Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-21 00:00:00

01.04.2019 р. позивач звернулася до суду з позовом і просила стягнути з відповідача на її користь матеріальні збитки спричинені внаслідок залиття квартири матеріальну шкоду в розмірі 77960,00 грн., та моральну шкоду в сумі 64609,00 грн., а також судові витрати. В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що вона є власником квартири [ADDRESS] . 15.04.2018 р. з вини відповідача відбулось залиття вказаної квартири. Згідно акту, який був складений 16.04.2018 р., у складі представників відповідача, підтверджено, що дійсно 15.04.2018 р. сталось залиття квартири внаслідок пориву труби стояка ХВП. Як зазначила позивач нею неодноразово направлялись звернення до відповідача з приводу проведення детального технічного обстеження внутрішньобудинкової системи ХВП та встановлення чіткого місця пошкодження стояка, як наслідок представниками відповідача повторно складено акт від 05.09.2018 р. про залиття квартири, який аналогічний за змістом до акту від 16.04.2018 р. без фактичного обстеження залитих квартир № 4 , 8 , 12 та 16 . За переконанням позивача, залиття квартири сталось саме з вини відповідача. Також зазначила, що відповідачем було складено локальні кошториси на будівельні роботи та поточний ремонт квартири на суму 48960, 00 грн. Проте ремонт не розпочато з невідомих для неї причин. В результаті залиття квартиру позивачу спричинено матеріальні збитки у розмірі 77960,00 грн., та моральну шкоду в сумі 64609,00 грн., тому звертається до суду з даним позовом. 08.07.2019 рокуу до суду від відповідача надійшов відзив на позов, в якому останній заперечував проти вимог позивача з тих підстав, що вини відповідача в даному залитті немає (а.с. 111-117, том №1) Дана справа перебувала в провадженні головуючого судді Величко Т.О. 30.10.2020 року згідно розпорядження №460 керівника апарату Святошинського районного суду м. Києва, здійснено повторний авторозподіл справи у зв`язку з відстороненням головуючого по справі (а.с. 159, том №1) 30.10.2020 року здійснено повторний авторозподіл справи в програмі КП-Д3 та справа розподілена судді Бабич Н.Д. (а.с. 160, том №1). Ухвалою судді від 04.11.2020 р. прийнято справу до провадження та призначено підготовче засідання (а.с. 161-162, том №1). 08.12.2020 р, ухвалою суду закрито провадження у справі та призначено судовий розгляд (а.с. 167-168, том №1). Ухвалою суду від 18.03.2021 р. повернуто до стадії підготовчого судового засідання (а.с. 229-230, том №1). 12.05.2021 р, ухвалою суду закрито провадження у справі та призначено судовий розгляд (а.с. 167-168, том №1). В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. В судовому засіданні представник відповідача Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району міста Києва» - Стукалов А.В., проти вимог позивача заперечував в повному обсязі, зазначивши, що позивачем не доведено вини відповідача. Вислухавши пояснення учасників справи, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до Договору дарування від 10.11.2017 р. та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10.11.2017 року [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с.10-12). Даний будинок перебуває на утриманні в КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району міста Києва», дана обставина учасниками процесу не оспорювалась, а тому судом не досліджувалась. Відповідно до акту, який був складений 16.04.2018 р. у складі представників відповідача, зазначено, що дійсно 15.04.2018 р. сталось залиття квартири [ADDRESS] , де було залито коридор, туалет, кухню, кімнату, причиною залиття є порив труби стояка ХВП в квартирі №16 (а.с.15, том №1). Відповідно до акту, який був складений 05.09.2018 р., 15.04.2018 р. відбулося залиття квартири [ADDRESS] , де було залито коридор, туалет, кухню, кімнату, причиною залиття є пошкодження на відгалужені ділянки труби ХВП на різьбі в квартирі №16 та несвоєчасна ліквідація затоплення (а.с.17, том №1). Відповідачем - Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району міста Києва», було складено локальний кошториси на будівельні роботи № 2-1-1 та поточний ремонт квартири [ADDRESS] на суму 40789,00 грн. (а.с.19, том 1) та локальний кошторис на будівельні роботи № 2-1-1 та поточний ремонт квартири [ADDRESS] на суму 8171,00 грн. (а.с.20, том 1). Згідно довідки КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району міста Києва» від 04.06.2021р. причиною залиття квартири позивача є порив на внутрішньоквартирній мережі (після відгалуження від стояку ХВП) (а.с. 52, том № 2). Разом з тим, судом вказана довідка не може бути достовірним та належним доказом стосовно причин залиття квартири №12 , оскільки першоджерелом є Акт від 16.04.2018, який був складений одразу після залиття, який складено особами, що встановили причину залиття. Крім того, дана довідка спростовується як іншими матеріалами справи, так і поясненнями свідків, а саме членів комісії, що складали акт від 16.04.2018 року. Так, допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] надав суду пояснення, що він працює майстром ремонтної дільниці ЖЕД-1 і після обстеження квартири №16 , встановлено, що причиною залиття квартири №12 було порив труби стояка холодного водопостачання (до вентиля перекриття в квартиру) в квартирі №16 . В судовому засіданні в якості свідка було допитано [PERSON] , яка надала суду покази проте, що вона працює майстром технічної дільниці і була в складі комісії при обстеженні квартири позивача в квітні 2018 року. Під час обстеження квартири № 12 було встановлено, що внаслідок залиття було пошкоджено коридор, кухню, кімнату, туалет. Причиною залиття 15.04.2018 року стало те, що відбувся порив труби стояка холодного водопостачання в квартирі №16 . В судовому засіданні в якості свідка було допитано [PERSON] , що працює слюсарем-сантехніком в ЖЕД-1, який суду надав пояснення про те, що залиття квартири №12 15 квітня 2018 року сталося внаслідок пориву руби стояка холодного водопостачання (на різьбі до вентиля перекриття в квартиру) в квартирі №16 . Пояснення свідків та обставини зазначені в Акті від 16.04.2018 року стосовно причин залиття повністю підтверджуються черговим журналом ЦАС (витяг за 15.04.2018), в якому аварійною бригадою зазначена причина залиття - порив стояка ХВП та звітом по заявкам по даному будинку за період з 01.04.2018 по 01.05.2018 (а.с.53-54, том №2). Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Визначення винної особи у спричинені збитків залежить від визначення меж відповідальності споживача та виконавця житлово-комунальних послуг по постачанню холодної води до квартири позивача. Відповідно до Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства № 76 від 17.05.2005 р. визначені наступні поняття: внутрішньобудинкові системи - мережі, арматура на них, прилади та обладнання, засоби обліку та регулювання споживання житлово-комунальних послуг, які розміщені в межах будинку, споруди, системи протипожежного захисту. Виконавець послуг - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору. Виробник - суб`єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги. Точка розподілу - місце передачі послуги від однієї особи до іншої, облаштоване засобами обліку та регулювання. Відповідно п. 22 Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженого постановою КМУ № 630 від 21.07.2005 р., точками розподілу, в яких здійснюється передача послуг з постачання холодної та гарячої води від виконавця споживачеві у багатоквартирному будинку є місце після першої водозапірної арматури на відгалудженні від стояка у квартирі споживача. Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ № 630 від 21.07.2005 р., виконавець зобов`язаний проводити два рази на рік перевірку стану внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку із складенням відповідного акту (п.32 п.п.5); утримувати внутрішньобудинкові мережі у належному технічному стані, здійснювати їх технічне обслуговування та ремонт (п.32 п.п.10). Згідно Постанови КМУ №532 від 01.04.2014 визначено поняття: - внутрішньобудинкова система холодного водопостачання - система від зовнішньої стіни будинку (крім транзитних трубопроводів) до першої запірної арматури на відгалуженні від стояка або у разі її відсутності трійника (врізки) включно, що розташований у квартирі споживача (житловому приміщенні в гуртожитку), нежитловому приміщенні в житловому будинку (гуртожитку); З наведеного вбачається, що обов`язок по обслуговуванню стояка холодної води лежить на суб`єкті господарювання до першої запірної арматури на відгалуженні від стояка. У пп. 3 п.4.4 Договору визначено, що виконавець зобов`язаний утримувати внутрішньобудинкові мережі в належному технічному стані, здійснювати їх технічне обслуговування та ремонт, вживати своєчасних заходів до запобігання аварійним ситуаціям та їх ліквідації; усунення порушень щодо надання послуг в установлені законодавством строки (а.с. 21, зворотня сторона). Таким чином, здійснивши аналіз вищезазначених норм права та враховуючи положення вказаного Договору випливає, що саме на виконавця - покладено обов`язок щодо утримання внутрішньобудинкових мереж в належному технічному стані. Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач має право на відшкодування збитків, завданих його майну та/або приміщенню, шкоди, заподіяної його життю чи здоров`ю внаслідок неналежного надання або ненадання житлово-комунальних послуг. Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ч.2 ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Загальне положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди визначено у статті 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Підставою деліктної відповідальності є протиправне шкідливе винне діяння особи, яка завдала шкоду. Для відшкодування завданої шкоди необхідно довести такі факти як неправомірність поведінки особи; вина завдавача шкоди; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою. Наявність всіх вказаних умов є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) відсутня вина у заподіянні шкоди. Важливим елементом доказування наявності шкоди є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою, спричиненою потерпілій стороні. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а шкода, яка завдана особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Відповідно до ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі поданих або витребуваних доказів, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмету позову, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісності здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів. У зв`язку з тим, що залиття сталося внаслідок неналежного стану внутрішньобудинкових мереж постачання холодної води в спірному будинку, технічне обслуговування якого, як було зазначено вище покладено на відповідача суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, що залиття квартири позивача сталося внаслідок винних дій (протиправної бездіяльності) відповідача, а тому саме з нього підлягає стягненню на користь позивача сума завданого матеріального збитку у розмірі 69638,00 грн. визначена згідно висновку експерта ЕТЦ "Статус" № 46/01-21 від 25.01.2021 р. (а.с.247-250 том №1, а.с.1-42 том №2). Вказана сума відповідачем не спростована. Сторонами не заявлялись клопотання про призначення судової експертизи з метою визначення розміру збитків. Суд вважає, що позивачем не надано належних доказів відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України на підтвердження завданих їй збитків у розмірі 77 960,00 грн., оскільки надані до матеріалів справи накладні та фіскальні чеки не підтверджують факт придбання саме позивачем зазначених товарів та встановлення їх у квартирі позивача. В частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди суд дійшов таких висновків. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Ст. 23 ЦК України, встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншими ушкодженнями здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження громадського життя, настанні негативних наслідків. Судом встановлено, що внаслідок залиття позивачу завдано моральної шкоди, яка виразилась у стресах, душевних стражданнях, переживаннях за своє майно. Внаслідок залиття позивачу завдано моральної шкоди, яка виразилась у стресах, душевних стражданнях, обумовлених, зокрема, тим, що відповідач своєчасно не вживав заходів щодо вирішення питання про відшкодування збитків. Судом враховано, що затоплення квартири призвело до змін в житті позивача, зокрема, пов`язаними з необхідністю проведення робіт по відновленню квартири, докладанням додаткових зусиль для нормалізації свого життя. Позивач перебуває з моменту залиття квартири у стані хвилювання, нервової та психічної напруги через думки про відновлення житлового приміщення. Виходячи з обставин справи суд вважає, що розмір моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок залиття, в сумі 64609,00 грн. є завищеним, відтак з відповідача на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода в сумі 5000,00 грн., на користь позивача, що відповідатиме принципу розумності та пропорційності. Щодо відшкодування витрат на правову допомогу в розмірі 29007,60 грн. слід зазначити наступне. Відповідно до вимог ч.ч.1, 3 п.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать також витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до вимог ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:1) у разі задоволення позову - на відповідача;2) у разі відмови в позові - на позивача;3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом ч.3 цієї статті при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. За змістом ч.8 цієї ж статті, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. За змістом ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до вимог ч.2 цієї статті за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з вимогами ч.3,4 для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому за змістом ч.6 цієї статті обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Стаття 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» від 5 липня 2012 року № 5076-VI Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час. Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268). Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц. Як встановлено судом та свідчать матеріали справи, позивач заявив до стягнення з відповідача 29007,60 грн., що становлять витрати на професійну правничу допомогу у суді. Обґрунтовуючи ці вимоги, позивач надав копію договору про надання правової допомоги № 01/10 ФМІ від 03.10.2019 (а.с. 217-218, том №1), копію додаткової угоди № 1 до договору про надання правової допомоги № 01/10 ФМІ від 03.10.2019 (а.с. 219, том №1 , копію акта №1 від 01.11.2019 про надання правової допомоги (а.с. 220, том №1), копію квитанції про сплату 5000,00 грн. згідно договору (а.с. 221, том №1), акт № 2 про надання правничої допомоги від 21.07.2021 р. на суму 24000,00 грн. Представник відповідача в судовому засіданні, у свою чергу, заперечував проти стягнення таких витрат, вважаючи їх необґрунтованими, просив зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу. Як вбачається з матеріалів справи, розгляд справи неодноразово відкладався саме за клопотання адвоката позивача (а.с. 132, 142, 171 том №1, 51, том №2), в судовому засіданні останній брав участь лише 18.03.2021 р., 12.05.2021 р. 22.07.2021 р.), детального опису робіт адвокатом до суду не подано, в укладеному договорі про надання правової допомоги не встановлено гонорару адвоката. Оцінивши усі необхідні аспекти: складність та обсяг виконаних адвокатом робіт, час, витрачений на виконання відповідних робіт, суд дійшов до висновку, що витрати на правову допомогу підлягають зменшенню. Відповідно до усталеної практики Верховного Суду, визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial