Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-20 00:00:00

[PERSON] звернувся із позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., державний виконавець Березнівського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Овдійчук Р.В. про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Позивач в обґрунтування заявлених вимог вказує, що відповідно до виконавчого напису №8494, вчиненого 09.09.2017 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., з нього підлягає стягненню на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №250704-СRED від 15.09.2008 року у розмірі 668 805,41 грн., що включає в себе: заборгованість за тілом кредиту 4 879,75 доларів США; залишок заборгованості за відсотками - 19 205,43 долари США, та штраф - 9,48 доларів США (фіксована частина), 1 154,26 доларів США (відсоток суми заборгованості). Згідно постанови про відкриття виконавчого провадження від 19.01.2018 року на підставі виконавчого документу - виконавчого напису №8494, вчиненого 09.09.2017 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., старшим державним виконавцем Березнівського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Овдійчуком Р.В. було відрито виконавче провадження. [PERSON] вважає виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, оскільки при вчиненні даного напису нотаріус керувався Постановою КМУ від 29.06.1999 №1172 «Про затвердження переліку документів, за яким стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в редакції від 10.12.2014 року на підставі Постанови №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за яким стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Проте постановою Київського апеляційного адміністративного суду у справі №826/20084/14 від 22.02.2017 року Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року було визнано незаконною, а відтак виконавчий напис нотаріуса, що був вчинений на підставі незаконного нормативно-правового акту є таким, що виконанню не підлягає. Також виконавчий напис було вчинено поза межами трирічного строку з дня виникнення права вимоги у банку. За вказаних обставин заборгованість, яка була стягнута на підставі оспорюваного виконавчого напису не може вважатись безспірною. З урахуванням наведеного, просить визнати виконавчий напис №8494, вчинений 09.09.2017 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., про стягнення з нього на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором таким, що не підлягає виконанню. Представник позивача адвокат Щур О.В. в судовому засіданні 30.11.2018 року підтримав позовні вимоги повністю з підстав, що наведені позовній заяві. В судове засідання 21.06.2019 року представник позивача не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності. У додаткових письмових поясненнях вказав, що наявність долученого до матеріалів справи рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 23.06.2010 року виключає правомірність оскаржуваного напису. Стягнення вже стягнутої в судовому порядку заборгованості за тілом кредиту, як і стягнення відсотків, штрафних санкцій після закінчення терміну дії договору суперечить положенням чинного законодавства. Представник відповідача Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» позовні вимоги не визнав, покликаючись на те, що банком для вчинення виконавчого напису нотаріусом було надано необхідні документи відповідно до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року. В судове засідання 21.06.2019 року не з"явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, просить в задоволення позову відмовити. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М, старший державний виконавець Березнівського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Овдійчук Р.В. в судове засідання не з`явились, хоча про час та місце його проведення повідомлялись належним чином. Від приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, а також письмові пояснення, у яких особа зазначила, що нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність відповідних документів. Крім того, Постанова КМУ №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за яким стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» на момент вчинення виконавчого напису була чинною. 30.07.2018 року представником позивача адвокатом Щуром О.В. було подано заяву про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення заборгованості за оспорюваним виконавчим написом. Згідно ухвали Березнівського районного суду Рівненської області від 02.08.2018 року вказану заяву було задоволено, вжито заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення за виконавчим написом №8494, вчиненим 09.09.2017 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 668 805,41 грн., а також витрат за вчинення виконавчого напису до моменту набрання законної сили судовим рішенням у справі за позовом [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Встановлені судом фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до кредитного договору №250704-СRED від 15.09.2008 року, укладеного між [PERSON] та ПриватБанком, позивач отримав кредит у розмірі 6 000 доларів США із терміном повного погашення до 07.09.2009 року. Відповідно до виконавчого напису №8494, вчиненого 09.09.2017 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., з [PERSON] підлягає стягненню на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №250704-СRED від 15.09.2008 року у розмірі 668 805,41 грн., що включає в себе: заборгованість за тілом кредиту 4 879,75 доларів США; залишок заборгованості за відсотками - 19 205,43 долари США, та штраф - 9,48 доларів США (фіксована частина), 1 154,26 доларів США (відсоток суми заборгованості). Згідно постанови про відкриття виконавчого провадження від 19.01.2018 року на підставі виконавчого документу - виконавчого напису №8494, вчиненого 09.09.2017 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. відрито виконавче провадження. Відповідно до рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 23.06.2010 року у справі за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] було задоволено позовні вимоги та стягнуто із відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором №250704-СRED від 15.09.2008 року у розмірі 5 984,90 доларів США, що становить 44 919 грн. Із інформації щодо виконавчого провадження №25458954 вбачається, що виконавчий лист від 16.08.2010 року №2-164 про стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором та судових витрат було повернуто стягувачеві на підставі п.5 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження». Норми права, які застосовував суд, мотиви суду. Відповідно до ст.18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Так, згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу наведених норм можна дійти наступних висновків. Відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувана до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50,87,88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі №6-887цс17. Вирішуючи питання щодо безспірності заборгованості, стягнутої відповідно до оспорюваного виконавчого напису, суд приймає до уваги наступне. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу (п.3.3 гл.16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України), тобто з дня, коли стягувач (кредитор) дізнався або повинен був дізнатися про те, що його право на належне виконання зобов`язання боржником порушено. Суд вважає за необхідне зазначити, що право примусового стягнення боргу у ПАТ КБ «ПриватБанк» виникло ще в 2009 році, а отже з моменту виникнення у відповідача права примусового стягнення боргу на день вчинення виконавчого напису нотаріуса минуло майже 8 років. Крім того, тіло кредиту, що підлягає стягненню на підставі оспорюваного виконавчого напису у розмірі 4 879,75 доларів США вже було стягнуто на підставі судового рішення, а тому його повторне стягнення є неправомірним. Заслуговують на увагу і покликання сторони позивача щодо кредитодавець має право нараховувати відсотки лише впродовж строку дії кредитного договору або ж до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, нарахування ж відсотків після вказаних обставин, що було здіснено стороною відповідача, є безпідставним. Таким чином, суд доходить до висновку, що вимога банку не є безспірною, а отже не підлягає задоволенню в порядку вчинення виконавчого напису нотаріусом. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, суд погоджується із доводами сторони позивача, що вимога банку не є безспірною, а отже не підлягає задоволенню в порядку вчинення виконавчого напису нотаріусом. З урахуванням наведеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до ПАТ комерційний банк «ПриватБанк» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню є законними та обґрунтованими, а отже підлягають до задоволення.

Outcome: approved