Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-18 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про поділ спільного майна. В судовому засіданні позивач по справі [PERSON] позов підтримала з мотивів викладених в позовній заяві, яку просить задоволити та поділити їхнє з відповідачем по справі [PERSON] спільне сумісне майно. Відповідач по справі [PERSON] в судове засідання не прибув, однак про час і місце розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином рекомендованою кореспонденцією. А тому суд, зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України (постановляє заочне рішення). Суд, вислухавши пояснення сторони по справі, дослідивши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.60 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог та з»ясувавши фактичні обставини справи приходить до висновку, що позовна заява підлягає до часткового задоволення виходячи з наступних підстав: Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому зазначеним Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню всіх обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін на інших осіб, які беруть участь у справі. А відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно із ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Виникнення режиму спільної сумісної власності подружжя на все придбане за час шлюбу майно презюмується, доки інший з подружжя не довів іншого, тобто діє презумпція спільного майна подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як роз"яснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21.12.2007 року № 11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу у сторін по справі народилося четверо дітей: сини [PERSON], [PERSON], [PERSON] та дочка [PERSON], які проживають разом з позивачем по справі [PERSON] За час проживання у зареєстрованому шлюбі сторони по справі нажили спільне майно, яке відповідач по справі [PERSON] не бажає добровільно ділити, а саме: спальний меблевий гарнітур - вартістю 5500 грн.; кухонні меблі - вартістю 2000 грн.; холодильник марки «Норд» - вартістю 2000 грн.; телевізор марки «Електрон» - вартістю 1000 грн.; столик кухонний - вартістю 500 грн.; стіл розкладний - вартістю 500 грн.; мікрохвильову піч - вартістю 300 грн.; мотоблок - вартістю 11000 грн.; пральну машинку «Сатурн» - вартістю 1000 грн., пилосос - вартістю 1000 грн.; диван - крісло - вартістю 1800 грн.; телевізор марки «Діджиталь» - вартістю 1000 грн.; стіл круглий - вартістю 600 грн.; млин - вартістю 700 грн.; електрозварювальний апарат - вартістю 900 грн.; косарку - вартістю 2500 грн.; автомобіль марки «Фольксваген поло» - вартістю 25000 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. За викладених обставин, спірне майно, яке придбане сторонами у шлюбі, належить на праві спільної сумісної власності позивачу по справі [PERSON] та відповідачу [PERSON], тому підлягає поділу. А тому, суд, оцінюючи в сукупності здобуті докази по справі прийшов до висновку про задоволення позову. У відповідності до ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача, зокрема: 1040 грн. судових витрат в користь позивача по справі. На підставі ст. ст. 60,69,70,71 СК України,

Outcome: approved