Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-03 00:00:00

В січні 2015 року [PERSON] звернувся в суд із позовом до державного нотаріуса Другої Рівненської державної нотаріальної контори Реви Л.Л. про визнання дій незаконними у відмові видати йому як спадкоємцю першої черги свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS], належну дружині [PERSON], яка померла [INFO], на підставі договору довічного утримання, посвідченого приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу [PERSON] від 08.05.2002 р. за реєстровим №2428, скасувати постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17.12.2014 року та зобов'язання видати як спадкоємцю першої черги свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] В обгрунтування позовних вимог вказував, що [INFO] померла його дружина [PERSON]. За її життя її мати [PERSON] уклала з нею договір довічного утримання. Згідно даного договору АЕР №682671 від 08 травня 2002 року, який посвідчено приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу Черкаської області, [PERSON] передала у власність [PERSON] належну їй на праві власності квартиру за [ADDRESS]. [PERSON] згідно даного договору взяла на себе обов'язок довічно утримувати [PERSON], забезпечуючи її харчуванням, одягом, доглядом і зберегти в її довічному користуванні вказану квартиру. Свої обов'язки [PERSON] виконувала добросовісно як шляхом пересилання коштів поштовими переказами, так і частими поїздками до матері, забезпеченням її продуктами харчування, одягом та необхідною медичною допомогою. Право власності на передану їй квартиру [PERSON] в Уманському МБТІ не реєструвала, тому що згідно до вимог діючого на той час ЦК України (1963 року), обов'язковим це не було.Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на її майно, належне на день смерті. За її життя питання про розірвання договору довічного утримання [PERSON] не ставилося. Після смерті його дружини обов'язки по виконанню умов Договору прийняв на себе він як її спадкоємець, які виконувалися ним добросовісно. Спадкоємцями за законом після [PERSON] являлися він як чоловік та донька [PERSON]. Вони вчасно звернулися до нотаріальної контори. Він звернувся до Другої Рівненської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, а [PERSON] по місцю свого проживання у м. Полтава про відмову від прийняття спадщини на його користь. Другою Рівненською державною нотаріальною контору йому було видано свідоцтво про право власності на спадкове майно, а саме: частину будинку та частину земельної ділянки, які за життя належали [PERSON] та які знаходяться у м. Рівне. 24 квітня 2009 року державним нотаріусом Другої Рівненської державної нотаріальної контори Ревою Л.Л. було направлено запит Уманському міському бюро технічної інвентаризації про надання Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, а саме на кв.[ADDRESS]. 10 серпня 2009 року Уманським МБТІ було направлено Другій Рівненській держнотконторі лист, у якому повідомлялося про неможливість видати витяг з Реєстру прав власності на нерухоме майно з двох причин, а саме, тому що дана квартира за [PERSON] не зареєстрована у МБТІ, та [PERSON] створила перешкоди у виготовленні технічної документації ( проведенню інвентаризації), яка передує видачі витягів в БТІ. У зв'язку з цим на дану квартиру свідоцтво про право власності як на спадкове майно видано йому не було. [INFO] його теща [PERSON] померла. У зв'язку з тим, що після смерті його дружини до нотаріальної контори він звернувся у відведений законом шестимісячний строк, він як спадкоємець, що частину спадщини отримав, звернувся до Другої Рівненської державної нотаріальної контори за отриманням свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначену квартиру, однак постановою відповідача від 17 грудня 2014 року йому в цьому було відмовлено. Як на підставу для відмови відповідач послалася на ст. 227 ЦК України, який діяв на момент укладання договору довічного утримання. З посиланням на ст.ст.128 ЦК УРСР,425 ЦК (1963 року) вважає дії нотаріуса незаконними та необґрунтованими. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав з посиланням на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач - державний нотаріус Другої Рівненської державної нотаріальної контори Рева Л.Л. в судове засідання повторно не з"явилась, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Згідно поданої заяви просила розглянути справу у її відсутність та при вирішенні справи поклалась на розсуд суду. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Як встановлено судом, 08 травня 2002 року між дружиною позивача [PERSON] та її матір"ю [PERSON] було укладено Договір довічного утримання,зареєстрований приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу Черкаської області [PERSON] АЕР №682671, зареєстровано в реєстрі за №2429. [INFO] дружина позивача [PERSON] померла. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на її майно, належне на день смерті. Спадкоємцями за законом після [PERSON] являлися позивач [PERSON] як чоловік та донька [PERSON],які звертались до Другої Рівненської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини,а [PERSON] про відмову від прийняття спадщини на користь позивача. [INFO] теща позивача [PERSON] померла, що підтверджено Свідоцтвом про смерть серії І-СР №237648. Постановою завідувача Другої Рівненської державної нотаріальної контори Ревою Л.Л. від 17 грудня 2014 року [PERSON] у вчиненні нотаріальних дій було відмовлено,а саме у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS]. Згідно вимог ст.128 ЦК УРСР, який діяв на час виникнення цивільних правовідносин, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором За договором довічного утримання, згідно ст.425 ЦК (1963 р.), одна сторона, відчужувач, передавала у власність другій стороні (набувачеві майна) будинок або частину,взамін чого набувач майна зобов'язувався надавати відчужувачеві довічно матеріальне забезпечення в натурі у вигляді житла, харчування, догляду і необхідної допомоги. Згідно ст.128 Кодексу, право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникало з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Згідно глави 37 ЦК України, договір довічного підлягав обов'язковому нотаріальному посвідченню. У відповідності до зазначених норм закону право власності виникало лише з моменту підписання сторонами договору та посвідчення його нотаріусом. Момент виникнення права власності починається з державною реєстрацією цього права відповідно до Цивільного Кодексу України, що набув чинності з 2004 року, але діюча у попередній період ст.128 Цивільного Кодексу Української РСР визначала загальне правило , за яким перехід права власності пов'язувався з моментом передачі речі. При цьому обов'язок власника зареєструвати право власності на нерухоме майно у період до 2004 року не впливав на існування статусу власника нерухомого майна та притаманних такому власнику правомочностей у спірних правовідносинах. Таким чином відмова відповідача у видачі [PERSON] Свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] суд вважає незаконною. Згідно ч. 3 ст.49 Закону України "Про нотаріат" нотаріусу забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. Нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: 1) вчинення такої дії суперечить законодавству України; 2) не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; 3) дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії; 4) є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства; 5) з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень; 6) правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у їх статуті чи положенні, або виходить за межі їх діяльності; 7) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення; 8) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов'язані з її вчиненням; 9) в інших випадках, передбачених цим Законом. Таким чином, законом визначено чіткий перелік підстав для відмови у вчиненні нотаріальної дії. Враховуючи викладене, суд вважає, що наявні всі підстави для задоволення заяви [PERSON] На підставі викладеного, ст.128 ЦК УРСР, Закону України "Про нотаріат",

Outcome: approved