Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна, що є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя. Позовні вимоги [PERSON] мотивує тим, що з листопада 1992 року по липень 2019 року вона перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від цього шлюбу вона народила двох дітей: сина [PERSON] , 1996 р.н., який уже повнолітній та сина [PERSON] , 2012 р.н., який є неповнолітнім. 17.07.2019 року шлюб між сторонами був розірваний рішенням Косівського районного суду. До часу подання позовної заяви про розірвання шлюбу, вони з відповідачем разом проживали, вели спільне домашнє господарство, разом купували речі домашнього вжитку, мали спільний бюджет, а також придбали нерухоме майно та земельні ділянки. Зокрема, в [ADDRESS] побудували житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами та набули у власність земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства, що розташовані в с. Хімчин, Косівського району. Вище вказане майно та земельні ділянки були оформлені на відповідача [PERSON] . Оскільки вказане нерухоме майно було ними набуто спільно у шлюбі, просить поділити його по 1/2 частині кожному. В судове засідання позивачка не з`явилася, подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує повністю, а справу просить розглядати без її участі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] , який був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подавав. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів,що відповідає положенням ст.ст. 280-282 ЦПК України. Таким чином, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних доказів у справі, без фіксування процесу технічними засобами, що не суперечить та відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов слід задоволити з наступних підстав. У відповідності до вимог ст.ст. 12, 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно вимог ст.ст.15-16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Право спільної сумісної власності подружжя регламентовано розділом 8 Сімейного Кодексу України. Зокрема, ст. 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тотожне по змісту визначення спільної сумісної власності подружжя викладено і в ч.3 ст. 368 ЦК України, згідно до якої, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Як було встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] перебували з 21.11.1992 року у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Косівського районного суду від 17.07.2019 року, що набрало законної сили 23.08.2019 року (а.с.5), оскільки моментом припинення шлюбу є день набрання чинності рішенням суду про його розірвання (ч.2 ст.114 СК України). За час даного шлюбу сторонами було набуто нерухоме майно, право власності на яке, зареєстровано за відповідачем [PERSON] . А саме: житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташовані за адресою [ADDRESS] , що підтверджується копією технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок (а.с.6-10) та копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно (а.с.11), які видані на ім?я [PERSON] . А також, на ім?я відповідача видано держані акти на право власності на земельну ділянку (а.с.13,14), згідно яких за [PERSON] зареєстровані: земельна ділянка розміром 0,2500 га, наділена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та земельна ділянка розміром 0,5054 га для ведення особистого селянського господарства, що знаходяться в с. Химчин, Косівського району, Івано-Франківської області. Відповідно до вимог ч.2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Нормами статей 68-70 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Оскільки суду не надано жодних доказів вказуючих на існування між сторонами будь-якої домовленості щодо визначення їх часток у спільному майні, суд приходить до висновку про належність їм спірного нерухомого майна на праві спільної сумісної власності, частки яких є рівними. Отже, суд вважає за можливе виділити кожній із сторін належну їм 1/2 частку у належному їм, на праві спільної сумісної власності, нерухомому майні. Згідно витягу із технічної документації про нормативно грошову оцінку земельної ділянки, вартість земельної ділянки площею 2500 м.кв. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в [ADDRESS] - становить 85644 грн. (а.с.15), вартість земельної ділянки площею 5054 м.кв. для ведення особистого селянського господарства, що знаходяться в с. Химчин, ур. Верхи, Косівського району - становить 5591,67 грн. (а.с.16). Відповідно до висновку про ринкову вартість нерухомого майна за № 58 від 12.10.2020 року (а.с.17), ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] - становить 207 214 грн. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно позовної заяви, ціна позову вказана у розмірі 298449,67 грн., тобто судовий збір по даній позовній вимозі відповідно до пп.1 п.1 ч.2 ст.4 ЗУ «Про судовий збір» становить 2984,50 грн. (1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму на одну працездатну особу). Зважаючи на те, що позивачка сплатила судовий збір у розмірі 1682 грн., тобто за 1/2 частку у майні, то судовий збір за іншу 1/2 частку у майні слід стягнути з відповідача за виділену йому частку у майні, у розмірі 1302,50 грн. Враховуючи наведене на підставі ст.ст. 368-369, 372 ЦК України, ст.ст. 60-63, 68, 70-71 СК України та

Outcome: approved