Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

22 листопада 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Обухівської сільської ради про визнання права власності на житловий будинок з господарськими спорудами в порядку спадкування. Позов мотивував тим, що [INFO] помер [PERSON], який був зареєстрований та постійно проживав в [ADDRESS]. Після його смерті відкрилась спадщина до якої, в тому числі, належить житловий будинок з надвірними спорудами та будівлями, що розташований по [ADDRESS]. Померлий [PERSON] залишив заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Обухівської сільської ради 19.03.2004 року на його ім'я. Крім нього інших спадкоємців, ні за законом, ні за заповітом немає. Спадщину прийняв шляхом звернення до нотаріальної контори після продовження строку для прийняття спадщини. Однак отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом в нотаріальній конторі він не в змозі, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на житловий будинок. Оскільки іншого способу захисту своїх прав позивач не має, тому він звернувся до суду з даним позовом. В судове засідання [PERSON] не з'явився, просив справу розглянути у його відсутності, про що зазначив у позовній заяві (а.с. 4). Надав суду заяву, в якій уточнив вимоги у зв'язку з перейменуванням назви вулиці на якій знаходиться спірний будинок (а.с. 29). Представник відповідача Обухівської сільської ради також в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає (а.с. 28). Враховуючи те, що сторони скористались своїм правом врегульованим ч.2 ст.158 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, давши оцінку зібраним доказам, суд приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що [INFO] в с. Обухів Мурованокуриловецького району Вінницької області помер [PERSON] (а.с. 6). Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, до складу якого входить житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS]. Житловий будинок літ. «А» складається з 3-х житлових кімнат, житловою площею - 45,2 кв.м; підвалу літ. «А-1», веранди літ. «а», загальною площею - 95,4 кв.м; ганку літ. «а-1», козирка літ. «а-2», сарая літ. «Б», вбиральні літ. «В», криниці «1», воріт «2», огорожі «3,4,5». Інвентаризаційна вартість даного будинку становить 240345 гривень. Факт належності житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами [PERSON] та його вартість підтверджується технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок (а.с. 9-14), довідками Обухівської сільської ради від 03.11.2016 року №1145 та № 1146 (а.с. 17-18), рішенням виконавчого комітету Мурованокуриловецької районної ради народних депутатів № 108 від 16.06.1988 року «Про оформлення права особистої власності на будинки, що належать окремим громадянам в селах Мурованокуриловецького району (а.с. 15), довідкою про проведення інвентаризації (а.с. 8). Згідно рішення № 10 Обухівської сільської ради від 20 листопада 2015 року [ADDRESS] перейменовано на [ADDRESS] (а.с. 31). При житті, 19 березня 2004 року [PERSON] склав заповіт, згідно якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, все те, на що матиме право, заповів [PERSON] (а.с. 7). Свідоцтвом про смерть [PERSON] (а.с. 6), заповітом (а.с. 7), довідкою Обухівської сільської ради № 1146 від 03.11.2016 року (а.с. 18) стверджується, що позивач [PERSON] - єдиний спадкоємець після смерті [PERSON] Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб -спадкоємців. Відповідно до ст.1223 ЦК України, право спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець. Який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ч. 3 ст. 1272 ЦК України). З оглянутої в судовому засіданні спадкової справи № 215/2015 на ім'я померлого [INFO] [PERSON] слідує, що рішенням Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 15.09.2015 року позивачу [PERSON] визначено додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON], яка настала [INFO], терміном у три місяці після набрання рішенням законної сили. [PERSON] 28.10.2016 року подав заяву до приватного нотаріуса Долі Т.І. Мурованокуриловецького районного нотаріального округу про прийняття спадщини залишеної після смерті [PERSON] Інших спадкоємців після смерті [PERSON] не має. Приватним нотаріусом 28.10.2016 року позивачу видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку. Разом з тим, 02 листопада 2016 року приватним нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок у зв'язку з відсутністю необхідних правовстановлюючих документів. Верховний Суд України у своєму рішенні № 6-137цс13 від 18.12.2013 року висловив правову позицію згідно якої право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва. У 1957 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків" і прийнятою відповідно до цього Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків", які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Отже, за вказаними Указом та Постановою підставою виникнення у громадянина права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Як вбачається з характеристики будинку, господарських будівель та споруд (а.с. 14) житловий будинок, господарські будівлі та споруди, які є предметом розгляду у даній справі, були побудовані у період з 1955 року по 1979 рік відповідно. Таким чином факт будівництва житлового будинку у 1955 року був підставою виникнення права власності на нього. Щодо належності господарських будівель та споруд у 1975 і 1979 роках, то суд звертає увагу, що за змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністерства юстиції УРСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Крім того, з положень Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженого Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. З довідок Обухівської сільської ради від 03.11.2016 року № 1144 та № 1145 слідує, що [PERSON] був власником житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] і свідоцтво на право власності на даний житловий будинок не видавалося (а.с. 16-17). Враховуючи, вищевикладені докази, а також обставину, що відповідач визнав позовні вимоги і таке визнання позовних вимог, не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб, суд прийшов до висновку, що за позивачем слід визнати в порядку спадкування за заповітом право на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами після смерті [PERSON]

Outcome: approved