Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позову зазначила, що після смерті 18 березня 2009 року її батька, [PERSON], залишилося спадкове майно, зокрема житловий будинок №236, що розташований в с.Луг, Рахівського району, Закарпатської області. Єдиним спадкоємцем майна після смерті батька є позивачка. Інших спадкоємців за заповітом чи за законом немає. До дня смерті спадкодавця позивачка постійно проживала разом із ним в будинку, що являється предметом позову. З метою отримання спадщини за законом, [PERSON], як спадкоємець першої черги спадкування за законом, звернулася до приватного нотаріуса Рахівського районного нотаріального округу - [PERSON], із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за закноном на спадкове майно - житловий будинок №236, що знаходиться в селі Луг, Рахівського району, однак у видачі такого їй було відмовлено, оскільки відсутні правовстановлюючі документи, які б підтверджували право власності на зазначене спадкове майно попереднього власника [PERSON] Враховуючи, що спору з приводу спадкового майна немає, а відсутність правовстановлюючих документів створює перешкоди у спадкуванні позивачкою зазначеного майна, тому просить визнати за нею право власності на житловий будуинок, загальна площа якого становить 55,89 кв.м., житлова площа 27,6 кв.м., що розташований за адресою с.Луг, 236, Рахівського району, Закарпатської області. Позивачка, [PERSON], в судове засідання не з"явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, на задоволенні позову наполягає. Представник відповідача - Лужанської сільської ради в судове засідання не зявився. Від сільського голови - [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без участі представника ради та зазначено, що сільська рада визнає позовні вимоги. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами суд приходить до наступного висновку. [PERSON] помер 18 березня 2009 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 18 березня 2009 року, що було видане виконкомом Лужанської сільської ради Рахівського району, Закарпатської області серії 1-ФМ №082009. Згідно ст.ст.1217, 1258 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Судом встановлено, що за життя [PERSON] заповітного розпорядження щодо свого майна не вчиняв, таким чином спадкування його майна повинно здійснюватися за законом. Позивачка [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) [PERSON] являється дочкою спадкодавця [PERSON], що стверджено свідоцтвом про народження серії І-ФМ №144052, а отже є, в силу ст. 1261 ЦК України, є спадкоємцем першої черги спадкування за законом. Встановлено, що після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яким є житловий будинок №236, розташований у селі Луг, Рахівського району, Закарпатської області. Згідно технічної документації зазначена будівля побудована у 1964 році, загальна площа приміщень складає 56,26 кв.м., а інвентаризаційна вартість зазначеного будинку становить 33335 гривень. Звернення позивачки до суду з вимогою визнання права власності на спадкове майно зумовлене порушенням її права на отримання власності в порядку спадкування, згідно відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в її користь, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на право власності на спадковий будинок. Право власності спадкоємців на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Норми ст. 392 ЦК не застосовуються щодо вимог про визнання права власності на об'єкти самочинного будівництва (ч. 3 ст. 376 ЦК), оскільки особа не є власником, а лише заявляє вимогу про встановлення права власності на об'єкт самочинного будівництва. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. \~ Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Згідно довідки виконавчого комітету Лужанської сільської ради Рахівського району Закарпатської області № 1022 від 09.09.2015 року, житловий будинок №236 у селі Луг, згідно даних погосподарських книг Лужанської сільської ради, належав на праві особистої власності батькові позивачки [PERSON], який помер 18.03.2009 року. На підставі наведеного, суд констатує, що спірний житловий будинок не належить до обєктів самочинного будівництва, а в даному випадку є обєктом спадкових прав. Статтею 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти . Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Зі змісту ст.1268 ЦК України слідує, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. В ході розгляду справи було встановлено, що [PERSON] зареєстрована за адресою смт.В.Бичків, вул.Кутузова, 20, Рахівського району, однак проживала і вела спільне домашнє господарство зі своїм батьком [PERSON] в будинку №236 у селі Луг, Рахівського району, а після його смерті продовжує обслуговувати даний будинок та земельну ділянку, що підстверджується довідкою виконкому Лужанської сільської ради, Рахівського району Закарпатської області №857 від 23.07.2015 року. Заяв про відмову від спадщини зазначена особа не подавала, таким чином вона являється спадкоємцем першої черги спадкування за законом. Беручи до уваги, що [PERSON] по справі є спадкоємцем першої черги спадкування за законом, у звязку з чим звернулася із заявою про прийняття спадщини, однак, через відсутність первинної реєстрації спадкового майна, їй було відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину, тому суд вважає за необхідне захистити право позивачки на спадщину та задовольнити позов у повному обсязі. Питання відшкодування судових витрат позивакою не ставилось.

Outcome: approved