Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-30 00:00:00

04.06.2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача зазначивши, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який було розірвано 07.10.2005 року та мають спільних дітей : синів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Син [PERSON] є студентом ПВНЗ ТСОУ «Коростенський технічний коледж», навчається на контрактній основі, вартість якого складає 795 грн. на місяць. За період навчання син не має змоги влаштуватись на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток та потребує матеріальної допомоги. В даний час вона не працює, доходів не має. В даний час відповідач офіційно працює на підприємстві «Коростський хлібзавод», не надає матеріальної допомоги на утримання сина в добровільному порядку. Просить стягувати з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходів), щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до припинення навчання, але не більше як до досягнення ним двадцяти трьох років. В судове засідання позивач та відповідач в судове засідання не зявилися, в поданих суду письмових заявах просили розглянути справу без їх участі, позивач - позов підтримує, відповідач - визнає. Відповідно до ст..158 ч.2 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ст..197 ч.2 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин справу розглянуто у відсутність сторін на підставі поданих доказів. Дослідивши письмові докази та проаналізувавши їх в сукупності, суд дійшов висновку про наступне : судом встановлено, що 04.06.2015 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача про стягнення аліментів на період навчання на їх спільну з відповідачем дитину [PERSON], [INFO]. Між сторонами виник спір з приводу виконання обовязку утримувати неповнолітню дитину, який регулюється нормами сімейного законодавства. [PERSON] є студентом 3 курсу денної форми навчання ПВНЗ ТСОУ «Коростенський технічний коледж», навчається на контрактній основі, вартість якого складає 795 грн. на місяць. За період навчання син не має змоги влаштуватись на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток та потребує матеріальної допомоги. Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітня дитина продовжує навчання і в звязку з цим потребує матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення ними 23 років за умови, що вони можуть надавати таку допомогу. Виходячи цієї норми, підставою для виникнення обовязку батьків щодо утримання таких повнолітніх дітей є склад ряду юридичних фактів , а саме: докази родинного звязку дитини і батьків, продовження дитиною навчання, потреба повнолітньої дитини, в звязку з навчанням в матеріальній допомозі та здатність батьків таку допомогу надавати, які підтверджуються матеріалами справи. Відповідно до ст..200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітню дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, передбачених ст..182 СК України. Враховуючи, що відповідач має можливість та зобовязаний надавати допомогу на утримання дитини, має постійний регулярний дохід, має добрий стан здоров"я, сплачує аліменти на другого сина у розмірі 1/6 частини своїх доходів, тому позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню так як обовязок утримувати дитину покладено на обох батьків, а не на одного відповідача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial