Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-11 00:00:00

21 березня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача суму основного боргу за договором про надання безпроцентної позики, яка з урахуванням пені, інфляційних втрат та 3 % річних становить 94 179 грн. 04 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1600 грн. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 26 серпня 2016 року відповідач [PERSON] на підставі договору про надання безпроцентної позики від 26.08.2016 року, укладеного з ПАТ «Трест Житлобуд-1» отримав безвідсоткову позику у розмірі 10 000,00 грн. на споживчі цілі строком 10 календарних місяців з поверненням наприкінці терміну до 26 червня 2017 року. На момент укладення цього договору відповідач перебував у трудових відносинах з ПАТ «Трест Житлобуд-1», в якості працівника даного ПАТ «Трест Житлобуд-1» відповідно до наказу № 42К від 02.04.2015. Факт отримання відповідачем грошових коштів підтверджується його підписом в договорі про надання безпроцентної позики та карткою рахунку 3773 за 2016 р. Пунктом 10 даного Договору позики передбачено, що у випадку звільнення позичальника з роботи (з ініціативи власника чи за власним бажанням позичальника) - тобто у випадку припинення трудових правовідносин між позичальником та позикодавцем - до моменту повернення всієї суми позики, наданої позичальникові відповідно до цього договору, сума неповернутого залишку підлягає обов'язковому поверненню позичальником негайно шляхом внесення позичальником відповідного залишку суми грошових коштів в касу позикодавця. Трудові відносини між позивачем ПАТ «Трест Житлобуд-1» та відповідачем [PERSON] було припинено 15 грудня 2016 року, за ініціативою позикодавця. [PERSON] було звільнено з посади підсобного робітника за прогули без поважних причин відповідно до п.4 ст.40 КЗпП України. В період з 26 серпня 2016 року по 01 березня 2017 року на розрахунковий рахунок ПАТ «Трест Житлобуд-1» від позикодавця [PERSON] грошових коштів на погашення позики не надходило. Відповідно до п.13 Договору, якщо позичальник порушує п.10 даного договору і не повертає залишок позики негайно, то за кожен день прострочення зобов"язання, позичальник сплачує позикодавцю 10% від несплаченого залишку позики за користування чужими грошовими коштами. 01 березня 2017 року відповідачу було направлено претензію з вимогою сплатити суму боргу в 7-ми денний строк з моменту відправлення претензії. 03 березня 2017 року [PERSON] було отримано дану претензію, про що свідчить його підпис від 03.03.2017 р. на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення, але станом на 09.03.2017 року грошові кошти, для погашення заборгованості за договором про надання безпроцентної позики від 26.08.2016 р., на розрахунковий рахунок ПАТ «Трест Житлобуд-1» не надходили, що підтверджується оборотно-сальдовою відомістю по рахунку 3773 за 26.08.2016 - 09.03.2017. Зобовязання щодо повернення суми позики відповідачем не виконано і станом на 09 березня 2017 року він має борг у сумі 94 179 грн. 04 коп., з яких: - сума основного боргу за договором позики складає 10 000 грн., Сума пені, відповідно до п.13 Договору складає 84 000 грн., - інфляційні нарахування складають 110 грн., - 3 % річних від простроченої суми складає 69 грн.04 коп.. Тому, позивач просить стягнути з відповідача вищезазначену суму боргу за договором позики та витрати по сплаті судового збору. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та не заперечував щодо заочного розгляду справи. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про день та місце розгляду справи, в судове засідання не з"явився. Справа призначалась до розгляду неодноразово, відповідачу [PERSON] направлялися повістки, одну з яких відповідач отримав особисто, інша повернута поштою, за закінченням терміну зберігання. Зазначене свідчить, що відповідач [PERSON] не бажає з»являтися в судові засідання та не цікавиться розглядом справи. Відповідно до ст. 169 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених ст.157 цього Кодексу, у разі неявки в судове засідання однієї із сторін, про яких немає відомостей, що їм вручені судові повістки, або оповіщених у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, якщо вони повідомили про причини неявки, які судом визнані поважними. Неявка сторін, або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Враховуючи строки розгляду справи суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача [PERSON], оскільки він належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи та без поважних причин повторно не з"явився в судове засідання, заперечень проти позову не надав, заяви про розгляд справи у її відсутності не надав. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, перевірив матеріали справи вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна із сторін зобовязанна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. З матеріалів вбачається, що 26.08.2016 року між Приватним акціонерним товариством «Трест Житлобуд-1» в особі голови правління Харченко Олександра Михайловича та підсобного робітника Приватного акціонерного товариства «Трест Житлобуд-1» [PERSON] було укладено договір позики за (а.с.15). Відповідно до умов договору позики Позикодавець надав Позичальнику безвідсоткову позику у сумі 10000,00 грн., строком до 26 червня 2017 року, а Позичальник зобовязався повернути визначену суму в обумовлений цим договором строк і використати кошти за цільовим призначенням. Зазначені кошти [PERSON] отримав, що підтверджується його підписом в договорі про надання безпроцентної позики та карткою рахунку 3773 за 2016 рік (а.с.16,17). Договір є обов'язковим для виконання сторонами, відповідно до ст.629 ЦК України. Відповідно до змісту ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений (строк) термін його виконання, відповідно закону, договору. Як вбачається з копії наказу № 209-к від 15.12.2016 року (а.с.20) [PERSON] було звільнено 15.12.2016 року за прогули без поважних причин (п.4 ст.40 КЗпП України. Умовами договору позики передбачено, що у випадку звільнення Позичальника з роботи, він зобовязаний негайно внести всю суму неповернутого залишку грошових коштів в касу Позикодавця, тобто до фактичного моменту його звільнення. Проте, відповідач належним чином не виконав зобов'язання та не повернув позику у повному обсязі у визначений договором строк. Таким чином з відповідача необхідно стягнути на користь позивача суму заборгованості за договором позики у розмірі 10 000 грн. Крім того відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною 1 статті 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Отже відповідно до розрахунків позивача (а.с.2) з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму боргу 10000 грн., інфляційні втрати у розмірі 110,00 грн., та 3 % річних у розмірі 69 грн. 04 коп. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню борг за договором позики у розмірі 10 179,04 грн. В частині стягнення пені у розмірі 84 000 грн., нарахованої за період з 16.12.2016 по 09.03.2017 року, то в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Згідно довідки з Адресно-довідкового бюро станом на 30.03.2017 р. відповідач зареєстрований у м. Ізюмі з 12.09.2012 року. Місто Ізюм входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України №1275-р від 02.12.2015р. При таких обставинах, зважаючи на те, що пеня нарахована за період, який пізніше 14 квітня 2014 року, та імперативну заборону на їх стягнення, то в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача повинно бути стягнено судові витрати у розмірі 1600 грн., понесені позивачем при подачі позовної заяви і які підтверджуються платіжним дорученням (а.с.2).

Outcome: partial