Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-25 00:00:00

18 жовтня 2018 року до Василівського районного суду надійшов позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості. 28 листопада 20198 року судом відкрито провадження у справі (а.с. 54). 15 січня 2019 року відповідачем подано до суду заяву про застосування позовної давності і наслідків пропуску позовної давності (а.с. 60). 13 лютого 2019 року судом винесено ухвалу про витребування доказів (а.с. 66). 19 квітня 2019 року на виконання ухвали суду про витребування доказів позивачем направлену суду відповідну інформацію з додатками (а.с. 81). В позові вказано, що відповідно до укладеного договору від 09 серпня 2010 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 11 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач [PERSON] неналежним чином виконувала зобов'язання за договором, внаслідок чого станом на 31 серпня 2018 року виникла заборгованість в розмірі 354 722 грн. 53 коп., яка складається з наступного: заборгованості за кредитом у сумі 10 615 грн. 02 коп., заборгованості з процентів за користування кредитом у сумі 339 146 грн. 72 коп., заборгованість за пенею та комісією в сумі 4 960 грн. 79 коп. Позивач зазначає, що оскільки кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, а тому просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 113 213 грн. 36 коп., яка складається з наступного: заборгованості за кредитом в сумі 10 615 грн. 02 коп.; заборгованість по процентам за користування кредитом з 09 серпня 2010 року по 28 квітня 2017 року в сумі 102 598 грн. 34 коп.. Зазначену суму боргу позивач просить суд стягнути з відповідача, а також покласти на неї оплату судових витрат. Відзив на позов не надійшов, однак згідно заяви відповідача про застосування наслідків позовної давності, [PERSON] просила відмовити в задоволенні позову у зв'язку зі спливом позовної давності. На думку відповідача, оскільки останній платіж здійснено нею 19 жовтня 2013 року, а з позовом до суду банк звернувся понад ніж через п'ять років, тобто з пропуском строку позовної давності, визначеної ч.1 ст.. 257 ЦК України, в задоволенні позову необхідно відмовити. Крім того, відповідач зазначила, не може вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема, списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення. В судове засідання представник позивача не з'явився, але надав суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи судом не заперечував. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності та просила в задоволенні позову відмовити. Дослідивши надані сторонами на підтвердження своїх вимог та заперечень докази, оцінивши їх у сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно вимог ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ст.80 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1); докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (частина 5). Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти Відповідно вимог ст.1048 ЦК України, розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. На підставі ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору від 09 серпня 2010 року позичальник [PERSON] отримала від позивача кредит у розмірі 11 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Вказані обставини підтверджено копією заяви позичальника на отримання кредиту, витягом із Умов та привал надання банківських послуг, Статутом АТ КБ «ПРИВАТБАНК», які містяться в матеріалах справи (а.с.9, 10, 11-34) та не оспорено відповідачем. В зв'язку з неналежним виконанням відповідачем [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором, станом на 31 серпня 2018 року у неї перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 354 722 грн. 53 коп., яка складається з наступного: заборгованості за кредитом у сумі 10 615 грн. 02 коп., заборгованості з процентів за користування кредитом у сумі 339 146 грн. 72 коп., заборгованість за пенею та комісією в сумі 4 960 грн. 79 коп., що підтверджено розрахунком заборгованості та не оспорено відповідачем (а.с. 5-8). Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Згідно ч.3 ст.264 ЦК України, після переривання, перебіг позовної давності починається заново. Відповідно до ст.257 ЦК України, цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст. 261 ЦК України). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до розрахунку заборгованості та виписки по кредитному рахунку [PERSON], наданої АТ КБ «ПриватБанк» встановлено, що останнє поповнення карткового рахунку було проведено відповідачем 12 березня 2014 року у розмірі 250,00 грн. (а.с. 7, 92). Постановою Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), визначено, що якщо кредитний договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п'ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу (пункт 92); встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу) (пункт 93). Враховуючи, що останній платіж в сумі 250 грн. відповідачем було здійснено 12 березня 2014 року, а з позовом до суду АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся лише 18.10.2018, суд вважає, що позивач звернувся до суду поза межами трирічного строку позовної давності, визначеного вимогами статті 257 ЦК України. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у справі, зробленою до винесення рішення, чим скористався відповідач [PERSON] Відповідно до п. 1 ст. 32 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав-учасників Конвенції виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення, що стали неповними через сплив часу (пункт 570 рішення від 20.09.2011 року за заявою №14902/04 у справі ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; п. 51 рішення від 22.10.1996 року за заявами №22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства). З огляду на викладене, враховуючи заявлене відповідачем клопотання про застосування строку позовної давності, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позову в зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності. Крім того, суд зазначає, що не є добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема, списання коштів з рахунків боржника, без волевиявлення останнього або без його схвалення (постанова ВСУ від 08.11.2017, справа № 6-2891 цс16). Як наслідок, не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності автоматичне погашення позивачем заборгованості відповідача, проведене банком, починаючи з 17 березня 2014 року. В зв'язку з відмовою в задоволенні позову, правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судового збору в розмірі 1 762 грн. 00 коп. відсутні.

Outcome: dismissed