Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-06 00:00:00

7 квітня 2014 р. [PERSON] звернулась до суду з зазначеним позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO] та малолітньої доньки [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 1200 грн. до повноліття дітей, обґрунтовуючи це тим, що відповідач малолітніх сина та доньку не утримує, чим порушує їх права на належне утримання батьком. Вказує, що відповідач зареєстрований, як приватний підприємець має нерегулярний заробіток, вона не працює, ніяких доходів не має, і їй вкрай важко утримувати матеріально дітей. Вважає, що саме такий розмір аліментів в твердій сумі відповідач повинен сплачувати. В судовому засіданні [PERSON] позов підтримала, з підстав зазначених в позові. Вказала на те, що вона неофіційно працює в м.Чернігів та отримує за день 30 грн., з яких витрачає на дорогу 15 грн.. Зазначила, що дійсно відповідач з своїми батьками забирав дітей з школи та садочку. В судовому засіданні відповідач [PERSON] визнав позов частково, а саме просив стягувати з нього аліменти в розмірі 30 % прожиткового мінімуму на двох дітей, так як він також неофіційно працює та має невеликі доходи (500-600 грн. в місяць). Вислухавши пояснення позивачки та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. По справі встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] являються батьками малолітнього сина [PERSON], [INFO] та малолітньої доньки [PERSON], [INFO], що стверджується копіями їх свідоцтв про народження. Згідно частини другої статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно ч. 1 статті 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 р. (набрала чинності для України 27 вересня 1991 р.), та ст.. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Вказане свідчить про обов'язок [PERSON] сплачувати аліменти на утримання своїх дочок. При цьому, виходячи з матеріалів справи з яких вбачається, що відповідач за даними ДПІ у Ріпкинському районі, як приватний підприємець за 2013 р. доходів з джерел України та за межами України не отримував, враховуючи те, що [PERSON] в судовому засіданні визнав той факт, що він неофіційно працює щодо розвозки продуктів та має нерегулярні доходи, зважаючи на приписи ст. 184 СК України, суд погоджується з позицією позивачки та знаходить, що розмір аліментів слід визначити в твердій грошовій сумі. Згідно зі статтею 182 Сімейного кодексу України при призначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров"я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Зважаючи на дані про матеріальний стан відповідача, який був описаний вище, приймаючи до уваги матеріальне становище позивачки, яка утримує 2 дітей, з її слів неофіційно працює в м.Чернігові, отримуючи невелику заробітну плату, частину з якої витрачає на проїзд з смт.Замглай до м.Чернігова в обидві сторони, враховуючи вік дітей, їх потреби, той факт, що відповідач позов визнає частково, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, а з відповідача підлягають стягненню аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 400 грн., щомісяця на кожну дитину, починаючи з 7 квітня 2014 року і до досягнення дітьми повноліття, а не 1200 грн. на двох дітей, оскільки ця сума є дещо завищеною і не відповідає інтересам відповідача. Згідно ст. 88 ЦПК України з [PERSON] слід стягнути в дохід держави 162 грн. 38 коп. судового збору, у зв'язку зі звільненням позивачки від такої оплати при зверненні до суду, пропорційно до задоволених вимог. Відповідно до ст. 367 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial