Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-10 00:00:00

20 листопада 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить звільнити його від сплати заборгованості за аліментами у сумі 30131,99 грн, які стягувалися з нього на користь відповідача на неповнолітнього сина [PERSON] згідно рішення Романівського районного суду Житомирської області від 30 квітня 2009 року, посилаючись на те, що він добровільно надавав дитині матеріальну допомогу протягом 2012-2016 років, а починаючи з травня 2016 року дитина проживає з ним та перебуває на його утриманні. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до статті 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі\~ЦПК України) без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідач подала до суду відзив, в якому зазначила, що [PERSON] добровільно матеріальної допомоги сину не надавав, одягу та взуття ніколи не купував, аліментні зобов"язання виконував не в повному обсязі, у зв"язку з чим 8 травня 2015 року вироком Баранівського районного суду Житомирської області його було притягнуто до кримінальної відповідальності за злісне ухилення від сплати аліментів. В свою чергу, позивач подав відповідь на відзив, де вказав, що з 2016 року неповнолітній син проживає разом із ним і знаходиться на його утриманні. Суд, дослідивши у порядку спрощеного позовного провадження письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов висновку, що позов [PERSON] слід задовольнити частково з наступних підстав. Загальними положеннями ЦПК України визначено, що\~\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов"язані, серед іншого, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об"єктивному встановленню всіх обставин справи, подавати усі наявні у них докази в порядку та строки встановленні законом або судом та не приховувати докази. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (частина 5 статті 81 ЦПК України). За змістом частини 7 статті 81 ЦПК України суд може збирати докази з власної ініціативи у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів. Окрім цього, частиною 2 статті 13 ЦПК України передбачено право суду збирати докази, що стосуються предмету спору з власної ініціативи, якщо це необхідно для захисту неповнолітніх осіб. Судом встановлено, що згідно рішення Романівського районного суду Житомирської області від 30 квітня 2009 року, яке набрало законної сили 21 травня 2009 року, з позивача на користь відповідача щомісячно, з 9 квітня 2009 року, стягуються аліменти на неповнолітню дитину [PERSON] [INFO], в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Дане рішення виконувалося Баранівським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області (виконавче провадження № 78-02). Рішенням Романівського районного суду Житомирської області від 30 липня 2018 року, яке набрало законної сили 30 серпня 2018 року, [PERSON] від вищевказаного аліментного зобов"язання звільнено, оскільки з травня 2016 року неповнолітній син сторін проживає разом з [PERSON] та відвідує навчальний заклад за місцем проживання батька. Згідно з довідки-розрахунку Баранівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області [PERSON] має заборгованість зі сплати аліментів за період із 9 квітня 2009 року по 29 липня 2018 року у розмірі 30131,99 грн. Відповідно до частини другої статті 197 Сімейного кодексу України, з підстав якої заявлено позов, за позовом платника аліментів суд може звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених статтею 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Обґрунтовуючи позов про звільнення від сплати заборгованості за аліментами у розмірі 30131,99 грн, позивач вказав, що з травня 2016 року неповнолітній син [PERSON] проживає разом з ним та знаходиться на його утриманні. Вказана обставина встановлена судовим рішенням у цивільній справі № 290/347/18, згідно частини 4 статті 82 ЦПК України не підлягає доказуванню та, на переконання суду, є істотною обставиною в розумінні статті 197 СК України, яка є підставою для звільнення [PERSON] від сплати заборгованості за аліментами за період з травня 2016 року по 30 серпня 2018 року (дата набрання рішенням у цивільній справі № 290/347/18 законної сили). Водночас, надані позивачем товарні накладні № 1 від 6 жовтня 2013 року та № 2 від 30 травня 2014 року, які підтверджують придбання ним одягу, взуття та шкільного приладдя на загальну суму 3370 грн, розписки про отримання відповідачем аліментів в лютому-квітні 2012 року, у вересні - грудні 2016 року та в січні 2017 року мають доказове значення для визначення розміру заборгованості за аліментами, який відповідно до приписів статті 195 СК України обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом, отже, є неналежними доказами у даній справі. При цьому, суд враховує й ту обставину, що розрахунок заборгованості здійсненний державним виконавцем в установленому законом порядку позивачем не оспорювався. Враховуючи викладене та

Outcome: partial