Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

23.05.2014 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з зазначеним позовом. Обґрунтували його тим, що [INFO] померла [PERSON], після смерті якої залишилось спадкове майно - житловий будинок з господарськими будівлями, розташований в селі [ADDRESS]. Вони, як чоловік та діти , є спадкоємцями першої черги спадкування майна померлої за законом. В зв'язку з оформленням спадщини виявилося, що при житті [PERSON] не оформила правовстановлюючий документ на домоволодіння. По цій причині Глобинська державна нотаріальна контора відмовила їм (позивачам) у видачі свідоцтва про право на спадщину. [PERSON] на підставі закону, що діяв на час створення об»єкту нерухомого майна, побудувала вищевказаний житловий будинок з господарськими будівлями, володіла ним на праві приватної власності, що підтверджується записами в погосподарських книгах Пустовійтівської сільської ради, однак за життя не провела державну реєстрацію права власності на нього, як того вимагає діюче законодавство. Посилаючись на викладене, позивачі прохали визнати за кожним із них право власності на 1/3 частку спадкового житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого на не приватизованій земельній ділянці площею 0,25 га. В судове засідання позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] не з»явилися, направили до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, вказали, що позовні вимоги підтримують. Представник відповідача - Пустовійтівської сільської ради, представники третіх осіб - відділу Держземагенства у Глобинському районі, Глобинської державної нотаріальної контори, Глобинського районного управління юстиції в особі реєстраційної служби в судове засідання не з"явилися, належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи. В заявах, адресованих суду, прохали розглянути справу у їх відсутності, вказали, що заперечень щодо задоволення позову не мають. Суд, дослідивши та оцінивши надані письмові докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємного зв'язку встановив наступне. [INFO] померла [PERSON]. Її спадкоємцями (за законом) є діти - [PERSON], [PERSON] та чоловік [PERSON] (позивачі у справі). До складу спадкового майна входить житловий будинок з господарськими будівлями, розташований в селі [ADDRESS], який був збудований спадкодавцем і в якому вона проживала до дня своєї смерті. Відповідно до повідомлення Глобинської державної нотаріальної контори від 13.05.2014 року № 570/01-16 [PERSON], [PERSON], [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований в селі [ADDRESS], у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на нього. Згідно технічного паспорту житловий будинок літ. «А», погріб з шийкою літ. «В», прибудова літ. «а», сарай літ. «Б», ганок літ «аг» - побудовані в 1983 році, огорожа № 1 - в 1985 році, сарай літ. «Г», убиральня літ. «Д» - в 1987 році. Відповідно до Постанови Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 року «Про застосування Указу ПВР СРСР від 26.08.1948 року» побудовані громадянами на відведених їм земельних ділянках будинки є їх особистою власністю. Порядок правової реєстрації будинків та господарських будівель і споруд, а також домоволодіння в містах та селищах міського типу був врегульований на Україні Інструкцією про порядок реєстрації будівель в містах, робочих, дачних і курортних селищах України від 23/25.12.1947 року, Інструкцією про порядок реєстрації будинків і домоволодінь в містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31.01.1966 року Мінкомгоспом УРСР. Запис в реєстраційній книзі про належність домоволодіння на праві особистої власності певній особі, є офіційним доказом права власності даної особи на це домоволодіння. Згідно Закону «Про сільську Раду депутатів трудящих УРСР» від 02.06.1968 року, кожна сільська рада вела погосподарські книги, в яких відповідним записом посвідчувалося право землекористування всіх громадян на території сільської ради, в особовому рахунку вказувались прізвище, ім'я та по батькові глави сім»ї, на ім'я якого відкрито особовий рахунок, він і був власником будинку. Згідно записів в погосподарських книгах Пустовійтівської сільської ради [PERSON] була зареєстрована в [INFO] і проживала у ньому до смерті. З 1983 року і до дня смерті (останнім часом в погосподарській книзі № 8 за 2001-2005 роки під № 649) за нею значилося нерухоме майно - житловий будинок з господарськими будівлями, розташований в селі [ADDRESS], на не приватизованій земельній ділянці площею 0,25 га з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Оцінивши надані докази, суд прийшов до висновку, що спадкодавець [PERSON] за свого життя набула право власності на назване нерухоме майно відповідно до закону, що діяв на час створення даного майна, проте, за життя не провела його державну реєстрацію відповідно до закону, що діє на час прийняття позивачами спадщини, в зв'язку з чим і виник спір. Його вирішення можливе лише в судовому порядку. Згідно висновку відділу регіонального розвитку, містобудування та архітектури Глобинської РДА від 22.05.2014 року, житловий будинок літ. «А», прибудова літ. «а», погріб з шийкою літ. «В», сарай літ. «Б», сарай літ. «Г», убиральня літ. «Д», ганок літ. «аг», огорожа № 1, збудовані без істотних порушень діючих будівельних норм і правил. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до ст. ст. 1217, 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ч.1 ст. 529 ЦК України 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини , у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. В п.1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року, визнавалося, що спадкодавець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. За ч.1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Згідно дослідженої судом копії спадкової справи Глобинської держнотконтори, спадщину після померлої [INFO] [PERSON], в установлений законом строк прийняли син померлої - [PERSON] і чоловік померлої - [PERSON], які проживали зі спадкодавцем однією сім»єю на час її смерті, а отже, фактично вступили у володіння спадковим майном ( п.1 ч.1 ст. 549 ЦК України 1963 року) та дочка померлої - [PERSON]., яка фактично вступила в управління спадковим майном. Встановивши, що спадкодавець за життя на передбачених законом підставах набула право власності на вищевказаний житловий будинок з господарськими будівлями, суд дійшов висновку, що позивачі, як спадкоємці першої черги спадкування за законом, які вчасно прийняли спадщину, мають право на успадкування майна померлої дружини та матері в рівних частках - по 1/3 частці на кожного. Визнання права власності за [PERSON], [PERSON], [PERSON] на спадковий житловий будинок з господарськими будівлями не оспорюється відповідачами та не порушує прав чи інтересів інших осіб. Позов ґрунтується на законі, доведений належними доказами, а тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved