Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-27 00:00:00

14.03.2014 року позивачка звернулась до суду з позовом, в якому зазначає, що вони з відповідачем з 19.06.1998 року перебувають в шлюбі, який був зареєстрований Жубровицькою сільської радою Олевського району Житомирської області за актовим записом № 5. Від спільного проживання у зареєстрованому шлюбі у них народилися діти: син [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO], які проживають разом із позивачкою, а тому вона просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини заробітної плати (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до повноліття дитини, тобто до 22.11.2030 року, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку Законом України «Про Державний бюджет України», так як відповідач ухиляється від утримання в добровільному порядку неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], хоча має таку можливість оскільки працює в державному підприємстві «Білокоровицьке лісове господарство». Позивачка позов підтримала з підстав, які зазначені в позовній заяві та надала до суду письмову заяву з проханням слухати справу у її відсутність, не заперечує про заочний розгляд справи. Відповідач в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку. Зважаючи на дані обставини суд приходить до висновку про розгляд справи в заочному порядку. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 19.06.1998 року, що стверджується копією свідоцтва про шлюб. Від спільного проживання у шлюбі у них народилися діти: син [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO], що стверджується копіями свідоцтв про народження дітей. Діти проживають разом із позивачкою та знаходяться на її матеріальному утримані, відповідач ухиляється від утримання в добровільному порядку неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Відповідач ухиляється від виконання батьківського обов'язку по утриманню дитини, не піклується про її здоров'я, фізичний, духовний, інтелектуальний, соціальний та моральний розвиток, не надає добровільно належної матеріальної допомоги на утримання та виховання дитини, хоча має таку можливість, оскільки має відповідний молодий вік, не страждає на будь-яке захворювання, не є інвалідом і має можливість утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, належним чином, як того вимагає Закон. Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України „Про охорону дитинства" від 26.04.2001 року, № 2402-ІІІ, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Із положень ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 року № 789-ХІІ, частин 7, 8 ст.7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Так статтею180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Разом з тим статтею 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. В даному випадку суд дійшов висновку, що відповідач ухиляється від обов'язку утримувати неповнолітню дитину, чим ставить її у складне матеріальне становище та порушує його право на достатній життєвий рівень, а тому аліменти на утримання неповнолітньої дитини повинні бути стягнуті з відповідача в судовому порядку .

Outcome: approved