Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-24 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) звернулась до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу, в якій вказує, що з [PERSON] (далі-Відповідач) вона перебуває у шлюбі, зареєстрованому 08 травня 2013 року Макарівською сільською радою Попільнянського району Житомирської області, актовий запис № 3. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO], батьком якого в свідоцтві записаний відповідач. Позивач зазначає, що їхній шлюб виявився невдалим, протягом всього подружнього життя між ними виникли суперечки, причиною яких є несумісність характерів. Це призвело до відчуження і втрати почуттів. Позивач вказує, що в грудні місяці 2015 року Відповідач, забравши свої речі переїхав на постійне місце проживання до своїх батьків на Рівненщину. Позивач прийшла до висновку про недоцільність збереження їхнього шлюбу та вважає, що примирення недоцільне. Позивач просить, шлюб між нею та [PERSON] розірвати. Позивач в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву в якій просила справу слухати у її відсутність, позовні вимоги підтримує, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «[PERSON]». Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, відповідно до частини п'ятої статті 74 ЦПК України, а саме на зареєстровану у встановленому законом порядку адресу його місця проживання були направлені судові повістки разом із розписками, про що свідчать конверти які повернулися з Укрпошти з відміткою «За закінченням терміну зберігання». В свою чергу, відповідно до частини першої статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заперечень проти ухвалення заочного рішення від Позивача до суду не надходило. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Відповідно до частини другої статті 110 ЦПК України, позови про розірвання шлюбу можуть пред'являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров'я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки сторони не підтримують подружні стосунки. Судом встановлено, що 08 травня 2013 року, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], уклали шлюб, прізвище дружини після реєстрації шлюбу змінено на „[PERSON]", що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданого Макарівською сільською радою Попільнянського району Житомирської області, актовий запис № 3. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народився [INFO], його батьками записані: [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до частин другої статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі статтею 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (стаття 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки Позивач при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право після розірвання шлюбу залишити його. Відповідно до частини другої статті 114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно з частиною третьою статті 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved