Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-19 00:00:00

[PERSON] звернулося до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Краснодонвугілля» про відшкодування моральної шкоди, у зв'язку з пошкодженням здоров'я на виробництві. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що позивач в період з 14.12.1978 року по 26.06.2014 року працював у вугільній промисловості з 26.06.1984 року по 26.06.2014 року - у відповідача ВАТ «Краснодонвугілля», перейменованого в подальшому на ПАТ «Краснодонвугілля». 26.06.2014 року позивач був звільнений за станом здоров'я за ч.2 ст.40 КЗпП України. Згідно з медичним висновком Центральної лікарсько-експертної комісії про наявність професійного захворювання № 39/1383 від 18.11.2014 року та випискою № 941 із медичної карти стаціонарного хворого Луганської обласної клінічної лікарні від 26.11.2014 року позивачу первинно було встановлено професійні захворювання, а саме: хронічний бронхіт II ст. фаза затихаючого загострення, дифузний пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст., хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість II ст., вібраційна хвороба II ст. Відповідно довідки МСЕК серії АБ № 0035994 позивачу було встановлено з 28.03.2017 року 60% втрати працездатності довічно, у тому числі 45% по професійному захворюванню та 15% по виробничій травмі. Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 22.04.2016 року було встановлено, на підставі чого у позивача з'явились професійні захворювання, а саме: багаторазова тривала дія вугільно-природного пилу та інших шкідливих факторів робочої зони з перевищенням ГДР під час роботи. Даний акт відповідачем не оскаржувався. Внаслідок професійних захворювань позивачу важко дихати, він постійно страждає через сердечні та легеневі болі, напади утрудненого дихання, його турбує постійний кашель, він не може тривалий час знаходитися в погано провітрюваних приміщеннях, в нього виникають проблеми при переїзді в громадському транспорті, він відчуває біль в органах слуху, часто лікується, на що витрачає значний час, і тому його нормальні життєві стосунки порушено, він змушений додавати додаткових зусиль для організації свого життя, у нього з'явилося почуття страху за своє подальше життя та здоров'я. Позивач постійно відчуває моральні страждання через певні фізичні вади у зв'язку з втратою працездатності, не має можливості вести повноцінне особисте та суспільне життя, частково порушені його відносини з оточуючими людьми, близькими, друзями та знайомими, а також були порушені його плани на подальше життя, через що з'явилось почуття тривоги перед майбутнім. Позивач прийшов працювати до роботодавця здоровим працівником, через незабезпечення умов праці втратив 60% своєї працездатності та вимушений з цим жити. Враховуючи обсяг заподіяних моральних страждань (фізичних, душевних, психічних), їх характер та тривалість, глибину заподіяної моральної шкоди, ступінь та тривалість моральних страждань, з урахуванням всіх обставин, характеру спричиненої шкоди, тривалість часу роботи в шкідливих умовах праці на підприємстві відповідача з перевищенням граничнодопустимих норм впливу шкідливих факторів, та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, позивач вважає, що сума відшкодування заподіяної йому шкоди становить 80 000 грн., що відповідає тим душевним стражданням і переживанням, які позивач зазнав протягом тривалого часу та які переносить до цих пір. Враховуючи викладене, позивач звернувся з даним позовом до суду. У судове засідання сторони, повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи, не з'явилися. Позивач надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач причини неявки суду не повідомив. У зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що дана позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що згідно копії трудової книжки серії [NUMBER], виданої 02.08.1972 року, [PERSON] 26.06.2017 року на підставі наказу №143-к від 30.06.1984 року був прийнятий гірничим робітником підземним 3 розряду з повним робочим днем на підземних роботах до Шахтопрохідного управління № 7 тресту «Краснодоншахтобуд» (у подальшому перейменована ПрАТ «Краснодонвугілля»). 26.06.2014 року звільнений у зв'язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі, внаслідок стану здоров'я, п.2 ст. 40 КЗпП України на підставі наказу №1118-ув від 26.06.2014 року. У відповідності до вказаного наказу про припинення трудового договору підставою для звільнення стала довідка ВКК № 432 від червня 2014 року, копія якої наявна в матеріалах справи. Згідно з медичним висновком Центральної лікарсько-експертної комісії про наявність професійного захворювання № 39/1383 від 18.11.2014 року та випискою № 941 із медичної карти стаціонарного хворого Луганської обласної клінічної лікарні від 26.11.2014 року [PERSON] первинно було встановлено професійні захворювання, а саме: хронічний бронхіт II ст. фаза затихаючого загострення, дифузний пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст., хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість II ст., вібраційна хвороба II ст. Відповідно довідки МСЕК серії АБ № 0035994 [PERSON] було встановлено з 28.03.2017 року третю групу інвалідності. Ступінь страти професійної працездатності у відсотках: 60% втрати працездатності довічно, у тому числі 45% по професійному захворюванню та 15% по виробничій травмі. Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 22.04.2016 року було встановлено, що причиною професійного захворювання [PERSON] стала багаторазова тривала дія вугільно-природного пилу та інших шкідливих факторів робочої зони з перевищенням ГДР під час роботи. З метою ліквідації і запобігання професійним захворюванням (отруєнням) пропонується [PERSON] директору структурного підрозділу «Шахтоуправління ім.. М.П. Баракова» ПАТ «Краснодонвугілля»: - забезпечити робітників засобами захисту від підвищеного рівня вібрації (пристрої: огороджувальні, віброізолюючі, віброгасильні, вібропоглинальні, автоматичного контролю і дистанційного керування); - забезпечити зрошування гірничої маси на перевантажних пунктах стрічкових та скребкових конвеєрів; - придбання та постійне використання у гірничих виробках засобів пило пригнічення (змочувача, інертного пилу); - забезпечити робітників засобами індивідуального захисту (протипиловими респіратора, фільтрами, навушниками); - посилити відомчий контроль щодо використання працівниками підприємства засобів індивідуального захисту; - забезпечити проведення відомчого контролю факторів виробничого середовища та трудового процесу; - забезпечити проведення періодичного медогляду згідно Наказу МОЗ України №246 від 21.05.07 року. Вирішуючи спір по суті суд виходив з наступного. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із пошкодженням здоров'я. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров"я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У відповідності до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. З п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» вбачається, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Згідно з п.4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 р. №1-9 рп/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров'я тощо. У випадку втрати потерпілим працездатності він зазнає значно більше моральної шкоди, ніж яка заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Аналізуючи викладене та приймаючи до уваги матеріали справи, вбачається, що внаслідок професійного захворювання пошкоджено здоров'я позивача, чим завдано моральну шкоду, яка обумовлена моральними та фізичними стражданнями з приводу пошкодження здоров'я, погіршення життєвих умов, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя, витрат на лікування. Викладене є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди відповідачем у відповідності зі ст. 237-1 КЗпП. З огляду на вищевикладене, враховуючи вимоги розумності, справедливості і домірності завданої моральної шкоди, постійний характер негативних наслідків, обмеження життєдіяльності, порушення та зміну звичайного укладу життя і особистих зв'язків, вважає за можливе та необхідне частково задовольнити позовні вимоги, стягнувши з відповідача на користь позивача в порядку відшкодування моральної шкоди 32000 грн., що буде цілком еквівалентним завданим моральним стражданням та на даний час дорівнює сумі 10 мінімальних заробітних плат. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також смертю фізичної особи. Пунктом 36 постанови Пленуму ВССУ від 17.10.2014 року № 10 із змінами та доповненнями, передбачено, що вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом). Частиною 2 п. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що за подання до суду позовної заяви позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Враховуючи те, що задоволено 40% відсотків позовних вимог (32000 грн. від 80000 грн.), суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, яка становить 320 грн. (800 грн. х 40%). На підставі викладеного,

Outcome: partial