Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-10 00:00:00

[PERSON] у позові проти свого сина [PERSON] та Банку просить визнати за собою право власності на ? частину незавершеного житлового будинку [ADDRESS] та половину земельної ділянки за тією ж адресою. Свої вимоги, з посиланням на ст.ст. 6, 20, 175 СК України, мотивує тим, що син отримав земельну ділянку коли був неповнолітнім та не мав власного доходу, будівництво спірного будинку проводилося на кошти позивача, задля чого остання продала власну квартиру та взяла кредит. Спірний будинок є їх спільною з сином власністю, але на даний час переданий відповідачем в іпотеку Банку без її згоди. Позов було підтримано [PERSON] в суді. Остання наполягала, що її син не мав власного доходу на час отримання спірної земельної ділянки у власність та початку будівництва, а тому на підставі ст. 175 СК України, будинок та земельна ділянка є їхнім спільним майном, оскільки набуте спільною працею та спільними коштами сторін. [PERSON] належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, до суду жодного разу не з'являвся. У письмових клопотаннях, позов визнав, просив суд розглядати справу без його участі. У подальшому просив визнати причину своєї неявки в судове засідання поважною (а.с.49-50, 91-93, 114-116). Відповідно до ст.169 СК України суд відкладає розгляд справи у разі першої неявки відповідача, оповіщеного у законний спосіб. У разі повторної неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд розглядає справу на підставі наявних у справі доказів. Представник Банку вважає позов безпідставним. Пояснив, що вимоги ст.175 СК України на спірні правовідносини не поширюються. Вважає, що позивач таким чином має на меті допомогти синові уникнути виконання зобов'язань за кредитним договором, на забезпечення якого відповідачем передано банку в іпотеку нерухоме майно. [PERSON] був повнолітнім та єдиним власником спірного майна, а тому згоди позивача на укладання договорів іпотеки не потребувало. Зауважив, що за рішенням цього суд 25.11.2013, яке набрало чинності, прийнято рішення про стягнення з [PERSON] на користь Банку 777630 грн. за іншим кредитним договором. Просив справу розглянути за відсутністю відповідача, який ніколи до суду не з"являвся по численним попередніх позовах [PERSON] Дослідженим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини. Суд розглядає справу у межах позову на засадах змагальності та диспозитивності. Рішенням виконавчого комітету Вересівської сільської ради Житомирського району №72 від 16.11.2000 [PERSON] ([INFO]) було виділено земельну ділянку [ADDRESS], розміром 0,10 га під індивідуальне будівництво (а.с.21, 23), а 20.11.2000 видано державний акт на право приватної власності на цю земельну ділянку (а.с. 27). Це рішення є чинним, Державний акт не скасовано. У 2003 році забудовнику [PERSON] виготовлено будівельний паспорт (а.с. 24-26). 16.02.2007 за укладеним кредитним договором №014/4708/81/104392 від 16.02.2007 [PERSON] отримав кредит від Банку на суму 55000 доларів США (а.с. 95-97). З метою забезпечення виконання зобов'язань за цим кредитним договором, [PERSON] уклав з Банком договір іпотеки, за яким передав в іпотеку банку спірний незавершений будинок з готовністю 53% та земельну ділянку (а.с. 98-99). У своїй заяві Банку [PERSON] перед укладанням договору іпотеки, вказав, що спірне майно придбане ним самостійно та не перебуває у спільній сумісній власності (а.с. 103). Також, 30.05.2007 між Банком та [PERSON] укладено кредитний договір про надання останньому кредиту в розмірі 70000 доларів США (а.с. 65-68). Рішенням цього суду від 25.11.2013 стягнуто з останнього 777630 грн. 07 коп. заборгованості за наведеним договором (а.с. 63-64). Відповідно до вимог ст. ст.9, 13 ЦК УРСР, чинних на момент набуття відповідачем права власності на земельну ділянку, передбачалося, що правоздатність громадянина виникає в моменту його народження. Неповнолітнім від 15 до 18 років не заборонялося отримувати у власність нерухоме майно. Будь-які подібні заборони були відсутні і у главі 2 Земельного кодексу України ( в ред. 1992 року), що регулювала передачу земель у власність. Встановлений Земельним кодексом України принцип безоплатності передачі у власність громадянам земельної ділянки, виключає набуття цього майна спільними коштами чи працею, а також права сумісної власності. А тому доводи позивача в цій частині не ґрунтуються на матеріальному законі. Сплата позивачем земельного податку від імені сина в сумі від 5 до 20 грн. на рік не може бути підставою для визнання за позивачем права власності на половину спірної земельної ділянки. У контексті ст.60 КпШС України (чинної на час виникнення спірних правовідносин) батьки зобов'язані дбати про майно дитини в її інтересах. А ч.1 ст. 77 КпШС України прямо встановлювала, що за життя батьків діти не мають права на їх майно, так само і батьки не мають право на майно дітей. Доводи представника Банку, що на час передачі в іпотеку наведеної земельної ділянки [PERSON] був повнолітнім та єдиним її власником знайшли своє документальне підтвердження в суді. Слушним є і твердження представника Банку, що ст.177 СК України регулюються питання управління майном дитини, а після 14 років за згодою останнього. Як вбачається зі справи у 2003 році [PERSON] отримав будівельний паспорт на забудову спірної земельної ділянки(а.с.24-26). Станом на 19.10.2005 готовність незавершеного будинку становила 40 %, , загальною вартістю 193971 грн., а на 16.02.2007 його будівництво складало 53 % на суму 306360 грн. (а.с. 34,98). Згідно зі ст.373 ЦК України право власності на земельну ділянку поширюється і на поверхню , яка необхідна для забудови. На даний час спірний будинок не введений в експлуатацію і право власності на нього не набуло державної реєстрації, а тому в силу ст.331 ЦК України, вимога позивача на визнання за нею права власності на незавершений будівництвом житловий будинок не підлягає до задоволення. Проаналізувавши всі надані докази в їх сукупності та взаємозв'язку,

Outcome: dismissed