Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-16 00:00:00

19 лютого 2014 року [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, укладеного між ними 12 липня 2013 року. У позові зазначав, що спільних дітей у шлюбі з відповідачкою не мають, сімейне життя не склалось через різні погляди на життя, у сім»ї часто виникають сварки, що негативно впливає на їх стосунки. Рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 06 березня 2014 року позов задоволено, шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 12 липня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ічнянського районного управління юстиції у Чернігівській області за актовим записом № 56 - розірвано. В апеляційній скарзі на таке рішення, відповідач [PERSON] просить його скасувати та у задоволенні позову відмовити. Зазначає, що суд , порушивши вимоги ст. 110 ,111СК України справу розглянув без участі сторін, не з»ясував всіх обставин справи, не вжив заходів, спрямованих на примирення подружжя та збереження сім»ї, отже, ухвалив рішення при неповному з»ясуванні обставин справи та дійшов хибного висновку, задовольнив позов. Вказує, що вона особисто заяви про розгляд справи без її участі суду не подавала, вона має намір зберегти сім»ю. У судовому засіданні [PERSON] апеляційну скаргу підтримала, [PERSON] пояснив, що подавши позов, діяв не розсудливо, фактично сім»ю можна зберегти і вони цього бажають з відповідачкою. Заслухавши доповідь судді, особисті пояснення сторін, які були викликані у судове засідання та заслухані на підставі п.4 ч.1 ст. 169 ЦПК України, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду має бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Проте, цим вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає. Жодних фактичних обставин, які б свідчили про припинення сімейних стосунків між подружжям та , що збереження сім»ї буде суперечити моральним засадам суспільства, судом встановлено не було, оскільки, будь які докази таких фактів матеріали цивільної справи не містять. Відповідно до вимог ст. 111 СК України суд має сприяти та вживати заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Ухвалюючи рішення про розірвання шлюбу, суд першої інстанції, допустив неповноту з»ясування обставин, дійшов безпідставного висновку про обґрунтованість та доведеність позову, при цьому, порушив як приписи, як ст. 111 СК України, так і роз»яснення п.10,11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12 2007 року « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та порділ спільного майна подружжя». Так, проголошена Конституцією України охорона сім»ї державою полягає, зокрема у тому, що шлюб може бути розірваний у судовому порядку лише за умови, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу дуде суперечити інтересам одного із подружжя чи інтересам їх дітей. Тому, суди повинні уникати формалізму при вирішенні таких справ, повно та всебічно з»ясовувати обставини справи , фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову. У рішенні суд повинен зазначити мотиви, з яких суд визнав збереження сім»ї не можливим. У супереч вимогам норм процесуального права та порушуючи вимоги матеріального права, суд першої інстанції , розглянувши справу без участі сторін, не з»ясувавши взагалі тих обставин, які визнані необхідними вищенаведеними роз»ясненням Постанорви Пленуму Верховного Суду України № 11, дійшов помилкового висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження їх сім»ї , буде суперечити інтересам подружжя. Апеляційним судом встановлено, що сім»я подружжя [PERSON] існує з 12.07.2013 року, фактично пів -року до дати звернення з позовом про розірвання шлюбу. Фактів, які б достовірно свідчили про наявність підстав для розірвання шлюбу судовим рішенням, апеляційним судом не встановлено. Позивач пояснив, що він, звертаючись з позовом, вчинив не розважливо, оскільки серйозних причин для цього не було. Він та відповідачка бажають зберегти сім»ю, проживають до цього часу разом, фактично, шлюбні стосунки тривають. Такі ж пояснення дала суду і відповідачка. Враховуючи встановлене, а саме, що сім»я існує досить не тривалий час, що припиняти подружні стосунки сторони не бажають, конкретних серйозних мотивів для розірвання шлюбу на час ухвалення оскаржуваного рішення не існувало, проте необхідні для ухвалення рішення обставини, а саме, які б свідчили про неможливість примирення, не були з»ясовані та встановлені судом першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення є помилковим, передчасним, у зв»язку з чим не може залишатись у силі. Відповідно до п.1,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове рішення, якщо буде встановлено, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального чи процесуального права.

Outcome: dismissed