Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-20 00:00:00

06.02.2020 року до суду звернувся позивач [PERSON] , з позовом про визнання права на земельну ділянку (пай) до відповідача Верхньодніпровської міської ради Дніпропетровської області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Головне управління держгеокадастру у Дніпропетровській області 07.02.2020 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального провадження в підготовче судове засідання на 19.03.2020 року. 04.03.2020 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. 13.03.2020 року від третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору надійшли письмові пояснення 19.03.2020 року закінчене підготовче судове засідання справа призначена до судового розгляду на 21.05.2020 року Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки відповідно до ст.. 43, 44, 49 ЦПК України. 21.05.2020 року в судовому засіданні оголошена вступна та резолютивна частина рішення. Згідно заявлених позовних вимог позивач просить визнати за ним право на земельну частку (пай), яка перебувала у колективній власності КСП ім. Шевченко, розміром 6.35 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі, на місцевості, що розташована на території Верхньодніпровської міської ради (колишня Першотравенська сільська рада) Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: в період з 1994 року по 1996 року він був членом колективного сільськогосподарського підприємства ім. Шевченка, яке знаходилось на території Першотравенської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. У 1995 році землі КСП «Шевченко» були розпайовані відповідно до п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність підприємствам та організаціям» Таким чином на час розпаювання земель він працював та був членом КСП ім. Шевченко. Проте він помилково не був внесений до списку осіб до Державного акту на право колективної власності на землю КСП ім. Шевченко від 03.04.1995 року Першотравенської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, що й стало підставою звернення до суду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, давши пояснення, фактично установлені матеріалами справи. Також пояснив, що спочатку він працював на тракторній бригаді слюсарем. Потім отримав освіту та став працювати в гаражі колгоспу, потім знову був переведений тракторну бригаду. Його приймали в члени колгоспу та весь період , що він працював у КСП ім. Шевченка він був членом колгоспу. Про те, що він має право на земельну частку він дізнався лише в 2019 році. Представник відповідача - Верхньодніпровської міської ради Дніпропетровської області до судового засідання не з`явився, подавши відзив на позовну заяву згідно якого просить відмовити у задоволенні позовних вимог виходячи з того, що згідно повідомлення відділу у Верхньодніпровському району ГУ держгеокадастру в Дніпропетровській області позивач у списках до державного акту на право колективної власності КСП ім.. Шевченка не значиться. Сертифікат на його ім`я не виготовлявся. Відповідно до архівної довідки від 06.02.2020 року наданої Архівним відділом Верхньодніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області зазначено, що відомості про прийом позивача у члени КСП у 1994 року не виявлені. Також номер протоколу не співпадає з датою. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору представник Головного управління держгеокадастру в Дніпропетровській області в судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Згідно письмових пояснень просить ухвалити законне рішення навівши правове обґрунтування права на земельну ділянку (пай) членів колгоспів та КСП. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог,заслухавши учасників розгляду справи, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. З наданої позивачем трудової книжки колгоспника судом встановлено, що позивач з 01.03.1994 року був прийнятий в члени КСП ім. Шевченка де працював по 17.08.1996 року та був звільнений за власним бажанням. Згідно наданої позивачем архівної довідки встановлено, що в документах КСП ім. Шевченка за 1994-1996 роки є відомості про [PERSON] , а саме відомості про прийом у 1994 році не виявлено. Також номер протоколу не співпадає з датою. Відповідно до протоколу № 7 від 29 липня 1995 року засідання правління [PERSON] , надана відпустка. Відповідно до протоколу № 10 від 30 жовтня 1995 року засідання правління позивач переведений з автогаражу в тр.бр. № 2. Відповідно до протоколу № 2 від 29.02.1996 року засідання правління позивачеві виділена матеріальна допомога. Відомості про звільнення у 1996 році не виявлено. Також номер протоколу не співпадає із датою. Також судом встановлено, що паювання земель колективного сільськогосподарського підприємства ім. Шевченка проводилось у березні 1995 році. Державний акт серії ДП на право колективної власності на землю колективному сільськогосподарському підприємству ім. Шевченка виданий 03 квітня 1995 року, що підтверджується повідомленням відділу у Верхньодніпровському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області. Відповідно до п. 2 Указу Президента України «Про паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року N 720/95 - Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Як вбачається з повідомлення відділу у Верхньодніпровському районі ГУ Держгеокадастру в Дніпропетровській області від 08.01.2020 року № В-6/0-0.20-6/133-20 позивач не значиться у списку до Державного акту на право колективної власності на землю КСП ім. Шевченко від 03.04.1995 року Першотравенської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права, одним із способів якого є визнання права. З наданих суду документів встановлено, що на час видачі КСП ім. Шевченка державного акту на право колективної власності на землю позивач був членом КСП ім. Шевченка, що підтверджується даними трудової книжки колгоспника, виданої на ім`я позивача. Відомості, зазначені у архівній довідці КЗ Архівний відділ Верхньодніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, про те, що відомості про прийом позивача у члени КСП ім. Шевченко не виявлені, не спростовують членство позивача у даному господарстві станом на 1994 рік. Оскільки відомості про те, що 1994 році позивач був прийнятий в члени КСП підтверджується даними трудової книжки колгоспника. Відповідно до ч.1 ст. 19 ЗУ «Про колективне сільськогосподарське підприємство» - Трудові відносини членів підприємства регулюються цим Законом і статутом підприємства, а громадян, які працюють за трудовим договором або контрактом, - законодавством про працю України. Відповідно до ст. 62 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» - Основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Відповідно до ч.1,2 ЗУ «Про колективне сільськогосподарське підприємство» - Членство в підприємстві грунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу із складу його членів. Членами підприємства можуть бути громадяни, які досягли 16-річного віку, визнають і виконують його статут. Записи в трудовій книжці позивача вказують на те, що позивач був прийнятий в члени КСП ім. Шевченко 01.03.1994 року та був членом цього господарства до 1996 року. В наданій архівній довідці містяться відомості про те, що позивачеві надавались: відпустка, матеріальна допомога, переведення із автогаражу в тракторну бригаду, і всі ці кадрові питання оформлялись протоколами засідання правління, що в свою чергу також підтверджує факт, що позивач [PERSON] , був членом КСП ім. Шевченка та узгоджуються із поясненнями наданими самим позивачем в судовому засіданні. В наданій архівній довідці зазначається про те, що відомості про прийом позивача в члени КСП не виявлені. Але не виявлені і відомості про його звільнення ( вихід із членів КСП ім. Шевченка) в 1996 році, що розцінюються судом як те, що відповідні дані могли бути і не здані до архівного відідлу. Оцінюючи надані позивачем докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що членство позивача в КСП ім.. Шевченка в період з 1994 року по 1996 рік знайшло своє підтвердження, наданими позивачем доказами, а саме записами в трудовій книжці колгоспника, яка містить найменування господарства, його печатку, підпис керівника. Будь-яких доказів на спростування даного факту відповідачем не надано. Відповідно до ст. 14 Конституції України та ч. 2 ст. 1 Земельного Кодексу України право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до Закону. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ (із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду України № 2 від 19.03.2010 року), сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (п.17 розділу Х "Перехідних положень"Земельного кодексу). Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку(пай) з дня видачі цього акту. Невнесення до зазначеного вище списку особи, що була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Відповідно до ч. 1 ст.1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», право на земельну частку (пай) зокрема мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ст. 2 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) також є рішення суду про визнання права на земельну частку(пай). Згідно із ч. 9 ст. 5 ЗК України (1990р.) кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому ч. 6, ч. 7 ст. 6 цього Кодексу. Згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні» від 10.07.2018 року № 2498-VIII, який набрав чинності 01.01.2019 року, землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Зазначений Закон є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, сформовані за рахунок земель, які в силу зазначеного Закону переходять до комунальної власності. Аналізуючи досліджені докази, суд вважає, що є всі підстави для визнання за позивачем права на земельну частку (пай), тобто для задоволення позовних вимог. Оскільки на підставі зібраних у справі доказів судом встановлено, що позивач працював у КСП ім. Шевченка, був членом сільськогосподарського підприємства, однак при паюванні земель сільськогосподарського підприємства помилково не був включений у список осіб на отримання земельної частки (паю). Саме факт членства позивача у КСП ім.. Шевченка є правовою підставою для визначення права позивача на земельну частку (пай), оскільки необхідною умовою для отримання земельної частки (паю) є членство в колективному підприємстві, а невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом колективного сільськогосподарського підприємства на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку (пай). Статтями 256, 257 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Судом встановлено, що позивач не пропустив строк звернення до суду через те, що дізнався про свої порушені права лише у 2019 році, а тому порушене право підлягає захисту . Враховуючи вищенаведене суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, мотивованими, а тому за позивачем слід визнати право на земельну частку (пай), в розмірі 6.35 умовних кадастрових гектарів, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), розташованої на території Верхньодніпровської міської ради Дніпропетровської області (колишня Першотравенська сільська рада) згідно Державного Акту на право колективної власності на землю колективного сільськогосподарського підприємства ім. Шевченка серія ДП б/н, виданого 03 квітня 1995року. Понесені судові витрати по сплаті с удового збору в сумі 840 грн. 80 коп., суд вважає за можливе покласти на позивача, оскільки не вини відповідача у порушенні прав позивача.

Outcome: approved