Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-07 00:00:00

17 жовтня 2018 року [PERSON] , діючи від імені та в інтересах [PERSON] , звернулася до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя з позовом до [PERSON] , [PERSON] про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, за участю у якості третьої особи приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Скалуна Р.В. В обгрунтування заявлених позовних вимог посилалась на те, що [INFO] помер [PERSON] . Позивач у справі, [PERSON] , у зареєстрованому шлюбі зі спадкодавцем не перебувала, проте з серпня 2002 року постійно проживала разом з ним однією сім`єю як чоловік і дружина, мали спільний бюджет та вели спільне господарство, а також разом 16 квітня 2003 року придбали житловий будинок [ADDRESS] . Заповіту [PERSON] не залишив, проте позивач фактично прийняла спадщину і до цього часу продовжує проживати у даному будинку, веде господарство, оплачує комунальні послуги, іншого житла позивач не має. Факт постійного проживання зі спадкодавцем з 2002 року по день смерті [PERSON] , однією сім`єю у вказаному будинку за адресою: [ADDRESS] , підтверджується рядом доказів, а саме: договором між ТОВ «Лазер Плюс» від 17.12.2013 року та від 17.01.2014 року, щодо операції по видаленню катаракти обох очей у [PERSON] , які оплачувала позивач у сумі 6 350, 00 гривень та 6041, 00 гривень; квитанціями про оплату позивачем комунальних послуг, актом опитування сусідів, спільними фотографіями позивача зі спадкодавцем у колі родини. Отже, позивач безперервно проживала разом з померлим [PERSON] однією сім`єю як чоловік та дружина протягом 16 років до моменту смерті чоловіка, а після смерті спадкодавця разом з доньками приймала участь у його похованні та організації поминальних заходів. Крім неї спадкоємцями, які подали заяви про прийняття спадщини є доньки померлого - [PERSON] та [PERSON] . Проте у позасудовому порядку позивач не має можливості оформити спадщину, яка залишилась після смерті цивільного чоловіка [PERSON] , про що свідчить постанова приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Скалуна Р.В. від 07.09.2018 року про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з чим вона вимушена звертатись до суду. Просила суд встановити факт проживання [PERSON] , [INFO] , із [PERSON] , [INFO] , померлим [INFO] , однією сім`єю, як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, з серпня 2002 року по [INFO] , тобто до моменту смерті останнього. 02 листопада 2018 року, після отримання відомостей щодо місця реєстрації відповідачів було відкрито провадження у справі, та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 16 листопада 2018 року в порядку забезпечення позову, було заборонено приватному нотаріусу Маріупольського міського нотаріального округу Скалуну Р.В. вчиняти нотаріальні дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину в рамках спадкової справи № 90/2018, заведеної після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . 09 січня 2019 року від представника відповідачів [PERSON] та [PERSON] - адвоката Каменюк Л.М., яка діє на підставі ордеру, на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначала, що відповідачі вважають позовну заяву [PERSON] необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. [PERSON] був їх рідним батьком, та з 03 квітня 1960 року перебував у зареєстрованому шлюбі з їх матір`ю - [PERSON] . Про розірвання шлюбу між батьком та матір`ю їм стало відомо лише у нотаріуса під час оформлення спадщини. Відповідно до ст. 25 Сімейного Кодексу України, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, та мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу. Шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] 03 квітня 1960 року було розірвано рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 15 жовтня 2013 року. Отже, вважають, що вимога щодо встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] з [PERSON] у період з серпня 2002 року, суперечить вимогам ст.. 25 СК України, оскільки попередній шлюб [PERSON] з [PERSON] був розірваний лише 15 жовтня 2013 року. 26 квітня 2019 року на адресу суду надійшла уточнена позовна заява [PERSON] , в якій вона просила встановити встановити факт проживання [PERSON] , [INFO] , із [PERSON] , [INFO] , померлим [INFO] , однією сім`єю, як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, з серпня 2002 року по [INFO], тобто до моменту смерті останнього. Визнати житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 52,8 кв.м., житловою площею 17,1 кв.м., придбаний [PERSON] 16.04.2013 року на підставі договору купівлі-продажу, реєстровий номер № 476, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Скалун Р.В. - спільною сумісною власністю [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Визначити частки у праві спільної сумісної власності [PERSON] [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у житловому будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] з надвірними будівлями та спорудами, придбаний [PERSON] по 1/2 частці кожному. Визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності на 1/2 частку житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , загальною площею - 52, 8 кв.