Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-15 00:00:00

18 вересня 2020 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчиненого кримінального правопорушення в розмірі 20 000,00 грн. Свій позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 15 липня 2014 року приблизно о 17 годині [PERSON] , знаходячись по [ADDRESS] , на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків розпочала суперечку з нею. В ході даної суперечки [PERSON] умисно нанесла їй три удари невстановленою слідством лопатою в область голови та рук, чим заподіяла тілесні ушкодження у вигляді вивиху середньої фаланги 4-го пальця правої кісті, крововиливу на лівому плечі, що відноситься до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків передбачених у ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров я. Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 31 серпня 2020 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 122 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження закрито. Відповідно до ч. 7 ст. 128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Позивачка зазначає, що вона в результаті вчиненого злочину відносно неї відповідачкою зазначала значної моральної шкоди, оскільки з її вини вона перенесла сильні душевні страждання та хвилювання, а також психологічний стрес, втратила на значний період часу душевний спокій, що негативно відобразилося на стані її здоров`я. Після побиття і до цього часу вона відчуває нервові хвилювання, розлади сну, постійний біль, слабкість, запаморочення, тривогу та душевний дискомфорт, що не дає їй змоги вести повноцінний звичний спосіб життя. Моральні страждання поглиблюються також тим фактом, що як за час лікування, так і в подальшому, під час досудового розслідування та судового розгляду справи, який тривав протягом шести років, відповідачка не вжила будь-яких заходів для відшкодування витрат на лікування, навіть не вибачилась перед нею. Враховуючи ступінь та тривалість перенесених моральних страждань, моральну шкоду оцінює у розмірі 20 000,00 грн. 23 жовтня 2020 року ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 23 листопада 2020 року на адресу суду надійшов відзив у якому відповідачка просить у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про відшкодування завданої кримінальним правопорушенням моральної шкоди відмовити, з тих підстав, що [PERSON] не надано жодного доказу спричинення їй моральної шкоди, внаслідок вчинення нею кримінального правопорушення, не зазначила та не навела наявність причинно-наслідкового зв`язку між її діями та настанням будь-яких негативних наслідків, в тому числі у вигляді моральної шкоди. Не доведено належними та допустимими доказами розмір моральної шкоди ( а.с. 17-18). В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали у повному обсязі, пояснення надали аналогічні його змісту, та просили задоволити у повному обсязі. Відповідачка та її представник позовні вимоги не визнали, просили у їх задоволенні відмовити, пояснення надали аналогічні змісту відзиву на позовну заяву. Суд, вислухавши сторони, їх представників, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази, дійшов до висновку, про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як визначено ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках ( ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Відповідно ч.1,2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1)письмовими, речовими і електронними доказами; 2)висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ч.1,2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно ч.1,5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. З ухвали Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 31 серпня 2020 року вбачається, що 15 липня 2014 року приблизно о 17 годині [PERSON] , знаходячись по [ADDRESS] , на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків розпочала суперечку із сусідкою [PERSON] . В ході даної суперечки [PERSON] умисно нанесла три удари невстановленою слідством лопатою в область голови та рук [PERSON] , чим заподіяла останній тілесні ушкодження у вигляді вивиху середньої фаланги 4-го пальця правої кісті, крововиливу на лівому плечі, що відноситься до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків передбачених у ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров я. Дії [PERSON] кваліфіковані за частиною 1 статті 122 КК України. [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого частиною 1 статті 122 КК України, на підставі пункту 3 частини 1 статті 49 КК України, в зв`язку із закінченням строків давності (а.с. 4-5). Стаття 82 ЦПК України передбачає підстави звільнення від доказування. Так частина 6 цієї статті встановлює, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Стаття 1177ЦК України встановлює, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Як передбачено п.1,2 ч.2, ч.3, ч.4 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях ,яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів . Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. В пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до норм цивільного процесуального законодавства та роз`яснень, що містяться в п.5 Постанови, при вирішенні спорів про відшкодування моральної шкоди в судовому засіданні має бути з`ясовано, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань, втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіянні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. Відтак, оцінюючи встановлені обставини на предмет дотримання вказаних норм закону, в першу чергу доводи представника відповідачки щодо не надання позивачкою суду жодного доказу спричинення їй моральної шкоди внаслідок вчинення відповідачкою кримінального правопорушення, не зазначення та не доведення наявності причинно - наслідкового зв"язку між діями відповідачки та настанням будь-яких негативних наслідків, в тому числі і у вигляді моральної шкоди, суд виходить з наступного. Так в розумінні положень ст. 44 КК України звільнення від кримінальної відповідальності це врегульована кримінальним і кримінальним процесуальним законодавством відмова держави від засудження особи, яка вчинила злочин, і від застосування щодо неї примусу у формі покарання. За своїм змістом звільнення від кримінальної відповідальності характеризується трьома моментами: 1) не відбувається державний осуд особи, яка вчинила злочин (обвинувальний вирок суду, яким особа офіційно визнається винною у вчиненні злочину та на який відображає негативну оцінку вчиненого з боку держави, не ухвалюється); 2) до винного не застосовується покарання; 3) через відсутність обвинувального вироку звільнена від кримінальної відповідальності особа вважається такою, що не має судимості. Звільнення особи від кримінальної відповідальності не свідчить про виправдання особи, про визнання її невинуватою у вчиненні злочину. У цьому випадку КК виходить зі встановлення факту вчинення особою кримінально караного діяння, а тому передбачені КК підстави для звільнення від кримінальної відповідальності відповідно до положень ст. 49 КК України не слід вважати реабілітуючими. Закриття кримінального провадження ухвалою суду у зв`язку з звільненням особи від кримінальної відповідальності не допускається, якщо підозрюваний (обвинувачений) проти цього заперечує. У такому випадку кримінальне провадження продовжується у загальному порядку (ч.8 ст. 284, ч.3 ст. 285 КПК України), суд ухвалює обвинувальний чи виправдувальний вирок, а особа яка обвинувачується органами досудового розслідування у скоєнні злочину дістає можливість добитись свого публічного виправдання у судовому порядку. Від кримінальної відповідальності звільняється особа, яка вчинила діяння що містить склад конкретного злочину, передбаченого КК. Закріплений КПК порядок звільнення від кримінальної відповідальності не означає обмеження прав людини (право особи заперечувати про закриття кримінального провадження з цієї підстави, розгляд відповідного клопотання судом у присутності сторін кримінального провадження і потерпілого, можливість оскарження ухвали про закриття кримінального провадження в апеляційному порядку тощо). Тобто у випадку закриття кримінального провадження за нереабілітуючою підставою права обвинуваченого, який дає згоду на таке закриття, не порушуються і не обмежуються. Конституційний ж принцип презумпції невинуватості покликаний забезпечити права конкретної особи у сфері кримінального судочинства, перешкодити її безпідставному засудженню. Таким чином, інститут звільнення від кримінальної відповідальності не суперечить презумпції невинуватості. Підсумовуючи викладене, суд виходить з того, що для звільнення особи від кримінальної відповідальності за закінченням строків давності притягнення необхідно встановити скоєння самого злочину (в тому числі час його вчинення), а також особу яка його вчинила, інакше без встановлення вказаних обставин неможливо визначити від якого часу відліковувати цей строк, та яку саме особу слід звільнити від відповідальності та за який злочин. Враховуючи, що саме [PERSON] клопотала про закриття кримінального провадження за не реабілітуючими обставинами, не наполягала на її виправданні щодо спричинення тілесних ушкоджень [PERSON] , ухвалу про закриття провадження не оскаржувала, суд відповідно до положень ст.82 ЦПК України виходить з того, що ці обставини встановлені в ході розгляду кримінального провадження, а відповідно [PERSON] згідно положень ст.ст.23, 1167 ЦК України набула право на відшкодування шкоди завданої злочинними діями [PERSON] , в тому числі і на відшкодування моральної шкоди, яка виразилася у перенесених душевних стражданнях через фізичний біль та раптову втрату здоров`я, почуття приниженості та вимушеною зміною звичного порядку життя позивачки, яка є літньою людиною,у порушенні нормальних життєвих зв`язків у зв`язку з протиправною поведінкою відповідачки. При оцінці розміру завданої моральної шкоди суд виходить з того, що моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодовувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Єропейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Stankov v. Bulgaria»від 12 липня 2007 року, § 62). Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. З урахуванням вимог позивачки, доведеністю доказами, які містяться у справі, протиправних дій відповідачки, якими спричинено тілесне ушкодження та яке пов`язано з розладом нормального життя позивачки, нервової напруги та переживань, втрати часу на відновлення порушеного права, враховуючи отримання за наслідками [PERSON] тілесних ушкоджень середньої тяжкості, яке не є небезпечним для життя, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, суд враховуючи вимоги розумності та справедливості дійшов висновку, що відповідачем має бути відшкодовано на користь позивачки моральну шкоду, яку суд визначає в розмірі по 5000 грн., що є співмірним відшкодуванням враховуючи ступінь завданих тілесних ушкоджень, тривалість страждань та їх характер. Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином судовий збір, виходячи із розміру частково задоволеної позовної вимоги та обставини звільнення позивача від сплати судового збору, підлягає компенсації в дохід держави за рахунок відповідача в сумі 210,20 грн.

Outcome: partial