Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-19 00:00:00

26.10.2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що 28.08.2000 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Старосамбірського районного управління юстиції Львівської області вона зареєструвала шлюб із відповідачем та змінила своє дівоче прізвище із « [PERSON] » на « [PERSON] ». Від цього шлюбу у них народився син - [PERSON] , [INFO] . В січні 1986 року, ще до реєстрації їхнього шлюбу, відповідач перейшов жити до них, а 20.01.1986 року зареєструвався у її житловому будинку. Життя з відповідачем не склалося, він постійно порушував подружню вірність, протягом тривалого часу проживав окремо, шлюбні відносини не підтримував, через що вони втратили одне до одного повагу і любов. В червні 2009 року [PERSON] покинув їх, забрав всі свої речі і перейшов жити окремо. 28.08.2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Старосамбірського районного управління юстиції Львівської області шлюб між нею та відповідачем розірвано. На даний час відповідач не є членом її сім`ї, не проживає з нею більше шести місяців і не веде з нею спільного господарства в її житловому будинку. На її неодноразові усні звернення відповідач відмовляється добровільно виселитися із житлового будинку в [ADDRESS] , який належить їй на праві особистої власності, що позбавляє її право на оформлення субсидії. Просить визнати [PERSON] , [INFO] , жителя [ADDRESS] , таким, що втратив право користування жилим приміщенням в житловому будинку [ADDRESS] . Ухвалою судді від 28.11.2018 року дану позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження в справі та визначено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, визначено строки для подання сторонами відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечення. Позивач копію ухвали про відкриття спрощеного позовного провадження у справі з повідомлення сторін отримали (а.с.31). Відповідачу ухвалу про відкриття спрощеного позовного провадження у справі без повідомлення сторін надіслано 03.12.2018 року. В матеріалах справи знаходяться докази того, що відповідачу надсилалася дана ухвала, що підтверджує довідка Укрпошти, форма 20, вказана причина повернення судової повістки «за незапитом» (а.с.38). 08.05.2019 року відповідачу повторно надіслано ухвалу суду, яка ним отримана 11.05.2019 року (а.с.46). Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи був належно повідомлений, заперечення чи відзив на позовну заяву не надав, заяву про розгляд справи у його відсутності не надіслав, повідомлення про причини неявки суду також не надав. А тому, при таких обставинах, суд зі згоди позивачки, ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивачки, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних мотивів. Судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Відповідно до ч. 1 ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. У відповідності до ч. 2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У разі порушення своїх прав власник згідно зі ст. 391 ЦК України має право, зокрема, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. При цьому положення ст. 391 ЦК України підлягають застосуванню у тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. За змістом ст. 156 ЖК УРСР члени сім"ї власника житлового будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку належать особи, зазначені в ч.2 ст.64 ЖК УРСР - дружина наймача, їх діти і батьки, може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Згідно з ч.1 ст. 163 ЖК УРСР у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою статті 71 ЖК УРСР. Відповідно до ч.1 ст. 71 Житлового кодексу УРСР вбачається, що член сім`ї втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад шість місяців. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим кодексом. З витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №35558175, договору купівлі-продажу Ѕ частини житлового будинку від 30.04.2015 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №37041530 вбачається, що [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] (а.с.9-13). З довідки адресно-довідкого підрозділу ГУДМС УДМС України у Львівській області (а.с.25) та з копії будинкової книги (а.с.20-22) відомо, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований в [ADDRESS] . З довідки, виданої виконкомом Старосамбірської міської ради Старосамбірського району Львівської області від 23.10.2018 року №1784 (а.с.17) та акту перевірки житлових умов заявника від 24.10.2018 року (а.с.19) вбачається, що [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS] , але за місцем реєстрації не проживає більше 8-ми років. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 28.08.2010 року (а.с.14). Із пояснень свідків [PERSON] та [PERSON] , сусідок, відомо, що відповідач [PERSON] більше 8-ми-9-ти років не проживає в будинку позивачки, з будинку пішов жити окремо, з цього часу спільного господарства не ведуть, позивачка та відповідач стали чужими людьми. У суду не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Даних про їх заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, їх показання об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим представленим доказам. Наведені докази достовірно підтверджують відсутність відповідача без поважних причин понад шість місяців за місцем реєстрації, тобто в [ADDRESS] , відповідач не веде спільного господарства з позивачкою, будь-яку угоду з позивачем про порядок користування житловим приміщенням не укладав, отже, у відповідності зі ст.71 ЖК УРСР відповідач втратив право на користування жилим приміщенням у будинку позивача. Останні неявки відповідача у судове засідання суд розцінює як його байдуже ставлення до вирішення питання щодо користування спірним житловим приміщенням. Отже, факт реєстрації місця проживання відповідача у належному позивачу житловому приміщенні порушує право позивача на вільне володіння, користування та розпорядження своєю власністю, в тому числі оформлення субсидії та реалізації її майнових прав як власника будинку. Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в користь позивача понесені нею судові витрати - судовий збір в розмірі 704 гривні 80 копійок (а.с.1).

Outcome: approved