Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-10 00:00:00

В липні 2017 року [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Микулинецьке автотранспортне підприємство 16144", третьої особи [PERSON] про відшкодування шкоди. В позовній заяві позивачі вказали, що 27 грудня 2014 року біля 9 год. 30 хв. водій автопоїзда у складі сідлового тягача «DAF-ТЕ47ХS» з реєстраційним номером В02623АМ та напівпричепа «LAG 03-39L» з реєстраційним номером ВО6533ХХ [PERSON], рухаючись автодорогою М-19 сполученням «Доманово-Ковель-Чернівці-Тереблече» в напрямку від м. Чортків до с. Вигода Чортківського району на 393 км + 100 м допустив виїзд автопоїзда за межі проїзної частини дороги на ліве узбіччя, кювет, де допустив наїзд на пішоходів [PERSON] та [PERSON], що рухались по лівому узбіччі. Внаслідок ДТП пішохід [PERSON] отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці пригоди, а [PERSON] отримав тілесні ушкодження, з якими доставлений на стаціонарне лікування до Чортківської ЦКРЛ. 28 грудня 2014 року [PERSON] помер під час стаціонарного лікування. Вина [PERSON] у вчиненні даної ДТП підтверджується вироком Апеляційного суду Тернопільської області від 29.07.2015 року. Рішенням Чортківського районного суду від 21 січня 2016 року, яке залишене без змін апеляційним судом Тернопільської області, з ТОВ «Микулинецьке АТП 16144» стягнуто матеріальну та моральну шкоду, пов'язану із смертю [PERSON] та [PERSON] На даний час позивачі - [PERSON] (дружина загиблого [PERSON] Є.) та [PERSON] (дружина загиблого [PERSON] Д.) - понесли витрати на придбання та спорудження надгробних пам'ятників. Спричинена [PERSON] матеріальна шкода полягає в тому, що вона змушена була здійснити матеріальні витрати на придбання та встановлення надгробного пам'ятника у місці поховання чоловіка [PERSON] вартістю 65 000 гривень. Спричинена [PERSON] матеріальна шкода полягає в тому, що вона змушена була здійснити матеріальні витрати на придбання та встановлення надгробного пам'ятника у місці поховання чоловіка [PERSON] вартістю 82 000 гривень. На момент ДТП водій [PERSON] перебував у трудових відносинах із ТОВ «Микулинецьке АТП 16144» та виконував свої трудові обов'язки. У даному випадку цивільно-правову відповідальність перед потерпілими повинен нести роботодавець третьої особи - ТОВ «Микулинецьке АТП 16144». Тому позивачі просять стягнути з відповідача на користь [PERSON] 65 000 гривень майнової шкоди, на користь [PERSON] 82 000 гривень майнової шкоди. В серпні 2017 року ТОВ «Микулинецьке автотранспортне підприємство 16144» надало заперечення на позовну заяву, вважає її необґрунтованою, просить відмовити у її задоволенні, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно із ст. 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У звязку з цим при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. З огляду на те, що обов'язкова цивільно-правова відповідальність водія ТзОВ «Микулинецьке автотранспортне підприємство 16144" застрахована у ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто», останнє також має нести відповідальність в порядку, межах та розмірі, визначеному Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідач також не погоджується із вартістю вказаних робіт, вважає, що вони є суттєво завищеними та не відповідають граничній вартості стандартних пам'ятників і огорож у даній місцевості. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27 березня 1992 року № 6, судам потрібно врахувати, що витрати на виготовлення пам'ятників і огорож визначаються, виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам'ятників і огорож у даній місцевості. Позивачі встановили намогильні споруди (пам'ятники) подвійного типу, тобто не на одну, а на дві особи. Тому для повноти та об'єктивності вирішення спору, відповідач просив призначити судову товарознавчу експертизу щодо вартості пам'ятників, виконаних робіт. В жовтні 2017 року представник позивачів [PERSON] подала заяву про уточнення позовних вимог, в якій вказала, що місця захоронення чоловіків [PERSON] та [PERSON] дійсно є подвійними, цього вони не заперечують. Згідно кошторисів на спорудження аналогічних памятників на одну особу (одинарних захоронень) просить стягнути понесені витрати в частині відповідних надгробних памятників в сумі 50 000 гривень на користь [PERSON], 43 650 гривень на користь [PERSON] Гранична вартість пам'ятників і огорож, яка визначена відповідно до ст. 1 Закону України «Про ціни і ціноутворення» стандартних (по одинарному захороненню), споруджених ФОП [PERSON] у 2017 році на території Чортківського району становить не менше 68 500 гривень. Таким чином, заявлені позивачами [PERSON] та [PERSON] суми фактично понесених витрат на спорудження пам'ятників для покійних чоловіків в частині вартості відповідних намогильних споруд для одинарних захоронень відповідають вимогам ст. 1201 ЦК України, п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 №6, на яку у своїх запереченнях посилається відповідач. Щодо залучення в якості співвідповідача ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» представник позивачів вважає, що для цього відсутні правові підстави, а тому клопотання відповідача задоволенню не підлягає. У додаткових запереченнях від 14 грудня 2017 року представник відповідача вказує, що визначена ФОП [PERSON] гранична вартість стандартних памятників і огорож в сумі 68 500 гривень є максимальною вартістю послуг із виготовлення та встановлення памятників та огорож, які він надав за 2017 рік. В п. 24 постанови Пленуму ВСУ встановлено, що витрати на виготовлення пам'ятників і огорож визначаються, виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам'ятників і огорож в даній місцевості. Постановою визначено, що при розрахунку витрат на поховання слід керуватися Постановою Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань від 03.10.2008 р. № 45 «Про витрати на поховання та пов'язані з цим ритуальні послуги у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання». У вказаній постанові Фонду, яка є на цей час єдиним чинним нормативно-правовим актом, що регулює порядок відшкодування подібного роду витрат, граничний розмір витрат на виготовлення та встановлення пам'ятника, огорожі, виготовлення фотографій, табличок та інше встановлений для Тернопільської області в розмірі 3000 гривень, що необхідно враховувати при вирішенні даного спору. Ухвалою Чортківського районного суду від 15 грудня 2017 року за клопотанням представника відповідача у справі призначено товарознавчу експертизу, на час проведення експертизи провадження в справі зупинено. Згідно листа Тернопільського відділення КНДІСЕ у будівельних нормах відсутні розцінки по виготовленню надмогильних памятників, тому не вбачається за можливе надати обєктивну та обґрунтовану відповідь на питання, які поставлені в ухвалі від 15 грудня 2017 року. 23 січня 2018 року згідно ухвали Чортківського районного суду поновлено провадження у справі. 26 квітня 2018 року представник позивачів [PERSON] надала клопотання, в якому просить приєднати до матеріалів справи докази понесення позивачами витрат, повязаних з розглядом справи, та стягнути їх на користь позивачів, а саме: на користь [PERSON] 2 000 гривень витрат на підготовку висновку експерта-оцінювача на замовлення сторони та 2 000 гривень витрат на правовому допомогу, на користь [PERSON] 2 000 гривень витрат на правову допомогу. В судовому засіданні позивачі [PERSON], [PERSON] та їх представник [PERSON] підтримують позовні вимоги, викладені в заяві про уточнення позовних вимог, просять їх задовольнити. Представник відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Микулинецьке автотранспортне підприємство 16144» - [PERSON] просить відмовити у задоволенні позовних вимог, виходячи з мотивів, викладених у запереченнях. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, про час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином. Вислухавши пояснення позивачів, представників сторін, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав. Судом встановлено, що 27 грудня 2014 року на автодорозі в Чортківському районі Тернопільської області помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ИД № 181888, виданим Горішньовигнанською сільською радою Чортківського району Тернопільської області. 28 грудня 2014 року в м. Чорткові Тернопільської області помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ИД № 181889, виданим Горішньовигнанською сільською радою Чортківського району Тернопільської області. Згідно вироку апеляційного суду Тернопільської області від 29 липня 2015 року 27 грудня 2014 року біля 9 год. 30 хв. [PERSON], керуючи технічно справним автопоїздом у складі сідлового тягача «DAF-ТЕ47ХS» з реєстраційним номером В02623АМ та напівпричепа «LAG 03-39L» з реєстраційним номером ВО6533ХХ, рухався автодорогою М-19 сполученням «Доманово-Ковель-Чернівці-Тереблече» в напрямку від м. Чортків до с. Вигода Чортківського району, на 393 км + 100 м допустив виїзд автопоїзда за межі проїзної частини дороги на ліве узбіччя, кювет, де допустив наїзд на пішоходів [PERSON] та [PERSON], що рухались по лівому узбіччі. Внаслідок ДТП пішохід [PERSON] отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці пригоди, а [PERSON] отримав тілесні ушкодження, з якими доставлений на стаціонарне лікування до Чортківської ЦКРЛ. 28 грудня 2014 року [PERSON] помер під час стаціонарного лікування. Вказаним вироком [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України і призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки. Позивачі [PERSON] (дружина загиблого [PERSON]Є.) та [PERSON] (дружина загиблого [PERSON] Д.) понесли витрати на придбання та спорудження надгробних пам'ятників. [PERSON] придбала пам'ятник вартістю 65 000 гривень, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 321 від 30.05.2017 року, виданою фізичною особою-підприємцем [PERSON], а також актом про прийняття-передачу виконання робіт від 29.06.2017 року, відповідно до якого підрядник виконав та передав наступні роботи: заливка фундаменту могили, художня робота надмогильного пам'ятника, робота по обробці граніту для виготовлення могили і надмогильного пам'ятника. [PERSON] придбала пам'ятник вартістю 82 000 гривень, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 289 від 21.06.2017 року, виданою фізичною особою-підприємцем [PERSON], а також актом про прийняття-передачу виконання робіт від 21.06.2017 року, відповідно до якого підрядник виконав та передав наступні роботи: заливка фундаменту могили, художня робота надмогильного пам'ятника, робота по обробці граніту для виготовлення могили і надмогильного пам'ятника. Згідно кошторисів могил і памятників на одну особу (одинарних захоронень) станом на 21 червня 2017 року, виданих фізичною-особою підприємцем [PERSON], кошторис могили [PERSON] становить 50 000 гривень, а могили [PERSON] - 43 650 гривень. Згідно відповіді фізичної особи-підприємця [PERSON] від 26.09.2017 року, наданої представнику позивачів [PERSON], гранична вартість стандартних (по одинарному захороненню) памятників і огорож за 2017 рік, виготовлених та встановлених ним на території Чортківського району Тернопільської області становить 68 500 гривень. У відповідності до ч. 2, 5 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно з вимогами ст. 1201 Цивільного кодексу України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов 'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам 'ятника, ці витрати. Відповідач є власником сідлового тягача «DAF-ТЕ47ХS» з реєстраційним номером В02623АМ та напівпричепа «LAG 03-39L» з реєстраційним номером ВО6533ХХ, а тому відповідно до вимог наведених правових норм зобов'язаний відшкодувати витрати на спорудження надгробних пам'ятників потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної події.. У п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», витрати на поховання (у тому числі на ритуальні послуги і обряди) відшкодовуються тій особі, яка понесла ці витрати. Витрати на виготовлення пам'ятників і огорож визначаються виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам'ятників і огорож в даній місцевості. Таким чином, в зазначеній постанові Пленуму Верховний Суд України визначив умови відшкодування витрат на виготовлення пам'ятників і огорож, виходячи з їх фактичної вартості, але водночас і обмежив розмір такого відшкодування граничною вартістю саме стандартних пам'ятників і огорож в даній місцевості. Згідно Академічного тлумачного словника української мови слово стандартний має одне з таких значень, як позбавлений індивідуальних особливостей, своєрідності, оригінальності; шаблонний, трафаретний. В такому значенні це слово вжито і в ухвалі Верховного Суду України від 30 жовтня 2017 року у справі № 161/17080/15-ц, згідно якої колегія суддів Судової палати у цивільних справах прийшла до обґрунтованого висновку, що витрати на виготовлення памятників і огорож визначаються, виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних памятників і огорож у даній місцевості. Причому, витрати на виготовлення надмогильного памятника слід визначати виходячи з граничної вартості стандартного памятника, а не гранітного чи з мармурової крихти. Зміст цієї ухвали Верховного Суду України дає підстави для висновку, що стандартний пам'ятник і гранітний пам'ятник чи пам'ятник з мармурової крихти не є тотожними поняттями при розгляді спорів про відшкодування витрат на їх виготовлення. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На виконання вимог цієї правової норми позивачі не надали суду докази про граничну вартість стандартного, тобто, шаблонного, памятника в даній місцевості. Висновок спеціаліста [PERSON] про мінімальну та максимальну вартість гранітних пам'ятників на території Чортківського району не може братись до уваги, оскільки такий висновок стосується гранітних пам'ятників, а не стандартних пам'ятників в даній місцевості, що не узгоджується з вищенаведеними вимогами чинного законодавства. Водночас суд зазначає, що в постанові правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України «Про витрати на поховання та пов'язані з цим ритуальні послуги у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання» від 03 жовтня 2008 року № 45 визначена сума граничних витрат на виготовлення та встановлення памятника. Із листа Чортківського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Тернопільській області № 18-04-360 від 10 травня 2018 року вбачається, що згідно Постанови правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 3 жовтня 2008 року № 45 «Про витрати на поховання та повязані з цим ритуальні послуги у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28 жовтня 2008 року за № 1040/15731 сума граничних витрат у 2017 році на виготовлення та встановлення памятника, огорожі, виготовлення фотографій, табличок та інше для Тернопільської області становить 3 000 гривень. Таким чином, понесені позивачами витрати на виготовлення та встановлення гранітних пам'ятників в розмірі 50 000 гривень та 43 650 гривень не узгоджуються з вимогами чинного законодавства щодо відшкодування таких витрат. А тому позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] підлягають задоволенню частково в межах суми граничної вартості витрат на виготовлення та встановлення памятників для Тернопільської області, визначеної Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, тобто в сумі по 3 000 гривень. Стаття 141 ЦПК України передбачає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зважаючи на такі вимоги цивільного процесуального законодавства, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог позивачів в загальній сумі 6 000 гривень, що становить 6,4 % від позовних вимог 93 650 гривень (6 000 х 100% : 93 650), а тому з відповідача на рахунок спеціального фонду Державного бюджету України слід стягнути 59 гривень 94 копійки судового збору, іншу частину судового збору в сумі 876 гривень 56 копійок слід компенсувати за рахунок держави (936,50 59,94). В користь позивачки [PERSON] суд стягує 274 гривні 80 копійок судових витрат, пов'язаних з розглядом справи (4 000 х 6,87 % : 100%), так як позовні вимоги [PERSON] задоволено в сумі 3000 гривень, що становить 6,87 % від 43 650 гривень. В користь позивачки [PERSON] суд стягує 120 гривень судових витрат, пов'язаних з розглядом справи (2000 х 6 % : 100%), так як позовні вимоги [PERSON] задоволено в сумі 3000 гривень, що становить 6 % від 50 000 гривень.

Outcome: partial