Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про поділ майна подружжя, яке було придбане за час перебування з [PERSON] у шлюбі та є спільною сумісною власністю подружжя. [PERSON] звернулась з зустрічним позовом про поділ спільного майна подружжя (з урахуванням уточнених позовних вимог). Підставою звернення їх до суду є майновий спір між ними, що виник через не досягнуту згоди порядку поділу майна, набутого ними за час шлюбу і тому просили поділити спільне майно. [PERSON] в судовому засіданні просив задовольнити позовні вимоги, поділити спільне майно подружжя, а саме: визнати за ним право власності на ? частину квартири [ADDRESS], посилаючись на те, що спірна квартира є об'єктом спільної сумісної власності, оскільки придбана в 1999році, зареєстрована на ім'я [PERSON] ще в період подружнього життя. В задоволенні зустрічного позову просив відмовити, оскільки вважає його безпідставним та необґрунтованим. [PERSON] та її представник в судових засіданнях неодноразово уточнювали вимоги зустрічного позову, просили задовольнити остаточні позовні вимоги, з урахуванням істотних обставин справи, а саме, прийняти до уваги, що [PERSON] одна забезпечує матеріально їх спільного сина - Георгія, 28.03.2003р.народження, який з дитинства має шлункове захворювання (панкреатит), потребує особистого харчування, догляду та періодичного санаторно-курортного лікування. Крім того, [PERSON] має заборгованість по сплаті аліментів, а тому вважають за можливе відступити від засад рівності часток подружжя та визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] вартістю 516294,17грн; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію в розмірі 63000 грн, що складає ? частину вартості автомобіля «Chevrolet Lacetti», 2007року випуску, д/н [NUMBER], який був відчужений [PERSON] третій особі - [PERSON] без особистої волі [PERSON]; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію в розмірі 24992,50 грн, що складає ? частину вартості автомобіля «Subaru Leone», 1986року випуску, д/н [NUMBER], так як був придбаний за час шлюбу та перебуває фактично у володінні [PERSON] Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з'явився, повідомлений про дату та час розгляду справи належним чином, надав заяву про розгляд справи у його відсутності. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що первісний позов та зустрічний підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 12.07.1996року по 10.12.2014року. Від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO] Згідно статей 60,70 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У судовому засіданні встановлено, що за час перебування у шлюбі сторони придбали квартиру [ADDRESS], яка оформлена на ім'я [PERSON], що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 09.09.1999року. Автомобіль «Subaru Leone», 1986року випуску, д/н [NUMBER], якій був зареєстрований на ім'я [PERSON] та автомобіль «Chevrolet Lacetti», 2007року випуску, д/н [NUMBER], який був придбаний за кредитні кошти на підставі кредитного договору між ПАТ «ПриватБанк» та [PERSON] Відповідно до ст. 60 СК України майно, яке подружжя придбало у шлюбі, належить дружині й чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав через поважну причину (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що будь-яка річ, придбана за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, виходячи з того, що в України діє загальний режим спільності майна подружжя, згідно з яким майно, набуте в шлюбі, вважається таким, що належить подружжю, то у зв'язку з цим речі, набуті за час шлюбу, автоматично підпадають під режим спільного майна подружжя. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 23, 24 своєї постанови від 21.12.2007року N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При визначенні майна, яке підлягає поділу, необхідно вирішити питання, коли саме сторонами припинений шлюб; обсяг спільного майна, нажитого за час ведення спільного господарства; джерел його придбання, наявності боргів подружжя за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. Згідно зі ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Твердження [PERSON], що вона не знала про те, що автомобіль був проданий під час шлюбу, судом оцінюється критично, оскільки [PERSON] та її представником не надані докази, на підтвердження зазначених обставин, які викладені в зустрічному позові та в ході розгляду справи не підтверджені належними доказами, про те, що продаж автомобіля «Subaru Leone», 1986року випуску, д/н [NUMBER] відбувся без взаємної згоди подружжя, а одержані кошти за продаж автомобіля не використані в інтересах сім'ї. Відповідно ч.1 та ч.4 ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язок для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Таким чином, обставини зустрічних вимог, стосовно автомобіля «Subaru Leone», 1986року випуску, д/н [NUMBER], не знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, вони в такому вигляді не ґрунтуються на вимогах закону і не підлягають задоволенню. Проте, як встановлено в судовому засіданні, 30.08.2007року між ПАТ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № К2НСАU0021037 на купівлю автомобіля «Chevrolet Lacetti», 2007року випуску, д/н [NUMBER], розмір виданих коштів 25025,42дол.США. Зазначений кредит повністю погашений, що підтверджується повідомленням Банка від 04.08.2014р. Під час розгляду справи судом встановлено, що «Chevrolet Lacetti», 2007 року випуску, д/н [NUMBER], [PERSON] на підставі довіреності серії ВРВ № 139782 від 24.11.2014року за підписом [PERSON] був відчужений третій особі, а саме [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER]. Відповідно до висновку експерта №603 від 04.07.2015р. (виконаний Міністерством внутрішніх справ України Головного управління МВС України в місті Києві науково-дослідний експертно-криміналістичний центр), який проводився в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань №12015100030002221 від 26.02.2015р. встановлено, що в графі «підпис» довіреності серії ВРВ №139782 від 24.11.2014року, виготовлений не [PERSON], а іншою особою. Згідно з ч.2 ст. 71 Сімейного кодексу України, неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Отже, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що автомобіль «Chevrolet Lacetti», 2007року випуску, д/н [NUMBER], є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки був придбаний сторонами за спільні кошти під час перебування їх у шлюбі, спільного проживання та ведення сумісного господарства, та є неподільною річчю, яка на час розгляду справи була відчужена одним з подружжя без згоди іншого. А вартість вказаного автомобіля, станом на 24.11.2014року, становить 121618,92грн, що підтверджено висновком №171 від 13.05.2015року (виконаний Міністерством внутрішніх справ України Головного управління МВС України в місті Києві науково-дослідний експертно-криміналістичний центр), тому суд приходить до висновку про необхідність провести розподіл спільно нажитого майна подружжя, яке вибуло з володіння [PERSON], в порушення вимог ст. 65 СК України, стягнувши з [PERSON] компенсацію на користь [PERSON] вартість 1/2 частини вартості зазначеного автомобіля, що складає 63000грн. Пленумом Верховного Суду України в п. 30 постанови від 21.12.2007 року N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2,3 ст.70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною 4 статті 368 ЦК України передбачено, що майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім"ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Як встановлено судом, [PERSON] одна забезпечує сина [PERSON], матеріально, піклується про його фізичний, духовний розвиток. Який з дитинства має шлункове захворювання (панкреатит), потребує особистого харчування, догляду та періодичного санаторно-курортного лікування. Проте, [PERSON] не бере участі в матеріальній підтримки, має заборгованість по сплаті аліментів. Коштів на повноцінне лікування та профілактику здоров'я сина [PERSON] не надає. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Аналізуючи всі встановлені обставини по справі, суд приходить до висновку, що спірна квартира є об'єктом спільної сумісної власності, але вважає за можливим відступити від засади рівності часток подружжя та визнати право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] за [PERSON] і на 2/3 частину квартири [ADDRESS] за [PERSON] Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що первинний та зустрічний позови підлягають задоволенню частково. В інших частинах вимог слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи ст. 88 ЦПК України, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню 2822,40грн судового збору, а з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню 2192,40грн судового збору, у відшкодування понесених сторонами та документально підтверджених судових витрат.

Outcome: partial