Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-10 00:00:00

02.06.2015 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу зареєстрованого 31.08.2010 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №2101 та стягнення на її користь аліментів на утримання неповного сина [PERSON], [INFO] у розмірі 50% від усіх його видів заробітної плати, доходу щомісячно, на утримання сина, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку . Свої вимоги мотивує тим, що практично після укладення шлюбу та народження сина в сім'ї почали виникати конфлікти, відсутнє взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейне життя, що призвело до неможливого спільного проживання, також син проживає разом з нею і знаходяться на її утриманні, відповідач з нею та сином не проживає, від обов'язку по утриманню дитини відмовляється, матеріально забезпечувати сина самостійно їй не під силу, інших осіб, щодо яких відповідач має аліментні зобов'язання відсутні, працездатний, а тому спроможний допомагати матеріально. В подальшому подала письмову заяву згідно якої, відповідно до договору від 10.06.2015 року укладеного між [PERSON] та [PERSON], просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання сина у в розмірі 1/4 частки від всіх видів його заробітку, починаючи з дня розлучення і до досягнення повноліття, але не менше 300 дол. США. В судове засідання позивачка не з'явилась, однак подала заяву про розгляд справи у її відсутності, уточнені позовні вимоги підтримала повністю. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав клопотання про розгляд справи у його відсутності вимоги позивачки про стягувати з нього на її користь аліменти на утримання сина у в розмірі 1/4 частки від всіх видів його заробітку, починаючи з дня розлучення і до досягнення повноліття, але не менше 300 дол. США відповідно до договору від 10.06.2015 року визнав повністю. Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім"ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи із змісту ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.ст.104-105 СК України шлюб може припинятися внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам одного з них. Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Згідно з ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує : стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України. Частиною 1 ст. 184 СК України передбачено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 31.08.2010 року, зареєстрований міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, за актовий запис №2101. Від шлюбу в них народився неповнолітній син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження [NUMBER], відповідач батьківства не оспорює. Як вбачається з копії паспорта [NUMBER] [PERSON] народився [INFO] в Австралії, а відповідно до заяви про визнання позову проживає за адресою: [ADDRESS]. Враховуючи вищенаведене, з врахуванням положень ч.1 ст.182 СК України, якою передбачені підстави, які враховуються судами при вирішенні розміру аліментів, з врахуванням прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2015р.», беручи до уваги відсутність домовленостей щодо участі відповідача в утриманні дітей, що обов'язок по їх утриманню до досягнення ними повноліття покладено на обох батьків, враховуючи майновий стан відповідача, який не працює, відсутність доказів на підтвердження незадовільного стану його здоров'я, матеріальний стан позивачки, яка не працює, те, що відповідач погодився сплачувати аліменти, у розмірі, як просить позивачка. Враховуючи, що дитина потребує матеріальної допомоги, самій позивачці матеріально важко утримати сина, відповідач може надавати матеріальну допомогу на утримання сина, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів в розмірі 1/4 частки усіх його доходів, але не менше 300 дол. США, щомісяця, до досягнення повноліття, стягнення аліментів в такому розмірі відповідає дійсному майновому стану відповідача. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, п. 1.1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру судовий збір справляється в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. На підставі викладеного та

Outcome: approved