Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики від 07.03.2014 року. В обґрунтування позову вказав, що 07.03.2014 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики, за умовами якого він передав [PERSON] грошові кошти в розмірі 88613,28 грн., що за курсом НБУ на той час становило 9440 дол. США, які останній зобов'язався повернути в строк до 07.09.2014 року. Вказав, що він належним чином і в повному обсязі виконав зобов'язання за договором позики, що підтверджується розпискою від 07.03.2014 року. Однак, відповідач в добровільному порядку ухиляється від сплати боргу, тому позивачем 18.11.2014 року на адресу відповідача було направлено письмову вимогу про повернення грошових коштів за договором позики, однак відповідач на вимогу не відреагував та грошові кошти не повернув. Просив суд стягнути з відповідача на його користь борг в сумі 155556,66 грн. та судові витрати по справі. В судове засідання позивач надав заяву про розгляд справи без його участі, а також надав заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідача на його користь 121020, 80 грн. - заборгованості; 39936,86 грн. - інфляційних втрат; 80478,83 грн. - річних; 36268,23 грн. - пені, а всього: 277704,72 грн. Збільшенні позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час, дату і місце слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи не надавав. За згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 07 березня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики № 1, за умовами якого [PERSON] передав у власність [PERSON] грошові кошти в розмірі 88613,28 грн. що за курсом НБУ становить 9440 дол. США, а позичальник [PERSON] зобов'язався повернути позикодавцеві [PERSON] таку ж суму грошових коштів не пізніше 07.09.2014 року (а.с.13). Відповідно до п. 2. договору позики, даний договір позики є укладеним з моменту передання грошей, про що свідчить складання та підписання позичальником розписки, яка є невід'ємною частиною договору. На виконання п. 2 договору відповідачем [PERSON] було надано розписку від 07.03.2014 року, за умовами якої [PERSON] отримав у [PERSON] грошові кошти в розмірі 88613,28 грн. що за курсом НБУ становить 9440 дол. США. Згідно з п. 4 договору позики, сума позики, яка підлягає поверненню у гривні, визначається за офіційним курсом долара США до української гривни на день повернення позики. Як вбачається з п. 6 договору позики, якщо позичальник своєчасно не повернув повну суму позики, він зобов'язується сплатити грошову суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також п'ятдесят процентів річних від простроченої суми. Відповідач повинен був повернути позику до 07.09.2014 року, проте до цього часу свого зобов»язання не виконав. Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 2 ст. 651 ЦК України передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Крім того, позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення грошових коштів за договором позики (а.с.10-11), але відповідач не виконує взяті на себе зобов'язання і до теперішнього часу борг не повернув. Відповідно до вимог ст. 639 ЦК України договір являється обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі вищевикладеного, суд визнає обставину отримання відповідачем коштів в сумі 88613,28 грн., що підтверджується розпискою від 07.03.2014 року (а.с.12). Згідно із ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч.1, ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Позивач надав до суду власний розрахунок заборгованості 50% річних від простроченої суми заборгованості та неустойки (пені), на підставі якого просить суд стягнути з відповідача 50% річних від простроченої суми заборгованості в розмірі 80478,83 грн. та неустойку (пеню) за кожен день прострочення виконання зобов'язань за договором позики за період з 07.09.2014 року по 21.04.2015 року в розмірі 36268,23 грн., проте суд вважає, що розрахунок суми заборгованості позивачем проведено неправильно. Визначаючи розмір 50% річних від простроченої суми заборгованості та неустойки, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, судом проведено власний розрахунок відповідно до якого встановлено, що 50% річних від простроченої суми заборгованості відповідача становить 60510,40 грн. та неустойка (пеня) за прострочення виконання зобов'язань за договором позики за період з 07.09.2014 року по 21.04.2015 року становить 27344,07 грн. (121020,80 *0,25/365*67=5553,70 грн.; 121020,80*0,28/365*95=8819,60 грн.; 121020,80*0,39/365*28=3620,67 грн.; 121020,80*0,60/365*47=9350,10 грн.) Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, враховуючи, що відповідач не виконує умови договору позики від 07.03.2014 року укладеного між [PERSON] та [PERSON], суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача борг в сумі 248812,12 грн., з яких: 121020,80 грн. - заборгованість за договором поруки; 39936,86 грн. - інфляційних втрат; 60510,40 грн. - 50 % річних від простроченої суми; 27344,07 грн. - неустойка (пеня). Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в зв"язку з чим з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 2488,12 грн.

Outcome: partial