Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-22 00:00:00

26 червня 2014 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач просить розірвати шлюб з відповідачкою, зареєстрований 27 листопада 1993 року у міському Палаці шлюбів м. Полтава, Україна, актовий запис № 2614 . Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що незважаючи на тривалий час шлюбу у подружжя так і не склалися нормальні сімейні стосунки в силу психологічної несумісності характерів, різних поглядів на сімейне життя, що призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Відповідачка надала до суду заперечення на позовну заяву, в яких зазначила, що вона згодна на розлучення, але не згодна із причинами розлучення та обставинами, викладеними в позовній заяві, оскільки вони не відповідають дійсності. Чоловік фактично пішов до іншої жінки, у якої він проживав на квартирі біля трьох місяців. Причиною погіршення стосунків між ними, які призвели до розірвання шлюбу, є те, що чоловік почав підтримувати близькі стосунки з іншою жінкою, застосовував до неї фізичну силу у присутності дітей, що негативним чином впливає на виховання дітей, та випадки подружньої зради, ще коли вони проживали разом. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Суду пояснив, що в них з відповідачкою не склалися нормальні сімейні стосунки в силу несумісності їхніх характерів та різних поглядів на життя, що призвело до припинення шлюбних відносин. Він зустрів іншу жінку, з якою він проживає три місяці та має намір створити сім'ю. Відповідачка позов визнала повністю. Суду пояснила, що згодна на розірвання шлюбу, оскільки в них дійсно різні погляди на життя, чоловік пішов із сім'ї та проживає у іншої жінки. Він перестав піклуватися про сім'ю та дітей, застосовував неодноразово до неї фізичну силу, бив у присутності дітей, допускав факти подружньої зради ще коли проживали разом однією сім'єю. Саме ці причини є дійсними, які призвели до розірвання шлюбу. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про укладення шлюбу, виданого 27 листопада 1993 року міським Палацем шлюбів м. Полтава, копія якого долучена до справи, [PERSON] та [PERSON] 27 листопада 1993 року зареєстрували шлюб, про що був здійснений актовий запис № 2614. Після реєстрації шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку [PERSON], дружині [PERSON]. Під час шлюбу у сторін народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджено копіями свідоцтв про їх народження, і які залишаються проживати разом з відповідачкою. На утримання дітей позивач сплачує аліменти на користь відповідачки відповідно до рішення суду. Як вбачається з пояснень сторін, у подружжя так і не склалися нормальні сімейні стосунки в силу психологічної несумісності характерів, різних поглядів на сімейне життя, причиною розірвання шлюбу є те, що позивач зустрів іншу жінку, з якою він проживає на даний час, тому вже три місяці подружжя проживає окремо, спільного господарства не ведуть, в кожного окремий бюджет. Відповідно до положень ст.51 Конституції України, ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.2 ст.18, п.3 ст.51, ч.3 ст.56, ч.1 ст.110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання, почуття любові та поваги один до одного між сторонами втрачено. Примирення між подружжям та збереження сім'ї неможливо. За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім"я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача та відповідачки. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, предбачених ч.2 ст.110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. Спір щодо розподілу спільного майна подружжя буде вирішуватися в судовому порядку. У відповідності до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно пояснень відповідачки після розірвання шлюбу вона бажає залишити за собою право на прізвище [PERSON]. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки підлягають стягненню судові витрати на користь позивача по оплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved