Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-27 00:00:00

01.07.2014 року позивачі звернулися до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що вони є співвласниками квартири [ADDRESS] в м.Мостиська Львівської області. Даний будинок складається із трьох житлових квартир, тобто є багатоквартирним, і біля нього є прибудинкова територія, яка використовується мешканцями даного будинку спільно для обслуговування будинку. Вказують, що в березні місяці 2014 року мешканець їхнього будинку, що проживає в квартирі №2 [PERSON] - відповідач у справі, почав підготовчі роботи, а саме встановив межовий знак та межі земельної ділянки навпроти входу у їхню квартиру та повідомив, що він отримав цю земельну ділянку у власність для будівництва гаражу з мансардною. З метою вияснення цих обставин, вони (позивачі) зверталися до Мостиської міської ради Львівської області щодо законності виділення земельної ділянки [PERSON], та на їх неодноразові звернення у квітні 2014року вони отримали ряд рішень Мостиської міської ради та інших документів виданих [PERSON] Так, 25.09.2012 року Мостиська міська рада прийняла рішення за №44 «Про надання дозволу на виготовлення містобудівної документації під будівництво індивідуального гаража в [ADDRESS], в дворовій території будинку №2 гр.[PERSON]». При цьому зазначають, що приймаючи дане рішення Мостиська міська рада керувалася законодавчими актами, які на той час втратили чинність, яких не існувало і не існує, або які безпосередньо не регулювали питання надання дозволу на виготовлення містобудівної документації, а саме: ст.3 Закону України «Про основи містобудування» - втратила чинність 17.02.2011року; Закон України «Про планування і забудову територій» - втратив чинність 17.02.2011року; п.34 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування» - передбачає вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин; Закону України під назвою «Про архітектуру та містобудування» - взагалі не існувало та не існує. Крім того, 14.11.2012року Мостиська міська рада прийняла рішення №18 «Про затвердження містобудівної документації під будівництво індивідуального гаража в [ADDRESS], в дворовій території будинку №2 гр.[PERSON]», в якому також покликається на ст.34 Закону України «Про архітектуру і містобудування», тобто на закон якого в Україні не існувало та не існує. Також, 21.06.2013 року Мостиська міська рада прийняла рішення №9 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки під будівництво індивідуального гаража в [ADDRESS], в дворовій території будинку №2 гр.[PERSON]», на підставі якого [PERSON] передано у власність земельну ділянку під будівництво індивідуального гаража в [ADDRESS], в дворовій території будинку №2, площею 0,0034 га, і він 24.07.2013року в Реєстраційній службі Мостиського районного управління юстиції Львівської області зареєстрував право власності на вказану земельну ділянку та отримав свідоцтво про право власності на таку. Стверджують, що Мостиська міська рада приймаючи вищевказані рішення, а також рішення №83 від 02.10.2013року та №106 від 06.02.2014року, порушила цілий ряд нормативних документів. Так, згідно ДБН відстань між об'єктами містобудування (в даному випадку між їхнім будинком та гаражем) має бути не меншою ніж 15 м., в той час як фактично відстань є меншою ніж 2 м. Крім того вказують, що в будинку за [ADDRESS] у м.Мостиська розташовано 3 приватизованих квартири. Даний будинок не перебуває на балансі місцевої ради. А відтак приватизація частини прибудинкової території будинку [ADDRESS], мешканцем квартири №2 цього будинку [PERSON] суперечить ст.42 ЗК України, відповідно до якої, у разі приватизації громадянами багатоквартирного жилого будинку відповідна земельна ділянка може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування об'єднанню співвласників. Вважають, що прийняття Мостиською міською радою вищевказаних рішень порушує їхнє право власників на належне та безперешкодне користування квартирою [ADDRESS] в м.Мостиська Львівської області та прибудинковою територією. Покликаються на те, що відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З огляду на наведене, з урахування збільшених в ході розгляду справи позовних вимог (а.с.98-102) просять суд визнати недійсними: 1) рішення Мостиської міської ради №44 від 25.09.2012року «Про надання дозволу на виготовлення містобудівної документації під будівництво індивідуального гаража в [ADDRESS], в дворовій території будинку №2 гр.[PERSON]»; 2) рішення Мостиської міської ради №18 від 14.11.2012року «Про затвердження містобудівної документації під будівництво індивідуального гаража в [ADDRESS], в дворовій території будинку №2 гр.[PERSON]»; 3) рішення Мостиської міської ради №9 від 21.06.2013року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки під будівництво індивідуального гаража в [ADDRESS], в дворовій території будинку №2 гр.[PERSON]»; 4) рішення Мостиської міської ради №83 від 02.10.2013року «Про надання дозволу на виготовлення будівельного паспорта під будівництво індивідуального гаража з мансардним приміщенням в [ADDRESS], в дворовій території будинку №2 на власній земельній ділянці гр.[PERSON]»; 5) рішення Мостиської міської ради №106 від 06.02.2014року «Про затвердження будівельного паспорта під будівництво індивідуального гаража з мансардним приміщенням в [ADDRESS], в дворовій території будинку №2 на власній земельній ділянці гр.[PERSON]»; 6) рішення Мостиської міської ради Львівської області №15 від 24.07.2014року «Про приведення у відповідність до вимог чинного законодавства України рішення ХХІ сесії від 25.09.2012року №44 «Про надання дозволу на виготовлення містобудівної документації під будівництво індивідуального гаража в [ADDRESS] в дворовій території будинку №2 гр.[PERSON]» та рішення ХХІІ сесії від 14.11.2012року №18 «Про затвердження містобудівної документації під будівництво індивідуального гаража в [ADDRESS] в дворовій території будинку №2 гр.[PERSON]»; 7) свідоцтво про право власності на нерухоме майно (земельну ділянку) індексний номер: 6800050 від 24.07.2013року видане [PERSON] реєстраційною службою Мостиського районного управління юстиції Львівської області на земельну ділянку площею 0,0034 га за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер 4622410100:07:005:0573, для будівництва індивідуального гаража. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та представник позивачів - адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог (а.с.98-102). Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечили з підстав наведених у письмових запереченнях на позов (а.с.71,72). Представник відповідача - Мостиської міської ради Львівської області Семесюк Л.В. в судовому засіданні проти позову заперечила в повному обсязі з підстав наведених у письмових запереченнях проти позовної заяви (а.с.130-132). Представник третьої особи - Реєстраційної служби Мостиського районного управління юстиції Львівської області, у судове засідання не з'явився, проте подав до суду заяву (а.с.64), в якій просить справу розглядати у його відсутності та зазначає, що при вирішенні даної справи покладається на розсуд суду. Представник третьої особи - Відділу Держземагенства у Мостиському районі Львівської області, у судове засідання не з'явився, а подав заяву (а.с.129), в якій просить справу розглядати у його відсутності та зазначає, що при вирішенні даного спору покладається на розсуд суду. Представник третьої особи - Департаменту державної архітектурно - будівельної інспекції у Львівській області в судове засідання не з'явився, хоча такі були своєчасно та належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, а також від них не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи чи розгляду справи за їх відсутності. Заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони у справі проживають у багатоквартирному житловому будинку [ADDRESS] в м.Мостиська Львівської області. Даний будинок складається із трьох житлових квартир. Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири №1 у вищевказаному будинку у частці по ? кожен згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САС №158726 від 27.07.2009року (а.с.24). Право власності на дане майно зареєстроване за позивачами у зазначених частках (а.с.25). Відповідач [PERSON] проживає в квартирі №2 вказаного будинку. Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку мешканцями даного будинку не створювалося. Відповідно до земельно-облікових документів Мостиської міської ради та статистичної звітності Мостиської міської ради (форма 6-зем) за вказаним житловим будинком [ADDRESS] в м.Мостиська Львівської області жодної земельної ділянки не закріплено (а.с.74). Територія навколо даного будинку перебуває у комунальній власності Мостиської міської ради і відноситься до категорії земель ненаданих у власність чи користування Мостиської міської ради. Вищевказані обставини сторонами не оспорюються, а також підтверджуються наявними у справі письмовими доказами: копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САС №158726 від 27.07.2009року (а.с.24); копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №23413112 від 27.07.2009року (а.с.25); копією рішення виконавчого комітету Мостиської міської ради Львівської області №194 від 04.06.2009року (а.с.77); копією листа Мостиської міської ради Львівської області від 28.07.2014року (а.с.74); копією листа Мостиської міської ради Львівської області від 15.07.2014року (а.с.93); копією технічного паспорта на кв.1 в будинку [ADDRESS] в м.Мостиська Львівської області (а.с.81,82); матеріалами висновку №1236-674 о/у СДСБЕЗ Мостиського РВ ГУ МВС України у Львівській області Галабут А.І. Як слідує із матеріалів справи та пояснень сторін, у вересні місяці 2012 року відповідач [PERSON] звернувся у Мостиську міську раду із заявою про надання йому дозволу на виготовлення містобудівної документації під будівництво індивідуального гаража в [ADDRESS], в дворовій території будинку №2, площею 0,0034 га. Спірним рішенням сесії Мостиської міської ради Львівської області №44 від 25.09.2012року (а.с.14) [PERSON] надано дозвіл на виготовлення зазначеної містобудівної документації під будівництво індивідуального гаража в [ADDRESS] в дворовій території будинку №2, площею 0,0034 га., угіддя-двори, із земель ненаданих у власність чи користування Мостиської міської ради. Далі, вказану містобудівну документацію було виготовлено КП «Мостиське архітектурно-планувальне бюро» та затверджено спірним рішенням сесії Мостиської міської ради від 14.11.2012 року №18 (а.с.15). Цим же рішенням [PERSON] надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 0,0034 га для будівництва індивідуального гаража в [ADDRESS], в дворовій території будинку №2, угіддя-двори, із земель ненаданих у власність чи користування Мостиської міської ради. Виготовлений ТзОВ «Галземпроект» та погоджений проект землеустрою (а.с.165-179) було затверджено спірним рішенням сесії Мостиської міської ради від 21.06.2013 року №9 (а.с.16), яким передано вищевказану земельну ділянку у власність гр. [PERSON] та зобов'язано останнього оформити право власності на земельну ділянку відповідно до чинного законодавства. Оформивши право власності на зазначену земельну ділянку та отримавши відповідне свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії САВ №161179 від 24.07.2013 року (а.с.22) [PERSON] звернувся у Мостиську міську раду із заявою щодо надання дозволу на виготовлення будівельного паспорта під будівництво індивідуального гаража з мансардним приміщенням в [ADDRESS] на власній земельні ділянці, яку було розглянуто на сесії Мостиської міської ради та спірним рішенням №83 від 02.10.2013 року (а.с.34) [PERSON] надано дозвіл на виготовлення вказаного будівельного паспорта. В подальшому, КП «Мостиське архітектурно-планувальне бюро» виготовлено будівельний паспорт під будівництво індивідуального гаража з мансардним приміщенням по [ADDRESS], який був виданий [PERSON] 28.11.2013 року Відділом містобудування та архітектури Мостиської РДА (а.с.26, 27) та погоджений районним архітектором Новіцьким Г.П. Після цього, виготовлений та погоджений будівельний паспорт під будівництво індивідуального гаража був затверджений спірним рішенням сесії Мостиської міської ради від 06.02.2014 року №106 (а.с.18). Позивачі стверджують, що у випадку будівництва відповідачем [PERSON] гаража з мансардним приміщенням у межах та розмірах передбачених вищевказаним будівельним паспортом, будуть порушені вимоги ДБН 360-92 щодо мінімальних протипожежних відстаней до будинку [ADDRESS] в м.Мостиська, чим порушується їх право як власників на належне та безперешкодне користування квартирою №1 в зазначеному будинку та прибудинковою територією, у зв'язку із чим вони звернулися до суду із даним позовом. Згідно із ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Додатком 3.1 (обов'язковий) ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», затверджених наказом Держкоммістобудування від 17 квітня 1992 року N 44, передбачено мінімальні протипожежні відстані між житловими будинками різних ступенів вогнетривкості, які згідно таблиці 1 цього додатку повинні становити від 6 до 15 метрів у залежності від ступенів вогнетривкості цих будинків. Також, у п.2 додатку 3.1 ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» передбачено, що при проектуванні проїздів і пішохідних шляхів необхідно забезпечувати можливість проїзду пожежних машин до житлових і громадських будинків, у тому числі із вбудовано-прибудованими приміщеннями, і доступ пожежників з автодрабин і автопідйомників у будь-яку квартиру чи приміщення. Відстань від краю проїзду до стін будинку, як правило, слід приймати 5 - 8 м для будинків до 9 поверхів і 8 - 10 м для будинків 9 поверхів і вище. Ширина проїзду повинна бути не менше 3,5 м. В той же час, згідно даних будівельного паспорта під будівництво індивідуального гаража з мансардним приміщенням по [ADDRESS] в м.Мостиська Львівської області, копія якого міститься у матеріалах справи, відповідачем [PERSON] планується зведення гаража з мансардним приміщенням, розміром 7,4 х 4,22 м., загальна площа забудови - 31,2 кв.м., площа земельної ділянки - 34,0 кв.м. При цьому відстань між житловим будинком [ADDRESS] в м.Мостиська та даним гаражем буде становити близько 3,5 м. вздовж стіни гаража до будинку та близько 2,5 м. від найбільш виступної конструкції стіни будинку до гаража. Як слідує із листа начальника Мостиського РС ГУ ДСНС України у Львівській області Благути Ю.Н. Вих.№83 від 09.09.2014року (а.с.19) виїздом на місце було встановлено, що у разі забудови повинні дотримуватись протипожежні відстані між житловими будинками різних ступенів вогнетривкості, що повинні становити від 6 до 15 метрів та буде обмежена можливість проїзду пожежних автомобілів до даного житлового будинку, ширина проїзду до якого у відповідності до п.2 додатку 3.1 ДБН 360-92 повинна становити не менше 3,5 м. З наведеного вбачається, що вищевказані протипожежні вимоги ДБН будуть порушені при будівництві [PERSON] гаража з мансардним приміщенням в дворовій території будинку №2 в м.Мостиська Львівської області, відповідно до зазначеного будівельного паспорта. Крім того, як видно із матеріалів справи, зокрема із копії акту обстеження комісії МКП «Водоканал» (а.с.20) та схеми проходження мережі водопостачання та водовідведення (а.с.153, 154), під проектованим гаражем [PERSON] проходить мережа централізованого водопостачання та водовідведення МКП «Водоканал». Згідно висновку комісії МКП «Водоканал» на даній території не можна проводити будівельні роботи, що може спричинити пошкодження мережі та доступу до їх обслуговування. Даний висновок комісії узгоджується із п.15.5. Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України, від 27.06.2008року № 190, відповідно до яких не дозволяється складання матеріалів і предметів, накопичування сміття ближче ніж за 5 м від осі водопровідних і каналізаційних мереж і пристроїв та в межах охоронних санітарних зон; самовільне спорудження над водопровідними і каналізаційними мережами та пристроями будь-яких будівель та предметів благоустрою; здійснювати роботи на мережах централізованого питного водопостачання та водовідведення, тощо. Суд не бере до уваги заперечення проти позову представника відповідача обґрунтовані тим, що земельна ділянка надана [PERSON] в розумінні ДБН 360-92 вважається присадибною земельною ділянкою, а відтак будівництво гаража на такій дозволяється згідно примітки 7 Додатку 3.1 ДБН 360-92, відповідно до якої мінімальні протипожежні розриви між житловими будинками і господарськими будівлями у межах однієї присадибної ділянки не нормуються. Слід зазначити, що присадибна земельна ділянка - земельна ділянка (обмежована, забезпечена виїздом на вулицю, провулок тощо), на якій розміщені житловий будинок, господарські будівлі та споруди, сад, город тощо. Дане визначення міститься, зокрема, у додатку до п.2 Наказу Фонду державного майна України та Державного комітету з питань житлово-комунального господарства, від 23.12.2004 року № 2929/227 "Про затвердження Порядку визначення вартості відтворення чи заміщення земельних поліпшень - будинків, будівель та споруд малоповерхового житлового будівництва. Збірник укрупнених показників вартості відтворення функціональних об'єктів-аналогів для оцінки малоповерхових будинків, будівель та споруд (загальна частина, розділ 1). За своїм правовим статусом відповідно до положень Земельного кодексу України присадибна земельна ділянка відноситься до земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, тобто основне цільове призначення такої є розміщення, будівництво та обслуговування окремого житлового будинку та пов'язаних з ним господарських будівель. Забудова присадибної земельної ділянки передбачає спорудження на ній у встановленому порядку індивідуального житлового будинку садибного типу, господарських будівель (сараїв, гаражів, літніх кухонь, вбиралень тощо) та господарських споруд (колодязів, вигрібних ям, навісів тощо). Господарські будівлі і споруди, розташовані на присадибній ділянці, не є самостійними об'єктами індивідуальної забудови, вони разом з жилим будинком становлять одне ціле - єдиний об'єкт, який обслуговує індивідуально визначена присадибна ділянка. У даному випадку спірна земельна ділянка площею 0,0034 га була передана [PERSON] рішенням органу місцевого самоврядування під будівництво індивідуального гаража як самостійного об'єкта забудови, земельна ділянка знаходиться окремо від житлового будинку [ADDRESS] в м.