Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-19 00:00:00

06.05.2020 [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить надати їй дозвіл на зняття з реєстрації місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , за адресою [ADDRESS] без згоди батька дитини - [PERSON] , [INFO] . Надати дозвіл на оформлення, обмін та видачу паспорта для виїзду за кордон особі, яка не досягла 16-річного віку - [PERSON] , без згоди батька дитини. Стягнути з [PERSON] на її користь завдані збитки в сумі 652 грн. та 263,98 євро (€), що станом на день подання позову еквівалентно 7768,93 грн., а також стягнути з відповідача судові витрати по справі, що складаються із судового збору 840,80 грн. та витрат на правову допомогу 1500 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 16.05.2009 між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб, який 26.06.2012 було розірвано. Від подружнього життя сторони мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] , яка після розірвання шлюбу постійно проживає з позивачкою. 07.01.2014 позивачка зареєструвала шлюб із громадянином Німеччини [PERSON] та отримавши у 2017 році дозвіл на тимчасове проживання виїхала з ним до Німеччини. Після надання відповідачем нотаріально засвідченої згоди на виїзд з України до ФРН на постійне проживання їхньої доньки разом зі нею на тимчасове проживання до Німеччини виїхала і донька [PERSON] . 12.08.2019 [PERSON] подала до Генерального консульства України в Мюнхені клопотання про оформлення документів для залишення на постійне проживання за кордоном у ФРН разом з дитиною та сплатила при його поданні консульський збір у сумі 185 євро. 13.09.2019 Генеральний консул України в Мюнхені прийняв рішення про оформлення їй документів для залишення на постійне проживання за кордоном у ФРН разом з дитиною. 16.09.2019 позивачка отримала повідомлення, в якому зазначалось, що для завершення оформлення залишення на постійне проживання за кордоном разом з дитиною, а саме проставлення у її паспорті громадянина України для виїзду за кордон штампу «постійне проживання» та отримання відповідної довідки вона на протязі шести місяців з моменту відправлення цього повідомлення має надати в консульство підтвердження про зняття її та дитини з реєстрації місця проживання в Україні. У разі не вчинення вказаних дій рішення про оформлення документів для залишення на постійне проживання за кордоном буде скасовано. Вона з донькою зареєстровані у квартирі її матері - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ., яку вона уповноважила оформити їй відповідну довіреність за 28 євро про зняття їх з реєстрації. Проте коли мати звернулась до відділу адміністративних послуг Прилуцької міської ради, щоб зняти їх з реєстрації місця проживання, то їй у цьому відмовили через відсутність згоди батька на вчинення цієї дії. Позивачка неодноразово зверталася особисто до відповідача в телефонному режимі з проханням надати відповідну згоду, також відправляла йому письмові повідомлення через месенджер, однак всі її звернення відповідач проігнорував та так і не надав згоду на зняття доньки з реєстрації місця проживання, тому вона не змогла у відведений 6-місячний строк звернутися до консульської установи для завершення оформлення документів для залишення на постійне проживання за кордоном, у зв`язку з чим рішення консула було скасовано. На оформлення документів вона понесла витрати що загалом складають 263,98 €(євро) та еквівалентно 7768,93 грн. (станом на 29.04.2020 офіційний курс гривні щодо євро згідно даних НБУ становить 29,43 грн.), які після скасування рішення консула по суті стали для неї збитками. З огляду на таку поведінку відповідача позивачка через свою матір завчасно звернулася до нього з письмовим проханням надати їй нотаріально засвідчену письмову згоду на оформлення, обмін та видачу доньці паспорта для виїзду за кордон з метою надання її в подальшому до закордонної дипломатичної установи для обміну паспорта. Однак відповідач знову проігнорував це прохання та не надав ні самої згоди, ні відповіді на її письмове прохання та жодним чином не мотивував такі свої дії. Відповідач уже протягом тривалого часу не бере жодної участі в утриманні, розвитку та вихованні їх дитини. Він не піклується про неї, не цікавиться її життям та взагалі не проявляє до неї ніякого інтересу. Всі процеси її життя відбуваються без його участі. У той же час ігноруючи її звернення та ухиляючись від надання вищевказаних дозволів він лише створює їй та їх спільній доньці перешкоди у влаштуванні життя і таким чином діє всупереч інтересів дитини. Оскільки батько дитини не надає згоди на зняття доньки з реєстрації місця проживання та на обмін їй паспорта для виїзду за кордон, тому позивачка змушена звернутися за вирішенням даного питання до суду. А також, при підготовці позову та поданні його до суду вона понесла судові витрати в розмірі сплаченого судового збору в сумі 840,80 грн. та витрат на правову допомогу адвоката в сумі 1500 грн., які також просить з нього стягнути. Позивач [PERSON] у судове засідання не явилася, проте надіслала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с.42). Відповідач [PERSON] у судове засідання тричі не явився , про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, не надав відзив у встанровлений законом термін. Представник орган опіки та піклування Прилуцької міської ради в судове засідання не з`явився, проте надіслав заяву про розгляд справи в його відсутності, при винесенні рішення покладається на розсуд суду, але просить врахувати виключно інтереси дитини (а.