Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-18 00:00:00

09.09.2016 року позивач звернулась до суду з позовом та просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою № 23 в будинку № 5 по вул. Висоцького смт. Власівка м. Світловодська Кіровоградської області. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що в квартирі зареєстрований, але 3 роки не проживає її син [PERSON] В квартирі зареєстровані позивач, її син [PERSON] та онука позивачки [PERSON], [INFO]. Рішення суду від 20.10.2015 року [PERSON] позбавлено батьківських прав щодо [PERSON], а позивача призначено її опікуном. Всі витрати по утриманню квартири вона несе з врахуванням реєстрації у ній відповідача. В зв"язку з реєстрацією відповідача у квартирі позивач зазнає матеріальних втрат та не може оформити субсидію. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у заяві. Відповідач на розгляд справи не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений шляхом направлення судових повісток за місцем реєстрації, в силу абз. 4 ч. 5 ст. 74 ЦПК України вважається, що судові виклики вручені йому належним чином. Вислухавши представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що копією Договору купівлі-продажу квартири від 11 листопада 2000 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1-2208 підтверджується, що позивачу [PERSON] належить на праві власності квартира [ADDRESS] (а.с. 4), а також технічним паспортом на квартиру (а.с. 5-6). В належній позивачу на праві приватної власності квартирі зареєстрований, проте 3 роки, а саме з 2013 року не проживає відповідач [PERSON] Крім того, суду надано копію довіреності від 28.09.2016 року, згідно якої [PERSON] довіряє та дає дозвіл своїй матері [PERSON] на право виписати його з постійного місця проживання за адресою: [INFO]. Суд розцінює даний доказ, як згоду [PERSON] з даним позовом. Вирішуючи спір суд виходив з наступного. Відповідно до положень ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 319 ЦК України, позивач, як власник має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Ст. 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідач в квартирі не проживає, його реєстрація у належній позивачу на праві приватної власності квартирі перешкоджає у реалізації позивачем прав, передбачених ст. 150 ЖК України. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи. Питання про судові витрати суд вирішує відповідно до правил ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved