Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-27 00:00:00

[PERSON] звернувася в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], Великобичківської селищної ради Рахівського району Закарпатської області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання, посилаючись на те, що він, на підставі договору купівлі - продажу вчиненого приватним нотаріусом Рахівського районного нотаріального округу [PERSON] зареєстрованим в реєстрі №1437 від 29.09.2016 року є власником житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS], а також земельної ділянки для обслуговування даного житлового будинку та господарських споруд. Відповідачі по справі, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстровані за адресою [ADDRESS], але фактично не проживають за вищевказаною адресою з 2016 року і по теперішній час. Однак, він неодноразово звертався до відповідачів з проханням, щоб вони добровільно виписались з належного йому житлового будинку, але вони відмовляються. Також, відповідачі[PERSON] та [PERSON] не входять до складу його сім'ї. У зв'язку з наведеним просить визнати [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які зареєстровані за адресою [ADDRESS], особами, такими що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS]. Також просить зняти громадян [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], з реєстрації місця проживання, а саме - із житлового будинку [ADDRESS], без їх згоди. Сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України. В ухвалі про відкриття провадження у справі від 21 червня 2018 року відповідачам був наданий строк протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, на подачу відзиву на позовну заяву. Згідно з даними рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення, копію ухвали [PERSON] отримав 29.06.2018 року, а [PERSON] - 28 червня 2018 року, однак відзиву на день судового розгляду справи не надіслали. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що відповідачем у встановлений законом строк відзив не подано, в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд, вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Оскільки розгляд справи здійснювався судом за відсутності учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши надані позивачем письмові докази, суд, прийшов до такого висновку. Момент виникнення права на захист у власників житла пов'язаний з моментом виникнення права власності, оскільки тільки власник повною мірою може використати належні йому права на захист. Правочини про відчуження чи набуття у власність будинку підлягають обов'язковій державній реєстрації, і, відповідно, право власності на будинок виникає саме з моменту державної реєстрації документів, що встановлюють це право. З матеріалів справи слідує, що на підставі Договору купівлі-продажу квартири, укладеного 29 вересня 2016 року між [PERSON] і [PERSON] з однієї сторони як «Продавці», та [PERSON] як «Покупцем", позивачу [PERSON] належить на праві приватної власності в цілій частині житлова трикімнатна квартира [NUMBER], що розташована по [ADDRESS] Згідно ст. ст. 15, 16, 391 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; припинення правовідношення та ін. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними у Постанові № 2 від 12.04.1985 року (з останніми змінами від 25.05.1998 року) "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996 р. N 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Однак відсутність письмової згоди членів сім'ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду. Так, згідно з записами в Будинковій книзі для прописки (реєстрації) громадян, які проживають в житловому будинку [NUMBER], по [ADDRESS], дійсно являються зареєстрованими/прописаними відповідачі, [PERSON] та [PERSON]. Відповідачі, [PERSON] та [PERSON], являючись зареєстрованими в житловому будинку [NUMBER], що розташований по вулиці Грушевського в смт.Великий Бичків, Рахівського району, Закарпатської області належному позивачу в цілій частині на праві приватної власності, на даний час являються особами, які втратили право на користування даним житловим приміщенням, оскільки вже з 2016 року не проживають у ньому, у цивільних правовідносинах щодо найму житла з позивачем не знаходиться, підстав для збереження за ними житла не мають. За переконанням позивача, дані обставини унеможливлюють йому вільно, повно та безперешкодно володіти, користуватися та розпоряджатися нерухомим майном. Таким чином з досліджених в судовому засіданні письмових доказів судом встановлено, що у відповідачів [PERSON] та [PERSON] відсутні будь-які правові підстави для проживання чи реєстрації у вищезазначеному будинку, доказів про вселення їх у спірне житло у визначеному законом порядку та набуття права користування ним суду не представлено. За змістом ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. До порушень права користування відносяться, наприклад, випадки самоуправного заняття приміщення в будинку власника, що належить йому на праві приватної власності. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 386 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають права власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ст. 71 ЖК України, суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням більше шести місяців без поважних причин. Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, зняття з реєстрації проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Зiбранi у справi докази та їх належна оцiнка дають підстави для усунення перешкоди в користуванні позивачем [PERSON] квартирою, яка належить йому на праві приватної власності, шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням, тому позов у цій частині підлягає до задоволення. В іншій частині позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Вимоги щодо зняття відповідача з реєстрації за адресою спірного житлового будинку є передчасними та задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до вимог статті 7 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, рішення суду по справам даної категорії є окремою безпосередньою підставою зняття з реєстрації відповідача. Питання про стягнення судових витрат на підставі ст. 141 ЦПК України позивачем не ставилося.

Outcome: partial