Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-19 00:00:00

12.02.2015 р. [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій вказує, що 13.11.2012 року вони з відповідачкою у даній справі зареєстрували шлюб. [INFO] у них народився син [PERSON] . 11.09.2014 р. рішенням Тиврівського районного суду шлюб між ним та відповідачкою розірвано. Рішення суду набрало законної сили 21.09.2014 р. Після розірвання шлюбу їх син [PERSON] залишився проживати з матір'ю. Задовго до розірвання шлюбу вони з відповідачкою проживали окремо. Так, більше року він проживає за місцем свого народження в Республіці Молдова, район Брічень, комуна Ларга, тому позбавлений можливості зустрічатися із своїм сином, повноцінно брати участь у його вихованні. Коли приїжджає до України, проживає в [ADDRESS]. Він приїжджає у вільний від роботи час спеціально для того, щоб зустрітися з сином. Відповідачка чинить перешкоди у їх з сином спілкуванні, маніпулює його почуттями до дитини. Він неодноразово намагався домовитись з відповідачкою про порядок спілкування з [PERSON], але всі його спроби були марними. Вони з відповідачкою не можуть досягти згоди щодо вирішення даного питання. Тому, вимушений був звернутися в органи опіки й піклування з заявою про визначення порядку спілкування з сином. Зазначені обставини підтверджуються копіями розпорядження Тиврівської РДА та талоном -повідомленням №195 від 29.12.2014 р. 29.02.2015 р. його заяву було розглянуто і прийнято рішення, яким йому надано можливість спілкуватися з дитиною двічі на рік (під час його відпустки) на вихідні дні в суботу та неділю з 15 год. до 18 год. (місце побачень проводити за взаємною домовленістю батьків). Однак, відповідачка перешкоджає їх з сином зустрічам, аргументуючи щоразу причину відмови браком часу у неї, або тим, що дитина спить і т.п. Він любить свого сина, хоче його бачити, спостерігати за його розвитком, брати участь у його вихованні, але, на жаль, позбавлений можливості реалізувати свої батьківські права. Вони з відповідачкою мають однакові права відносно їх сина, а відповідачка незаконно і безпідставно перешкоджає йому у здійсненні його прав щодо їх дитини. Він працює, має стабільний дохід, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, на обліку у лікаря нарколога і психіатра не перебуває, від виконання своїх обов'язків відносно сина не ухиляється. Щомісяця поштовими переказами пересилає відповідачці кошти на утримання сина, крім того, купує дитині необхідні речі. На його думку, підстав, за яких його можна було б обмежити у спілкуванні з сином, немає. Просить ухвалити рішення, яким зобов'язати відповідачку, [PERSON], [INFO], усунути перешкоди у спілкуванні з сином [PERSON], [INFO]; Визначити порядок його участі у вихованні сина [PERSON], [INFO] наступним способом : зобов'язати відповідачку надавати йому дитину для спілкування та участі в його вихованні щомісяця на вихідні дні в суботу та неділю (один раз на місяць) з 9.00 год. в суботу до 18-00 год. в неділю, включно. Місце побачень проводити за взаємною домовленістю батьків . 12.03.2015 р. [PERSON] звернулася із зустрічним позовом до [PERSON], в якому вказує, що [PERSON] фактично проживає окремо від дитини. Між нею і [PERSON] не було досягнуто згоди з приводу його участі у вихованні сина та порядку проведення зустрічей. З ініціативи позивача дане питання розглядалось на засіданні Комісії з питань захисту прав дітей Тиврівської РДА Вінницької області. 28 січня 2015 року заяву позивача розглянуто та встановлено йому часи побачень із малолітнім сином двічі на рік (під час відпустки) на вихідні дні в суботу та неділю з 15 години до 18 години у місці за взаємною домовленістю батьків, що оформлено розпорядженням від 29 січня 2015 року № 20 Тиврівської РДА Вінницької області. Вважаючи, що його право, як батька, на побачення із малолітнім сином порушується, він звернувся до суду. Вважає, що вимоги [PERSON] є безпідставними і необгрунтованими, а обставини, викладені у позовній заяві не підтверджені належними та допустимими доказами. Крім того, шлюб між нею та [PERSON] припинено внаслідок його розірвання за судовим рішенням 11 вересня 2014 року хоча фактично ще з початку 2014 року проживають окремо. Син [PERSON] увесь час проживає разом із нею за адресою: [ADDRESS], де для його життя, розвитку та виховання нею створено комфортні умови, що стверджується актом обстеження від 27 січня 2015 року. Фактично з часу окремого проживання, [PERSON] перестав брати участь у вихованні дитини, піклуватися про її розвиток. [PERSON] часто хворіє, і усіма питаннями щодо відвідування лікарень, придбання ліків тощо займається лише вона особисто, без участі та підтримки батька. Більш того, зі сторони [PERSON] мають місце погрози та прояви агресії, що зокрема у 2013 року призвело до фізичної та психологічної травми у [PERSON] та можуть в подальшому призвести до небажаних негативних наслідків у розвитку дитини, її сприйняття світу та оточуючих . Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїх обов'язків. Названі дії у відповідності до ст. 164 Сімейного кодексу України є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав щодо його малолітнього сина - [PERSON]. Просить позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав стосовно малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні представник позивача- відповідача [PERSON] - адвокат [PERSON] просить позов [PERSON] задовольнити з підстав, викладених в заяві, в задоволенні позову [PERSON] про позбавлення [PERSON] батьківських прав відмовити, як заявленому безпідставно . [PERSON] пояснила, що після прийняття розпорядження Тиврівською РДА, яким встановлено часи побачень [PERSON] із сином [PERSON] він лише один раз звертався до неї в телефонному режимі з приводу зустрічі із сином, нею було відмовлено в зв"язку з тим, що син хворів. Згодна давати сина [PERSON] для зустрічей з батьком [PERSON] в порядку визначеному розпорядженням райдержадміністрації. Свій позов про позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо сина [PERSON] просить задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Представник [PERSON] - [PERSON] просить в позові [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у вихованні дитини відмовити так як [PERSON] не надано доказів того, що [PERSON] чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною. Зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав задовольнити, так як [PERSON] ухиляється від участі у вихованні дитини, нехтує своїми батьківськими обов"язками. Свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] звертався до соціальної служби у справах дітей та молоді з приводу визначення способу його участі у вихованні дитини. Вони намагалися зустрітися з матір"ю дитини в присутності соціального представника, але зустріч не відбулася. Представник органу опіки та піклування Тиврівської РДА Дроздюк С.В. пояснила, що органом опіки та піклування Тиврівської РДА визначено спосіб участі [PERSON] у вихованні його малолітнього сина [PERSON] двічі на рік у вихідні дні в суботу та неділю з 15-00 до 18-00 год. Вирішили, що позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його сина [PERSON], [INFO] є недоцільним та таким, що буде не відповідати інтересам дитини. Прокурор Левчук І.М. вважає, що позов [PERSON] . про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у вихованні дитини слід задовольнити, в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав [PERSON]відмовити, так як підстави для позбавлення його батьківських прав відсутні. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши осіб, що беруть участь у справі, вважає, що позов [PERSON] підлягає до часткового задоволення, а в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити, виходячи з наступного : [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про його народження . Згідно акту обстеження житлово-побутових умов сім'ї [PERSON] від 27.01.2015 р. син [PERSON], [INFO] проживає із нею і перебуває на її утриманні . Шлюб між сторонами розірвано і вони проживають окремо. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав щодо дитини. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею; той із батьків з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає розвиткові дитини . [PERSON] стверджує, що [PERSON] перешкоджає йому в побаченнях та участі у вихованні сина. На доказ того надано талон - повідомлення № 195 про реєстрацію його заяви Гніванським МВМ про заборону [PERSON] бачитися із сином / а.с.9 / та розпорядження від 29 січня 2015 року № 20 Тиврівської РДА Вінницької області видане як наслідок розгляду заяви [PERSON] / а.с.8 /. [PERSON] не заперечує , що двічі мав місце факт звернення [PERSON] до неї з приводу побачення з сином, але вона відмовила. Клопотання [PERSON] про зупинення виконання розпорядження від 29 січня 2015 року № 20 Тиврівської РДА Вінницької області / а.с.41/ також свідчить про її небажання дати дозвіл на спілкування [PERSON] з сином [PERSON]. [PERSON] проживає за межами України. Приїздить до України з метою побачити сина. Суд вважає, визначених Тиврівською РДА розпорядженням № 20 від 29 січня 2015 року [PERSON] часів побачень із малолітнім сином двічі на рік (під час відпустки) на вихідні дні в суботу та неділю з 15 години до 18 години є недостатньо для його спілкування та участі у вихованні сина. Зважаючи на малолітній вік дитини, суд вважає недоцільним надавати дозвіл на спілкування понад добу, як просить позивач, та у нічний час. [PERSON] працює позитивно характеризується за місцем проживання / а.с.15/, на обліку у лікаря нарколога і психіатра не перебуває / а.с.90,91/, тому підстави для заборони йому у спілкуванні із сином відсутні. Згідно ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому батьків, хто проживає окремо у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їх спілкування. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дітей в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, піклуватися про здоров'я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток. Заява [PERSON], що з часу окремого проживання [PERSON] перестав брати участь у вихованні дитини, піклуватися про її розвиток та надавати допомогу на утримання сина спростовується: позовом [PERSON] до суду про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у вихованні дитини , клопотанням [PERSON] про зупинення виконання розпорядження № 20 від 29 січня 2015 року Тиврівської РДА, квитанціями поштових переказів про надіслання відповідачці коштів, копії яких надані до справи / а.с.10/. Позивач [PERSON] не заперечує, що [PERSON] купував синові речі. Згідно акту обстеження житлово-побутових умов сім'ї [PERSON] від 27.01.2015 р. син [PERSON], [INFO] перебуває на її утриманні . П.16 Постанови Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, ЇЇ навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків і допускається тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України: якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини ( ст. 164 СК України ). Наведені позивачкою-відповідачкою [PERSON] підстави, до таких не відносяться. Згідно висновку № 01/01-35/980 від 09.04.2015 року комісії з питань захисту прав дитини Тиврівської райдержадміністрації позбавлення [PERSON], [INFO] батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON], [INFO] є недоцільним та таким, що не відповідатиме інтересам дитини.

Outcome: partial