Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із зазначеним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на її користь шкоду завдану внаслідок порушення трудових обов»язків в сумі 15012, 89 грн.. В обґрунтуванні своїх вимог покликається на те, що під час ревізії в магазині «[INFO]», яка проходила в період з 16.03.2013 року по 20.03.2013 року, та була здійснена [PERSON] з участю продавців, що перебувають в трудових відносинах з позивачем [PERSON], [PERSON] та [PERSON], було виявлено нестачу товарів та грошових коштів на загальну суму 45038, 76 грн., що утворилась за період з 11.12.2011 року по 16.03.2013 року. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та просять його задоволити. Додатково пояснили, що нестача була виявлена у сумі 45038 грн. та була поділена між трьома продавцями. Двоє продавців погодились сплатити суму нестачі, а відповідач відмовилась. Відповідач працювала на посаді продавця, відповідно до трудового договору несла матеріальну відповідальність за ввірені їй цінності, ревізія проведена належним чином. Відповідач та її представник в судовому засіданні позов не визнали, пояснили, що з відповідачем не укладався договір про повну колективну матеріальну відповідальність, ревізія проведена з порушенням чинного законодавства, не було видано наказу про ревізію, не складався акт про інвентаризацію. Ревізія проводилась особою яка перебуває з позивачем в родинних стосунках. Також не встановлено вини відповідача для настання відповідальності. В позові просять відмовити. Свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили суду, що працюють продавцями у магазині «[INFO]» в підприємця [PERSON]. Дійсно осінню 2012 року у магазині була виявлена недостача в сумі 45038,76 грн.. Проведена ревізія підтвердила факт недостачі. Вони двоє погодились сплатити кошти які були розділені на трьох, а відповідач відмовилась. Договір про повну колективну матеріальну відповідальність з ними не підписувався. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 07 липня 2010 року між ПП [PERSON] та [PERSON] було укладено трудовий договір, відповідно до якого відповідач [PERSON] прийнята на роботу продавцем продовольчих товарів. Відповідно до акта від 20.03.2013 року під час проведення документальної ревізії за період з 11.12.2011 року - 16.03.2013 року, виявлено недостачу на загальну суму 45038 грн. 68 коп.. Згідно ст.130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. Відповідно до ст.131 КзпПУ власник або уповноважений ним орган зобов"язаний створити прицівникам умови, необхідні для нормальної роботи і забезпечення повного збереження дорученого їм майна. В судовому засіданні було встановлено, що на робочому місці крім позивача працювали ще двоє осіб, які мали постійний доступ до товарів. Суд вважає, що власником не було створено умов, які забезпечували схоронність матеріальних цінностей та нормальну роботу з ними. Пунктом 1 ст. 134 КЗУпП передбачено, що працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини коли між працівником і підприємством, установою, організацією укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 КЗпП України укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей (стаття 134 КЗпП України). З відповідачем не було укладено договір про повну індивідуальну чи колективну матеріальну відповідальність, що в судовому засіданні не заперечували позивач та її представник. Згідно ст.135-2 КЗпП України при спільному виконанні працівниками окремих видів робіт, зв'язаних із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей, коли неможливо розмежувати матеріальну відповідальність кожного працівника і укласти з ним договір про повну матеріальну відповідальність, може запроваджуватися колективна (бригадна) матеріальна відповідальність. Відповідно до ст.138 КЗпП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу. Виходячи з вимог чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини в даному випадку необхідною умовою для відповідальності працівника є вина. Стороною позивача не подано доказів про винне порушення працівником [PERSON] обов»язків за трудовим договором і наявність причинного зв»язку між його протиправною поведінкою і шкодою яка наступила. Відповідно до роз»яснень Пленуму ВСУ у постанові від 25 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємством, установам, організаціям їх працівниками» судом з»ясовано, що позивачем не доведено наявність прямої дійсної шкоди та її розмір та якими неправомірними діями відповідачем її заподіяно, неналежне виконання яких обов»язків призвело до шкоди. Відповідно до «Інструкції по інвентаризації основних засобів, нематеріальних активів, товарно-матеріальних ціностей, грошових коштів і документів та розрахунків» № 69 від 11.08.1994 року затвердженої наказом Міністерства фінансів України при встановленні фактів крадіжок або зловживань, псування цінностей проведення інвентаризації є обов»язковим. Згідно ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.4 ст.60 ЦПК України). В даному випадку стороною позивача не подано доказів, що при прийняті на роботу [PERSON] їй передавались по акту товарно-матеріальні цінності та доказів належного надходження і руху товарів в магазині. Надані позивачем накладні, щодо матеріальних цінностей отриманих відповідачем до проведення ревізії не можуть бути доказом заподіяння шкоди на заявлену суму. Бухгалтерські документи, щодо кількості і вартості товару який обліковується позивачем та доказів які б безспірно підтверджували факт недостачі позивачем суду не надано. Із матеріалів справи зрозуміло, що наказ про призначення комісії для проведення ревізії в магазині «[INFO]» не видавався, ревізія проводилась матір»ю позивача, що не заперечується самим позивачем. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Статею 1 ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» №4191-VІ від 20 грудня 2011 року передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Згідно журналу судових засідань від 30.05.2013 року, 09.07.2013 року, 11.12.2013 року, 12.03.2014 року в загальному судові засідання на яких був присутній адвокат [PERSON] тривали 2 год. 31 хв.. Мінімальний розмір заробітної плати під час проведення судових засідань від 30.05.2013 року, 09.07.2013 року - 1 год. 07 хв. становив 1147 грн. за одну годину участі у справі це становить 458, 80 грн., а за 1 год. 07 хв. - 512, 35 грн., а під час проведення судових засідань 11.12.2013 року, 12.03.2014 року - 1 год. 24 хв. мінімальний розмір заробітної плати становив 1218 грн., за одну годину участі у справі це становить 487, 02 грн., а за 01 год.24 хв. - 682, 08 грн. Отже, сума яка підлягає стягненню з відповідача становить 1194 грн. 43 коп. За таких обставин позов не підлягає до задоволення.

Outcome: approved