.23 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р.№3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства , материнства та стягнення аліментів",

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи вимоги тим, що 4 жовтня 2014 року вона зареєструвала шлюб із [PERSON] У шлюбі у сторін 26 січня 2015 року народилася дочка [PERSON]. Однак подружнє життя не склалося, подальше спільне проживання та збереження шлюбу не можливе, а тому позивач просить ухвалити рішення, яким розірвати шлюб із відповідачем. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, хоча належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, що підтверджується розпискою про вручення повістки про виклик у суд на 25 травня 2017\~ року (а.с. 71), однак подала до суду заяву в якій просить позов задовольнити та провести розгляд справи у її відсутності (а.с. 28). Відповідачу [PERSON], який відбуває покарання в державній установі "Стрижавська виправна колонія (№ 81)" Вінницького району Вінницької області, повістку та інші судові документи вручено під розписку адміністрацією місця його утримання, що підтверджується розпискою (а.с. 75) та письмовими пояснення від 15 травня 2017 року, в яких [PERSON] не заперечує проти розірвання шлюбу та просить провести судовий розгляд у його відсутності (а.с. 77). Враховуючи заяви сторін, дослідивши письмові докази, які містяться у матеріалах справи, суд дійшов до\~\~такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Сторони зареєстрували шлюб 4 жовтня 2014 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Барського районного управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис № 145. Це підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб, серії І-АМ № 154713, видано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Барського районного управління юстиції у Вінницькій област (а.с. 5). Сторони є батьками [PERSON], яка народилася 26 січня 2015 року. Це підтверджується\~ копією\~ свідоцтва\~\~ про\~\~ народження,\~ серії\~\~ І-АМ\~ № 297001, видано 3 лютого 2015 року виконавчим комітетом Івановецької сільської ради Барського району Вінницької області (а.с. 6). При з`ясуванні фактичних взаємин подружжя, дійсної причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи наявність у них малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, встановлено, що сторони не підтримують шлюбних відносин,\~ подальше існування сім`ї є неможливим, оскільки між подружжям відсутнє бажання для відновлення шлюбних стосунків, а тому подальше збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, що відповідно до ст. 112 СК України та п. 10 постанови пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", є підставою для розірвання шлюбу. На підставі ч. 1 ст. 110, ст. 112 Сімейного кодексу України, п. 10 постанови пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя",

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з заявою у якій просить суд встановити факт її постійного проживання на території України, посилаючись на неможливість встановлення даного факту в позасудовому порядку. Заявник [PERSON] в судове засідання не з'явилася, однак надала до суду заяву, у якій підтримує заявлені вимоги в повному обсязі та просить суд розглянути справу без її участі. Представник зацікавленої особи - Комінтернівського районного сектору Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення заявлених вимог. За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу в порядку ч.2 ст.197 ЦПК України, на підставі наявних матеріалів справи. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що заявник [PERSON] народилася [INFO] в с. Корсунці Комінтернівського району Одеської області Української РСР. В період з 1987 року по даний час заявник фактично постійно знаходиться на території Комінтернівського району Одеської області, в тому числі і станом на 13 листопада 1991 року. Згідно акту депутата Красносільської сільської ради Комінтернівського району Одеської області Гарбузової Л.І., [PERSON] дійсно постійно проживає в [ADDRESS]Згідно з ч.2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з п.2 ст.2 Закону України "Про громадянство України" до громадянства України належать усі особи, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) постійно проживали в Україні. На підставі ч.2 ст. 256 ЦПК України, п.1 ст.2 Закону України "Про громадянство України",

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-28 00:00:00

В зв'язку з тим, що для складання повного тексту рішення необхідно значний час, суд вважає за необхідне проголосити вступну та резолютивну частини рішення. Враховуючи викладене, на підставі ЗУ "Про порядок погашення зобов'язань платників перед бюджетами та державними цільовими фондами", ЗУ "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ЗУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування",

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-14 00:00:00

До суду надійшла заява головного лікаря Хмельницької обласної психіатричної лікарні № 1 про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу в примусовому порядку. В судовому засіданні представник лікарні, підтримавши заяву, пояснив, що [PERSON] страждає на змішану коркову та підкоркову деменцію з поведінковими розладами, через що вона неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Під час обстеження [PERSON] усвідомленої згоди на госпіталізацію в психіатричний стаціонар не дала у зв'язку з неможливістю дати таку згоду. 14.07.2014 р. хвора [PERSON] була оглянута комісією лікарів-психіатрів ХОПЛ № 1, яка підтвердила обґрунтованість рішення про необхідність госпіталізації хворої та її лікування в умовах стаціонару. [PERSON] в судовому засіданні не змогла усвідомлено висловити власну думку відносно своєї госпіталізації до психіатричного закладу. Прокурор підтримав заяву, просить її задовольнити. Заслухавши пояснення представника лікарні, думку прокурора, дослідивши матеріали заяви, суд визнає заяву такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 14 Закону України "Про психіатричну допомогу" особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] страждає на змішану коркову та підкоркову деменцію з поведінковими розладами, що проявляється у зниженні пам"яті та інтелекту, безсонні, відсутності критики до власного стану, внаслідок чого вона неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Наведене підтверджується висновком комісії лікарів психіатрів ХОПЛ №1 від 14.07.2014 р., поясненнями представника лікарні, матеріалами медичної карти стаціонарного хворого № 4590, відтак існують підстави визначені ст. 14 Закону України „Про психіатричну допомогу". Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви головного лікаря ХОПЛ № 1 та госпіталізації хворої в психіатричний стаціонар в примусовому порядку. На підставі ст.ст. 14, 17, 22 Закону України "Про психіатричну допомогу",

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-19 00:00:00

До суду надійшла заява головного лікаря Хмельницької обласної психіатричної лікарні № 1 про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу в примусовому порядку. В судовому засіданні представник лікарні, підтримавши заяву, пояснив, що [PERSON] страждає на змішану судинну коркову та підкоркову деменцію, через що вона неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Під час обстеження [PERSON] усвідомленої згоди на госпіталізацію в психіатричний стаціонар не дала у зв'язку з неможливістю дати таку згоду. 19.05.2014 р. хвора [PERSON] була оглянута комісією лікарів-психіатрів ХОПЛ № 1, яка підтвердила обґрунтованість рішення про необхідність госпіталізації хворої та її лікування в умовах стаціонару. [PERSON] в судовому засіданні не змогла усвідомлено висловити власну думку відносно своєї госпіталізації до психіатричного закладу. Прокурор підтримав заяву, просить її задовольнити. Заслухавши пояснення представника лікарні, думку прокурора, дослідивши матеріали заяви, суд визнає заяву такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 14 Закону України "Про психіатричну допомогу" особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] страждає на змішану судинну коркову та підкоркову деменцію, що проявляється у зниженні пам"яті та інтелекту, наявності галюцинацій, внаслідок чого вона неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Наведене підтверджується висновком комісії лікарів психіатрів ХОПЛ №1 від 19.05.2014 р., поясненнями представника лікарні, матеріалами медичної карти стаціонарного хворого № 3288, відтак існують підстави визначені ст. 14 Закону України „Про психіатричну допомогу". Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви головного лікаря ХОПЛ № 1 та госпіталізації хворої в психіатричний стаціонар в примусовому порядку. На підставі ст.ст. 14, 17, 22 Закону України "Про психіатричну допомогу",

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-28 00:00:00

До суду надійшла заява головного лікаря Хмельницької обласної психіатричної лікарні № 1 про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу в примусовому порядку. В судовому засіданні представник лікарні, підтримавши заяву, пояснив, що [PERSON] страждає на органічний розлад особистості внаслідок ЧМТ з рідкими судомними нападами, з помірно вираженим психологічним синдромом, ускладнений психічними та поведінковими розладами внаслідок вживання алкоголю, що обумовлює його неспроможність самостійно задовольняти основні життєві потреби на рівні який забезпечує його життєдіяльність. Під час обстеження [PERSON] усвідомленої згоди на госпіталізацію в психіатричний стаціонар не дав у зв'язку з неможливістю дати таку згоду. 28.05.2014 р. хворий [PERSON] був оглянутий комісією лікарів-психіатрів ХОПЛ № 1, яка підтвердила обґрунтованість рішення про необхідність госпіталізації хворого та його лікування в умовах стаціонару. [PERSON] в судове засідання не доставлений в зв"язку з важкістю стану. Прокурор підтримав заяву, просить її задовольнити. Заслухавши пояснення представника лікарні, думку прокурора, дослідивши матеріали заяви, суд визнає заяву такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 14 Закону України "Про психіатричну допомогу" особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] страждає на органічний розлад особистості внаслідок ЧМТ з рідкими судомними нападами, з помірно вираженим психологічним синдромом, ускладнений психічними та поведінковими розладами внаслідок вживання алкоголю, що обумовлює його неспроможність самостійно задовольняти основні життєві потреби на рівні який забезпечує його життєдіяльність. Наведене підтверджується висновком комісії лікарів психіатрів ХОПЛ №1 від 28.05.2014 р., поясненнями представника лікарні, матеріалами медичної карти стаціонарного хворого № 3500, відтак існують підстави визначені ст. 14 Закону України „Про психіатричну допомогу". Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви головного лікаря ХОПЛ № 1 та госпіталізації хворого в психіатричний стаціонар в примусовому порядку. На підставі ст.ст. 14, 17, 22 Закону України "Про психіатричну допомогу",

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-07 00:00:00

До суду надійшла заява головного лікаря Хмельницької обласної психіатричної лікарні № 1 про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу в примусовому порядку. В судовому засіданні представник лікарні, підтримавши заяву, пояснив, що [PERSON] страждає на психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, стан відміни з делірієм та судомами, що обумовлює його неспроможність самостійно задовольняти основні життєві потреби на рівні який забезпечує його життєдіяльність. Під час обстеження [PERSON] усвідомленої згоди на госпіталізацію в психіатричний стаціонар не дав у зв'язку з неможливістю дати таку згоду. 07.05.2014 р. хворий [PERSON] був оглянутий комісією лікарів-психіатрів ХОПЛ № 1, яка підтвердила обґрунтованість рішення про необхідність госпіталізації хворого та його лікування в умовах стаціонару. [PERSON] в судове засідання не доставлений у зв"язку з перебуванням у реанімаційному відділенні ХОПЛ № 1. Прокурор підтримав заяву, просить її задовольнити. Заслухавши пояснення представника лікарні, думку прокурора, дослідивши матеріали заяви, суд визнає заяву такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 14 Закону України "Про психіатричну допомогу" особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] страждає на психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, стан відміни з делірієм та судомами, що проявляється у порушенні свідомості, наявності зорових галюцинацій, судомних нападах які є проявами психічного захворювання, які створюють небезпеку для хворого, що обумовлює його неспроможність самостійно задовольняти основні життєві потреби на рівні який забезпечує його життєдіяльність. Наведене підтверджується висновком комісії лікарів психіатрів ХОПЛ №1 від 07.05.2014 р., поясненнями представника лікарні, матеріалами медичної карти стаціонарного хворого № 3007, відтак існують підстави визначені ст. 14 Закону України „Про психіатричну допомогу". Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви головного лікаря ХОПЛ № 1 та госпіталізації [PERSON] в психіатричний стаціонар в примусовому порядку. На підставі ст.ст. 14, 17, 22 Закону України "Про психіатричну допомогу",

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-18 00:00:00

До суду надійшла заява головного лікаря Хмельницької обласної психіатричної лікарні № 1 про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу в примусовому порядку. В судовому засіданні представник лікарні, підтримавши заяву, пояснив, що [PERSON] страждає на психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, стан відміни з делірієм та судомами, що обумовлює його неспроможність самостійно задовольняти основні життєві потреби на рівні який забезпечує його життєдіяльність. Під час обстеження [PERSON] усвідомленої згоди на госпіталізацію в психіатричний стаціонар не дав у зв'язку з неможливістю дати таку згоду. 16.05.2014 р. хворий [PERSON] був оглянутий комісією лікарів-психіатрів ХОПЛ № 1, яка підтвердила обґрунтованість рішення про необхідність госпіталізації хворого та його лікування в умовах стаціонару. [PERSON] в судове засідання не доставлений у зв"язку з перебуванням у реанімаційному відділенні ХОПЛ № 1. Прокурор підтримав заяву, просить її задовольнити. Заслухавши пояснення представника лікарні, думку прокурора, дослідивши матеріали заяви, суд визнає заяву такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 14 Закону України "Про психіатричну допомогу" особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] страждає на психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, стан відміни з делірієм та судомами, що обумовлює його неспроможність самостійно задовольняти основні життєві потреби на рівні який забезпечує його життєдіяльність. Наведене підтверджується висновком комісії лікарів психіатрів ХОПЛ №1 від 16.05.2014 р., поясненнями представника лікарні, матеріалами медичної карти стаціонарного хворого № 3212, відтак існують підстави визначені ст. 14 Закону України „Про психіатричну допомогу". Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви головного лікаря ХОПЛ № 1 та госпіталізації [PERSON] в психіатричний стаціонар в примусовому порядку. На підставі ст.ст. 14, 17, 22 Закону України "Про психіатричну допомогу",

Outcome: approved