Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-24 00:00:00

19 вересня 2019 року позивач [PERSON] , звернулась до суду з позовом до [PERSON] , про збільшення розміру аліментів, просить суд: змінити розмір аліментів визначених рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області по справі № 1505/6060/2012 від 26.09.2012 року, стягнути на користь дочки п`ять тисяч грн щомісячно та на користь сина п`ять тисяч грн щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до повноліття дитини. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 02.12.2002 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем, від якого має неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 28.09.2012 року шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області по справі № 1505/6060/2012 з [PERSON] стягуються аліменти на користь позивача на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 10.07.2012 року та до досягнення дітьми повноліття. Позивач стверджує, що відповідач офіційно не працює, але має регулярний дохід, ухиляється від утримання дитини, матеріальну допомогу не надає в обсязі необхідному дитині, діти виросли, ходять до шкоди, постійно потребують додаткових витрат, а позивач не в змозі самостійно підняти дітей на ноги, тому і звертається до суду з відповідним позовом. 16.03.2020 року від [PERSON] до суду надійшов зустрічний позов до [PERSON] про звільнення від стягнення аліментів та стягнення аліментів на утримання сина, у якому він вказує, що так сталися обставини, що деякий час після ухвалення рішення про стягнення аліментів діти дійсно проживали з матір`ю, однак у подальшому після неодноразових переїздів дітей до батька , у 2019 році до нього повернувся мешкати син - [PERSON] , [INFO] , який по теперішній час знаходиться на повному утриманні батька, навчається у Білгород-Дністровській ЗОШ № 5. Стверджує, що наразі будь-яких спорів щодо проживання сина з батьком за його місцем реєстрації не має. Своїй доньці [PERSON] , [INFO] він також постійно допомагає, надає кошти, купує одяг, оскільки на його думку отримані особисто [PERSON] аліменти у їх більшості будуть використані не в інтересах дитини. Що стосується первісного позову [PERSON] зазначив, що він офіційно працює та розмір його заробітної плати складає близько 4000 грн на місяць, він сплачує кредитну заборгованість та утримує сина. Таким чином, вважає, що відсутні правові підстави для зміни способу і розміру аліментів. На підставі усього вищевикладеного просив суд: звільнити його від стягнення аліментів на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] аліменти у розмірі 1/3 частини від усіх видів її заробітку/доходу/, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У задоволенні первісного позову просив відмовити. Ухвалою Білгород-Дністровського місьрайонного суду Одеської області від 29.05.2020 року, зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про звільнення від стягнення аліментів та стягнення аліментів на утримання сина, об`єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про збільшення розміру аліментів. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02.02.2021 року залишено частину зустрічних позовних вимог без розгляду, а саме залишено без розгляду зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] в частині позовних вимог щодо стягнення з неї на його користь на утримання неповнолітньої дитини, сина [PERSON] , [INFO] аліменти у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку /доходу/, але не менше мінімально гарантованого розміру аліментів на одну дитину, що не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним та його представник з позовними вимогами позивача не погодилися, вважають їх необґрунтованими, наполягають на задоволені зустрічних позовних вимог. Вислухавши вступне слово позивача, відповідача та його представника, допитавши в якості свідків: [PERSON] , [PERSON] , вислухавши неповнолітніх [PERSON] , [PERSON] , вивчивши матеріали справи, ретельно перевіривши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що дійсно позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду у справі № 1505/6059/2012 від 28.09.2012 року. /л.с. 8/ Від шлюбу сторони мають спільних дітей - доньку [PERSON] , [INFO] та сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідними копіями свідоцтв про народження, наявними в матеріалах справи. /л.с. 6-7/ Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26.09.2012 року по справі № 1505/6060/2012, задоволено позов [PERSON] . Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей - доньки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісяця, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.07.2012 року та до досягнення дітьми повноліття. /л.с. 9/ Позивач у своєму позові вказує, що відповідач офіційно не працевлаштований, але має регулярний дохід, в той же час витрати на дітей постійно збільшуються, адже вони дорослішають та потребують додаткових витрат, які вона самостійно не здатна нести, а тому слід збільшити розмір аліментів, стягуваних за рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 26.09.2012 року з відповідача [PERSON] . В свою чергу, відповідач, спростовуючи ствердження позивача про неофіційне працевлаштування та можливість надання ним аліментів у збільшеному розмірі твердій грошовій формі 5000 грн на кожну дитину, надав довідку про свої доходи, з якої вбачається, що [PERSON] дійсно працює в ТОВ НЕРО Н, середньомісячна заробітна плата 3823,74 грн. за останні 2 місяці. За ч.1 ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як передбачено п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст. 192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Згідно правової позиції Верховного Суду України , висловленої у постанові від 05.02.2014 року № 143цс13, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Але Верховний Суд України також вказав на те, що при розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Так, відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік», встановлено з 01.01.2020 року прожитковий мінімум дітей віком до 6 років становить 1779 гривень, з 6 років - 2218 грн. Згідно частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Всупереч вищенаведених норм чинного законодавства, позивачем жодним чином не доведено зміну свого матеріального чи сімейного стану у бік погіршення чи поліпшенням матеріального стану платника аліментів. Натомість відповідачем надані докази, яких з достовірністю можна стверджувати, про неспроможність сплати відповідачем аліментів у збільшеному розмірі, по 5000 грн на кожну дитину, як про те заявляє позивач, адже розмір аліментів у збільшеному вигляді навіть на одну дитину перевищує розмір середньомісячної заробітної плати відповідача. Законом чітко визначено, що розмір аліментів визначається із розрахунку: на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, що відповідає рішенню Білгород-Дністровського міськрайонного суду у справі № 1505/6060/2012 від 26.09.2012 року. Правових підстав для збільшення вказаного розміру, визначеного за наведеним рішенням суду, не вбачається. Разом з тим, зміна закону, яким встановлюється мінімальний розмір аліментів не є підставою для збільшення розміру аліментів передбачених статтею 192 СК України та ухвалення нового судового рішення, оскільки цей розмір встановлюється законом, а не судовим рішенням. Зокрема, не передбачено перегляду судом визначеного рішенням суду розміру аліментів в зв`язку із змінами згідно Закону Україну «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 2037-VIII мінімального розміру аліментів. Також, у разі примусового виконання рішення про стягнення аліментів, збільшення мінімального розміру аліментів є підставою для автоматичного визначення державним виконавцем розміру аліментів з урахуванням такого збільшення з моменту набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів" від 17.05.2017 року, тобто з 08.07.2017 року за відповідною постановою державного виконавця. Таке збільшення має відбуватись в автоматичному порядку, без жодних звернень стягувача аліментів. Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Крім того, відповідно до правової позиції Великої палати Верховного Суду від 30.01.2019 року, висловленій у справі № 755/10947/17, суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. Відповідно збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів, як і не може бути підставою для відмови в перерахунку аліментів. За таких обставин, враховуючи, що наразі діючим законодавством визначений розмір аліментів, що не може бути меншим 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, проте в рішенні про стягнення аліментів з [PERSON] зазначено, що він не може бути нижче встановленого на той час законодавства у розмірі 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, однак у контексті розуміння роз`яснень правової позиції ВСУ, це не є підставою для збільшення розміру аліментів в судовому порядку. З огляду на викладене, оцінивши належність та допустимість доказів, а також достатність, взаємозв`язку їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про збільшення розміру аліментів. Стосовно зустрічних вимог [PERSON] до [PERSON] про звільнення від стягнення аліментів, суд приходить до наступного. Частиною 2 статті 18 СК України передбачено, що одним із способів захисту сімейних прав та інтересів є зокрема припинення правовідношення, а також його анулювання. Згідно ст. 188 СК України, батьки можуть бути звільненні від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. За змістом ст.181 СК України, аліментами є кошти на утримання дитини, які присуджуються за рішенням суду до стягнення з одного з батьків дитини на користь того з батьків, разом з яким проживає дитина. Вимогами ст.273 СК України визначено, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Відповідно до ч.4 ст.273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Так, позивач заявляє вимогу про звільнення його від стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] з підстав постійного його проживання з батьком, починаючи з 2019 року та відсутності спору з цього питання. У якості надання доказу, в обґрунтування його вимог приєднав до матеріалів справи довідку № 11 від 14.02.2020 року, видану Білгород-Дністровською ЗОШ І-ІІІ ст № 5 Одеської області, згідно якої дійсно [PERSON] навчається в загальноосвітній школі № 5 в 5 класі. Проте, з вказаної довідки неможливо достовірно встановити постійного проживання сина з батьком, та перебування на утриманні позивача [PERSON] неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . В свою чергу відповідачкою у її письмовому клопотанні від 21.05.2020 року вказано про відсутність доказів позивача, які підтверджували б заявлені [PERSON] вимоги. До вказаного клопотання приєднала довідку № 169 від 16.01.2020 року, видану виконавчим комітетом Мологівської сільської ради, згідно якої до складу сім`ї гр. [PERSON] , мешканки [ADDRESS] а входять та проживають: дочка - [PERSON] , [INFO] - студентка, син - [PERSON] , [INFO] , ученик. Діти знаходяться на утриманні матері - [PERSON] .. Проживають за вищевказаною адресою, але не зареєстровані /згідно акта про фактичне місце проживання від 12.01.2020 року/. Між тим, в судовому засіданні були заслухані свідки - діти позивача та відповідача - донька [PERSON] , [INFO] та син - [PERSON] , [INFO] . Вони обидва вказували на факті проживання [PERSON] разом з батьком з минулого року, вже більше пів року. За їх ствердженнями, вдягає та забезпечує продуктами харчування батько, проте мати також допомагає, передає подарунки, інколи купує одяг. Син сторін і надалі виявив бажання проживати з батьком. Крім того, в судове засідання було викликано свідка - [PERSON] , яка проживає без реєстрації шлюбу з [PERSON] . Свідок пояснила, що вона перебуває у стосунках з позивачем за зустрічним позовом вже більше 5 років. Діти деякий час проживали з батьком, згодом перейшли жити до матері. В теперішній час син проживає з батьком, донька - з матір`ю. [PERSON] приблизно рік мешкає біля батька, перебуває на його утриманні. Вказує, що вона разом з батьком [PERSON] займаються його вихованням та забезпечують його усім необхідним. Мати в свою чергу допомагає, дарує подарунки по святах. У сукупності наданих доказів дослідити постійне безперервне місце перебування сина з батьком, а доньки з матір`ю неможливо, оскільки тривалість такого проживання та дійсність належного утримання містить лише тимчасовий характер, а без визначення місця проживання дитини, в даному випадку сина [PERSON] в судовому порядку, ставити на розгляд суду питання про звільнення особи - позивача, батька дитини від стягнення аліментів є недоцільним, адже всієї доказованості та підставності таких вимог матеріалами справи не підтверджено. Згідно з частинами першою-третьою статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частини 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини другої ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 5ст. 263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За таких обставин, враховуючи усе вищевикладене, суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] про звільнення його від сплати аліментів на користь [PERSON] утримання сина [PERSON] , [INFO] . Враховуючи усе вищевикладене, на основі повно та всебічно досліджених доказів, у сенсі розуміння вимог чинного законодавства та застосування його до фактичних обставин справи, суд прийшов до висновку про необґрунтованість та неможливість задоволення зустрічних позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про звільнення від стягнення аліментів на утримання сина. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed