Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-10 00:00:00

[PERSON] звернулася із позовом до Старостинського округу №3 Березнівської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку за набувальною давністю . Позивач в обґрунтування заявлених вимог вказує, що здійснювала догляд за [PERSON] та [PERSON] до дня їх смерті, які проживали в [ADDRESS] . Ще в 2004 році [PERSON] , отримавши державний акт І-РВ № 007474 на земельну ділянку площею 1, 72 га для ведення особистого селянського господарства, передала його для позивача [PERSON] , для того аби остання могла вільно користуватись земельною ділянкою, так як [PERSON] вже була літньою жинкою та не мала наміру обробляти землю, а так як позивач та її мати здійснювали догляд за сестрами [PERSON] та [PERSON] , то це був свого роду подарунок. В 2006 році померла [PERSON] , позивач продовжувала доглядати за сестрою останньої [PERSON] , тому їй відомо, що вона спадщину не оформляла та не була проти, що вищевказаною земельною ділянкою користується позивач, так як знала, що [PERSON] подарувала цю земельну ділянку позивачу. За життя сестер позивач не переоформила право власності на земельну ділянку так як в цьому не було необхідності, вона вільно та відкрито користувалась земельною ділянкою на протязі більше 15 років. Однак, на даний час виникла необхідністю у виготовленні правовстановлюючих документів, так як вона хотіла б здати пай в оренду. Клопотання, процесуальні дії у справі. 10 вересня 2021 року позовна заява була прийнята до розгляду та відкрите провадження у справі. Будь-які заяви чи клопотання щодо проведення процесуальних дій, в тому числі забезпечення позову, забезпечення доказів, зупинення і поновлення провадження у справі, учасниками справи не заявлялися. Позивач [PERSON] в судове засідання не з"явилась- представник позивача - адвокат - Штундер Л.В. подала письмову заяву про проведення розгляду справи без її участі та без участі позивача, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити позов. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, у якій позовні вимоги визнає, а також просить розглядати справу за його відсутності. Встановлені судом фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, норми права, які застосовував суд, мотиви суду. В 2004 році [PERSON] , отримавши державний акт І-РВ № 007474 на земельну ділянку площею 1, 72 га для ведення особистого селянського господарства, передала його для позивача [PERSON] , для того аби остання могла вільно користуватись земельною ділянкою. Згідно довідки виданої старостинським округом № 3 (с.Бистричі) Березнівської міської ради Рівненського району Рівненської області на день смерті [PERSON] в [ADDRESS] проживали [PERSON] . Згідно довідки виданої старостинським округом № 3 (с.Бистричі) Березнівської міської ради Рівненського району Рівненської області на день смерті [PERSON] в [ADDRESS] , ніхто крім неї не був зареєстрований і не проживав. Згідно ст. 1218 Цивільного кодексу України встановлено, щодо складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законом порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, то і спадкоємець не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Відповідно до положень ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно п. п. 9, 11 та 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07.02.2014 року, при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Зазначена правова позиція знайшла своє відображення в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2013 року № 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав». Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється Земельним кодексом України, зокрема статтею 119. Відповідно до ч. 1 ст. 119 Земельного кодексу України, громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. При вирішенні спорів, пов`язаних із виникненням і припиненням права власності, слід мати на увазі, що норми статті 344 ЦК про набувальну давність не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалось на підставі договірних зобов`язань (договорів оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Outcome: approved