Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-23 00:00:00

18 вересня 2019 року [PERSON] звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він є потерпілою стороною внаслідок скоєння дорожньо - транспортної пригоди, яка сталася 10 липня 2019 року, близько 14 год. 40 хв., за його участі та відповідача [PERSON] .. Позивач зазначає, що йому на праві власності належить автомобіль «Peugeot 301», 2016 року випуску, номер кузова номер кузова [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] . Вказує на те, що 10 липня 2019 року, о 14 годині 40 хвилин, у м. Миколаївка біля будинку № 20, водій [PERSON] , керуючи автомобілем «Opel Omega», державний номерний знак [NUMBER] , рухаючись заднім ходом не переконався, що це буде безпечно, не звернувся за допомогою до перехожих осіб та здійснив наїзд на автомобіль «Peugeot 301» державний номерний знак [NUMBER] , який стояв позаду. В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження, завдано матеріальні збитки, тим самим [PERSON] порушив вимоги п. 10. 9 ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Вина [PERSON] у вказаній дорожньо-транспортній пригоді підтверджена довідкою про дорожньо-транспортну пригоду № 3019192620340029 та Постановою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області по справі № 243/8001/19 від 08 серпня 2019 року, згідно із якою [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини водія [PERSON] , було значно пошкоджено автомобіль марки PEUGEOT 301, державний номер [NUMBER] , який належить позивачу на праві власності, вказав, що перелік спричинених ушкоджень автомобілю та вартість матеріального збитку, заподіяного внаслідок скоєння ДТП наведено у звіті експертного автотоварознавчого дослідження № 117/19 від 17 липня 2019 року. Так, згідно із вказаним висновком, вартість ремонтно - відновних робіт автомобіля складає 18 547 грн. 78 коп. Вартість величини втрати товарної вартості автомобіля складає 7 469 грн. 25 коп. Крім того зазначає, що ним було сплачено 850 грн. за проведення експертного авто товарознавчого дослідження. Крім того вказує на те, що внаслідок пошкодження його автомобіля за вини відповідача йому спричинена моральна шкода, яка полягає в наступному: внаслідок ДТП він відчув негативні емоції, моральні переживання та дискомфорт. Був зруйнований звичний ритм його життя, він не в змозі повноцінно працювати та заробляти на життя собі та своїй родині. Пошкоджений автомобіль є єдиним автомобілем у сім`ї, його пошкодження позбавило його можливості вирішувати сімейні, побутові та робочі завдання. Також він був вимушений втрачати особистий та робочий час для вирішення питань, пов`язаних із захистом своїх прав, що порушило його звичайний спосіб життя. Моральну шкоду оцінює в 10 000 грн. З огляду на викладене просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] суму матеріального збитку в розмірі 9 308,71 грн., витрати за проведення авто товарознавчого дослідження в розмірі 850 грн., моральну шкоду у розмірі 10 000 грн., а також суму витрат на сплату судового збору у розмірі 768,40 грн.. Позивач [PERSON] , повідомлений належним чином про дату та час розгляду справі в суді, в судове засідання не звернувся, до суду надав заяву відповідно до якої, просив суд розглядати справу без його участі, на задоволенні позовних вимог наполягав. Відповідно до ч. 7 ст. 128 ЦПК України, у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Під час розгляду справи, судом приймалися усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення відповідача про місце, день та час розгляду справи. Судом були спрямовані судові повістки за останньою відомою адресою місця проживання [PERSON] зареєстрованому у встановленому законом порядку, що підтверджено відповіддю на запит суду, направлений у порядку ст. 187 ЦПК України. Однак, [PERSON] , будучи повідомленим у встановленому законом порядку (належним чином) судовою повісткою, про час і місце судового розгляду справи, не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, не подав відзивів, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у його відсутності від нього до суду не надходило. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач, будучи повідомленим належним чином про дату, час і місце розгляду справи не з`явився без повідомлення причин неявки, не подав відзивів, а позивач не заперечує проти вирішення справи на підставі наявних у ній даних чи доказів із постановленням заочного рішення, суд приходить до переконання, що у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, та про можливість вирішення справи на підставі наявних у ній даних та доказів з постановленням заочного рішення. В ході розгляду справи судом було розв`язано заяви та клопотання сторін та прийнято процесуальні рішення. Ухвалою суду від 01 жовтня 2019 року у справі відкрито спрощене позовне провадження. Ухвалою суду від 24 грудня 2019 року прийнято рішення про розгляд справи у заочному порядку. Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. Згідно із довідкою № 3019192620340029 про дорожньо - транспортну пригоду, вбачається, що 10 липня 2019 року о 14 годині 40 хвилин у м. Миколаївка біля будинку № 20, водій [PERSON] , керуючи автомобілем «Opel Omega», державний номерний знак [NUMBER] , здійснив наїзд на автомобіль «Peugeot301» державний номерний знак [NUMBER] , який належить [PERSON] . Водієм [PERSON] було порушено вимоги п. 10.9 ПДР України. Постановою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 08 серпня 2019 року, [PERSON] було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в дохід держави. Згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [PERSON] належить автомобіль Peugeot 301, 2016 року випуску, номер кузова [NUMBER] державний номерний знак [NUMBER] . Згідно із звітом № 117/19 експертного авто товарознавчого дослідження виконаного 17 липня 2019 року та наданою до звіту ремонтною калькуляцією, судовим експертом Синельником А .І ., вартість ремонтно - відновних робіт автомобіля Peugeot 301 державний номерний знак [NUMBER] складає 18547 грн. 78 коп., ринкова вартість автомобіля складає - 280 222 грн. 00 коп., вартість матеріального збитку заподіяного власникові автомобіля складає 26017 грн. 03 коп., з яких вартість товарної вартості становить7469 грн. 25 коп.(а.с.10-15, 15 з.б). Відповідно до наряду - замовлення № ТИ000001832 від 08 серпня 2019 року, фактична вартість запчастин та відновленого ремонту становить 22964 грн. 54 коп. Згідно із актом № 117/19 огляду транспортного засобу автомобіля Peugeot 301 державний номерний знак [NUMBER] та доданими до нього фотознімками, було виявлено наступне: пошкодження лівих задніх дверей автомобіля(а.с.16-17) У судовому засіданні встановлено, що страховою компанією «УНІКА» позивачу було частково відшкодовано збитки в сумі 21125,04 грн., згідно із договором страхування № 021171/4055/0000129(а.с.19,19 з.б). Суд виходить з вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України. Відповідач у судове засідання не з`явився, не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав належних доказів, які спростовують доводи позивача. В силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Тобто, наявність вини в діях відповідача у настанні дорожньо-транспортної пригоди, в даному випадку, встановлена і не підлягає доказуванню. Згідно зі ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВССУ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди. Відповідно до положень ст.1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до п. 14. Постанови Пленуму ВССУ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди. Ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків). Згідно із ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ч. 1 ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). За змістом зазначеної норми закону обов`язок відшкодування шкоди у особи, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, виникає у разі недостатності страхового відшкодування для повного відшкодування завданої нею шкоди. Ліміт відповідальності страховика визначається умовами договору страхування цивільно-правової відповідальності укладеного з власником (володільцем) транспортного засобу. Відповідно до ст.30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. З огляду на встановлені в судовому засіданні обставини та відповідні ним докази та норми чинного законодавства, суд приходить до наступного висновку. Внаслідок винних дій відповідача відбулася дорожньо-транспортна пригода, під час якої був пошкоджений автомобіль «Peugeot 301, 2016 року випуску, номер кузова [NUMBER] державний номерний знак [NUMBER] , що належить позивачу. Вартість ремонтно-відновлювальних робіт автомобіля Peugeot 301 державний номерний знак [NUMBER] з урахуванням зносу деталей відповідно до товарознавчого дослідження складає 18547 грн. 78 коп., ринкова вартість автомобіля складає - 280222 грн. 00 коп., вартість матеріального збитку заподіяного власникові автомобіля складає 26017 грн. 03 коп., де вартість втрати товарної вартості становить 7469 грн. 25 коп.; фактична вартість запчастин та відновленого ремонту за накладною становить 22964 грн. 54 коп.. З урахуванням вимог ст. 1192 ЦК України та роз`яснень, викладених в п.14 Постанови Пленуму ВССУ від 01 березня 2013 року, зважаючи, що в даному випадку відбувся відновлюваний ремонт, суд виходить із вартості фактичних затрат на придбання запчастин та відновленого ремонту, та вважає, що розмір витрат на ремонт становить саме 22964 грн. 54 коп.. Суд враховує ту обставину, що ПРАТ СК «УНІКА» сплатила позивачу суму страхового відшкодування в розмірі 21125,04 грн. Отже стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума витрат на відновлюваний ремонт, яку не покрило страхове відшкодування, 22964 грн. 54 коп. - 21125 грн. 04 коп. =1839 грн. 50 коп.. Суд також стягує з відповідача на користь позивача вартість втрати товарної цінності в сумі 7469 грн. 25 коп., а всього на суму 9308 грн. 71 коп. Крім того, на підставі п. 2 ч.3 ст. 133 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню кошти, витрачені на оплату вартості послуг з виконання експертного автотоварознавчого дослідження, які складають 850,00 грн. відповідно до квитанції № 116/19 від 15 липня 2019 року(а.с.18 з.б). Позивачем були заявлені позовні вимоги щодо стягнення на його користь моральної шкоди з відповідача у сумі 10 000 грн. При зверненні до суду позивач зазначає, що йому завдана моральна шкода внаслідок ДТП, вказане вплинуло на його психологічний стан, у зв`язку з чим він переніс сильний стрес, відчував душевні хвилювання, постійні нервування. Крім того, змінився його спосіб життя, він був вимушений витрачати час на врегулювання питання щодо відшкодування завданих збитків, він не мав можливості користуватися своїм транспортним засобом, який до настання ДТП постійно використовував у своїй професіональній діяльності. Також в ході розгляду справи судом встановлено, що на час звернення позивача до суду відповідач будь-яких дій щодо відшкодування шкоди не вживав. Відповідно до роз`яснень, викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4„Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди" під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно зі ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. При з`ясуванні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. Суд вважає, що у судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт завдання моральної шкоди позивачу відповідачем [PERSON] , оскільки автомобіль позивача тривалий час не використовувався ним за своїм призначенням, що також призвело до зміни звичайного способу його життя та він зазнав значних побутових незручностей. Однак, суд вважає заявлену суму завищеною і з урахуванням характеру та тривалістю моральних страждань позивачки оцінює моральну шкоду в сумі 5000 грн. Саме така сума для відшкодування моральної шкоди, на думку суду, є доведеною з огляду на засади розумності та справедливості. Моральна шкода на підставі ст.1167 ЦК України підлягає стягненню з відповідача у справі. Щодо стягнення витрат на користь позивача пов`язаних із сплатою судового збору, суд виходить з наступного. У ч.1 ст. 141 ЦПК України зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У судовому засіданні було досліджено постанову судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 08 серпня 2019 року, про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] , судом встановлено, що останній є інвалідом 2 групи, про що свідчить посвідчення серії [NUMBER] видане на ім`я [PERSON] довічно. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. За змістом ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З огляду на викладене, суд вважає доцільним повернути позивачу сплачений судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України

Outcome: partial