Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-07 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просить суд стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у сумі 55343 грн 24 коп. та 1921 грн 00 коп судових витрат по справі. Ухвалою суду від 07 лютого2019року прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі, перше судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 09годину 00 хвилин 06 березня2019року з повідомленням (викликом) сторін, визначено сторонам строк для подання відзиву та заперечень. Судом зобов'язано позивача надати уточнений розрахунок за кредитним договором в порядку ст.625 ЦК України. Представник позивача в судове засідання не з"явився, в позовній заяві просив, у разі неявки в судове засідання відповідача, не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника Банку та винесення заочного рішення судом. Суду надано уточнений розрахунок за кредитним договором в порядку ст.625 ЦК України, згідно якого позивач зазаначає, що 3% річних становить2641 грн. 69 коп. , 1486 грн. 77 коп. заборгованості за інфляційними втратами за період з 01 грудня 2009 року по 01 листопада 2011 року та з 01 грудня 2011 року по 01 грудня 2018 року в розмірі 14732 грн. 14 коп., всього просить стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» 55343 грн. 24 коп. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з"явився, жодних заяв чи клопотань від нього не надходило. Враховуючи, що відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток, а також те, що представник позивача не заперечує проти заочного вирішення справи, відповідач відзив не подав, наявні всі умови, встановлені ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення. Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, з"ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 26 липня 2007 року між сторонами був укладений кредитний договір № б/н, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 19,20% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У зв'язку з порушенням відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором, АТ КБ «ПриватБанк» звернувся із позовом про стягнення заборгованості до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська. 12 листопада 2010 року Жовтневим районним судом м.Дніпропетровська прийняв рішення № 2-8279/2010 про стягнення з [PERSON] на користь банку 11380 грн 01 коп заборгованості за згаданим кредитним договором. В судовому засіданні встановлено, що вказане рішення вступило в законну силу, проте, на момент розгляду справи не виконане. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд дійшов висновку про наявність підстав, передбачених статтею 625 ЦК України, для стягнення трьох відсотків річних від простроченої суми та інфляційних втрат за цей період. Після стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 26.07.2007 року наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мають правового значення, оскільки згідно рішення суду [PERSON], був зобов'язаний повернути кредит в повному обсязі. Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постановах від 02 грудня 2015 року (№ 6-1707цс15 та № 6-249цс15) При вирішенні спору суд виходить з того, що після винесення рішення кредитний договір припинив свою дію, а позивач втратив можливість нарахування та стягнення з відповідача відсотків за кредитним договором. Така позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 14 лютого 2018 року ( провадження № 61-2404 св 18). Таким чином, кредитний договір припинив свою дію та позивач втратив можливість нарахування та стягнення відсотків за кредитним договором, оскільки, нарахування процентів за користування кредитними коштами, комісійних, неустойки поза строком дії кредитного договору не передбачено. Крім того, згідно положень абзацу 2 пункту 17 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 30.03.2012 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора надає кредитору право лише на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, і не надає права на нарахування і отримання відсотків за Кредитним договором (нарахування і отримання яких можливо лише у разі стягнення коштів за виконавчим написом нотаріуса, згідно положень абзацу 3 пункту 17 Постанови Пленуму ВССУ № 5). Отже, після ухвалення рішення суду від 12 листопада 2010 року про стягнення суми боргу, позивач має право лише на отримання трьох процентів річних від простроченої суми боргу, згідно положень ст. 625 ЦК України в розмірі 2641 грн. 69 коп, та заборгованості за інфляційними втратами з 01 грудня 2009 року по 01 листопада 2011 року в розмірі 1486 грн. 77 коп. та з 01 грудня 2011 року по 01 грудня 2018 року на суму 14732 грн. 14 коп. Зважаючи на вищевикладене, суд вважає за необхідне задоволити позов частково, стягнувши з відповідача 18860 грн. 60 коп., 3 % річних та інфляційні втрати, визнаючи вказаний розрахунок правомірним.

Outcome: approved