Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача,\~вказавши що він зареєстрований в якості фізичної особи - підприємця 14.08.2006 року та основним видом діяльності є надання послуг з автостоянки, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 02.06.2012 року, відповідач, [PERSON] скористався послугами автостоянки та залишив на короткотермінове зберігання автомобіль ГАЗ 3307, реєстраційний № [NUMBER] . З вказаного часу автомобіль постійно знаходиться на зберіганні на стоянці. Відповідач не здійснює оплату за послуги стоянки. Станом на 10.10.2019 р. розмір заборгованості з оплати за послуги стоянки становить 67499 грн. Між позивачем та відповідачем був укладений договір зберігання ГАЗ 3307, реєстраційний № [NUMBER] . Позивач зі свого боку у повному обсязі виконує свої зобов`язання за договором зберігання. Відповідач ухиляться від виконання своїх зобов`язань щодо сплати послуг зі зберігання автотранспортного засобу. Відповідно до Розпорядження ФОП [PERSON] № 1/2012 від 01.01.2012 р. «Про затвердження тарифів на послуги автостоянки та строків внесення оплати" затверджено введення в дію тарифів з 01.01.2012 р. та встановлений строк внесення оплати за зберігання транспортних засобів на автостоянці - до 27 числа кожного попереднього місяця. Позивач неодноразово телефонував відповідачу з вимогою щодо оплати заборгованості за послуги автостоянки. Відповідач обіцяв забрати автомобіль та здійснити погашення заборгованості. Але станом на дату звернення до суду, автомобіль ГАЗ 3307, реєстраційний № [NUMBER] знаходиться на зберіганні на стоянці, Відповідачем заборгованість не погашена. Просить суд стягнути з [PERSON] , 67499 грн., в якості заборгованості з оплати послуг автостоянки, та сплачений судовий збір. Ухвалою від 02.09.2020 року відкрито провадження у справі, справа призначена до розгляду в спрощеному провадженні з повідомленням сторін. У судовому засіданні представник позивач підтримав позовні вимоги з мотивів викладених у позові. У судовому засіданні відповідач позов визнав частково у зв`язку з тим, що тариф завищений, розрахунок заборгованості невірний. Пояснив, що він дійсно 02.06.2012 року поставив автомобіль ГАЗ 3307 на стоянку, де він і стояв. Також вказав, що коли 02.06.2012 року ставив автомобіль на стоянку то заплатив за два дні по 6 грн., але квитанцій в нього немає. Ніякого договору з [PERSON] не підписувалось, про зміну тарифів його ніхто не повідомляв. Надав суду клопотання про застосування строку позовної давності. Суд, розглянувши надані документи та матеріали, вислухавши пояснення сторін, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, встановив наступні факти та відповідні до них правовідносини. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року). Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 14.08.2006 року зареєстрований в якості фізичної особи підприємця(а.с.8 -11). Видом діяльності [PERSON] є надання послуг з автостоянки, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.12-18). Відповідно до Розпорядження ФОП [PERSON] № 1/2012 від 01.01.2012 року затверджено тарифи за зберігання транспортних засобів(а.с. 19, 21). Факт знаходження автомобіля ГАЗ 3307, реєстраційний № [NUMBER] , який належить [PERSON] , на стоянці позивача, підтверджено записом в книзі реєстрації прийняття автотранспортних засобів на зберігання з відміткою дати прийняття автомобілю на зберігання(а.с.22, 23). Згідно до розрахунку заборгованості за період з 02.06.2012 року по 10.10.2019 року, заборгованість [PERSON] за зберігання автомобіля ГАЗ 3307, реєстраційний № [NUMBER] , становить 67499 грн.(а.с.20). Згідно з ч. 1 ст.936 ЦК України за договором зберігання одна особа (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Згідно зі ст. 977 ЦК України, якщо зберігання автотранспортних засобів здійснюється суб`єктом підприємницької діяльності, такий договір є публічним. Згідно з «Правилами зберігання транспортних засобів на автостоянках», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 22 січня 1996 року № 115, на території автостоянки забороняється знаходитися стороннім особам. Здавання транспортного засобу на автостоянку провадиться власником, а також особою, яка має оформлене відповідно до законодавства доручення на право користування (або) розпоряджання даним транспортним засобом. Під час здавання транспортного засобу на автостоянку його володілець зобов`язаний пред`явити черговому приймальнику документи, що посвідчують його особу, та реєстраційні документи на транспортний засіб. Під час оформлення приймання на зберігання черговий приймальник вносить необхідні дані про володільця транспортного засобу і транспортний засіб до відповідного журналу обліку транспортних засобів і розписується в ньому. Плата за зберігання транспортних засобів на автостоянках та інші супутні послуги справляється за тарифами, встановленими відповідно до законодавства, з видачею квитанції чи касового чека. Суд вважає, що між позивачем та відповідачем 02.06.2012 року був укладений договір зберігання автомобіля ГАЗ 3307, реєстраційний № [NUMBER] . Ухвалюючи рішення суд також виходить з того, що відповідач у судовому засіданні визнав факт користування послугами стоянки, контр розрахунку заборгованості суду не надав. Таким чином вимоги позивача законні і обґрунтовані. Разом з тим, відповідач\~надав клопотання про застосування строку позовної давності до заявлених вимог. Так, суд виходить з того, що згідно з ст.257\~та ч.3 ст.267\~ЦК України\~загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки та застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4ст.267\~ЦК України). За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261\~ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5ст.261\~ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у\~ст.252-255 ЦК України. Розглядаючи дану справу, суд встановив, що, за твердженнями позивача, строк внесення оплати за зберігання транспортних засобів на автостоянці - до 27 числа кожного попереднього місяця. Отже, у зв`язку з порушенням відповідачем свого обов`язку по сплаті платежів, позивач мав право заявити вимоги про їх стягнення в межах 3-річного строку позовної давності, перебіг якого повинен починатися з моменту настання строку сплати чергового щомісячного платежу, тобто в даному випадку до 27 числа кожного попереднього місяця. Так, позивач просить стягнути заборгованість за період з 02.06.2012 року. Оскільки з даним позовом позивач звернувся до суду 24.07.2020 року, то він має право вимагати стягнення заборгованості, яка виникла за період з 24.07.2017 року. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за період з 02.06.2012 року по 24.07.2017 року заявлені поза 3-річним строком позовної давності. Поважних причин пропуску цього строку позивачем не зазначено і судом не встановлено, у зв`язку з чим в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити. Стягненню з відповідача підлягає заборгованість в межах 3-річного строку позовної давності, тобто за період з 24.07.2017 року по 10.10.2019 року(крайня дата розрахунку позивача) в розмірі 32165 грн. Таким чином, позов слід задовольнити частково. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial