Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-23 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) звернулась до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу, в якій вказує, що 01 травня 1985 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] (далі - Відповідач). Від шлюбу сторони мають повнолітніх дітей. Позивач зазначає, що в зв'язку з тим, що спільне життя не склалося з Відповідачем, а тому збереження шлюбу є неможливим, подружні стосунки сторонами не підтримуються, спільне господарство не ведеться. Проте, Позивач не має можливості розірвати шлюб через органи РАЦС через те, що Відповідач не бажає у добровільному порядку розірвати шлюб та відмовляється звертатися до органу РАЦС з заявою про розірвання шлюбу. Позивач просить, шлюб між нею та [PERSON] розірвати. Позивач в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву в якій просила справу слухати у її відсутність, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з'явився надав до суду заяву в якій просив справу слухати у його відсутність, позовні вимоги визнає. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки сторони не підтримують подружні стосунки і не бажають миритися. Судом встановлено, що 01 травня 1985 року, [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], уклали шлюб, прізвище дружини після реєстрації шлюбу змінено на „[PERSON]", що підтверджується Свідоцтвом про шлюб [NUMBER] виданого Корнинською селищною радою Попільнянського району Житомирської області, актовий запис № 11. Відповідно до частин другої статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі статтею 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (стаття 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно з частиною четвертою статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки Позивач при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право після розірвання шлюбу залишити його. Відповідно до частини другої статті 114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно з частиною третьою статті 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved