Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту виконання встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, у колгоспі ім. Леніна Коломийського району Івано-Франківської області в період з 19.04.1990 р. по 17.10.1995 р. Свої вимоги заявник мотивував тим, що листом №29/г-1 від 11.03.2014 р. йому було відмовлено у зарахуванні до стажу роботи в колгоспі ім. Леніна Коломийського району Івано-Франківської області період з 19.04.1990 р. по 17.10.1995 р. через відсутність даних про виконання ним встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві. В обгрунтування своїх вимог заявник зазначає, що він з 19.04.1990 р. по 17.10.1995 р. працював у сувенірному цеху с. Перерів у колгоспі ім. Леніна Коломийського району Івано-Франківської області, де постійно займався виготовленням, упакуванням та відправкою продукції, у даному колгоспі кожен місяць, за підсумком роботи закривалися наряди та працівникам нараховувалась заробітна плата, за отримання якої працівники розписувалися у відповідних відомостях. Отже заявник має право на перерахунок пенсії шляхом зарахування до загального стажу роботи період з 19.04.1990 р. по 17.10.1995р. Отже, на підставі наведеного, заявник просить суд встановити факт виконання ним у період з 19.04.1990р. по 17.10.1995р. передбаченого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, у колгоспі ім. Леніна Коломийського району Івано-Франківської області, а також, зарахувати йому до загального стажу роботи період з 19.04.1990р. по 17.10.1995р. Начальник Косівського обєднаного управління пенсійного фонду України [PERSON] подав до суду заперечення проти задоволення вимог [PERSON], де зазначив, що [PERSON] не надано будь-яких документів про підтвердження виконування ним встановленого мінімуму трудової участі в громадянському господарстві, а Рішенням Снятинського районного суду від 23.01.2014р. лише встановлено факт роботи позивача у колгоспі ім. Леніна, однак не містить інформації про виконання ним мінімуму трудової участі. Тому, вважає вимоги [PERSON] безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення. У судовому засіданні [PERSON] заявлені вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задоволити. Представник Косівського обєднаного управління ПФУ [PERSON] у судовому засіданні заперечив проти задоволення вимог [PERSON], мотивувавши тим, що між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є ухвала Апеляційного суду Івано-Франківської області від 20.09.2016, якою провадження у справі [PERSON] до Косівського обєднаного управління пенсійного фонду України, управління Пенсійного фонду України в Снятинському районі про встановлення факту виконання передбаченого мінімуму трудової участі в колективному господарстві закрито. Тому, вважає вимоги [PERSON] безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення. Представник Коломийського обєднаного ПФУ подав до суду заяву, якою просив розгляд справи за заявою [PERSON] провести у відсутності представника Коломийського обєднаного ПФУ, у поданому до суду запереченні зазначив, що між тими самими сторонами про той самий предмет і з тих самих підстав є Ухвала апеляційного суду Івано-Франківської області від 20.09.2016р., якою провадження у справі було закрито, а тому просить у задоволенні заяви [PERSON] відмовити. Свідок [PERSON] подав до суду заяву, де зазначив, що в період з 01.06.1979р. по 09.10.2007р. працював трактористом в колгоспі ім. Леніна Коломийського району Івано-Франківської області, а також підтвердив, що [PERSON] дійсно працював у сувенірному цеху с. Перерів у колгоспі ім. Леніна Коломийського району Івано-Франківської області у період з 01.01.1993 р. по 17.10.1995 р., де займався виготовленням, упакуванням та відправленням продукції, за що отримував заробітну плату і виконував встановлений мінімум трудової участі. Свідок [PERSON] подала до суду заяву, де зазначила, що в період з 07.07.1993р. по 01.03.2000р. працювала бухгалтером в колгоспі ім. Леніна Коломийського району Івано-Франківської області, а також підтвердила, що [PERSON] дійсно працював у сувенірному цеху с. Перерів у колгоспі ім. Леніна Коломийського району Івано-Франківської області у період з 01.01.1993 р. по 17.10.1995 р., де займався виготовленням, упакуванням та відправленням продукції, за що отримував заробітну плату і виконував встановлений мінімум трудової участі. Судом встановлено, що згідно трудової книжки, позивач 19.04.1990р. прийнятий на роботу надомником у колгосп ім.. Леніна у сувенірний цех с. Перерів; 17.10.1995р. звільнений з роботи за власним бажанням. Відповідно до архівної довідки від 12.04.2016р. № 04-01/Г-64 вбачається, що кількість вироблених трудоднів трудової участі в колгоспному виробництві позивача становить: у 1990р. 49 трудоднів, у 1991р. 365 трудоднів, 1992 р. - 301 трудоднів. Відповідно до архівної довідки від 12.04.2016р. № 04-01/Г-65 встановлено, що щомісячна заробітна плата позивача у колгоспі ім.. Леніна, спілки селян «Відродження» за спірний період становила: у серпні 1990 р. 237,50 грн., у листопаді 1990р. - 252,00 грн., а також вказано щомісячну заробітну плату у 1991 та 1992 роках. Відповідно до Рішення Снятинського районного суду від 23.01.2014р. встановлено факт роботи [PERSON] в колгоспі ім. Леніна Коломийського району з 19.04.1990р. по 17.10.1995р. Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.02.2015р. постанову Снятинського районного суду від 05.11.2014р. скасовано, у задоволенні адміністративного позову [PERSON] до Управління ПФУ в Снятинському районі, Управління ПФУ в Косівському районі про визнання незаконною відмови відповідача у зарахуванні позивачу до стажу роботи при перерахуванні пенсії період роботи з 19.04.1990 р по 17.10.1995 р. в колгоспі ім. Леніна та зобов'язання відповідача зарахувати вказаний період при перерахунку пенсії - відмовлено. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 07.07.2015р. касаційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.02.2015р. При цьому, суди, відмовляючи в позові, виходили з того, що позивачем не було доведено факту виконання ним передбаченого мінімуму трудової участі в колективному господарстві у спірний період. Разом з тим, суд вважає необґрунтованими посилання відповідачів на вказані рішення адміністративних судів про відмову в позові, як на преюдиційні факти невиконання позивачем мінімуму трудової участі в колективному господарстві, оскільки встановлення цих фактів і є предметом спору у даній справі з метою захисту прав позивача на соціальний захист в майбутньому. Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 20.09.2016, якою провадження у справі [PERSON] до Косівського обєднаного управління пенсійного фонду України, управління Пенсійного фонду України в Снятинському районі про встановлення факту виконання передбаченого мінімуму трудової участі в колективному господарстві закрито. Із показів свідків [PERSON], яка працювала бухгалтером в колгоспі ім. Леніна, та [PERSON], який є сусідом позивача та працював трактористом в колгоспі ім. Леніна, вбачається, що [PERSON] працював у сувенірному цеху с. Перерів у колгоспі ім. Леніна Коломийського району Івано-Франківської області у період з 01.01.1993 р. по 17.10.1995 р., де займався виготовленням, упакуванням та відправленням продукції, за що отримував заробітну плату і виконував встановлений мінімум трудової участі. Також [PERSON] надав суду власну трудову книжку колгоспника, в якій відображено прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в господарстві. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що заявлені вимоги [PERSON] слід задоволити. Відповідно до ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю. Тобто загальна кількість вихододнів ділиться на 25,4. А стаж роботи в колгоспі нараховується на підставі довідки про встановлений вироблений мінімум. Тобто, загальна кількість вихододнів ділиться на 25,4, а стаж роботи в колгоспі нараховується на підставі довідки про встановлений вироблений мінімум. Таким чином, у 1990 р. позивач відпрацював 49т.д./25,4 = 2 місяці. Згідно з абзацом 2 пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 р. №637, за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Також факт відпрацювання позивачем необхідної кількості трудоднів з 1991 року по 1995 роки відповідає змісту пояснень позивача в судовому засіданні, записам в трудовій книжці, змісту архівної довідки від 12.04.2016 р. та показам свідків. Відповідно до вимог ч.1 ст.6 «Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини» Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ст.62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Згідно п.3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993р. №637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про період роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати та інше. Ст. 234 ЦПК| України передбачає, що справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих або майнових прав громадян, розглядаються в судовому порядку при неможливості отримання зацікавленими особами відповідних документів, що засвідчують ці факти. Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України судовим порядком можуть бути встановлені факти, за умови, що такі факти є юридичними, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб і чинним законодавством не передбачений інший (позасудовий) порядок їх встановлення, коли в іншому порядку його встановити не можна і при встановленні факту не повинен вирішуватися спір про цивільне право. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №5 "Про практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" (із змінами і доповненнями, внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України від 25.05.1998 р. №15) при розгляді справи про встановлення факту, що має юридичне значення, порядок встановлення певних фактів або визначено факти, які в даних правовідносинах можуть підтверджуватися рішенням суду відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637, якщо документи не збереглися, підтвердження трудового стажу провадиться районними (міськими) відділами соціального захисту населення на підставі показань свідків; у інших випадках наявність певного стажу роботи визначається у порядку, передбаченому законодавством, що регулює правовідносини, з якими повязана необхідність встановлення цього стажу. Щодо заперечень представників Пенсійних фондів слід зазначити, що [PERSON] неодноразово звертався у суд за захистом своїх прав, однак його вимоги так і не були вирішені по суті, з приводу його вимог не було прийнято конкретного рішення, яким би його вимоги були задоволені чи у задоволенні яких було б відмовлено. На підставі наведеного суд вважає, що слід встановити факт виконання [PERSON] у період з 19.04.1990р. по 17.10.1995р. передбаченого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, у колгоспі ім. Леніна Коломийського району Івано-Франківської області, а також, зарахувати йому до загального стажу роботи період з 19.04.1990р. по 17.10.1995р. На підставі наведеного, ст.ст.56 Закону України "Про пенсійне забезпечення",

Outcome: approved