Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-27 00:00:00

13.10.2016 року позивач звернулась до суду з позовом та просила ухвалити рішення, яким позбавити батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] [INFO]. Свої вимоги мотивувала тим, що вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем [PERSON]. Від даних стосунків народився син [PERSON] [INFO]. Позивач вказує на те, що на теперішній час припинені будь-які відносини з відповідачем, останній повністю ухиляється від виховання та матеріального забезпечення сина, не цікавиться станом його здоров'я, всі матеріальні витрати по догляду за дитиною їй доводиться оплачувати самостійно. Вказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце його проведення сповіщався належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв та клопотань про відкладення слухання справи від нього до суду не надійшло Представник третьої особи Органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради - [PERSON] проти задоволення позову не заперечувала, висновок КРА про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав підтримала в повному обсязі. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який сповіщений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою представника позивача, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача. Відповідно до ст. 225 ЦПК України Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, самої дитини та представника органу опіки та піклування, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Правовідносини між сторонами врегульовані Сімейним Кодексом України. У судовому засіданні встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебували в фактичних шлюбних відносинах, у період яких народився син [PERSON] [INFO], що підтверджується копією Свідоцтва про народження Серії [NUMBER] виданий 21 червня 2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві. Згодом [PERSON] та [PERSON] перестали підтримувати шлюбні стосунки, та на теперішній час взагалі перестали спілкуватись. Після припинення стосунків, дитина залишилася проживати разом з матір'ю. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 12.03.2015 року було змінено заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29 квітня 2014 року та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] у твердій грошовій сумі аліментии у розмірі 800 гривень, щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04 листопада 2013 року до досягнення сином повноліття. Окрім того, рішенням Київського районного суду м. Одеси від 07.04.2014 року було надано [PERSON] дозвіл на виїзд [PERSON] [INFO] за кордон, без дозволу (згоди) батька дитини [PERSON] строком до повноліття дитини. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 155 СК України встановлено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають грунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, а батьківські права не можуть здійснюватися в супереч інтересам дитини. У відповідності до ст. 164 СК України визначено, що підставами для позбавлення батьківських прав є, зокрема, ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини та жорстоке поводження з дитиною. Так у судовому засіданні представник позивача пояснив, що батько дитини самоусунувся від виховання та утримання свого сина, не сплачує аліменти, не надає жодної матеріальної допомоги на утримання сина, взагалі не цікавиться його життям та розвитком, не піклується про його фізичний, духовий і моральний розвиток, не спілкується з дитиною взагалі, тобто не дбає про його нормальне самоусвідомлення. Дійсно, згідно довідки № 60 від 19 вересня 2016 року виданої адміністрацією Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська загальноосвітня приватна школа І-ІІІ ступенів «Светоч» вбачається, що [PERSON] - [PERSON] [INFO] навчається в Одеській загальноосвітній приватній школі І-ІІІ ступенів «Светоч» з 01 вересня 2012 року по теперішній час. Його мати [PERSON] приймає активну участь у вихованні дитини, приводить до школи, забирає після уроків, сплачує необхідні платежі, присутня на загальних зборах. Олексій у навчальній діяльності виявляє високу старанність та працездатність, завдяки яким домагається відмінних успіхів у навчанні, є лауреатом музичних конкурсів, переможцем конкурсу юних філологів. Його батько [PERSON] не приймає участі у вихованні дитини. Згідно довідки Комунальної установи «Дитяча міська поліклініка № 6» за № 01-407 від 29.09.2016 року [PERSON] [INFO], який проживає за адресою: [ADDRESS], перебуває на обліку з 7 місячного віку, тобто з 02.2007 року. При відвідуванні поліклініки і обслуговуванні викликів на дому батько був відсутній. Дільничний лікар і медсестра батька не бачили за весь період відвідування. Викладач з класу фортепіано та заступник директора з навчально-виховної роботи Комунального позашкільного навчального закладу «Дитяча музична школа № 8 м. Одеси» [PERSON] довідкою від 19.09.2016 року підтверджує, що [PERSON] дійсно навчається в КПНЗ «Дитяча музична школа № 8 в м. Одеси» з 01.09.2011 року. З 01.09.2011 року та по теперішній час приводить, забирає, відвідує всі звітні концерти для батьків, батьківські збори, оплачує навчання тільки мати [PERSON]. Батько ніколи не з'являється, не дзвонив, не виявив зацікавленості до дитини та до процесу навчання. Крім того, в матеріалах справи містяться заяви гр. [PERSON], [PERSON], [PERSON], які були посвідчені приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Мирончук В.В., в яких останні підтверджують, що батько дитини [PERSON] участі у вихованні дитини не приймає. Допитаний у судовому засіданні [PERSON] повідомив суду, що свого біологічного батька не бачив ніколи в житті, а зі слів матері знає, що він покинув їх, коли сину було 11 місяців. Відповідно до ч. 4,5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи, В матеріалах справи міститься висновок Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 25.10.2016 року за №2204/01-11 про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] у відношенні малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Згідно вимог ст.157 СК України питання виховання дітей вирішуються батьками спільно. Відповідно до ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. В п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 р. N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначається, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Суд, оглянув матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, приходить до висновку про те, що відповідач, дійсно, ухиляється від участі у вихованні та забезпеченні дитини. Згідно ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Норми Конвенції про права дитини, говорять про те, що кожна дитина має право на захист зі сторони держави від всіх форм фізичного або психологічного насильства, образи, відсутності піклування або недбайливого ставлення, грубого звернення або експлуатації. При вирішенні даного спору велике значення, на думку суду, мають не матеріальні обставини, а почуття та емоції. Тому неможливо прийняти рішення суто механічно, лише враховуючи розмір грошових коштів, які витрачаються батьками на дитину. До обставин, що мають істотне значення відносяться умови, які кожен з батьків може створити для виховання й розвитку дитини. Велике значення має кількість часу, який кожен з батьків може та бажає приділити дитині. Відповідно до вимог Сімейного законодавства України ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно ст.50 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. При прийнятті рішення по справі судом також береться до уваги, що Європейський суд з прав людини (Справа "Савіни проти України" (Заява N 39948/06) у своєму рішенні від 18.12.2008 року наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Закон України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року у ст. 111 передбачає, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Крім того діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ст.114 наведеного вище Закону). Такі ж положення містяться у Конвенції ООН про права дитини, де зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в судовому засіданні знайшли своє підтвердження факти ухилення батька від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, оскільки [PERSON] не проявляє до сина батьківської турботи, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, абсолютно не цікавився ані здоров'ям, ані подальшою його долею. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: approved