Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-26 00:00:00

[PERSON] , діючи в інтересах [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту народження дитини [PERSON] , який народився [INFO] в м. Сімферополь АР Крим. В обґрунтування поданої заяви вказує, що [PERSON] [INFO] на території ТОТ АР Крим в Сімферопольському пологовому будинку, не перебуваючи в зареєстрованому шлюбі, народила дитину чоловічої статі, яку заявник назвала [PERSON] . Вказує, що оскільки дитина народилася на тимчасово окупованій території АР Крим та відповідно медичне свідоцтво про народження видане неповноважними органами окупованої території, що в свою чергу унеможливлю реєстрацію дитини у встановленому законом порядку та їй було відмовлено Чаплинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в реєстрації народження дитини з мотивів невідповідності медичного свідоцтва про народження вимогам національного законодавства. Просить суд встановити факт народження [INFO] в м. Сімферополь АР Крим дитини чоловічої статі, [PERSON] , від матері [PERSON] , [INFO] , громадянки України, та батька, відомості про якого вказати на підставі ч.1 ст. 135 СК України. Заявник в судове засідання не з`явилася, під час звернення до суду просила справу розглядати без її участі. Представник заінтересованої особи Чаплинського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в судове засідання не з`явився, подавши заяву про визнання вимог заявника [PERSON] в частині встановлення факту народження дитини та заперечував проти реєстрації дитини відповідно до ч.1 ст. 135 СК України. В обґрунтування свого заперечення вказував на те, що з наданих заявником документів вбачається, що в копії свідоцтва про народження виданого на території АР Крим прізвище дитини значиться [PERSON] та батьком дитини зазначено [PERSON] . Вказані обставини свідчать про те, що заявник перебуває у фактичних шлюбних відносинах з іншим чоловіком, тому відсутні підстави для реєстрації народження дитини за ч.1 ст. 135 СК України. Просить суд в задоволенні вимог [PERSON] в цій частині відмовити та розгляд справи у відсутність представника Чаплинського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, вважає встановленими слідуючі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого Маловисківським ВР УМВС в Кіровоградській області, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована по [ADDRESS] . [INFO] в пологовому будинку м. Сімферополь АР Крим, [PERSON] народила дитину чоловічої статі, про що нею було отримано медичне свідоцтво про народження, серії 35 №036194. Крім того, з виписки історії пологів стаціонарного хворого також вбачається, що [PERSON] [INFO] в Сімферопольському клінічному пологовому будинку народила дитину чоловічої статті. Оскільки органи влади на окупованій території АР Крим не визнані державою Україна, заявник не може скористатись своїми правами після народження дитини, щодо реєстрації її народження, а встановлення факту народження дитини має для заявника юридичне значення: для оформлення факту народження дитини на території держави Україна. У відповідності до наказів Міністерства юстиції України № 246/7 від 25 листопада 2014 року та № 935/5 від 17 червня 2014 року всі органи та підрозділи, які підпорядковані Міністерству юстиції України повинні були переміститися з тимчасово непідлеглих територій в населені пункти на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі та перереєструватись, тому всі акти та документи, видані органами не переміщеними в населені пункти, на територіях яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі та не перереєструвались з 01 грудня 2014 року вважаються недійсними. Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Частиною 4 ст.49 ЦК України передбачено, що реєстрація актів цивільного стану проводиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження,усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що державна реєстрація актів цивільного стану у встановлених законом випадках є обов`язковою. Відомості про народження особи підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян. Відповідно до п.1, 5 ч. 4 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров"я документи, що підтверджують факт народження дитини. За відсутності документа закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення про встановлення факту народження. Частиною 1 ст. 135 СК України визначено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Відповідно до ч.1 ст. 144 СК України, батьки зобов`язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст.. 7 Закону України «Про громадянство України», особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження. Згідно Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними якщо ці органи створені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (документ), виданий цими органами є недійсним і не створює правових наслідків. Відповідно до ст.. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема, «Lоizidou v. Тиrкеу», «Сургus v. Тиrкеу»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Моzег v. Thе Republicof Moldova and Russia», «Ilasuаnd Оthers v. Моldovа and Russia») де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibiacasе), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної сторони. Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», Європейський суд з прав людини, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду в такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 315-318 ЦПК України щодо повного і всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Разом з тим, оцінюючи лікарське свідоцтво про народження дитини, суд виходить з того, що народження особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав. Що стосується посилання представника заінтересованої особи щодо відсутності підстав для реєстрації дитини відповідно до ч.1 ст. 135 СК України, суд вважає необхідним зазначити наступне. Згідно з п.1 ст.3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій визнається тимчасово окупованою територією. Відповідно до ч.2 ст.9 вищевказаного Закону, будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Частиною 3 даної статті Закону передбачено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. З наданих матеріалів, зокрема свідоцтва про народження дитини та довідки про народження, які видані неповноважним органами ТОТ АР Крим вбачається, що при реєстрації народження дитини за законодавством, яке діє на окупованій території АР Крим, прізвище дитини та відомості про батька було зазначено на підставі прізвища « [PERSON] ». У свою чергу факт реєстрації народження дитини у органах цивільного стану окупованої території не породжує для заявника будь яких прав та обов`язків. Права та обов`язки матері, батька щодо дитини та права та обов`язки дитини щодо матері, батька є особистими (немайновими). Загальними підставами виникнення прав та обов`язків матері, батька і дитини є походження дитини від них, тобто наявність кровного споріднення та реєстрація цього походження у порядку, встановленому законом. Порядок визначення походження дитини залежить від наявності чи відсутності шлюбу між її батьками. Главою 12 Сімейного кодексу України встановлено порядок визначення походження дитини від матері та батька. У статтях 125, 126, 135 цього Кодексу закріплено порядок визначення походження дитини у випадках, коли мати дитини не перебуває у шлюбі. Так, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини, а походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини або за рішенням суду. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. При народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків або рішення суду, запис про батька дитини у книзі державної реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Як встановлення з матеріалів справи, відомостей щодо перебування заявника у зареєстрованому шлюбі судом не встановлено. Вимоги про визнання батьківства, щодо народженої у [PERSON] дитини до будь-якої особи остання не заявляла, тому підстав для запису батьком дитини особи, яка зазначена у свідоцтві про народження дитини, виданому органами окупаційної влади, немає. При цьому Сімейний кодекс України презюмує добровільність згоди особи, яка вважає себе батьком народженої у жінки дитини при реєстрації народження дитини. З огляду на викладене у зв`язку з відсутністю заяви батька дитини щодо визнання свого батьківства до народженої у [PERSON] дитини, реєстрація народження підлягає відповідно до ч.1 ст. 135 СК України. Відповідно до п.4 ст.317 ЦПК ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання

Outcome: approved