Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-19 00:00:00

[PERSON] від імені якого діє [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про визначення місця проживання малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] разом з батьком. Позовні вимоги обґрунтовуються доводами про те, що шлюб між сторонами розірвано, а син сторін бажає проживати з батьком, який турбується про фізичне та духовне виховання дитини. Позивач та його представник у підготовче судове засідання не з`явилися, натомість від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують, просять задоволити. Відповідач в підготовче судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнає. Уповноважений представник третьої особи в підготовче судове засідання не з`явилася, натомість подала до суду висновок від 20.04.2021 №555/01-32. Дослідивши матеріали справи, суд констатує наступне. Судом встановлено, що на підставі заочного рішення суду від 12 грудня 2013 року шлюб між сторонами по справі розірвано. Також, сторони по справі є батьками [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 5 грудня 2012 року, а.с. 11). При вирішенні переданого на розгляд суду позову суд виходить з того, що у відповідності до приписів частини четвертої ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В свою чергу, положеннями ст.200 Цивільного процесуального кодексу України передбачено право суду ухвалювати рішення за результатами підготовчого провадження у випадку визнання позову відповідачем. Позовні вимоги [PERSON] визнані відповідачем безумовно, тому підлягають задоволенню без з`ясування і дослідження інших обставин справи (абзац третій пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 „Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"). При цьому судом не встановлено обставин, які б свідчили про порушення прав, свобод та інтересів інших осіб, внаслідок ухвалення судом саме такого судового рішення. Навпаки, при ухваленні рішення в даній справі суд враховує положення частини першої ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХХІІ від 21 лютого 1991 року, в яких зазначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. У спірній по справі ситуації, суд, передусім, виходить з того, що відповідно до частини четвертої статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає, а [PERSON] проживає разом з батьком. Також згідно з даними висновку від 20.04.2021 №555/01-32 орган опіки та піклування Мукачівської міської ради вважає за доцільне визначення місця проживання дитини разом з батьком. Частиною першою ст. 142 Цивільного процесуального кодексу України та частиною третьою ст. 7 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З огляду на вказані нормативні приписи, позивачу слід повернути з державного бюджету суму 454,00 грн. сплаченого судового збору (908 х 0,5 = 454). Решту суми понесених позивачем витрати зі сплати судового збору у сумі 454,00 грн. слід стягнути з відповідача на користь позивача на підставі ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України. На підставі наведеного та

Outcome: approved