Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-02 00:00:00

28.11.16 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно малолітнього [PERSON], [INFO]. Позивач, [PERSON], до судового засідання надала заяву в якій підтримала позовні вимоги щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO] просила їх задовольнити та справу розглядати за її відсутністю. Відповідач [PERSON], в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Представник Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, як органу опіки та піклування до судового засідання надав заяву в якій позовні вимоги вважає такими, що підлягають задоволенню, підтримує висновок від 31.01.17 року №01-05-3/13вх щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON],[INFO], відносно малолітнього [PERSON] [INFO] та просить справу розглядати за відсутністю представника. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Правовідносини між сторонами врегульовані Сімейним Кодексом України. У судовому засіданні встановлено, що сторонни [PERSON] та [PERSON] перебували фактичних шлюбних відносинах від яких у сторін [INFO] народився син [PERSON], який на даний час проживає разом з матір'ю.Батько дитини тривалий час з дитиною не проживає, участі у вихованні та утриманні сина не приймає, його життям, розвитком та станом здоров'я не цікавиться, матеріальної допомоги не надає, не підтримує з сином ніяких стосунків, що підтверджується довідкою НЗ «Дитяча театральна школа м.Одеси», довідкою НВК №67 та актом обстеження з місця проживання дитни. Відповідно до Висновку Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради як органу опіки та піклування «Про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON], [INFO] у відношенні малолітнього [PERSON], [INFO]» вважається доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні малолітнього сина [PERSON] [INFO]. У висновку зазначено, що батько дитини не участі у вихованні та утриманні сина не приймає, його життям, розвитком та станом здоров'я не цікавиться, матеріальної допомоги не надає, не підтримує з сином ніяких стосунків. Всі зазначені фактори, як кожен окремо так і в сукупності, можна розцінювати як винну поведінку батька та свідоме нехтування ним своїх батьківських обов'язків. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. В п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 р. N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначається, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в судовому засіданні знайшли своє підтвердження факти ухилення батька від виконання своїх обов`язків по вихованню сина, оскільки, як було встановлено [PERSON] не проявляє до дитини батьківської турботи, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, абсолютно не цікавився ані здоров'ям, ані подальшою долею дитини, більш того з позовом про встановлення способу та порядку спілкування з дитиною до суду не звертався. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: approved