Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до Золотоніського міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні і розпорядженні житловим приміщенням. Свої вимоги позивач мотивує тим, що їй на праві часткової власності належить 8/75 частин будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. За вказаною адресою зареєстрований також відповідач по справі, який є внуком та який за місцем своєї реєстрації не проживає з 2014 року. Той факт, що відповідач зареєстрований у будинку позивача, хоча ним не користується створює позивачеві незручності та заважає повноцінно користуватися своєю власністю, чим порушує його право володіти, користуватися, розпоряджатися своїм нерухомим майном, та відповідно обмежує можливості стосовно належного оформлення соціальної допомоги з боку держави, а тому вона звернулась до суду з відповідною позовною заявою про усунення перешкод в користуванні і розпорядженні житловим приміщенням. Розгляд вказаної справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження на підставі ухвали Золотоніського міськрайонного суду від 09.10.2018 року. Ухвалою суду, яка направлена відповідачу в установленому порядку, останньому був наданий строк для подання заяви із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, а також строк для подання відзиву на позов. Відповідач відзиву на позов, заяви із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження до суду не направив, хоча був повідомлений про дату судового засідання у порядку визначеному чинним законодавством. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами справи. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач є власником на праві часткової власності 8/75 частин будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], право власності якої стверджується відповідним витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №85654953 від 24.04.2017 року, свідоцтвом про право на спадщину за законом від 24.04.2017 року та свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 03.06.2010 року. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Судом встановлено, що відповідач зареєстрований в будинку позивача, однак в ньому не проживає, що стверджується відповідною довідкою №82 від 20.07.2018 року, виданою головою квартального комітету №8, із якої судом вбачається, що місце проживання відповідача зареєстроване у будинку позивача, однак відповідач по справі у будинку позивача не проживає з 2014 року, оскільки проживає за межами України. Нормами ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Матеріали справи містять достатньо доказів відповідно до яких судом встановлено, що відповідач за місцем своєї реєстрації не проживає з 2014 року, підстави для сумнівів у достовірності вказаних доказів відсутні. Таким чином суд, враховуючи наведені вище обставини вважає, що позивачем надано достатньо доказів відсутності відповідача за місцем своєї реєстрації, жодних доказів зворотного матеріали справи не містять. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Нормами статей ст. 9, 156 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Згідно із ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідач не є членом сім'ї позивача та фактично із ним не проживає. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Таким чином судом встановлено, що відповідач фактично не проживає за місцем своєї реєстрації, чим обмежує право позивача на власність та вільного розпорядження нею. Разом із тим, позивач ставить вимогу про визнання відповідача таким, що втратив право користування вказаною вище квартирою, яка належить позивачу та позбавити відповідача права користування вказаною квартирою. Вказані вимоги є тотожними. Так в постанові від 16 січня 2012 року у справі №6-57цс 11, Верховний суд України виклав правову позицію, якою чітко встановлено, який порядок повинен бути застосований до правовідносин щодо вирішення питання про зняття з реєстраційного обліку особи, яка не являється членом сім'ї власника або ж наймача. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання пред'явивши разом з тим одну з таких вимог: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Згідно із ст. 7 Закону України „Про свободу пресування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Частиною першою ст. 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Враховуючи, що судом встановлено достатньо підстав для того, щоб визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, то відповідно до ч. 1 ст. 7 вказаного Закону це і є підставою для зняття уповноваженим органом з реєстрації місця проживання відповідача. Таким чином, захищаючи права позивача на вільне володіння, користування та розпорядження своєю власністю, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для визнання відповідача таким, який втратив право користування жилим приміщенням, яке належить позивачу, що буде достатнім засобом захисту прав позивача на вільне розпорядження своєю власністю. На підставі зазначеного та

Outcome: approved