Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням і зняття з реєстраційного обліку. В обгрунтування позову вказала, що на підставі ордеру №18, що виданий ВАТ «Житомирхліб», вона є наймачем кімнати [ADDRESS]. У вказаній кімнаті зареєстровані [PERSON] та відповідачі [PERSON] та [PERSON]. З 2000р. відповідачі не проживають у кімнаті [ADDRESS] та не сплачують житлово-комунальні послуги за користування даним житлом. У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали у повному обсязі та просили його задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином за адресою реєстрації, про причини неявки суд не повідомили. Представник органу опіки та піклування належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Враховуючи вищевикладене, у відповідності до ч. 4 ст.169, ст. 224 ЦПК України, беручи до уваги наявні у справі дані про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог, заслухавши позивача, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Встановлено, що позивач зареєстрована та проживає у кімнаті [ADDRESS], що підтверджується паспортом [PERSON] з відміткою про реєстрацію, ордером №18 на зайняття жилої площі в гуртожитку, виданого згідно рішення адміністрації підприємства від 10.01.1997р.. Відповідно до довідки КП «ВЖРЕП №16» Житомирської міської ради від 12.06.2013р. №333, що видана [PERSON], у кімнаті [ADDRESS] також зареєстровані, однак не проживають, [PERSON] та її дочка [PERSON]. Вказано, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані у кімнаті [ADDRESS] згідно ордеру №121, який видано на підставі рішення адміністрації ВАТ «Житомирхліб» від 06.09.1999р.. Згідно актів від 18.04.2013р. та 25.04.2013р., що складені комісією КП «ВЖРЕП №16» Житомирської міської ради, [PERSON] та її дочка [PERSON] з 2000р. не проживають у кімнаті [ADDRESS]. Вказані обставини також підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON] й, зокрема, зазначили, що відповідачі вибули на постійне місце проживання в інше жиле приміщення. Відповідно до ст.ст.71,72 ЖК України наймач або члени його сім'ї можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилим приміщенням, зокрема якщо вони не проживають в ньому без поважних причин понад шість місяців. Крім того, питання збереження житлової площі за тимчасово відсутнім наймачем та членами його сім'ї в будинках (квартирах) приватного житлового фонду врегульовано ст. 163 ЖК України, відповідно до якої житлове приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем та членами його сім'ї в межах строків установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 ЖК УРСР, тобто протягом шести місяців. Згідно з керівними роз'ясненнями п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім"ї тощо), суд може продовжити пропущений строк. Згідно вимог ст.107 ЖК України в разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідачі дійсно не проживають в спірній кімнаті без поважних причин понад шестимісячний строк, встановлений ст. 71 ЖК України, докази наявності перешкод в користуванні спірною кімнатою суду не надано. Наведене є підставою для визнання відповідачів [PERSON] та її дочки [PERSON] такими, що втратили право користуватися житловим приміщенням у зв'язку з їх відсутністю без поважних причин понад шість місяців. Окрім того, слід звернути увагу, що статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» №1382-IV від 11 грудня 2003 року встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення про виселення особи із житлового приміщення, яке набрало законної сили. Виходячи зі змісту зазначеної норми права, поняття «зняття з реєстрації» нерозривно пов'язане з поняттям «житлові права» (право власності на житлове приміщення, право користування житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила таке користування, виселення із займаного приміщення та інше). Таким чином, рішення суду про виселення особи із займаного приміщення, відповідно - є підставою для зняття з реєстрації і реєстраційний орган не вправі відмовити у знятті з реєстрації такої особи, оскільки згідно зі ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організації, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. За таких обставин, у суду відсутні підстави для задоволення вимоги позивача про зняття відповідачів з реєстрації за адресою: [ADDRESS].

Outcome: partial