Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-23 00:00:00

16 вересня 2020 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просила суд надати дозвіл на виїзд за межі України неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у республіку Польща, в період з 20 жовтня 2020 року по 19 жовтня 2022 року, без згоди та супроводу батька, мотивуючи тим, що відповідач не приймає участі у вихованні дочки, останній раз провідував дочку в листопаді 2018 року, з того часу місце перебування його невідоме, тому вона не може отримати згоду на виїзд дитини з України на відпочинок та оздоровлення. В судове засідання представник позивача [PERSON] - [PERSON] не з`явилася, однак подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, а також уточнила позовну вимогу, просила суд надати позивачу [PERSON] дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітньої доньки [PERSON] за межі України, в республіку Польщу, на період з 01.02.2021 року по 01.09.2021 року, без дозволу та супроводу батька. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та дату розгляду справи в суді, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав, тому суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. В судове засідання представник третьої особи служби у справах дітей Бучацької районної державної адміністрації не з`явився, однак подав суду заяву, в якій вказав, що позов підтримує і просив суд справу розглядати у його відсутності. Дослідивши та оцінивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що з 23 грудня 2013 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 26.09.2018 року, що підтверджується рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 26.09.2018 року. Від даного шлюбу у сторін [INFO] народилася донька [PERSON] , яка проживає з позивачем. Відповідач [PERSON] не приймає участі у вихованні дитини [PERSON] . Позивач немає можливості отримати згоду відповідача на тимчасовий виїзди неповнолітньої дитини - [PERSON] у її супроводі за кордон, так як місце перебування відповідача їй невідоме. В силу вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із вимогами ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. У відповідності до вимог ст.ст.7,155 Сімейного Кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України. Положення ст.6 Закону України «Про охорону дитинства» та ст.17, 31 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, визначають право дитини на відпочинок та охорону здоров`я. Вимоги статті 10 Конвенції про права дитини, передбачають право дитини залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Відповідно до вимог ст.3 вказаної Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до ч.3 ст.313 ЦК України фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно п.4 Правил перетину державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Статтею 4 Закону України ''Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" та Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (надалі Правил), визначено, що виїзд за межі України громадянина, який не досяг шістнадцятирічного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду. У підп.1 п.4 Правил вказано, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Підпунктом 1 частини 1 Правил передбачено, що у згоді другого з батьків слід зазначати конкретну державу прямування. Враховуючи вказане вище, приймаючи до уваги необхідність забезпечення інтересів неповнолітньої дитини, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити та надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України дитини - [PERSON] , [INFO] , яка не досягла шістнадцятирічного віку, без згоди та супроводу батька [PERSON] , у супроводі матері [PERSON] , в період з 01 лютого 2021 року по 01 вересня 2021 року. На підставі наведеного,

Outcome: approved