Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-15 00:00:00

19 травня 2016 року [PERSON] звернулась до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області із заявою про встановлення факту смерті. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що [INFO] в Україні, у м. Шахтарську Донецької області померла [PERSON], [INFO]. З 1983 року, заявниця перебувала у дружніх стосунках із померлою. [PERSON] була одинока, і 04 серпня 2006 року, склала заповіт, яким заповіла належну їй квартиру заявниці. З метою реєстрації смерті спадкодавця і отримання відповідного свідоцтва про смерть, [PERSON] звернулась до Шахтарського міськрайонного ВЗАЦС, де отримала свідоцтво про смерть [PERSON] На даний час, їй відомо, що органи ДРАЦС на території м. Шахтарськ діють незаконно і всі документи видані ними є недійсними. При зверненні до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по м. Слов'янську Слов'янського міськрайонного управління юстиції в Донецькій області, з проханням зареєструвати смерть [PERSON] та видати свідоцтво про її смерть відповідного державного зразка, заявниці було відмовлено, оскільки надані нею документи не відповідають вимогам діючого в Україні законодавства. Можливості надати лікарське свідоцтво про смерть жінки відповідного державного зразка, вона не може, оскільки лікарських установ, підконтрольних уряду України у місті Шахтарську Донецької області немає. У зв'язку із викладеним, через відсутність можливості зареєструвати смерть [PERSON] у встановленому законом порядку та отримати свідоцтво про її смерть відповідного державного зразка аніж як через звернення до суду, заявниця змушена була звернутися із даною заявою, та просити суд встановити факт того, що [PERSON], [INFO], уродженка смт. Архара Архраринського району Амурської області Російської Федерації, громадянка України, померла [INFO] у м. Шахтарську Донецької області, причина смерті - атеросклеротичний кардіосклероз з артеріальною гіпертензією. Заявниця [PERSON] у судовому засіданні просила задовольнити заявлені нею вимоги посилаючись на обставини, викладені у заяві. Будучи допитаною у судовому засіданні як свідок у порядку ст. 184 ЦПК України, про обставини, які їй відомі особисто, під присягою показала, що вони із [PERSON] працювали на одному заводі, де подружилися. Оскільки [PERSON] була одинока, то вона фактично замінила їй дочку. Багато хто вважав, що сае так і є.У [PERSON] був рідний брат, невістка, однак вони померли задовго до смерті [PERSON] За її життя ніхто її не навідував, тому відомостей про її родичів немає. Наскільки їй відомо у брата були діти, але вони ніколи не проживали у Шахтарську, до [PERSON] не приїжджали, де вони наразі знаходяться їй невідомо. Про існування заповіту, вона особисто дізналася лише після того, як поховала [PERSON] Остання проживала у м. Шахтарську, вона її вивезла у м. святогірськ, де вона разом із [PERSON] та її матір'ю, яка лежача, проживали в одній кімнаті. Через деякий час [PERSON] повернулася до Шахтарську, додому. У зв'язку із травмою, яку отримала [PERSON] вона через знайомих найняла їй людину, яка за нею доглядала. [INFO] [PERSON] померла, вона може це ствердити, тому що особисто організовала поховання та була присутня при ньому. Представник заінтересованої особи ВДРАЦС по м. Слов'янську Слов'янського міськрайонного управляння юстиції у Донецькій області, будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду справи, до судового засідання не з'явився, натомість суду надано клопотання з проханням розгляд справи проводити у відсутності представника відділу, рішення ухвалити згідно із вимогами чинного законодавства. Суд, заслухавши пояснення заявника, її показання як свідка, дослідивши надані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, приходить до висновку, що вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. Відповідно свідоцтва про смерть [NUMBER], виданого 29 січня 2016 року Шахтарським міськрайонним ВЗАЦС, [PERSON], померла [INFO] у м. Шахтарську Донецької області (а.с. 9). Відповідно копії заповіту складеного 04 серпня 2006 року №2817, та посвідченого у Першій Шахтарській державній нотаріальній конторі, [PERSON] на випадок своєї смерті, грошові внески в філії - Шахтарське відділення №6687 ВАТ «Державний ощадний банк України» по рахунку [NUMBER] з процентами, а також належну їй квартиру [ADDRESS], заповіла заявниці [PERSON] (а.с. 10). Згідно відомостями зі Спадкового реєстру, вказаний заповіт був зареєстрований у реєстрі за №2817 та зберігається у Шахтарській державній нотаріальній конторі (витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с. 11)). 26 лютого 2016 року, заявник звернулась до Відділу ДРАЦС по м. Слов'янську Слов'янського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області із заявою про державну реєстрацію смерті [PERSON], однак, у реєстрації смерті їй було відмовлено. Так, як видно зі змісту роз'яснення ВДРАЦС по м. Слов'янську Слов'янського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області № 617/03.2-45 від 26 лютого 2016 року, ВДРАЦС було розглянуто документи, подані заявницею для державної реєстрації смерті жінки, однак у зв'язку із тим, що для підтвердження факту смерті нею було пред'явлено документ, форма якого не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08 серпня 2006 № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», затвердженим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за № 1150/13024, у реєстрації їй було відмовлено (а.с. 12, 12 з.б.). Відповідно довідки про причину смерті до форми №106/у № 67, [PERSON] померла у віці 93 років. Причиною смерті став - атеросклеротичний кардіосклероз з артеріальною гіпертензією (а.с. 14). Як видно із довідки для отримання допомоги на поховання №132, виданої Шахтарським міськрайонним ВЗАЦС 29 січня 2016 року за №132, [PERSON], [INFO], померла у м. Шахтарську - [INFO] (а.с. 13). Як видно із квитанції, було замовлено комплекс ритуальних послуг для поховання на комунальному цвинтарі, загальна вартість яких склала 11 835 рублів (а.с. 14). За даними відповіді ВДРАЦС по м. Слов'янську Слов'янського міськрайонного управління юстиції № 1782/03.2-45 від 26 травня 2016 року, актовий запис про смерть [PERSON], [INFO], у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян - відсутній (а.с. 22). Відповідно ст.257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. До складу тимчасово окупованої території України, визначеної Верховною Радою України, входять тимчасово окуповані території України, особливий правовий режим яких встановлено відповідно до Законів України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»№1207-VII від 15.04.2014 року, а також «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» №1680- VII від 16.09.2014 року та постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» № 254-VIII від 17.03.2015 року. Відповідно ст.ст. 1, 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Статтею 9 цього Закону передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом України. Будь-який акт (рішення, документ), виданий такими органами та/або особами, є недійсним і не створює правових наслідків. Згідно із ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Згідно із Наказом міністерства юстиції України від 17 червня 2014 року №953/5 «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції», доступ користувачів до Єдиних та Державних реєстрів інформаційної системи Міністерства юстиції України, зокрема Державного реєстру актів цивільного стану громадян, на території Донецької області, зокрема м. Горлівка Донецької області, тимчасово припинено, до закінчення антитерористичної операції на сході України. Тимчасово призупинено проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, повторну видачу свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану та видачу витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян відділами державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходяться, зокрема, на території м. Шахтарськ Донецької області. Відповідно п. 1 Постанови ПВС України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Відповідно п. 1 Постанови ПВС України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Відповідно роз'яснень п. 13 Постанови ПВС України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заяви про встановлення факту смерті особи в певний час (п.7 ст.273 ЦПК) приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Відповідно ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа, встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров'я, де настала смерть, та інших осіб. Розділом 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими наказом Міністерства юстиції України №52/5 від 18.10.2000 року, з із змінами, передбачено, що підставою для державної реєстрації смерті є, зокрема: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть); б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть); ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Відповідно ст. 234 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно п. 8 ч.1ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. За роз'ясненнями, викладеними у інформаційному листі ВССУ «Про окремі питання ЗУ від 04 лютого 2016 року № 990-VІІІ «Про внесення змін до ЦПК щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України», заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України має розглядатися судом за загальними правилами, передбаченими для розгляду заяв про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану(пункт 8 частини першої ст. 256 ЦПК України), у тому числі щодо суб'єктів звернення у такій категорії справ. У контексті порушеного питання слід врахувати, що у померлої особи може не бути родичів, які можуть звернутися із заявою про встановлення відповідного факту. Водночас відмова у відкритті провадження за заявою чоловіка чи дружини з підстави, що вони не були родичами померлого, унеможливить реалізацію ними своїх майнових та немайнових прав, зокрема права на спадкування, що є порушенням їх конституційних прав. З огляду на вказані норми чинного законодавства, з врахуванням роз'яснень, викладених у Листі ВССУ, суд приходить до висновку, що заявниця правомірно звернулася із вказаною заявою, оскільки у судовому засіданні встановлено, що родичів у [PERSON] немає, а заявниці необхідно встановити факт смерті з метою реалізації свого права на спадкування як спадкоємиці за заповітом. Відповідно ч. 2 ст. 259 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в державних органах, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а лише є підставою для одержання зазначених документів. З урахуванням положень ст. 57 ЦПК України, за якими, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги, та зокрема можуть бути встановлені на підставі письмових доказів. Суд зазначає, що згідно із статтею 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Вирішуючи питання щодо допустимості та належності доказів у сенсі глави 5 ЦПК України, суд приймає до уваги досліджені у судовому засіданні копію довідки про причину смерті, та свідоцтво про смерть [PERSON], які хоч і не є офіційними документами, що створюють самі по собі правові наслідки, однак, на думку суду, можуть слугувати джерелом тих фактичних даних, що у сукупності з документами, що підтверджують витрати на поховання, показання заявниці, допитаної у порядку ст. 184 ЦПК України, як свідка, дають можливість суду дійти висновку, що смерть [PERSON] настала [INFO] за вказаних у заяві обставин. Приймаючи до уваги копію довідки про причину смерті, суд виходить з того, що незважаючи на ситуацію, яка склалася у країні, медичні заклади у зв'язку із специфікою роботи, повинні надавати медичну допомогу будь-яким особам, і у будь-якій ситуації, отже, у тому становищі, у якому опинилася заявниця, вона була позбавлена можливості отримати офіційні документи щодо смерті жінки, а тому звертаючись до суду, надала всі можливі докази, які могла надати у цій ситуації. Крім того, застосовуючи Рішення Європейського Суду, як джерело «живого» права, суд також зазначає, що в ситуаціях, подібним тим, що приводяться у вказаній справі, обов'язок ігнорувати, не приймати до уваги дії існуючих de facto інститутів далекий від абсолютного. Для людей, які проживають на цій території життя продовжується. І це життя потрібно зробити більш стерпним і терпимим, воно повинно бути захищено від влади de facto, включаючи і їх суди, і саме в інтересах жителів цієї території дії згаданих властей, що мають відношення до сказаного, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами в тому числі і цим. Думати інакше означало б зовсім позбавляти проживаючих на цій території людей всіх їх прав кожного разу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, це означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать. Така позиція висловлена у Рішенні Європейського Суду по справі «Кипр проти Турції» від 10 травня 2001 року (, де також у п. 93 Суд нагадує, що в своєму Консультативному Висновку по Намібії Міжнародний Суд заявив наступне (1971 ICJ Reports, p. 56, § 125): "Загалом непризнання північно-африканської адміністрації цієї Території не повинно привести позбавлення народу Намібії вигод від міжнародної співпраці. Зокрема в той час як дії офіційного характеру, які здійснюються урядом Північної Африки від імені або по відношенні Намібії після спливу відомого мандата, являються незаконними та такими, що не мають сили, ця неспроможність не може бути розповсюджена на такі дії, як наприклад реєстрація народження, смерті, шлюбу, наслідки подібних дій можуть бути проігноровані в погіршення мешканців цієї Території». За таких обставин, суд приймає до уваги також свідоцтво про смерть із довідкою про причину смерті як докази по справі. Суд також зазначає, що документи, які підтверджують витрати на поховання, разом із копією довідки про причину смерті [PERSON], свідоцтвом про її смерть, показання заявниці, допитаної у судовому засіданні під присягою в якості свідка, є узгодженими між собою, не містять внутрішніх протиріч, і у своїй сукупності є достатніми, для того щоб дійти висновку, про те, що [PERSON], померла саме [INFO] у м. Шахтарську Донецької області. Виходячи з аналізу чинного законодавства та встановлених обставин справи, оцінивши представлені в силу положень ст. 60 ЦПК України докази в їхній сукупності, суд приходить до висновку, що факт смерті [PERSON] знайшов своє підтвердження у ході судового слідства. За наведених обставин, враховуючі досліджені судом докази, а також те, що визнання вказаного факту породжує юридичні наслідки, суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved