Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-23 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що 01 червня 2012 року, відповідач, шляхом шахрайства, заволодів його грошима на суму 5 800 грн., чим завдав позивачу, як громадянину пенсійного віку, віднесеному до ІІ-ї категорії постраждалих внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС значної матеріальної шкоди. Позивач, за рекомендацією працівників ФОП [PERSON], уклав із ПАТ «ОТП Банк» Договір про надання споживчого кредиту №1002025258 від 01 червня 2012 р., згідно умов якого Банк надав йому, як Позичальнику, споживчий кредит на придбання товару у [PERSON] на суму 5 800 грн. на 20 місяців та із сплатою 0,01% річних, комісія 2,25%. На виконання умов вказаного договору позивач вніс кошти у сумі 474,36 грн. Однак, [PERSON] не виконав свої зобов»язання за договором та не передав [PERSON] товар згідно специфікації. На даний час, Банк вимагає повернення кредиту разом з відсотками в сумі 7 624,45 грн., що для нього, як пенсіонера та людини похилого віку, є значною сумою, на повернення якої потрібен тривалий проміжок часу. За цей період часу, у зв»язку із протиправною поведінкою [PERSON], позивачу було завдано моральної шкоди, яку він оцінює в сумі 5000 грн. 00 коп. та яка виразилась в тому, що позивач зазнав значних душевних страждань та нервових потрясінь, внаслідок чого погіршилось його здоров»я. Просить стягнути із [PERSON] на його користь завдану йому моральну шкоду в сумі 5 000 грн., а також 500 грн. затрачених на правову допомогу. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судове засідання не з»явився, однак подав суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON], повторно в судове засідання не з»явився, з невідомої суду на те причини, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином. Відповідно до ч.3 ст.169 ЦПК України якщо суд не має відомостей про причину неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів та постановляє заочне рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив Згідно вироку Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18.03.2014 року, який набрав законної сили, [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.190, ч.2 ст.190 КК України та засуджено на підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, до позбавлення волі на строк 03 роки. Як вбачається із вказаного вироку, «…01 червня 2012 року [PERSON], використовуючи невстановлених слідством найманих працівників, яким не було відомо про протиправні наміри останнього, які перебували у с. С.Скалат Під волочиського району Тернопільської області, діючи від імені ФОП [PERSON], уклали із [PERSON] договір індивідуального замовлення, запевнивши його, що ФОП [PERSON] будуть виконані умови договору та буде наданий товар (металопластикових вікна чи двері), хоча [PERSON] не мав наміру та можливості виконати покладені на себе обов»язки та про що не було відомо найманим працівникам, а замовник, у свою чергу повинен оплатити кошти у сумі 5800 грн. [PERSON], шляхом укладення договору про надання споживчого кредиту оплатив кошти у сумі 5 800 грн., які були перераховані на рахунок [PERSON] В результаті своїх злочинних дій, [PERSON] заволодів грошима [PERSON] в сумі 5 800 грн., чим спричинив останньому матеріальну шкоду на вказану суму...». Згідно ч.4 ст.61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов»язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. 01 червня 2012 року між [PERSON], як замовником та фізичною особою - підприємцем [PERSON], як виконавцем було укладено Договір індивідуального замовлення №1. Згідно умов даного договору виконавець фізична особа - підприємець [PERSON] зобов'язався надати [PERSON], як замовнику послуги індивідуального замовлення та передати товар згідно Додатку до цього договору (металопластикові вікна та двері) вартістю 5 800 грн. без урахування доставки та монтажу, а [PERSON], як замовник зобов'язався оплатити вартість товару. Виконавець (ФОП [PERSON] ) зобов'язався в строк 60 діб з моменту підписання Договору індивідуального замовлення, передати товар Замовнику. 01 червня 2012 року між [PERSON], як Позичальником та ПАТ «ОТП Банк», як Кредитором укладено Договір про надання споживчого кредиту №1002025258, у відповідності до умов якого ФОП [PERSON] реалізує товари в рамках споживчого кредитування. За умовами договору, Банк надав [PERSON] споживчий кредит на загальну суму 5 800 грн. на таких умовах: на придбання товару у продавця - ФОП [PERSON] шляхом проплати за товар в сумі 5 800 грн. терміном на 20 місяців. [PERSON], як замовником виконано умови Договору індивідуального замовлення №1 від 01 червня 2012 року, оплачено продавцеві ФОП [PERSON] вартість товару в сумі 474,36 грн. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв»язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім»ї чи близьких родичів. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» надано визначення моральної шкоди, під якою розуміються втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно пункту 3 Постанови визначено, що відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Пунктом 9 зазначеної Постанови передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення). Зокрема враховуються стан здоров"я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, ступінь зниження престижу, ділової репутації. Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає до відшкодування позивачу [PERSON], суд виходить із тих обставин, що шкода завдана в результаті кримінального правопорушення, у вчиненні якого визнано винним відповідача по справі [PERSON], доведеність наявного причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, факту перенесених моральних страждань з приводу злочинних дій відповідача, не відшкодування відповідачем в добровільному порядку завданої матеріальної шкоди, вважає, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають до часткового задоволення в розмірі 3000 грн. Згідно ч. 1 статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до статті 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, зокрема, належать витрати на правову допомогу. Згідно ч. 2 статті 84 ЦПК України, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до статті 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Суд вважає, що позовні вимоги про стягнення витрат на правову допомогу підлягають до задоволення, оскільки позивачем надано суду квитанцію до прибуткового касового ордера №11 від 07.05.2014 року, за якою останнім оплачено кошти на правову допомогу в сумі 500 грн. На підставі наведеного,

Outcome: partial