Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-25 00:00:00

[PERSON] за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача органу опіки та піклування виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради звернулась до суду з позовом до відповідача про позбавлення його батьківських прав та стягнення аліментів на дитину. В позовній заяві посилається на те, що з 11 жовтня 2008 року з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який згідно рішення Володимир-Волинського міського суду від 25 лютого 2014 року було розірвано. За час спільного подружнього життя у них народилась одна дитина, дочка [PERSON], [INFO]. Відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків, вихованням дочки не займається, не підтримує матеріально і не цікавиться її життям та здоров'ям. Вказує, що неодноразово пропонувала відповідачу спілкуватись з дитиною, однак він ігнорує її пропозиції, дочку не відвідує. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали, в своїх поясненнях суду зіслалась на обставини, викладені в позовній заяві, просять позов задовольнити. Представник служби у справа дітей Володимир-Волинської міської ради Дубась О.В. підтримала висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав щодо його неповнолітньої дочки [PERSON] Відповідач [PERSON] про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчать відповідні розписки в матеріалах справи, причину неявки суду не повідомив, будь-яких письмових пояснень чи заперечень стосовно позову не надав, а тому, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Заслухавши пояснення та доводи позивача, представника третьої особи, дослідивши зібрані по справі матеріали, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. У відповідності до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; несприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. Згідно ч.1,2 ст. 27 вказаної Конвенції, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі з 11 жовтня 2008 року який згідно рішення Володимир-Волинського міського суду від 25 лютого 2014 року було розірвано. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] відповідач [PERSON] являється батьком неповнолітньої [PERSON], [INFO]. Як пояснила в судовому засіданні позивач, що після розірвання шлюбу, дитина залишилась проживати разом з нею. Відповідач з 2013 року взагалі перестав цікавитись життям та здоров'ям дочки, хоча йому було відомо місце їх проживання. Він не виявляє бажання спілкуватись з дочкою та приймати участь в її вихованні. Дитина від народження рідного батька не пам'ятає, вважає своїм батьком іншого чоловіка, з яким вона проживає і має спільну дитину. В червні 2017 року відповідач виявив бажання спілкуватись з дитиною і йому були встановлені конкретні дні зустрічей. Однак, він жодного разу не виявив бажання побачитись з дочкою, не поцікавився її життям. Свідок [PERSON] суду пояснила, що 08.06.2017 року, під час засідання комісії з питань захисту прав дитини, на прохання відповідача йому було призначено дні та години зустрічей з дочкою, однак він жодного разу до дитини не з'явився. Також відповідач не скористався можливістю зустрітись з дочкою і в день засідання комісії. Будь-яких заяв з приводу невиконання матір'ю дитини рішення комісії від відповідача не надходило. Оскільки, з 2014 року відповідач ухиляється від обов'язку по вихованню дитини, не виконав рішення комісії з питань захисту прав дитини щодо призначених йому днів та годин зустрічей, було прийнято рішення про доцільність позбавлення його батьківських прав. Згідно характеристики Володимир-Волинською спеціалізованою школою-інтернатом І-ІІІ ступенів «Центр освіти та соціально-педагогічної підтримки», вихованням та утриманням [PERSON], [INFO] займається мама - [PERSON] Батько дитини жодного разу до школи не приходив, не цікавився навчанням своєї дочки. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В ході розгляду справи встановлено, що відповідач протягом значного часу ухилився від виховання та утримання своєї неповнолітньої дочки. Знаючи про місце знаходження своєї бувшої дружини та дитини, відповідач жодного разу їх не відвідав, не поцікавився станом здоров'я та не надав матеріального утримання. Виконавчий комітет Володимир-Волинської міської як орган опіки і піклування надав висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Представник служби у справах дітей Володимир-Волинської міської ради Дубась О.В. в судовому засіданні зазначений висновок підтримала, пояснила , що питання щодо позбавлення батьківських прав відповідача на засіданні комісії з питань захисту прав дитини розглядалося неодноразово про що його повідомлялося, однак він з жодним клопотанням до органу опіки та піклування щодо забезпечення можливості спілкування з дитиною не звертався чим підтвердив своє байдуже ставлення до виховання та утримання дочки. Отже, позбавлення відповідача батьківських прав на даний момент, приймаючи до уваги конкретні обставини справи, враховуючи свідоме нехтування батьком своїми батьківськими обов'язками, що знайшло підтвердження у судовому засіданні, на думку суду є єдиним можливим засобом забезпечення дитини гармонійного виховання, як того вимагає ст. 150 СК України. Частиною 2 ст.166 СК України встановлено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов"язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері і батька або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий доход, а також за інших обставин, що мають істотне значення, суд, за заявою платника або одержувача, може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Крім цього, оскільки відповідач не утримує дитину матеріально, з нього слід стягнути аліменти в твердій грошовій сумі, достатній для забезпечення її нормального розвитку і життя. При визначенні розміру аліментів суд враховує особу відповідача, те, що він не працює , і вважає за необхідне визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі 1000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, що буде достатнім для задоволення розумних потреб дитини та буде відповідати, з врахуванням надання утримання матір'ю, прожитковому мінімуму для дитини відповідного віку Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов підлягає задоволенню, то з відповідача необхідно стягнути судовий збір.

Outcome: approved