Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-30 00:00:00

18.09.2018 року до суду звернулася позивач із позовною заявою про позбавлення батьківських прав, зазначаючи, що її батьками є [PERSON] та [PERSON]. Батьки вже тривалий час не турбуються про неї та не утримують. Жодної участі у її житті не приймають. У зв'язку з чим вона звернулась до Служби у справах дітей та сім'ї, служба надала висновок, щодо невиконання відповідачами своїх батьківських обов'язків по відношенню до неї, [PERSON] та про доцільності позбавлення їх батьківських прав. Позивач, посилаючись на ст.ст. 19, 164 -167 СК України, ст.ст. ст.ст. 1, 4, 174-177 ЦПК України, просить суд: -позбавити батьківських прав: [PERSON], [INFO], місце реєстрації: [ADDRESS] та [PERSON], [INFO], місце проживання: [ADDRESS] відносно неї - [PERSON], [INFO], РНОКПП [NUMBER]; -передати її, [PERSON], [INFO], РНОКПП [NUMBER] на опікування органу опіки та піклування; -стягнути з відповідачів аліменти на її утримання; -відстрочити сплату судового збору. 24.09.2018 року відкрито провадження у справі. У підготовчому судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, просила суд позов задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в підготовче судове засідання не з'явилися. До суду від них надійшли заяви, якими вони просять суд слухати справу у їх відсутність. Відповідач [PERSON] не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно доньки [PERSON] ( а.с. 41). Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала та не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно її доньки (а.с. 33). Представник третьої особи на стороні позивача без самостійних вимог: орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Володарської РДА зазначила, що проти позову не заперечує та підтримує висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачів ( а.с.20-21). Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ст.206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд приймає визнання позову відповідачем у справі. Виходячи з наведеного суд, вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання та визнав достатнім наявних у справі матеріалів для встановлення прав та взаємовідносин сторін. Суд, ознайомившись із позовною заявою, розглянувши матеріали справи, заслухавши позивача, взявши до уваги позицію служби у справах дітей, відповідачів, які визнали позов, дослідивши письмові докази, висновок про доцільність позбавлення батьківських прав, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Судом по справі встановлено, що згідно свідоцтва про народження позивач [PERSON] народилася [INFO]. Її батьками є відповідачі: батьком - [PERSON], [INFO], матір'ю - [PERSON], [INFO] ( а.с.5). Матір [PERSON] [PERSON], з дочкою не спілкується , не цікавиться її життям, не турбується про її розвиток, матеріально не утримує, на що вказують характеристики з місця навчання дитини та характеристика з місця проживання [PERSON] Селищна рада характеризує відповідача негативно, як особу, яка зловживає спиртним та веде антисоціальний спосіб життя ( а.с. 17,19). Батько дівчинки - [PERSON] згідно довідки-характеристики ніде не працює, проживає разом з батьком [INFO]. Життям доньки не цікавиться. Притягався до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов'язків ( а.с. 12-13, 18). Діана випускниця КЗ « Володарська ЗОШ І-ІІІ ступенів № 2 ім. В.П. Мельника». Під час навчання вона зарекомендувала себе з позитивної сторони, навчалася добре. Згідно характеристики навчального закладу матір та батько не цікавилися навчанням та успіхами дитини ( а.с. 17 ). Згідно висновку Володарської районної державної адміністрації враховуючи інтереси [PERSON], комісія з питань захисту прав дитини вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно їх доньки - [PERSON], [INFO], (а.с.20-21). Позивач у своїй позовній заяві вказала суду, що відповідачі свідомо ухиляється від виконання батьківських обов'язків. Наведене знайшло своє підтвердження у заявах поданих до суду відповідачами, в яких вони зазначали, що не заперечують проти позбавлення їх батьківських прав відносно неї( а.с. 33, 41). Задовольняючи позовні вимоги суд виходить з наступних міркувань. Так, Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Правом на звернення до суду за визначенням ст.165 СК України з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, щодо усіх своїх дітей або когось із них. Так, згідно ч. 8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. В п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року „ Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" зазначено , що позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею , є крайнім заходом впливу на осіб , які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний стан, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину; забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарання, які принижують людську гідність дитини. Ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» зазначає, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. В судовому засіданні встановлено, що відповідачі ухиляються від батьківських обов'язків по відношенню до своє доньки, не піклуються про її фізичний та духовний розвиток, матеріальним забезпеченням, не займаються її підготовкою до самостійного життя. За наведених вище підстав суд прийшов до переконання, що відповідачі по справі, в порушення вимог чинного законодавства України з питань охорони дитинства ухиляється від виконання батьківських обов'язків щодо неповнолітніх, що є правовою підставою для позбавлення їх батьківських прав. Щодо вимог про стягнення аліментів з відповідачів то суд вважає, що відповідно до ст.166 Сімейного Кодексу України, яка зазначає, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини, вимога позивача про стягнення аліментів на її утримання підлягає задоволенню. Окрім іншого позивач ставить питання про передачу її на опікування органу опіку та піклування. Задовольняючи вказану вимогу, суд вказує, що відповідно до ст. 167 ч.5 СК України, якщо дитина не може бути передана бабі, дідові, повнолітнім братам та сестрам, іншим родичам, мачусі, вітчиму, вона передається на опікування органу опіки та піклування. Таким чином, зазначена вимога позивача також підлягає задоволенню. Суд вважає, що вищевикладені обставини по справі, а саме те, що відповідачі не піклуються про фізичний і духовний розвиток дочки, не цікавляться її життям, станом здоров'я, інтересами та вподобаннями, не спілкується з донькою, не проявляють ініціативи до зустрічей, є свідченням того, що відповідачі не займаються вихованням своїх неповнолітніх дітей та виконанням своїх батьківських обов'язків щодо неї, а відтак є всі підстави для позбавлення їх батьківських прав відносно [PERSON]. Таким чином, суд вважає, що позбавлення батьківських прав як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батька та матір, виходячи з характеру такого засобу, слід застосувати до відповідачів по відношенню до доньки, оскільки це викликано необхідністю. Суд, оцінюючи допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження, а тому підлягають задоволенню. Таким чином, встановлені судом обставини вказують, що вимоги позивача базуються на законі. Визнання відповідачами позовних вимог - не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси третіх осіб. Суд приймає визнання відповідачами позову та ухвалює рішення про задоволення позову у повному обсязі. Відповідно до вимог ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, отже, з відповідачів на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі визначеному Законом України « Про судовий збір» - 704,60 грн.

Outcome: approved