Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Львівський військовий лісокомбінат», в якому просить поновити його на посаді заступника директора з правових питань Державного підприємства «Львівський військовий лісокомбінат» з 14 липня 2015 року. В обгрунтування позову посилається на те, що з 16 квітня 2014 року по 14 липня 2015 р.працював на посаді заступника директора з правових питань Державного підприємства «Львівський військовий лісокомбінат». Крім того, з 2003 року до 2008 року, та в 2012-2013 роках, теж працював на даному державному підприємстві на посадах юрисконсульта та заступника директора з правових питань. Відповідно до наказу від 13 травня 2015 року №75-ОС «Про внесення змін до штатного розпису та скорочення чисельності працівників по ДП «Львівський військовий лісокомбінат» він був попереджений про звільнення відповідно до вимог п.1 ст.40 КЗпП України «у зв'язку оптимізацією штатної структури на вимогу Концерну «Військессетменеджмент». Він відмовився від підпису про ознайомлення з даним наказом, про що було складено акт, який підписали всі присутні учасники наради за участю представників відокремлених підрозділів. 14 липня 2015 року відповідно до наказу №152-ОС його було звільнено з займаної посади у зв'язку із скороченням штату працівників на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. Вважає, що його звільнення відбулось незаконно з грубим порушенням трудового законодавства. Так, 20.05.2015 р. він звернувся до директора підприємства Сідоркова В.Г. з письмовою заявою про надання йому копій документів, в тому числі наказу №75-ОС від 13 травня 2015 року та «вимоги» Концерну «Військессетменеджмент» щодо оптимізації штатної структури. 19.06.2015р. він отримав відповідь, з якої зауважив, що текст констатуючої частини наказу №75-ОС від 13 травня 2015 року, був іншого змісту, ніж той який йому давали для ознайомлення. Тому вважає даний наказ підробленим, оскільки замість первинного тексту констатуючої частини наказу: «у зв'язку із оптимізацією штатної структури на вимогу Концерну «Військессетменеджмент» - було викладено: «У зв'язку із скороченням посади директора з правових питань". Крім того, застосувавши процедуру його звільнення, адміністрація підприємства у відповідності до ст.49-2 КзПП України не запропонувала йому дві вакантні посади, які на той час були на підприємстві, а саме: головного інженера Волинського військового лісгоспу, який являється структурним підрозділом ДП «Львівський військовий лісокомбінат» та головного інженера ДП «Львівський військовий лісокомбінат». Вважає, що дії відповідача є такими, що порушують його право на працю, а тому змушений звернутися до суду. Позивач в судовому засіданні позов підтримав, дав пояснення аналогічні змісту позовної заяви та додатково пояснив, що його попереджено про звільнення підробленим наказом, оскільки формулювання наказу який йому повідомляли 13.05.2015р. є іншим, ніж в наказі який йому надали на його вимогу. Крім того, після повідомлення про звільнення, а саме з 13.05.2015р. до самого моменту звільнення, тобто 14.07.2015р., відповідач не запропонував йому інших вакантних посад, хоча протягом даного періоду на підприємстві були вакантні дві посади головного інженера, вимогам яких він відповідав, оскільки у нього наявна вища освіта та стаж роботи на даному підприємстві на посаді юрисконсульта та заступника директора з правових питань понад 6 років. Не оспорює факту того, що про наступне вивільнення був повідомлений за два місяці, тобто 13.05.2015 р., а також того, що на підприємстві в цей час були вакантні лише дві посади головних інженерів. Просить позов задоволити та поновити його на роботі. Представники відповідача в судовому засіданні позов заперечили, та додатково пояснили, що згідно журналу реєстрації наказів ДП «Львівський військовий лісокомбінат» під номером 75-ОС та відповідною датою 13.05.2015р. існує наказ з наступною мотивувальною частиною: «у зв'язку зі скороченням посади директора з правових питань» і ніякого іншого наказу не існує. Крім того, на момент звільнення позивача на підприємстві було вакантні лише дві посади: головного інженера Волинського військового лісгоспу, який являється структурним підрозділом ДП «Львівський військовий лісокомбінат» та головного інженера ДП «Львівський військовий лісокомбінат». Дані посади позивачу не пропонувались, оскільки він не відповідав їх кваліфікаційним вимогам. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши дійсні обставини справи, перевіривши їх доказами, суд приходить до переконання, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач з 16 квітня 2014 року працював у відповідача на посаді заступника директора з правових питань та режиму, яку у 2014 році перейменовано на посаду заступника директора з правових питань. Наказом директора ДП «Львівський військовий лісокомбінат» №75-ОС від 13.05.2015р. внесено зміни до штатного розпису ДП «Львівський військовий лісокомбінат» та виведено з штатного розпису посаду заступника директора з правових питань, яку обіймав позивач. Крім цього, п.2 даного наказу передбачено попередження позивача про його звільнення. Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Так, як вбачається з позовної заяви та пояснень позивача, останній фактично ознайомився з наказом №75-ОС, проте відмовився від підпису про ознайомлення і в цей же день (13.05.2015 р.) отримав від роботодавця копію даного наказу. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що роботодавцем дотримані вимоги ч.1 ст. 49-2 КЗпП України щодо повідомлення працівника про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці. Наказом №152-ОС від 14 липня 2015 року [PERSON] звільнено із посади заступника директора з правових питань ДП «Львівський військовий лісокомбінат» на підставі п.1 ст. 40 КЗпП. Пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України передбачене розірвання трудового договору власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Відповідно до пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.92 р. № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи додержана власником або уповноваженим ним органом норма законодавства, що регулює вивільнення працівника, які є докази щодо змін організації виробництва і праці, і про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не має можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнений працівник переважним правом на залишенні на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Тобто, при звільненні працівників за пунктом 1 статті 40 КЗпП України має бути дотриманий певний порядок вивільнення. Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Звільнення з зазначених підстав допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (частина друга статті 40 КЗпП України). У разі відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник підлягає звільненню по пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП. Судом встановлено, що у відповідача мало місце скорочення штату працівників. Так, ДП «Львівський військовий лісокомбінат» було внесено зміни в штатний розпис, в результаті чого посада заступника директора з правових питань, яку обіймав позивач, підлягала скороченню. Про наступне вивільнення позивача завчасно повідомлялось з дотриманням строку, передбаченого ст.49-2 КЗпП України. З наданих позивачем копій наказів №75-ОС про внесення змін до штатного розпису вбачається, що текст мотивувальної частини в них відрізняється. Разом з тим, розбіжності в даних наказах не можуть бути підставою для задоволення позову, оскільки за змістом вони є ідентичні та мають один і той же наслідок. Щодо тверджень позивача, що адміністрацією ДП «Львівський військовий комбінат» порушено вимоги ст.49-2 КЗпП, оскільки йому не запропоновано інших вакантних посад, які були на підприємстві, зокрема головного інженера Волинського військового лісгоспу та головного інженера ДП «Львівський військовий лісокомбінат», то суд вважає їх необгрунтованими з наступних підстав. Аналіз норм ст.49-2 КЗпП України дає підставу прийти до висновку, що одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівнику іншу вакантну посаду, що є у штатному розписі, на зайняття якої може претендувати даний працівник враховуючи його спеціальність та кваліфікацію. Як вбачається з матеріалів справи, у позивача наявний диплом про вищу освіту за спеціальністю «Водопостачання і каналізація» та яким йому присвоєно кваліфікацію «Інженера-будівельника». Крім того, позивач у 1977 році закінчив Хабаровський громадський інститут патентознавства та йому присвоєно кваліфікацію - «Патентовод воір». З пояснень позивача даних в суді вбачається, що на момент його звільнення на підприємстві були вакантні лише дві посади: головного інженера Волинського військового лісгоспу та головного інженера ДП «Львівський військовий лісокомбінат». Відповідно до п.2 Посадових інструкцій головного інженера Державного підприємства «Львівський військовий лісокомбінат» та головного інженера структурного підрозділу Державного підприємства «Львівський військовий лісокомбінат», кваліфікаційними вимогами до даних посад є: вища професійна освіта (лісотехнічна, лісогосподарська), стаж роботи зі спеціальності на керівних посадах відповідно до профілю підприємства галузі не менше 5 років. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач підставно не пропонував позивачу вакантних посад головних інженерів, оскільки [PERSON] не відповідав їм за своєю спеціальністю, кваліфікацією та досвідом роботи. Враховуючи наведене, звільнення позивача з посади заступника директора з правових питань Державного підприємства "Львівський військовий лісокомбінат" було проведено з дотриманням встановленого законом порядку, а відтак в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed