Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

25.03.2009 р. прокурор Рогатинського району в інтересах держави в особі АТ « Державний ощадний банк України» звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на домоволодіння по вул. Зелена,50 в с. Вигівка Галицького району Івано-Франківської області, розірвання договору та виселення. 02.07.2009 р. [PERSON] третя особа [PERSON] звернулася із зустрічним позовом до [PERSON],третя особа Державний ощадний банк про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку по вул. Зеленій,50 в с. Вигівка Галицького району,який укладений між [PERSON] та [PERSON] 18.10.2006 р. та посвідченого нотаріально приватним нотаріусом [PERSON], реєстр № 2959. 16.07.2009 р. [PERSON] звернувся з позовом про визнання недійсним Кредитного договору та договору іпотеки. Рішенням Галицького районного суду від 02.11.2009 р. позов прокурора задоволено. В зустрічним позовах [PERSON] та [PERSON] відмовлено. Ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області від 03.02. 2010 року скасовано рішення Галицького районного суду від 02.11.2009 року в частині задоволення позову прокурора Рогатинського району щодо стягнення заборгованості з [PERSON] в загальній сумі 69810,92 коп. в користь « Ощадний банк України» шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки згідно іпотечного договору від 20.10.2006 р.,тобто на будинковолодіння № 50 по вул. Зелена в с. Вигівка Галицького району Івано-Франківської області; в частині відмови у позові [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу цього будинковолодіння від 18.10.2006 р.; в частині виселення із спірного будинку [PERSON], [PERSON] та її неповнолітніх дітей: [PERSON], [PERSON] та [PERSON], а справу у зазначеній частині направлено на новий судовий розгляд в той же суд. В решті рішення залишено без змін. В процесі розгляду справи 07.06.2010 р. [PERSON] звернувся з позовом до ВАТ «Державний ощадний банк» в інтересах якого діє прокурор, третя особа [PERSON], [PERSON] про встановлення нікчемності кредитного договору,застосування наслідків недійсності нікчемного правочину шляхом визнання недійсним договору іпотеки. Сторонами неодноразово уточнювалися, змінювалися позовні вимоги остаточними якими є: Прокурор в інтересах «Ощадний банк України» просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором в розмірі 70\~978 ( сімдесят тисяч девятсот сімдесят вісім) гривень 24 коп., а саме: заборгованість за кредитним договором 59\~111,66 грн.; відсотки 10\~950 грн..33 коп. та пені 916 грн. 25 коп. Вимоги мотивує тим,що 19.10.2006 р. «Державний ощадний банк України» в м. Рогатині уклав кредитний договір з [PERSON] на суму 95\~000 грн. та сплатою 18% строком на 60 місяців. Для забезпечення договору кредиту між Банком та відповідачем укладено іпотечний договір,предметом якого є нерухоме майно: домоволодіння та господарські споруди по вул. Зелена,50 в с. Вигівка Галицького району.,яке належить на праві власності [PERSON] Для забезпечення договору кредиту № 379 [PERSON] 20.10.2006 р. було укладено договір іпотеки від 20.10.2006 р. та підписаний ним. Останнім сплачувались належні щомісячні платежі однак згодом порушувалися умови кредитного договору. [PERSON],третя особа [PERSON] просить визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку. В своїх позовних вимогах зазначає,що 1.12.2003 р. вона разом з чоловіком з метою проживання їхньої сім'ї придбала дерев'яний житловий будинок по вул. Зелена,50 в с. Вигівка та бажали в майбутньому провести його реконструкцію. [PERSON] з її ї сином [PERSON] були знайомі так як займалися підприємницькою діяльністю.17.10.2006 р. до них додому разом з сином приїхав [PERSON] з проханням позичити гроші так як терміново вирішувалось питання щодо придбання ними обєкта на торгах. Сам [PERSON] розповів що вже частину грошей взяв в кредит і банк не відмовляється надати ще гроші однак потрібно щоб хтось був поручителем який би не мав жодних боргів і володів майном. Так як [PERSON] вони знали і тим більш він пообіцяв з ремонтними роботами будівлі то погодились стати поручителем. 18.10.2006 р. зранку разом з сином поїхали до нотаріуса та оформляли якійсь документи. Ніяких витягів з реєстру права власності на житловий будинок в БТІ не отримували,всі документи були вже підготовлені в нотаріуса і тільки зайшовши поставила свої підписи. Разом з чоловіком були впевнені що допомагають [PERSON] у підприємницькій діяльності, на яку банк повинен дати кредит. Будинок ніхто не оглядав, не визначав його вартість і не предявляли до них претензії треті особи в т.ч. банк. Наміру продати або в який не-будь спосіб відчужити свій будинок вони не мали,іншого житла у них немає,постійно там проживали,вели господарство,обробляли земельну ділянку та несли витрати по його експлуатації. Окрім того у [PERSON] жодних грошей не отримували,ключів від будинку йому не передавали і нотаріусом не було видано копію документу так як [PERSON] відразу забрав. В квітні 2009 р. на їхню адресу прийшов лист на ім'я [PERSON] від суду з ухвалою про відкриття провадження по справі за позовом прокурора Рогатинського району в інтересах банку про звернення стягнення на житловий будинок. Були цим здивовані так як [PERSON] ніколи в цьому будинку не проживав. Розшукуючи [PERSON] останній став ухилятися від зустрічей, і тоді стало відомо що було оформлено договір купівлі-продажу. Виявили бажання залучитися в справу як треті особи. Вважає,що при підписанні 18.10.2006 р. договору купівлі-продажу будинку помилилися щодо природи самого правочину, прав та обовязків сторін, що наступали за наслідками його підписання. Просить позов задовольнити. 27.01.2015р. змінюючи позовні вимоги [PERSON] просив визнати недійсним кредитний договір № 352 від 19.10.2006 р. укладений між ним та ВАТ « Державний ощадний банк України» мотивуючи тим,що під час розгляду кримінальної справи висновком повторної судово-почеркознавчої експертизи підпис на кредитному договорі та видатковому касовому ордері виконаний не ним, а іншою особою. В судовому засіданні прокурор та представник « Державний ощадний банк України» позовні вимоги підтримали і просили задовольнити. Окрім того прокурор зазначив, що посилання відповідача [PERSON] на те,що кредитний договір не підписувався є безпідставним. Ним визнано підписання іпотечного договору ,який укладався під зобовязання Кредитного договору. Саме укладання договору іпотеки свідчить про визнання законності договору кредиту, який і став підставою укладання договору іпотеки. Основним обґрунтуванням позову є те,що у кримінальній справі,яка повязана з даною цивільною справою була проведена судово-почеркознавча експертиза,згідно якої підпис на кредитному договорі та видатковому касовому ордері виконаний не [PERSON] а іншою особою. З огляду на положення ст. 94 КПК України жоден доказ, в тому числі і висновок експерта не має наперед встановленої сили. Оскільки кримінальне провадження у якому проводилась судово-почеркознавча експертиза триває, кінцеве процесуальне рішення не прийняте,то допустимість висновку судово-почеркознавчої експертизи ставить під сумнів, та тільки є припущенням. Проте, згідно ст. 60 ЦПК України доказування не може грунтуватися на припущеннях. Саме наявність укладення [PERSON] договору іпотеки свідчить про визнання законності кредитного договору № 352 від 19.10.2006 р. Не доведено суду і недійсність договору купівлі-продажу житлового будинку. Просить позов задовольнити, в позові [PERSON] та [PERSON] відмовити. [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю з підстав викладених у позові, вимог [PERSON] не визнає. Зазначила ,що якщо б [PERSON] купив житловий будинок то хоча б раз за цей період поцікавився ним, як і не ставив питання щодо виселення їх з будинку,і взагалі жодного разу його в будинку з часу його придбання не було. Її син та [PERSON] мали спільний бізнес і разом її обманули. [PERSON] позовні вимоги прокурора та [PERSON] не визнав і просив відмовити в позові. Свої вимоги підтримав зазначивши,що договір позики є реальною угодою і вважається укладеним з моменту передання грошей або речей,що виступають предметом зазначеного договору. Документом який би підтвердив факт передачі йому коштів є видатковий касовий ордер № 6 від 19.10.2006 р. З висновку почеркознавчої експертизи вбачається що ні на кредитному договору ні на видатковому касовому ордері підпис не його. Такий висновок є належним та допустимим доказом. Хто отримав кредит в банку і хто його погашав йому не відомо. Щодо підписання ним договору іпотеки то після підпису договору купівлі-продажу він виходячи з кабінету нотаріуса повернувся на його вимогу і підписав ще один документ але який не знає. На іпотечному договорі дійсно його підпис однак припускає що йому підсунула підписати нотаріус з іншими документами. Обману у вчиненні правочину купівлі-продажу будинку не було. За куплений будинок гроші особисто передав [PERSON], а посилання її на те,що він не цікавився купленим будинком не відповідає дійсності. Не цікавився бо не мав грошей на його ремонт. 20.10.2006 р.,в день укладення іпотечного договору його в нотаріуса не було. Заслухавши доводи позивачів,заперечення відповідачів, дослідивши докази у справі в їх сукупності, суд виходить з наступного. За змістом ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі,мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,крім випадків,встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з"ясуванню обставин справи,сприяє здійсненню прав сторін. Згідно вимог ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Встановлено,що 19.10.2006р. між ВАТ « Державний ощадний банк України» та відповідачем [PERSON] в м. Рогатині укладений Договір № 352 про надання кредиту, згідно умов якого йому надано кредит в сумі 95000 гривень зі сплатою 18% річних за його користування терміном на 60 місяців, тобто не пізніше 19 жовтня 2011 р., а позичальник зобов'язувався в порядку та на умовах, визначених договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, передбачених графіком погашення кредиту ( т.1 а.с.3-5 ). В забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором 20.10.2006р. між банком та [PERSON] було укладено Іпотечний договір ( т.1 а.с. 6-8), відповідно до якого в іпотеку було передано домоволодіння яке складається з житлового будинку та господарських споруд по вул. Зелена,50 в с. Вигівка Галицького району Івано-Франківської області і яке належить йому на праві приватної власності. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.ст. 58, 60 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. З наявної в матеріалах справи копії постанови Галицького районного суду від 15 грудня 2014 р. видно,що відповідно до висновку № 233 від 17 квітня 2014 р. судової почеркознавчої експертизи, підписи від імені [PERSON], які містяться на Кредитному договорі № 352 від 19 жовтня 2006 р., укладеному між [PERSON] та філією Рогатинського відділення № [NUMBER] « Державний ощадний банк України» та на видатковому касовому ордері № 6 від 20 жовтня 2006 р. виконані однією особою. Дані підписи виконані не [PERSON] а іншою особою. Судом виділено з кримінальної справи про обвинувачення [PERSON], у вчиненні злочинів передбачених ч.3 ст. 358, ч.3 ст. 190 КК України епізоди в частині його обвинувачення та направлено прокурору Рогатинського району для організації додаткового розслідування ( т.3 а.с.39-45). За змістом ч.6 ст. 147 ЦПК висновок експерта для суду не є обовязковим і оцінюється судом за правилами, встановленими ст. 212 цього кодексу. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах № 8 від 30.05.1997 р. ( з відповідними змінами) висновок експерта не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватися на всебічному, повному й об'єктивному розгляді всіх обставин справи у сукупності. Державний нотаріус [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що до неї звертався син [PERSON] дізнатися які необхідно документи для оформлення договору купівлі-продажу і вона йому надала таку інформацію. При укладенні договору купівлі-продажу була [PERSON] з чоловіком і сином. У її присутності гроші за продаж будинку не передавалися. При укладенні Договору іпотеки був як [PERSON] так і його дружина. [PERSON] ознайомлювався з Кредитним договором і іпотечним договором. Іпотечний договір без Кредитного договору посвідчуватися неможе. При укладенні договорів були присутні всі учасники яких вона ознайомлювала з текстом. Можливо всіх деталей за такий період часу не пригадує, але жодного договору вона не посвідчила б при наявності будь-яких сумнівів у вільному волевиявленні сторін. Свідок [PERSON] суду показала,що з [PERSON] шлюб розірваний. При купівлі чоловіком житлового будинку вона у жовтні м-ці 2006 р. була присутня у нотаріуса один раз,так як давала на це згоду. Документи були вже готові і вона поставила свій підпис не читаючи. Як купленого [PERSON] будинку так і продавця вона не бачила. Про те,що [PERSON] брав кредит їй не відомо. Щодо договору іпотеки то це ніби її підпис але вона його не підписувала і вважає що могла їй підсунути на підпис нотаріус. Свідок [PERSON] суду ствердила,що при видачі [PERSON] довідки про склад сім'ї її онуки в будинку № 5 по вул. Зелена що в с. Вигівка не були зареєстровані. З вищенаведеного вбачається,що [PERSON] не доведено недійсності укладення кредитного договору. Для забезпечення такого укладено договір іпотеки підписання якого [PERSON] визнано та і виконання цього договору здійснювалось. Припущення [PERSON] про те,що йому підсунула нотаріус підписати договір іпотеки суд до уваги не приймає. Нотаріус в судовому засіданні ствердила,що [PERSON] ознайомлювався як з Кредитним договором так і з Іпотечним договором. Також, суд вважає, що з [PERSON] як позичальника, підлягає стягненню сума заборгованості за кредитним договором в розмірі 70\~978 грн . Вирішуючи питання обґрунтованості позовних вимог [PERSON], щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу домоволодіння, який на думку позивачки укладений внаслідок помилки, суд виходить із наступного. Частинами 3, 5 ст. 203 ЦК України, встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ч.3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін. Згідно п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Як зазначила позивач що вона не мала наміру продавати будинок і на це не було її волі. Підписала дану угоду тільки тому, що [PERSON] просив стати поручителем, зазначених в договорі грошей вона не отримувала, з часу придбання будинку, постійно доглядає його,даний будинок є її та сім'ї єдиним житлом, в будинку проживають неповнолітні онуки,одна з яких є інвалідом і продавши його вона б залишила без даху над головою не тільки свою сім'ю але й сім'ю сина,іншого житлового приміщення для проживання в неї та її сім'ї немає. Свідок [PERSON] суду пояснимв,що з [PERSON] працювали разом на фірмі у якій була потреба в покупці запчастин. Довго шукали гроші і разом прийшли до висновку що потрібно взяти кредит в банку. Батьків попроосили стати поручителями так як у них будь-яких грошових зобовязань не було. Йому батьки передали документи і він передав їх [PERSON] Коли він привіз батьків до нотаріуса то всі необхідні документи були вже подані [PERSON] При підписі договору він присутнім не був. [PERSON] отримав кредит і гроші приніс на фірму. Приїжджали представники банку оглядати заставне майно.Не заперечує того факту що сплачував в період 2006-2009 р.р. кредит в касу Ощадбанку по тій причині що ці гроші вкладені в потреби фірми яку він очолював. Окрім того зазначив,що батьки в ніякому разі не планували продавати житловий будинок,здійснювали в ньому заміну вікон,дверей,перекриття та інші роботи. З огляду на викладене, враховуючи, що помилка позивача щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін мала місце саме на момент вчинення правочину і вона має істотне значення, позовні вимоги підлягають задоволенню. Отже судом встановлено, що оспорюваний правочин вчинено внаслідок помилки, з недодержанням в момент вчинення правочину п.3 ст.203 ЦК України щодо відповідності змісту правочину внутрішній волі сторони у правочині. Також статтею 230 ЦК України встановлено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Відповідно до вимог ст. 215 ЦК України, недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог ст. 203 ЦК України, є підставою для визнання правочину недійсним. Як встановлено судом, воля [PERSON] при укладенні оспорюваного правочину була направлена на забезпечення виконання [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором , а не на продаж її власності. Таким чином, враховуючи викладене суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача [PERSON] та наявність законних підстав для їх задоволення. На підставі вищенаведеного,ст.ст.203,229, 526,1054,1050,

Outcome: approved