с.52). Представник центр надання адміністративних послуг Прилуцької міської ради в судове засідання не з`явився також, проте надіслав заяву про розгляд справи в його відсутності та винести рішення в межах норм чинного законодавства (а.с.45). Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог і можливість задоволення позову з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що з 16.05.2009 між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, який за рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 26.06.2012 було розірвано (а.с.11). Від подружнього життя сторони мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] (а.с.7-8). 07.01.2014 [PERSON] зареєструвала шлюб із громадянином Німеччини [PERSON] , в зв`язку з чим їй присвоєно прізвище - [PERSON] (а.с.10) та отримавши у 2017 році дозвіл на тимчасове проживання виїхала з ним до Німеччини. (а.с.13). 02.04.2016 [PERSON] надав колишній дружині [PERSON] нотаріально засвідчену згоду на виїзд з України до ФРН на постійне проживання доньки [PERSON] , [INFO] разом з нею, в зв`язку з чим донька виїхала з позивачкою на тимчасове проживання до Німеччини (а.с.12). Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 12.08.2019 [PERSON] подала до Генерального консульства України в Мюнхені клопотання про оформлення документів для залишення на постійне проживання за кордоном у ФРН разом з дитиною та сплатила при його поданні консульський збір у сумі 185 євро (а.с.14,18). 13.09.2019 року Генеральний консул України в Мюнхені прийняв рішення про оформлення [PERSON] документів для залишення на постійне проживання за кордоном у ФРН разом з дитиною . 16.09.2019 консул направив позивачці повідомлення, в якому зазначалось, що для завершення оформлення залишення на постійне проживання за кордоном разом з дитиною, а саме проставлення у її паспорті громадянина України для виїзду за кордон штампу «постійне проживання» та отримання відповідної довідки вона на протязі шести місяців з моменту відправлення цього повідомлення має надати в консульство підтвердження про зняття її та дитини з реєстрації місця проживання в Україні. У разі не вчинення вказаних дій рішення про оформлення документів для залишення на постійне проживання за кордоном буде скасовано (а.с.15). В зв`язку з тим, що позивачка зареєстрована разом з дочкою за адресою: [ADDRESS] . (а.с.27-28), дана квартира належить матері позивачки - [PERSON] (а.с.29), яку [PERSON] уповноважила довіреністю за 28 євро звернутися до відділу адміністративних послуг Прилуцької міської ради від імені позивачки, щоб зняти її та доньку [PERSON] з реєстрації місця проживання (а.с.16). Проте, їй у цьому було відмовлено через відсутність згоди батька на вчинення цієї дії (а.с. 30). Позивачка неодноразово зверталася особисто до відповідача в телефонному режимі з проханням надати відповідну згоду, також відправляла йому письмові повідомлення через месенджер, крім того, її мати також направляла йому повідомлення через месенджер та поштою, що підтверджується відповідною перепискою та зверненнями (а.с.17,24-26). Однак всі їх звернення відповідач проігнорував та так і не надав згоду на зняття доньки з реєстрації місця проживання, тому позивачка не змогла у відведений 6-місячний строк звернутися до консульської установи для завершення оформлення документів для залишення на постійне проживання за кордоном, у зв`язку з чим рішення консула було скасовано, про що вона отримала відповідне повідомлення від 13.04.2020 (а.с.15 зворотна сторона). На оформлення документів позивачка понесла витрати, які після скасування рішення консула по суті стали для неї збитками. Що складаються із сплаченого консульського збору 185 євро, який не повертається незалежно від результату розгляду заяви (п.8 Порядку провадження в закордонних дипломатичних установах України за заявами про оформлення документів для залишення на постійне проживання за кордоном громадян України, які виїхали за кордон тимчасово, затвердженого наказом Міністерства закордонних справ України від 22.12.2017 № 573), плати в розмірі 17,99 євро за проїзд 24.02.2020 з Фрайбурга до Мюнхена для оформлення у консула довіреності та у зворотному напрямку в розмірі 14,99 євро, плати за оформлення довіреності в розмірі 28 євро та за її реєстрацію в розмірі 18 євро, що загалом складає 263,98 €(євро) та еквівалентно (станом на дату подачі позову до суду, 29.04.2020 офіційний курс гривні щодо євро згідно даних НБУ становить 29,43 грн) - 7768,93 грн., які документально нею підтверджені (а.с.18-21). Також за здійснення перекладу документів позивачки з німецької на українську мову нею було сплачено перекладачу через її матір 540 грн., за пересилання вказаних документів новою поштою - 40 грн., за надсилання відповідачу двох повідомлень про необхідність надання письмової згоди - 35 та 37 грн., що також документально підтверджено (а.с. 21-23). Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Згідно з ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження начального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає . Відповідно до ч.1 ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом . За вимогами ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що реєстрація місця проживання і зняття з місця реєстрації особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників. Пунктом 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 року № 207 передбачено, що у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування ) . Оскільки невизначеність реєстрації місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , суперечить її інтересам та суттєво обмежує реалізацію її прав, гарантованих Конституцією та законами України, зокрема права на свободу пересування та вільний вибір місця проживання, права на освіту, охорону здоров`я та соціальний захист, суд вважає, що позовні вимоги про надання дозволу на зняття з реєстрації місця проживання дитини без згоди батька підлягають задоволенню. Щодо вимоги позивача надати дозвіл на оформлення, обмін та видачу паспорта для виїзду за кордон особі, яка не досягла 16-річного віку - [PERSON] , [INFO] , без згоди батька дитини - [PERSON] , суд приходить до наступного. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 р. № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 р. № 231 (із змінами). Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється, зокрема на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно із ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, схваленої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, і ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір"ю. Отже, визначення місця проживання дитини з позивачем відповідає дотриманню правила про те, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Виїзд дитини на проживання до ФРН буде відповідати якнайкращому забезпеченню її інтересів, враховуючи те, що дочка буде проживати у сім 'ї в атмосфері турботи і любові, буде мати можливість повноцінно розвиватися у фізичній, інтелектуальній та творчій сфері, і відповідач буде мати змогу у будь-який час відвідувати дочку. Розцінюючи звернення позивачки до суду із вказаним позовом, суд рахує, що добровільно дозвіл на виїзд неповнолітньої дочки за кордон відповідач не дає. Враховуючи інтереси дитини, суд вважає, що право на вільне пересування та виїзд за кордон, не може бути обмежене шляхом відмови у такому виїзді, тому приходить до висновку, що позовна вимога є обгрунтованою та підлягає до задоволення, оскільки раніше відповідачем надавалася нотаріально завірена заява про залишення на постійне проживання у ФРН неповнолітньої [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] , та ніяким чином не оспорювалася відповідачем в судовому засіданні, незважаючи на неодноразове відкладення слухання справи про яке він був належним чином повідомлений. Зважаючи на те, що батько дитини не надав згоди на зняття доньки [PERSON] з реєстрації місця проживання та на обмін їй паспорта для виїзду за кордон, а позивачка понесла на оформлення документів витрати, які документально підтверджені та після скасування рішення консула по суті стали для неї збитками, тому такі підлягають стягненню з [PERSON] на її користь. Крім того, вирішуючи питання про розподіл витрат, суд враховує, що згідно ст.59 Конституції України, кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно ч.1,2 ст.15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу (ч.1,3 ст.133 ЦПК України). У відповідності до ч.1,2,3,4 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.1,2,3,4 ст.137 ЦПК України). За таких обставин, оскільки згідно наданого позивачем розрахунку розміру наданої правничої допомоги, Договору про надання правничої допомоги від 29.04.2020, квитанції до прибуткового касового ордера №3 від 29.04.2020 (а.с.31-32, які дублюються а.с. 43-44) виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, судом встановлено, що дані витрати є співмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та їх обсягом; а також ціною позову, тобто мають компенсуватися в силу ст.137 ЦПК України, тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 1500 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того, згідно ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача Враховуючи, що позивачем за подачу позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 840,80 грн та документально підтверджений (а.с.34), то такий підлягає стягненню з відповідача. На підставі наведеного та ст. 313 ЦК України, Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», п. 18 Постанови КМ України «Про затвердження правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення» від 31 березня 1995 р. N 231 та

Outcome: approved