Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-20 00:00:00

11.09.15 р. позивач звернулася до суду з заявою, в якій просить суд постановити рішення , яким визнати недійсною заяву про скасування заповіту від імені [PERSON] подану 24.01.13 р. до Третьої Львівської держнотконтори та визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на спадкове майно - квартиру [ADDRESS]. Заяву мотивує тим, що 22.10.12 р. [PERSON] було складено заповіт, відповідно до якого все своє майно він заповів позивачці. Однак 24.01.13 р. вказаний заповіт був скасований заявою, поданою від імені спадкодавця до Третьої Львівської держнотконтори. Між тим позивач вважає, що волевиявлення спадкодавця на скасування заповіту не було. Так, він завжди перебував у хороших відносинах з позивачкою, вона надавала йому матеріальну та психологічну підтримку, оскільки рідні діти та онуки відвернулись від дідуся. На думку позивача, на момент підписання заяви про скасування заповіту [PERSON] не усвідомлював значення своїх дій, , перебуваючи у специфічному психо - фізіологічному стані, зумовленому прийняттям лікарських препаратів. Він не мав чіткого уявлення про правову природу та наслідки поданої заяви, оскільки у той період часу поводив себе неадекватно, перебував у депресивному стані, став замкнутим. З цих підстав просить визнати заяву про скасування заповіту недійсною та зважаючи на наявний заповіт від 22.10.12 р. визнати за нею право власності на майно спадкодавця - квартиру [ADDRESS] . В судовому засіданні позивач та його представник підтримали свої вимоги, покликаючись на викладені в заяві мотиви. Крім того пояснили, що з 2008 р. і до моменту смерті [PERSON] - [INFO]. , позивач проживала з ним у належній спадкодавцю квартирі [ADDRESS] як члени см»ї . В них були хороші відносини, вони вели спільне господарство. [PERSON] був її родичем - рідним братом її прабабці. Він був людиною похилого віку, хворів, тому потребував турботи у побуті, яку надавала лише позивачка. Саме [PERSON] був ініціатором складення заповіту на належне йому майно в її користь. Позивачу не було відомо про те, що від імені [PERSON] у Третю Львівську держнотконтору подано заяву про скасування заповіту . Вона та її родичі до смерті утримували діда, витратили кошти на його поховання. В силу захворювань [PERSON] приймав знеболюючі препарати, які впливали на його психо-емоційний стан. Лише у такому депресивному стані, не розуміючи наслідків і значення своїх дій [PERSON] і міг підписати заяву про скасування заповіту. Відтак, просили позов задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечили проти позовних вимог та пояснили, що незважаючи на вік, [PERSON] був людиною здоровою, не потребував постійного медичного лікування, самостійно їздив у гості до родичів у різні області України. Фактично у квартирі [ADDRESS] позивач проживала сама у період навчання у м. Львові та вносила кошти за отримані комунальні послуги. [PERSON] проживав у своєї дружини - [PERSON] на вул. Куліша у м. Львові . За складом характеру ніхто не зміг би вплинути на його думку з приводу розпорядження його майном. Від третьої Львівської держнотконтори в адресу суду поступило клопотання про розгляд справи у відсутності представника третьої особи. Заслухавши думку учасників процесу дослідивши зібрані по справі докази, з"ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належала квартира [ADDRESS], що стверджується копією Свідоцтва про право власності від 13.05.10 р. та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. ( а.с. 7 -8 ). 22.10.12 р. державним нотаріусом Третьої Львівської держнотконтори [PERSON] було посвідчено заповіт, відповідно до якого [PERSON] розпорядився на випадок своєї смерті та все своє майно заповів позивачу по справі - [PERSON] 24.01.13 р. [PERSON], скориставшись правом, наданим йому ст. 1254 ЦК України, звернувся до Третьої Львівської держнотконтори та подав заяву про скасування заповіту, посвідченого 22.10.12 р. в користь [PERSON] В силу дії вимог ст. 1223 ЦК України, у зв»язку із скасуванням заповіту право на спадкування майна [PERSON] перейшло до спадкоємців за законом, коло яких визначено у ст.ст. 1261-1265 ЦК України. Так, відповідач у справі є рідною внучкою спадкодавця. 27.06.14 р. нею подано заяву про прийняття спадщини за законом . В зв»язку із спором, що виник між спадкоємцями, рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 29.07.15 р. , що набрало законної сили було відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім»єю із спадкодавцем та визнання права власності на спадкове майно та задоволено зустрічний позов [PERSON] про визнання за нею права власності в порядку спадкування на квартиру [ADDRESS]. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлені ці обставини, що врегульовано ч. 3 ст. 61 ЦПК України. Як встановлено в ході розгляду вказаної вище справи, і такі обставини не підлягають доказуванню, позивач не проживала з [PERSON] у квартирі [ADDRESS] однією сім»єю протягом 2008-2014 років, оскільки такий без реєстрації проживав з [PERSON] на [ADDRESS] та за вказаною адресою отримував періодично медичну допомогу. Предметом дослідження суду був і стан здоров»я [PERSON] та судом встановлено, що [PERSON] протягом 2008-2014 р. не здійснювала догляд за спадкодавцем, оскільки відсутні будь-які докази того, що він хворів та такого догляду взагалі потребував. Статтею 321 ЦК України врегульовано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. Відтак, власник майна має право володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном. Відповідно до вимог ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Скасування заповіту провадяться заповідачем особисто у порядку , встановленому цим Кодексом для посвідчення заповіту і підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Як на підставу для задоволення позову позивач покликається на ту обставину, що [PERSON] у момент підписання заяви про скасування заповіту не усвідомлював значення своїх дій, оскільки перебував у специфічному, психо-фізіологічному стані, зумовленому прийняттям лікарських препаратів, що притуплюють розумову діяльність людини , та не мав чіткого уявлення про правову природу ,зміст, можливі наслідки вчинюваного ним правочину. Крім того позивач зазначає, що [PERSON] у той період часу поводив себе неадекватно : раптово починав сміятись, а згодом різко впадав у депресивний стан. Між тим, вказані обставини не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи. Зокрема, суду не представлено жодних доказів того, що у період підписання заяви про скасування заповіту [PERSON] проходив курс амбулаторного чи стаціонарного лікування з приводу будь-яких захворювань та йому призначались медичні препарати, які могли впливати на психо-емоційний стан. З показань допитаної в судовому засіданні в якості свідка нотаріуса Третьої Львівської держнотконтори [PERSON] вбачається , що через деякий час після підписання заповіту в користь позивача, на прийом до неї прийшов [PERSON], який пояснив, що при посвідченні заповіту йому було роз»яснено, що він має право скасувати заповіт. Відтак, він бажає подати заяву про скасування раніше посвідченого заповіту. Нотаріус проводила з ним бесіду та роз»яснювала всі правові наслідки вказаної дії. Також пояснила, що у разі скасування вказаного заповіту право на спадкування його майна будуть мати кровні родичі і якщо він визначився з колом спадкоємців, то з метою економії коштів він може подавати не заяву про скасування заповіту, а скласти новий заповіт у користь іншої особи. Проте [PERSON] відхилив пропозицію по складенню нового заповіту та зазначив, що ще не визначився кому саме він бажає заповісти своє майно. Також розповів, що особа, на яку він первинно склав заповіт до нього не приходить, не допомагає, відтак він змінив щодо неї свою думку. Крім того зазначив, що прийшов до того ж нотаріуса подавати заяву про скасування заповіту, оскільки вона роз»яснила йому про таке право при підписанні заповіту. Також свідок пояснила, що 24.01.13 р. [PERSON] прийшов у нотаріальну контору сам, при тривалому з ним спілкуванні не виявляв жодних ознак хворої людини, чи особи, що не усвідомлює які саме дії вчиняє. Відтак, жодних порушень при посвідченні заяви про скасування заповіту допущено не було. З показань допитаної в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] вбачається, що [PERSON]- її рідний дядько. Позивач проживала у квартирі спадкодавця у період її навчання у м. Львові . Первинно [PERSON] склав заповіт в користь її ( свідка) брата , який допомагав дядькові матеріально, оформляв всі документи по приватизації житла . Проте її брат раптово помер. З 2008 р. і до моменту смерті [PERSON] неодноразово приїздив до неї в гості у м. Луцьк. При цьому він ніколи не мав з собою жодних медикаментів, оскільки не потребував лікування. При одному з приїздів він повідомив свідкові , що скасував заповіт, який склав в користь позивачки, оскільки непорозумівся з нею. Коли свідок телефонувала дядькові у м. Львів, то найчастіше він перебував у квартирі своєї дружини на вул. Куліша, з якою прожив 20 років. Дядько був рухливою, здоровою людиною та не потребував догляду. У період жовтень 2012 - січень 2013 рр. жодних змін у стані його здоров»я не було. Свідкові відомо лише про той факт, що у 2012 р. дядькові у м.Луцьку робили операцію з приводу жовче-кам»яного захворювання та вона, як племінниця опікувалась ним в цей період та відвідувала в лікарні. Проте в цей період жодних препаратів, які б могли вплинути на його розумовий чи психічний стан, йому не виписували. Аналогічні за змістом показання були дані в судовому засіданні і сином [PERSON] - [PERSON]. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], що була сусідкою спадкодавця повідомила суду про те, що позивач тривалий час проживала у квартирі [ADDRESS]. Проте свідок зазначаючи про погане самопочуття [PERSON] у період 2012-2013 р. в зв»язку з хворобою шлунку та гіпертонією не могла повідомити жодної інформації про те, чи бачила останнього саме 24.01.13 р. та який стан його здоров»я був у вказаний день. На думку суду, з показань вказаного свідка не можна зробити висновок про те, що у момент підписання оспорюваної заяви спадкодавець не розумів значення своїх дій . Не приймає до уваги суд і показань допитаного в судовому засіданні в якості свідка батька позивачки - [PERSON], оскільки незважаючи на його зацікавленість у результаті розгляду вказаної справи, він не надав жодної інформації щодо стану, в якому перебував спадкодавець у день підписання заяви про скасування заповіту. На думку суду, не може бути доказом у визнанні недійсною заяви про скасування заповіту з підстав ст. 225 ЦК України і висновок судово-почеркознавчої експертизи, про призначення якої просив представник позивача у судовому засіданні, відтак у призначенні такої судом було відмовлено. Враховуючи надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що [PERSON] у визначений законом спосіб висловив своє волевиявлення , звернувшись до нотаріальної контори з заявою про скасування заповіту. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення.

Outcome: dismissed