Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-26 00:00:00

22 серпня 2017 року приватне акціонерне товариство (далі ПрАТ СК) «Страхова компанія «ВУСО» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з останнього витрат, пов'язаних зі сплатою страхового відшкодування в сумі 81755, 43 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 18.07.2016 року між ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту за №3272617-02-16-01, відповідно до якого було застраховано транспортний засіб Renault Fluenсe державний реєстраційний номер [NUMBER]. 24 серпня 2016 року в с.Спаське Татарбунарського району Одеської області сталася дорожньо- транспортна пригода за участю автомобіля Renault Fluenсe, державний реєстраційний номер [NUMBER] під керування [PERSON] та мопеда «Соул Люкс», без державного номерного знаку під керуванням [PERSON], внаслідок чого було пошкоджено автомобіль Renault Fluenсe державний реєстраційний номер [NUMBER], який був застрахований ПрАТ «СК «ВУСО» відповідно до вищезазначеного договору. Згідно постанови Татарбунарського районного суду Одеської області від 30.09.2016 року, ДТП сталася внаслідок порушення водієм [PERSON] Правил дорожнього руху з притягненням останнього до адміністративної відповідальності за ст.124 КпАП України. Відповідно до рахунку №Ц-А-Т00273 від 26.09.2016 року та умов Договору страхування за №3272617-02-16-01 від 18.07.2016 року, розмір страхового відшкодування склав 81755,43 грн., яке ПрАТ «ВУСО» було сплачено за відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу. Таким чином, до ПрАТ «ВУСО» перейшло право вимоги на отримання від [PERSON] компенсації матеріальної шкоди, заподіяної власнику автомобіля Renault Fluenсe державний реєстраційний номер [NUMBER], який належить [PERSON], внаслідок ДТП, яка мала місце 24.08.2016 року в с. Спаське Татарбунарського району Одеської області, в сумі виплаченого страхового відшкодування 81755,43 грн. З метою досудового врегулювання спору позивачем 28.12.2016 року було направлено на адресу відповідача претензію за вих. номером 8573, яка була одержана останнім. Однак, з боку відповідача не було вчинено жодних дій для відшкодування завданих збитків. Представник приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» в судове засідання не з'явився, направив до суду заяву з проханням справу слухати у його відсутність, позовні вимоги підтримав і заявив клопотання про винесення заочного рішення у разі неявки в судове засідання відповідача (а.с. 43 ). Відповідач в судові засідання неодноразово не з'явився. Відповідно до довідки Струмківської сільської ради Татарбунарського району Одеської області від 18.09.2017 року (а.с.29), [PERSON], [INFO], зареєстрований [ADDRESS]. Судові повістки, відповідно до вимог абз.3 ч.5 ст.74 ЦПК України надсилалися відповідачу за адресою його місця проживання, зареєстрованому у встановленому законом порядку, де першу повістку з додатками до позову вручено відповідачу завчасно, про що свідчить рекомендоване повідомлення (а.с.31); друга повістка повернулася до суду з поміткою:"відмова від отримання» (а.с.42). [PERSON] причини своїх неявок суду не повідомив, заяви про розгляд справи в його відсутність або заперечення проти позову суду не надав. Крім того, ним не надано суду жодного доказу, який би мав істотне значення для вирішення справи по суті, чи спростовування доводів позивача. У разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. В силу ч.8 ст.76 ЦПК України особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою належним чином. Оскільки не має відомостей про причину неявки відповідача, на підставі ч.4 ст.169 та ст.224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність та ухвалити по справі заочне рішення згідно наявних доказів, на що позивач згоден. За загальним правилом (частина 1 статті 11 ЦПК України), суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до частини 1 статті 60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до частини 2 статті 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У такому разі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами частини 2 статті 197 ЦПК України, не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вбачає правові підстави для задоволення позову, виходячи з наступного. Судом достовірно встановлено, що між приватним акціонерним товариством "Страхова компанія «ВУСО» та [PERSON] укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №3041381-02-16-01 від 18.07.2016 року, згідно якого ПАТ "СК "ВУСО" взяло на себе зобов'язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення автомобіля Renault Fluenсe державний реєстраційний номер [NUMBER], його окремих частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП (а.с.6-8). Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 20.05.2014 року, [PERSON] є власником транспортного засобу Renault Fluenсe, синього кольору державний реєстраційний номер [NUMBER], крім неї має право користуватися зазначеним автомобілем [PERSON] (а.с. 10 ). Довідкою про дорожньо-транспортну пригоду за №98817599 від 30.09.2016 року (а.с.11) підтверджується, що 24 серпня 2016 року, приблизно о 09.15 годині в с. Спаське Татарбунарського району Одеської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Renault Fluenсe державний реєстраційний номер [NUMBER] під керування [PERSON] (власник автомобіля [PERSON]) та мопеда без державного номерного знаку під керуванням відповідача [PERSON], внаслідок чого було пошкоджено автомобіль Renault Fluenсe державний реєстраційний номер [NUMBER], який був застрахований ПАТ «СК «ВУСО», відповідно до вищезазначеного договору. Згідно постанови Татарбунарського районного суду Одеської області від 30.09.2016 року у справі №515/1563/16-п, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП внаслідок порушення останнім Правил дорожнього руху, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу (а.с.12-13). Також встановлено, що в результаті ДТП, яке сталось 24.08.2016 року, застрахований автомобіль було пошкоджено. На аркушах справи 14-15 міститься заява потерпілого власника транспортного засобу [PERSON], з якої вбачається, що вона звернулася до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» щодо виплати їй страхового відшкодування, внаслідок вчинення [PERSON], який керував мопедом «Соул Люкс» без державного номерного знаку, дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 24 серпня 2016 року. У відповідності до рахунку на оплату майнової шкоди, заподіяної ушкодженням транспортного засобу Renault Fluenсe державний реєстраційний номер [NUMBER] від 26.09.2016 року за №Ц-А-Т00273, матеріальна шкода, завдана власнику автомобіля [PERSON], ушкодженого в результаті ДТП, складає 139439,05 грн. (а.с.17). Із копії страхового акту від 22.11.2016 року за №7183-02 (а.с.20) слідує, що сума страхового відшкодування до виплати потерпілій особі [PERSON], з урахуванням визначеної договором страхування, складає 81755,43 грн. Як вбачається з платіжного доручення за №20345 від 22.11.2016 року, ПрАТ «СК «ВУСО» виплатило зазначене страхове відшкодування згідно страхового акту №7183-02 ПП «Пас-Агропрофиль» (а.с.21). З матеріалів справи також вбачається, що ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО», в порядку позасудового врегулювання спору 28.12. 2016 року за вих. номером №8573 надсилало на адресу відповідача [PERSON] претензію про регресні вимоги, сума яких складає 81755,43 грн. та вимогою про погашення простроченого зобов'язання протягом 10 днів з моменту отримання цієї претензії в добровільному порядку (а.с.22). Однак, відповідач в добровільному порядку понесені страховою компанією витрати не відшкодував. Оцінюючи наведені докази в їх сукупності і взаємозв'язку, суд доходить висновку про доведеність вини відповідача в завданні позивачу збитків, виходячи з наступного. Відповідно до ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Відповідно 4 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені у постанові суду у справі про адміністративне правопорушення є обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, зокрема з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою, а тому доведенню не підлягають. За змістом ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (ч.3 ст.22 ЦК). Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закону) страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо - транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно - правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором (полісом). Відповідно до ст.. 22.1 Закону, при настанні страхового випадку страховик, відповідно до лімітів відповідальності страховика, відшкодовує у встановленому Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо - транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Стаття 27 Закону України «Про страхування» передбачає, що страховик має право вимагати компенсацію здійснених виплат від особи, відповідальної за заподіяний збиток, у повному обсязі. Згідно з ч. 1 ст. 1165 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. При цьому шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п.1 ч.1 ст.1188 ЦК). Відповідно до ст. ст. 993, 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, заподіяну з вини іншого, має право зворотної вимоги до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. За встановлених обставин, які підтверджуються дослідженими судом належними та допустимими доказами, які узгоджуються між собою та є достатніми, за відсутності заперечень відповідача, враховуючи, що дорожньо-транспортна пригода настала внаслідок винних дій відповідача [PERSON], що підтверджується постановою суду у справі про адміністративне правопорушення (а.с.12-13), при цьому потерпіла сторона - [PERSON], в установлений законом строк звернулася до позивача із відповідною заявою-повідомленням про настання ДТП, що стало підставою для відшкодування потерпілій стороні позивачем завданих збитків у повному обсязі, та, враховуючи положення вищезазначеного Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача. Отже, позов має бути задоволений в повному обсязі та з відповідача стягнуто на користь позивача 81755,44 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого. Відповідно до ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Частиною 1 ст.88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судом встановлено, що при подачі позову позивач сплатив судовий збір у розмірі 1600грн. (а.с.3). За таких обставин, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО».

Outcome: approved