м., житловою площею 17, 1 кв.м, з надвірними будівлями та спорудами. В обгрунутвання уточнених позовних вимог посилалсь на те, що спірний будинок був придбаний [PERSON] , коли останній перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , проте за спільні кошти з [PERSON] , оскільки на той час мешкав саме з нею. Відповідно до зазначеного договору, купівля спірного домоволодіння була вчинена за 12 497, 00 гривень, які в рівних долях сплачувалися як померллим [PERSON] , так і позивачем. Зокрема, даний будинок був придбаний без належних комунікацій, а саме був не газифікований та не було проведено водопостачання, що в процесі життя [PERSON] та [PERSON] також було зроблено за власні кошти. Позивач працювала весь час на посаді вихователя у СШ -І № 4 та отримувала певний дохід, що на той час складало немалу суму. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано рішенням суду від 15 жовтня 2013 року, проте в самому рішенні, а саме абз. 1 встанолений факт того, що шлюбні відносини між [PERSON] та [PERSON] було припинено у 1980 році у зв`язку з психологічною несумісністю та різними поглядами на життя. Отже, після 1980 року шлюб між зазначеними особами тривав формально. Більш того, за життя, у 2005 році [PERSON] з метою безпеки відносно своєї родини, яка складалася з його цивільної дружини, [PERSON] , звернувся до колишньої дружини, [PERSON] , для вирішення питання відносно майбутніх ймовірних її претензій щодо спірної нерухомості. І 02 грудня 2015 року [PERSON] власноруч написала покійному [PERSON] рдовідку, в якій зазначила, що не має претензій до рухомого та нерухомого майна, розташованого по [ADDRESS] . Таким чином, вважає уточнені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Ухвалою суду від 26 квітня 2019 року підготовче судове засідання у справі було закрито та справу призначено до розгляду. У судовому засіданні позивач [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримала у повному обсязі та пояснила, що з [PERSON] вони познайомились у 1979 році і з цього часу підтримували стосунки, і він допомагав їй матеріально. На той час [PERSON] проживав ще з родиною по [ADDRESS] . Чи знала його родина про її існуванні, їй не відомо. Спільно проживати однією сім`єю почали з 2002 року по [ADDRESS] . В кінці квітня 2003 року вони придбали будинок, вартість якого була 2 700 доларів США, з яких 1300 доларів США вона дала чоловіку. У 2007 році у [PERSON] стався інсульт, він знаходився в лікарні 21 день, його лікування оплачувала вона та його донька. А коли він повернувся додому, то догляд за ним здійснювала вона самостійно, запрошувала масажиста, медсестру, послуги яких оплачувала сама. У подальшому [PERSON] робили операцію на очах, витрати з яких також несла вона. Крім того в їх спільний будинок вона провела воду, газ, робила там ремонт за власні кошти, разом вони купували меблі в будинок. Під час спільного проживання вони разом їздили на відпочинок, навіщали її родичів, три роки тому до них в гості приїжджав брат [PERSON] , якому він представив її як дружину, взагалі у них були дуже добрі стосунки. З дружиною [PERSON] розвівся у 2013 році. Вони не зареєстрували шлюб, оскільки вона не прагнула цього та відтягувала. Проте вважає, що вони з [PERSON] з 2002 року проживали однією сім`єю саме як чоловік та дружина, а придбаний у 2003 році будинок є їхньою спільною власністю, тому просила задовольнити позов у повному обсязі. Представник позивача - адвокат Кашуба Н.О., яка діє на підставі ордеру, підтримала заявлені позовні вимоги та позицію позивача та просила позов задовольнити у повному обсязі. У подальшому позивач [PERSON] та її представник Кашуба н.О. до суду неодноразово не з`являися, будучи належними чином повідомленими про день та час розгляду справи, заяв про розгляд справи за їх відсутності до суду не надали. Проте на підставі ст.. 205 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу по суті за їх відсутності. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] до суду не з`явилися, надавши заяву про розгляд справи без їхньої участі, за участю їхнього представника - адвоката Каменюк Л.М. Представник відповідачів - адвокат Каменюк Л.М., яка діє на підставі ордеру, у судовому засіданні пояснила, що відповідачі не визнають позовні вимоги у повному обсязі, оскільки [PERSON] , який є їхнім батьком, тривалий час мешкав з дружиною та дітьми, та в період їх шлюбу був придбаний спірний будинок. Позивач інколи приходила до [PERSON] , проте ніколи там не проживала. [PERSON] ніколи не представляв позивача, як свою дружину. Зокрема, зазначила, що у судовому засіданні позивач сама визнала той факт, що знала про шлюб [PERSON] та була його коханкою. Тому сторона відповідачів заперечує проти заявлених позовних вимог у повному обсязі, оскільки [PERSON] ніколи не проживала однією родиною як чоловік та дружина з [PERSON] , та не має жодного відношення до придбання спірного будинку. У подальшому представником відповідачів було надано суду письмову промову в дебатах, в якій, обґрунтовуючи свою позицію, у задоволенні позову просила відмовити у повному обсязі, та закінчити розгляд справи без її участі. Третя особа - приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу Скалун Р.В. до суду не з`явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, обєктивному та всебічному зясування обставин справи, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому у цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно дост. 13 ЦПК Українисуд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно дост. 76 цього Кодексудоказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків. Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Положення зазначених статей узгоджуються із сталою практикою Європейського Суду, так у рішенні в справі "Бочаров проти України" від 17.03.2011 року (остаточне 17.06.2011 року), зазначено, що "Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Так, позивач [PERSON] просила встановити факт сумісного проживання із [PERSON] , [INFO] , померлим [INFO] , однією сім`єю, як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, з серпня 2002 року по [INFO], тобто до моменту смерті останнього. Як вбачається з договору купівлі-продажу житлового будинку від 16 квітня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Скалуном Р.В., [PERSON] було придбано житловий будинок [ADDRESS] . Заявлені позовні вимоги обґрунтовувала наданими суду доказами, а саме: договором між ТОВ «Лазер Плюс» від 17.12.2013 року та від 17.01.2014 року, щодо операції по видаленню катаракти обох очей у [PERSON] , які оплачувала позивач; квитанціями про оплату позивачем комунальних послуг за адресою спірного будинку, квитанціями про придбання будівельних матеріалів, актом опитування сусідів, спільними фотографіями позивача зі спадкодавцем у колі родини, а також показами свідків. Так, свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які проживають по [ADDRESS] та є сусідами позивача, пояснили, що з кнця травня 2003 року [PERSON] з [PERSON] почали проживати у спірному будинку. Вони спільно вели господарство, робили ремонт будинку. Коли [PERSON] захворів, [PERSON] доглядала за ним. Доньки приїжджали до них, проте по господарству не допомагали. Про те, що вони не були розписані, нікому відомо не було, оскільки стосунки у них між собою були дуже гарні, як у дружини та чоловіка. Свідок [PERSON] , який є племінником позивача, пояснив, що [PERSON] з [PERSON] познайомились, коли він був ще дитиною. У будинку по [ADDRESS] вони проживали разом, вели спільне господарство, займались городом. Він допомагав їм робити ремонт в будинку, який вони спільно придбали. Він часто бував у них в гостях, тому знає, що вони вели спільний бюджет, робили спільні покупки. На день народження [PERSON] збиралась вся родина, також приїжджали і його доньки. Йому відомо, що у [PERSON] була дружина, проте він тривалий час проживав з позивачкою, не розірвавши шлюбу. Свідок [PERSON] , яка є племінницею позивача, дала покази, аналогічні показам свідка [PERSON] , який є її братом. Проте покази свідків сторони позивача спростовуються показами свідків сторони відповідачів. Так, свідок [PERSON] , який є зятем померлого [PERSON] , пояснив, що з дружиною, [PERSON] вони знайомі з 1985 року, разом мешкали з батьками дружини, їх у квартирі мешкало 9 чоловік. Батько завжди мріяв про власний будинок з землею. Тому коли знайшли спірний будинок, вирішити придбати. При укладанні договору купівлі-продажу позивачки не було. Після переїзду [PERSON] в будинок, його дружина, [PERSON] , залишилась проживати в квартирі. Проте ніяких розладів в родині не було, [PERSON] приходила допомагати йому по господарству, разом святкували свята. Позивач в їх родині почала фігурувати з 2006-2007 років та була представлена, як родичка, тому ніяких питань не виникало. [PERSON] звертався до неї по імені, і ніколи не представляв дружиною. Коли у [PERSON] стався інсульт у 2009 році, стали частіше бачити [PERSON] у будинку, проте сприймали її як родичку, яка допомагає за ним доглядати. Свідок [PERSON] , який є чоловіком відповідача [PERSON] , пояснив, що з дружиною він знайомий з 1986 року та знає її родину. У Гридасових є дві доньки, родина завжди була дружньою, все вирішувалось колективно. Коли вони одружились, то жили з батьками дружини у квартирі по [ADDRESS] , великою родиною. Спірний будинок запропонував придбати сусід, який забрав з нього свою родичку. І [PERSON] придбав його за власні кошти, він був забезпеченою людиною. Його дружина, [PERSON] , до будинку не переїхала, проте допомагала з його облаштуванням. [PERSON] була представлена йому як сестра [PERSON] приблизно в 2006-2007 році, до цього він її не пам`ятає. А після 2009 року вона доглядала за [PERSON] , коли у нього стався інсульт. Як дружинку, [PERSON] позивачку ніколи не представляв. Зокрема, стороною відповідача на спростування позовних вимог [PERSON] було надано квитанції про придбання ліків на ім`я [PERSON] у період з 01 по [INFO], договір-замовлення на організацію та проведення поховання [PERSON] , укладений з [PERSON] , який є його зятем. Враховуючи пояснення свідків, та письмові докази, досліджені у судовому засіданні щодо спільного проживання позивачки [PERSON] з [PERSON] в період з 2002 року по [INFO], суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного. Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Згідно із частиною першою Прикінцевих положень Сімейного кодексу України цей Кодекс набрав чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, тобто з 01 січня 2004 року. Сімейний Кодекс України набрав чинності з 1 січня 2004 року і законодавець не надав йому зворотної сили, а тому положення ст. 74 СК України можливо застосувати до правовідносин, що виникли після цієї дати. Виходячи з обставин справи, факт, який просила встановити позивач, став юридичним фактом, який породжує визначені юридичні наслідки, зокрема виникнення спільної власності, лише з 1 січня 2004 року. Оскільки позивач [PERSON] просить встановити факт проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 2002 року, тобто до 1 січня 2004 року, то правила Сімейного Кодексу України на ці правовідносини не розповсюджуються, а положеннями Кодексу про шлюб та сім'ю України, котрий діяв на час виникнення правовідносин, не передбачав можливості визнання факту спільного проживання без реєстрації шлюбу, як підстави для визнання набутого майна спільною сумісною власністю. Кодекс про шлюб та сім'ю України містив імперативну норму про те, що права і обов`язки подружжя породжує лише шлюб, укладений у державних органах реєстрації актів громадянського стану - ч. 2 ст. 13 КпШС. Таким чином, перебування у фактичних шлюбних відносинах за чинним на той час законодавством не створювало прав та обов`язків подружжя, а тому вимоги позивача про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період до 1 січня 2004 року задоволенню не підлягають, оскільки такий факт не підлягає встановленню. Що стосується вимог позивача про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 1 січня 2004 року до [INFO], суд виходить з наступного. При встановленні факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу встановленню судом підлягає і те, чи перебували чоловік і жінка під час фактичних шлюбних відносин в зареєстрованих шлюбах з іншими особами. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 15 жовтня 2013 року, яке набрало законної сили 29 жовтня 2013 року, було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований Жовтневим віділом ДРАЦС Маріупольського міського управління юстиції в Донецькій області 03 квітня 1960 року. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Лівобережним районним у місті Маріуполі Відділом ДРАЦС ГТУЮ в Донецькій області, [PERSON] помер [INFO] , про що було зроблено відповідний актовий запис № 752. Так, ч. 2 ст. 3 Сімейного Кодексу України встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки . Відповідно до частин 1 та 2 статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Статтею 25 СК України передбачено, що жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі. Жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу. Згідно з частиною першою статті 36 СК України, шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (стаття 1264 ЦК України). Аналіз указаних норм дозволяє зробити висновок про те, що для застосування положень вищевказаної статті необхідною умовою є, зокрема, встановлення факту неперебування осіб у будь-якому іншому шлюбі. Аналогічні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі N 522/1252/14-ц (провадження N 61-11255св18), від 26 вересня 2018 року у справі N 244/4801/13-ц (провадження N 61-23286св18), від 25 квітня 2019 року у справі N 759/4596/18 (провадження N 61-3852св19). Отже позовна вимога щодо встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] з [PERSON] у період з 01 січня 2004 року до [INFO] суперечить вимогам статті 25 СК України, оскільки попередній шлюб [PERSON] з [PERSON] був розірваний лише 15 жовтня 2013 року. Водночас, суд критично ставиться до посилань представника позивача на той факт, що рішенням суду від 15 жовтня 2013 року про розірвання шлюбу було встановлено, що шлюбні відносини між [PERSON] та [PERSON] було припинено у 1980 році, оскільки даний факт судом не досліджувався та не встановлювався, а лише зазначений в установочній частині даного рішення. А юридично зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] існував з 03 квітня 1960 року до 29 жовтня 2013 року (набранням рішенням суду законної сили). Таким чином, позовні вимоги [PERSON] про встановлення факту проживання [PERSON] , [INFO] , із [PERSON] , [INFO] , померлим [INFO] , однією сім`єю, як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, з серпня 2002 року по [INFO] , тобто до моменту смерті останнього, задоволенню не підлягають. Відповідно, позовні вимоги [PERSON] про визнання спірного будинку [ADDRESS] спільною сумісною власністю та визнання права власності на 1/2 частину даного будинку, які є похідними від встановлення факту проживання однією родиною як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, задоволенню також не підлягають. Оскільки у задоволенні позову відмовлено повністю, на підставі ст.. 141 ЦПК України, судові витрати суд відносить за рахунок позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed