Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-01 00:00:00

29 березня 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість в сумі 58204 грн. 45 коп. за кредитним договором б/н від 13 вересня 2011 року, укладеним між Банком і відповідачем, посилаючись на те, що відповідно до умов договору відповідач отримала кредит у розмірі 6000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки і щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4\~ Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Власник картрахунку зобовязаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п.2.1.1.5.7 Договору. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку\~ складає між нею та Банком Договір, що засвідчується підписом у заяві. При укладенні кредитного договору сторони керувалися ч.1ст.634 ЦК України, якою передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Банк нараховує відсотки за користування кредитом у розмірі, встановленому тарифами Банку з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п.2.1.1.12.6\~ Договору. Відповідно до п.2.1.1.7.6 договору при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більше ніж за 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. та 5% від суми позову. Банк свої зобов'язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором,\~ а відповідач не виконує свої обовязки, внаслідок чого станом на 28.02.2017\~ утворилась вказана заборгованість. 10 травня 2017 року від [PERSON] надійшла зустрічна позовна заява до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання недійсним правочину, що порушує права споживача банківських послуг, яка була прийнята до спільного розгляду з первісним позовом ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 14.02.2018 року. В обґрунтування зустрічного позову посилається на те, що у звязку зі скрутним матеріальним становищем 13 вересня 2011 року вона звернулася до Ніжинського відділення ПАТ КБ «Приватбанк», щоб отримати кредит у розмірі 7000 грн. При оформленні кредиту і заповненні анкети-заявки вона не була ознайомлена із умовами та правилами надання кредиту та копія таких умов їй не була надана, як зясувала пізніше, зазначені умови та правила викладені на 94-х аркушах. Підписана нею заява носить загальний характер, в ній не визначено розмір щомісячного платежу, який вона повинна виплачувати банку з метою погашення кредиту та відсотків за кредитом, як не визначені у ній й інші боргові зобовязання та штрафні санкції за порушення зобовязань Після підписання заяви вона отримала платіжну картку та кредит у розмірі 6000 грн. З жовтня 2011 року по травень 2014 року включно вона щомісяця вносила на рахунок позивача грошові кошти з метою погашення кредиту та відсотків за користування коштами, всього на загальну суму 30\~580 грн. З червня 2014 року вона припинила вносити кошти, оскільки зрозуміла, що це буде безкінечно. Вона вважала, що в повному розмірі погасила і кредит і відсотки. В подальшому їй почали телефонувати представники банку з погрозами на її адресу та адресу членів її сім*ї. На початку лютого 2017 року вона звернулася із заявою до банку про надання копії кредитного договору, а також про надання інформації про період та суми проплачених нею коштів за кредитом і розрахунок заборгованості за кредитом, якщо таке існує. У відповідь їй повідомили, що дану інформацію вона може отримати у будь якому відділенні Приватбанку або через інтернет. 12 квітня 2017 вона відправила цінними листами на адресу Ніжинського відділення Приватбанку дві заяви про надання їй копії кредитного договору та просила вважати кредитні відносини між ними відсутніми. Вважає, що укладений між нею та ПАТ КБ «Приватбанк» кредитний договір у формі анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 13.09.2011 слід визнати недійсним з огляду на наступне. Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави, суспільства, його моральним засадам. Частиною 4 даної статті передбачено, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Згідно вимог ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами 1, 3, 5, 6 ст.203 ЦК України. У ч.2 ст.627 ЦК України визначено, що у договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Згідно ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на належну якість обслуговування, на необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про послугу, на звернення до суду за захистом порушених прав. Вважає, що банком порушено її права, як споживача банківських послуг, на одержання необхідної доступної, достовірної та своєчасної інформації до підписання нею анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, передбачене Законом України «Про захист прав споживачів». Крім того, вважає, що укладення банком із нею правочину у формі анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, що приймаються та змінюються банком в односторонньому порядку згідно п.1.1.6.1 цих умов та правил, є порушенням вимог ст.ст.3, 6, 627 ЦК України про свободу договору, вільність сторін в укладенні договору та визначенні умов договору, з урахуванням вимог добросовісності, розумності та справедливості. Представник позивача в судове засідання не зявився, надіславши письмове заперечення на зустрічний позов. У запереченні зазначає, що відповідно до Розділу 1 Загальних положень Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті ПАТ КБ «Приватбанк» www.privatbank.ua , є публічними та клієнт отримує доступ до всіх без виключення послуг банку. Відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. У даній заяві зазначено, що підписавши цю заяву Відповідач ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам. Окрім цього, зазначено що відповідачу було надано для ознайомлення Умови та правила в письмовому вигляді, ознайомлення з чим засвідчується власним підписом в Заявці про приєднання. Підписавши заяву Банк та клієнт приєднуються та зобов»язуються виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, тарифах банку Договорі банківського обслуговування в цілому, отже заява про приєднання до умов та правил з умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами, що розташовані на офіційному сайті банку складають Договір про надання банківських послуг. Картковий рахунок рахунок фізичної особи, до якого випущена Картка та по якому відображаються фінансові операції за допомогою ключів. За допомогою встановлених ключів відповідачу надано можливість здійснювати дистанційне обслуговування. Таким чином вони забезпечили позивачу можливість доступу до карткового рахунку різними можливими шляхами, зокрема за допомогою Карти та фінансового телефону на який приходить динамічний пароль. Щодо посилання відповідача на ЗУ «Про захист прав споживачів», то зазначає, що банком надано всю необхідну інформацію в письмовому вигляді, результатом чого є факт підписання сторонами кредитного договору. Враховуючи, що законодавчо не встановлений обовязок кредитора на відібрання підпису позичальника під наданою інформацією, доказом наявності факту ознайомлення відповідача з умовами кредитування є положення ч.2 ст.638, ч.2 ст.642 ЦК України, тобто фактичне прийняття пропозиції до укладення договору дією. Звертають увагу, що ЗУ «Про захист прав споживачів» не поширюється на спірні правовідносини. Стосовно зміни розміру відсоткової ставки зазначив, що під час укладення кредитного договору діяла процентна ставка по кредиту в розмірі 2, 5% в місяць або 30% на рік. Далі процентна ставка була змінена, а саме 01.09.2014 року встановлена у розмірі 34,80% та 01.04.2015 року встановлена у розмірі 43,20%, що підтверджується наказами банку СП-2014-6915682 від 18.08.2014 року та СП-2015-6552838 від 18.02.2015 року. Підвищення процентної ставки відбулося тільки за витратами з певної дати, що дає можливість у разі незгоди з новою процентною ставкою погасити наявну заборгованість за кредитом по раніше встановленій процентній ставці, що являється суттєвою перевагаю для клієнта і не порушує його право на незмінність процентної ставки по уже наявній кредитній заборгованості. Зазначені зміни повністю узгоджуються з Умовами та правилами надання банківських послуг. Повідомлення про підвищення процентної ставки відповідачу було направлено 15.08.2014 та 15.03.2015. На день подання заперечення заяв про розірвання кредитного договору від відповідача до банку не надходило. Крім того, відповідач не надав до суду інших умов та правил надання банківських послуг або ж тарифів, з якими її було ознайомлено, не надала доказів на спростування дійсності умов та правил надання банківських послуг, а також тарифів, які долучені до позовної заяви, а тому неврахування умов та правил надання банківських послуг, а також тарифів, які містяться в матеріалах, є безпідставним. Також, заявлена вимога позивачем про застосування строків позовної давності, адже кредит укладений у 2011 році, а зустрічний позов до банку подано лише у 2017 році. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Таким чином, відповідач пропустила строки позовної давності, тому просять відмовити в задоволенні зустрічного позову. Представник відповідача - адвокат [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги за первісним позовом ПАТ КБ «Приватбанк» не визнала та просила відмовити в задоволенні позову. Зустрічну позовну заяву підтримала та просила задовольнити з підстав викладених у заяві. \~ \~ \~ \~Дослідивши усі докази по справі та відповідно до ст.89 ЦПК України оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов наступних висновків. За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. \~ \~ \~ \~Згідно ст.ст.525, 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та закону і одностороння відмова від зобовязання чи зміна його умов не допускається, а ст.1054 ЦК України передбачає обовязок позичальника за кредитним договором повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.ст.1049,1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] отримала за укладеним з Банком кредитним договором від 13 вересня 2011 року кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Договір складається із заяви позичальника, Тарифів надання кредиту, Умов та Правил надання банком послуг та Правил користування платіжною карткою. Згідно п.1.1.7.12. Договору та Правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо потягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 умов надання банківських послуг позичальник зобов*язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Згідно п. 2.1.1.5.6 умов надання банківських послуг у разі невиконання зобовязань за договором на вимогу банку виконати зобовязання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди банку. Разом з тим, суд не вважає, що складовою частиною договору є Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), оскільки останні позичальником не підписувались. Згідно зі\~статтею 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша\~статті 1055 ЦК України). Додані до заяви позичальника Умови не містять підпису відповідача, не містять дати їх затвердження. А отже, суд позбавлений можливості встановити, що надані умови Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника. Зазначений висновок містить правова позиція Верховного суду України № 6-2320цс16 від 22 березня 2017 року. Оцінюючи позовні вимоги з позицій належності обраного позивачем способу захисту, суд зазначає, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст.\~55,\~124 Конституції України\~та\~ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом (постанова Верховного Суду України від 12.06.2014 року у справі № 6-32цс13). У зв»язку з наведеним, нараховані пеня в сумі 3150,00 грн та штрафи 500 грн (фіксована частина) і 2747,83 грн (процентна складова) стягненню не підлягають, оскільки в наданій заяві позичальника не передбачено сплати пені та штрафів за прострочення зобов»язання, а тільки передбачено сплату відсотків в більшому розмірі в разі прострочення зобов»язання. Статтею 536 ЦК України\~встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. За змістом ч.1\~ст.1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Сторонами визначена в договорі відсоткова ставка за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, з відповідача підлягають стягненню 6256,89 грн. заборгованісті за кредитом та відсотки за кредитом в сумі 45549,73 грн., а всього 51806 грн. 62 коп. Крім цього, суд враховує, що ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із заявою про застосування строку позовної давності щодо зустрічних позовних вимог [PERSON] про визнання договору недійсним. \~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до\~статті 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. \~\~\~\~\~\~\~\~Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта\~статті 267 ЦК України). \~\~\~\~\~\~\~\~Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. \~\~\~\~\~\~\~\~Загальний строк позовної давності тривалістю у три роки встановлений\~ст. 257 ЦК України. Відповідно до\~статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша\~статті 261 ЦК України). \~\~\~\~\~\~\~\~ У судовому засіданні встановлено, що 13 вересня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит. При цьому, [PERSON] звернулася до суду із вимогою про визнання недійсним правочину між нею та ПАТ КБ "Приватбанк», лише 10 травня 2017 року. Зважаючи на те, що відповідачем за зустрічним позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ухвалення рішення заявлена вимога про застосування позовної давності, а позивачем за зустрічним позовом [PERSON] не зазначено причини її пропуску, суд вважає за можливе застосувати позовну давність, та відмовити у зустрічному позові з підстав, визначених ч. 4\~ст. 267 ЦК України. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору в сумі 1600 грн.

Outcome: partial