Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

21 листопада 2016 року [PERSON] звернувся до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області із позовом до Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя на виробництві. Свої вимоги позивач мотивує тим, що він працював гірничомонтажником підземним ПАТ «Шахтоуправління «Покровське». 06.11.2013 року він був звільнений з роботи за п.2 ст.40 КЗпП України за станом здоровя. Позивач зазначає, що у звязку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах, обумовлених впливом виробничих факторів на ПАТ «Шахтоуправління «Покровське», у нього виникло професійне захворювання. Найменування основного діагнозу та його код згідно з класифікатором МХК-10: хронічна поперекова-крижова радикулопатія з вираженим мязові-тонічним, вираженим лівобічним корінцевим, больовим синдромами, статико-динамічними порушеннями. Захворювання професійне (первинно) М54.1.7. Найменування супутнього діагнозу та його код згідно з класифікатором МХК-10: поперековий остеохондроз з протрузією дисків L2-L3, L5-S1 спондилоартроз. Позивач вказує, що його стаж: загальний 27 років 2 місяці 19 днів; за професією 14 років 8 місяців 9 днів; стаж роботи в умовах впливу шкідливих факторів 27 років 2 місяці 19 днів. Причина професійного захворювання: згідно лабораторно-інструментальних досліджень: потужність зовнішньої роботи (Вт) при роботі з участю мязів нижніх кінцівок та тулуба 205,3 Вт (ПДР 90 Вт), теж при роботі с переважною участю мязів плечового поясу 151,7 Вт (ПДР 45Вт) маса підіймаймого вантажу сягала 40 кг. Так, за результатами проведення розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання складено відповідний акт розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4, затверджений головним державним санітарним лікарем м. Красноармійська, Димитрова, Красноармійського району 29 серпня 2014 року. У подальшому комісією МСЕК йому встановлено третю групу інвалідності та 50% стійкої втрати професійної працездатності; безстроково. Позивач зазначає, що в порушення ст.153 КЗпП України, відповідачем не було забезпечено належні, безпечні і здорові умови праці, що призвело до виникнення професійного захворювання, прямим наслідком чого є моральні страждання. Так, внаслідок отримання професійного захворювання в нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму, він став інвалідом. Відчуває практично постійні болі у поперековому відділі хребта, що посилюються при русі; обмеження активних рухів в попереку; слабкість і оніміння в ногах. Потребує постійне медикаментозне та санаторно-курортне лікування. Через погіршення стану здоровя, він був змушений звільнитися з роботи, яка була єдиним джерелом існування для нього. Все це разом вплинуло на його спосіб життя, на сімейний бюджет, оскільки для лікування необхідні чималі кошти. Також, він втратив нормальні життєві звязки і йому доводиться докладати зусилля для організації свого життя. Вищевикладені обставини негативно відбиваються на його душевному станію Він постійно відчуває душевні страждання та переживання, зявилося почуття тривоги, особливо з урахуванням незворотності наслідків отриманого професійного захворювання, неможливості відновлення стану здоровя. Відтак, заподіяну йому моральну шкоду позивач оцінює в 50\~000,00 грн., яку просить стягнути з відповідача у справі. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про слухання справи у його відсутність, на позовних вимогах наполягає. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, проти позову заперечив у повному обсязі надавши письмове заперечення, що міститься в матеріалах справи. З'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих доказів, судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно записів №15 та №24 у трудовій книжці, позивач [PERSON] з 16 лютого 1998 року по 06 листопада 2013 року перебував у трудових відносинах з відповідачем у справі (а.с.8). Перебуваючи з відповідачем у трудових відносинах, позивач працював гірничомонтажником 3 розряду з повним підземним робочим днем у шахті. Під час роботи в шахті [PERSON] отримав професійне захворювання, що підтверджується Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання по формі П-4 від 29 серпня 2014 року, в пунктах 16, 17 якого вказано, що професійне захворювання виникло у зв'язку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах, обумовленим впливом промислового фактора - важкість праці (а.с.10,11). Через вказані ушкодження здоровя позивачу встановлено діагноз: хронічна поперекова-крижова радикулопатія з вираженим мязові-тонічним, вираженим лівобічним корінцевим, больовим синдромами, статико-динамічними порушеннями. Захворювання професійне (первинно) М54.1.7. Найменування супутнього діагнозу та його код згідно з класифікатором МХК-10: поперековий остеохондроз з протрузією дисків L2-L3, L5-S1 спондилоартроз. Згідно акта розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання позивач виконував важку фізичну роботу в небезпечних та шкідливих умовах, що привело до отримання професійних захворювань. Причиною захворювань, згідно акта про його розслідування, встановлено, згідно лабораторно-інструментальних досліджень: потужність зовнішньої роботи (Вт) при роботі з участю мязів нижніх кінцівок та тулуба 205,3 Вт (ПДР 90 Вт), теж при роботі с переважною участю мязів плечового поясу 151,7 Вт (ПДР 45Вт) маса підіймаймого вантажу сягала 40 кг (а.с. 10). Згідно медичного висновку лікарської-експертної комісії спеціалізованого лікувально-профілактичного закладу про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання № 956/909 від 03.06.2014 року, позивачу встановлено діагноз: «Хронічна попереково-крижова радикулопатія з вираженими мязові-тонічним, лівобічним корінцевим, больовим синдромами, статико-динамічними порушеннями». Позивачу було встановлено професійне захворювання вперше (а.с.9). Згідно довідки МСЕК від 20 жовтня 2016 року позивачу було встановлено втрату професійної працездатності 50% по професійним захворюванням, потребу в медикаментозному, санітарно-курортному лікуванні та встановлено 3 групу інвалідності з 20 жовтня 2016 року безстроково (а.с. 18). Згідно ст.13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Відповідно до вимог ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган, ст.237-1 - відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, тобто передбачає відшкодування моральної шкоди, яка спричинена з вини роботодавця. Отже, моральну шкоду повинен відшкодовувати роботодавець, оскільки шкода здоровю завдана при виконанні позивачем трудових обовязків, про що свідчать акти розслідування нещасних випадків, висновок МСЕК та інші медичні документи, які є в справі. Частина 2 ст.237-1 КЗпП України містить посилання на те, що порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. В той же час є загальна норма ст. 23 ЦК України, якою передбачено певний порядок та визначення розміру моральної шкоди. Крім того, відповідно до ч.8 ст.8 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого виходить із загальних засад законодавства (аналогія права), ч.9 забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини. Так, відповідно до вимог статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, до юридичних фактів, які має довести позивач, зокрема, належить доведення факту завдання моральної шкоди та розміру шкоди. Доведення цих обставин із боку позивача можливе на підставі доказів, перелічених у ст. 57 ЦПК України. До таких доказів належить і висновок експертизи, проте він не є як єдиним можливим і достатнім доказом спричинення шкоди, так і підставою визначення її розміру, оскільки згідно з ч.2 ст. 212 ЦПК України жоден доказ не має для суду заздалегідь встановленого значення. Відтак, якщо позивач надав докази завдання йому шкоди, довів цими доказами певний її розмір і не просив суд про призначення медико-соціальної експертизи, то суд не має підстав для відмови в позові чи призначення експертизи з власної ініціативи, оскільки це не передбачено положеннями ЦПК України (ст.ст. 10, 143 - 145), які мають суто змагальний характер доказування. У разі якщо відповідач не погоджується з доводами позивача про наявність моральної шкоди та її розміром, визначеним позивачем, відповідно до вимог ст.. ст. 10, 60 ЦПК України відповідач не позбавлений можливості заявити клопотання про призначення такої експертизи. Відповідач у даній справі клопотання про проведення експертного дослідження не заявляв. Відповідно до розяснень № 4 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються лише у випадках, передбачених законодавством. Судом встановлено, що в звязку з професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він, був здоровою працездатною людиною, втратив 50% працездатності в звязку з роботою на виробництві, визнаний інвалідом третьої групи. Після втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму, переживання з приводу погіршення відносин з оточуючими. Спостерігається критичне відношення до себе, як до неповноцінного, в трудовому відношенні, громадянина. Вищезазначене законодавство, а також розяснення Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року (із змінами) «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», повязують факт заподіяння моральної шкоди не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих звязків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Судом встановлено факт заподіяння моральної шкоди позивачу і він має право на відшкодування цієї шкоди з відповідача, однак з урахуванням того, що позивач не забажав залучити до участі у справі в якості співвідповідачів інші підприємства, на яких він працював до поступлення на роботу до відповідача, тому його позовні вимоги підлягають задоволенню з урахуванням часу роботи на підприємстві відповідача та часу коли вперше позивач звернувся до медичної установи з даним захворюванням. Ураховуючи вищенаведене, ступінь втрати працездатності, характер, обсяг і тривалість страждань позивача, погіршення стану здоров"я позивача, а також те, що професійна працездатність позивача в звязку з професійним захворюванням втрачена на 50%, інвалідність встановлена безстроково, суд вважає за можливе стягнути на його користь суму 25 000 гривень, яка буде справедливою сатисфакцією за заподіяну моральну шкоду. Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI, позивач за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, а також смертю фізичної особи звільняються від сплати судового збору. Частиною 3 ст.88 ЦПК України, встановлено, що якщо позивач, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою встановлена ставка судового збору - 0,4 розміру мінімальної заробітної плати. Згідно ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду,- у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Відповідно до ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» №928- VIІІ від 25 грудня 2015 року з 01 січня 2016 року мінімальна заробітна плата складає 1378 грн. Отже, з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір у сумі 551,20 грн.

Outcome: partial