Мостиська Львівської області, жодного житлового будинку на ній не розміщено, така надана у межах норм безоплатної передачі передбачених ст.121 ЗК України саме для будівництва індивідуальних гаражів (не більше 0,01 гектара) тощо, тому твердження представника відповідача про те, що дана земельна ділянка вважається присадибною є помилковим. Також суд вважає необгрунтованими доводи відповідачів щодо вини самих позивачів у допущенні порушення вищевказаних протипожежних вимог ДБН внаслідок проведення добудови до своєї квартири в сторону гаража, оскільки на час прийняття спірних рішень Мостиської міської ради, а саме у 2012-2014 роках, право власності на реконструйовану квартиру та гараж з надбудовою другого поверху квартири по [ADDRESS] в м.Мостиська позивачами вже було набуто і таке оформлено за позивачами ще у 2009 році (а.с.77). А відтак дотримання протипожежних вимог ДБН до зазначеного будинку потрібно було враховувати при виготовленні та затвердженні будівельного паспорта під будівництво гаража відповідача [PERSON] Крім того, матеріалами справи не підтверджено, що вищевказані порушення щодо недотримання протипожежних вимог ДБН не мали б місця до реконструкції позивачами своєї квартири та гаража з надбудовою. Відповідно до положень ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 2 ст.16 ЦК України визначено перелік основних способів захисту цивільних прав і інтересів, серед яких, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Ч.1 ст.393 ЦК України передбачено, що правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що спірні рішення сесії Мостиської міської ради Львівської області, які стосуються забудови зазначеної земельної ділянки [PERSON] та будівництва на такій гаража з мансардою у вищезазначених межах та розмірах, а саме: рішення №44 від 25.09.2012року, рішення №18 від 14.11.2012року в частині щодо затвердження [PERSON] містобудівної документації під будівництво індивідуального гаража (п.1), рішення №83 від 02.10.2013року, рішення №106 від 06.02.2014року та рішення №15 від 24.07.2014року, слід визнати незаконними та скасувати. Позовні вимоги в цій частині суд вважає повністю доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо решти позовних вимог, які стосуються самої земельної ділянки, переданої [PERSON] у власність, а саме про визнання недійсними свідоцтва про право власності на земельну ділянку та відповідних рішень сесії Мостиської міської ради на підставі яких видане зазначене свідоцтво, то такі на думку суду задоволенню не підлягають з огляду на наступне. За змістом ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до вимог ст. 14 Конституції України право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Згідно ч.1 ст.116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами передбачено статтею 118 Земельного кодексу України. Так, ч.6 ст.118 ЗК України встановлено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Відповідно до ч.7 цієї статті відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Ч.8 ст.118 ЗК України передбачено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 1861 цього Кодексу. Згідно вимог ч.1,2 ст.186-1 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах населеного пункту або земельної ділянки за межами населеного пункту, на якій розташовано об'єкт будівництва або планується розташування такого об'єкта, подається також на погодження до структурних підрозділів районних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій у сфері містобудування та архітектури, а якщо місто не входить до території певного району, - до виконавчого органу міської ради у сфері містобудування та архітектури, а в разі, якщо такий орган не утворений, - до органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань містобудування та архітектури чи структурного підрозділу обласної державної адміністрації з питань містобудування та архітектури. При цьому, згідно вимог ч.7 ст.186-1 ЗК України органам, зазначеним у частинах першій - третій цієї статті, при погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки забороняється вимагати: додаткові матеріали та документи, не включені до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідно до статті 50 Закону України "Про землеустрій"; надання погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки будь-якими іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями; проведення будь-яких обстежень, експертиз та робіт. Кожен орган здійснює розгляд та погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки самостійно та незалежно від погодження проекту іншими органами, зазначеними у частинах першій - третій цієї статті, у визначений законом строк. Слід зазначити, що виготовлена [PERSON] та затверджена спірним рішенням Мостиської міської ради містобудівна документація під будівництво гаража не входить до вичерпного переліку матеріалів та документів, що включені до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідно до статті 50 Закону України "Про землеустрій". Згідно з ч.9 ст.118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Відповідно до п.4 ст.373 ЦК України власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Стаття 375 ЦК України надає право власникові земельної ділянки зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Як було встановлено в ході розгляду справи територія навколо будинку [ADDRESS] в м.Мостиська Львівської області перебуває у комунальній власності Мостиської міської ради і відноситься до категорії земель ненаданих у власність чи користування Мостиської міської ради. ОСББ мешканцями будинку [ADDRESS] в м.Мостиська Львівської області, в тому числі позивачами, не створювалось. Відповідна земельна ділянка, на якій розташований даний будинок, а також належні до нього будівлі та споруди, у відповідності до ст.42 ЗК України у власність чи користування об'єднанню власників не надавалась. Також встановлено, що спірна земельна ділянка площею 0,0034 га для будівництва індивідуального гаража в [ADDRESS], в дворовій території будинку №2, була надана відповідачу [PERSON] у власність із земель ненаданих у власність чи користування Мостиської міської ради, на підставі рішення органу місцевого самоврядування, в межах його повноважень та у порядку передбаченому ст.118 ЗК України. Позивачі є власниками квартири №1 у будинку [ADDRESS] в м.Мостиська Львівської області та не є суміжними землекористувачами із спірною земельною ділянкою наданою [PERSON] під будівництво індивідуального гаража. Як на підставу своїх вимог позивачі покликаються на ст.391 ЦК України відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз наведеної вище норми законодавства України (ст.391 ЦК України) дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Проте, право власності як абсолютне право має захищатися лише при доведенні самого факту його порушення. В той же час, на думку суду, приватизація [PERSON] спірної земельної ділянки, наданої під будівництво гаража, права позивачів як співвласників квартири №1 в будинку [ADDRESS] в м.Мостиська не порушує, оскільки ніяких доказів з цього приводу суду не надано. При цьому, суд виходить із того, що порушення вимог ДБН 360-92 щодо обов'язкового додержання мінімальних протипожежних відстаней між об'єктами будівництва, а також вищезазначені порушення Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України щодо заборони зведення будівель над водопровідними і каналізаційними мережами, на які посилаються позивачі, має місце лише при фактичній забудові спірної земельної ділянки та будівництві гаража з мансардою у межах та розмірах зазначених у вищевказаному будівельному паспорті, рішення міської ради про затвердження якого визнано судом незаконним та скасовано. Сама ж земельна ділянка надана [PERSON] під будівництво гаража не є об'єктом будівництва, з урахуванням конкретних обставин справи була набута відповідачем у встановленому законом порядку (ст.ст.116, 118 ЗК України), межі земельної ділянки були узгоджені із суміжними землекористувачами ([PERSON] та ТОВ «Богдан»), позивачі не є суміжними землекористувачами із даною земельною ділянкою і така не створює їм перешкод у користуванні їх майном, а саме квартирою [ADDRESS] в м.Мостиська Львівської області, тому суд вважає, що позовні вимоги в цій частині є недоведеними у зв'язку із чим необхідно відмовити позивачам в задоволенні таких. Таким чином, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, суд приходить до висновку, що даний позов підлягає до задоволення частково. У відповідності до вимог ст.88 ЦПК України з відповідачів підлягають стягненню в користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: partial