Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-03 00:00:00

\~ \~ \~ \~25 жовтня 2019 року до Кобеляцького районного суду Полтавської області за підсудністю надійшла позовна заява Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] \~ про стягнення заборгованості. 28.10.2019 ухвалою суду було відкрито провадження в справі та призначено її судовий розгляд на 05.12.2019. 05.12.2019\~ сторони, будучи належним чином повідомлені про час і місце слухання справи,\~ в\~ судове засідання не з`явилися: представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав, прохав задовольнити; відповідач надав суду заяву про відкладення розгляду справи та відзив на позов, в якому вказав, що позов задоволенню не підлягає з огляду на необґрунтованість вимог по суті та пропуску строку позовної давності. Ухвалою суду від 05.12.2019 розгляд справи відкладено на 12.02.2020. 12 лютого 2020 року в судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивача Чепіга Д. О.\~ надіслав заяву про відкладення розгляду справи, в зв`язку із зайнятістю представника Банку. Ухвалою суду від 12.02.2020 розгляд справи відкладено на 18.03.2020. 18 березня 2020 року сторони в судове засідання не з`явилися: представник позивача надав суду\~ відповідь на відзив, в якій прохав розгляд справи проводити за його відсутності, задовольнивши позовні вимоги; відповідач надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги не визнав, прохав застосувати строки позовної давності та відмовити в задоволенні позову. Ухвалою суду від 18.03.2020 відкладено розгляд справи на 25.05.2020 та визнано явку сторін до суду обов`язковою для надання особистих пояснень по суті позову. 25.05.2020 в судове засідання представник позивача не з`явився, а представник відповідача - адвокат Дмитренко О. С. в судовому засіданні повідомив, що надані суду 14.05.2020 додаткові пояснення відповідача не були надіслані на адресу позивача для ознайомлення, та в подальшому висловлення своєї позиції. Ухвалою суду було оголошено перерву в судовому засіданні до 11.08.2020 та визнано явку сторін до суду обов`язковою для надання особистих пояснень по суті позову. В подальшому судові засідання відкладалися через неявку представника позивача, за клопотанням представника відповідача та з інших підстав. АТ КБ\~\~ «Приватбанк»\~ вказував, що\~ в\~ зв`язку з невиконанням [PERSON] \~ умов укладеного між\~\~\~ ними\~\~\~\~ кредитного\~\~\~\~\~ договору,\~\~\~ в нього\~ утворилася заборгованість по кредиту в сумі\~ 76 710,66 грн, яку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»\~ прохало стягнути з відповідача. В позові зазначалося, що Відповідач підтвердив свою згоду, що підписана\~ Генеральна угода разом із запропонованими Банком "Умовами та правилами, Тарифами складають між ним та Банком Кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві.\~ З копією Умов та правил, які додаються до позовної заяви, можна ознайомитися на сайті http://privatbank.ua/rules. Банк надав кредит [PERSON] відповідно до укладеної від 04.11.2014 Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання Умов та правил надання кредитних карт,\~ у виляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 25 040,79 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, однак останній в порушення умов Кредитного договору\~ в установлений строк не надавав\~ своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно\~ умов договору. Станом на\~ 05 серпня\~ 2019 року за відповідачем по укладеному з\~ ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» Договору\~ від\~ 04 листопада\~\~ 2014 року існує\~ заборгованість на загальну суму 76 710,66 грн. Позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»\~ заборгованість за кредитним договором від\~ 04 листопада 2014 року\~ в\~ розмірі\~ 76 710,66 грн,\~ сплачений судовий збір в розмірі 1921,00 грн. В судове засідання представник позивача не з`явився, однак надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, прохав задовольнити. В судовому засіданні відповідач та його представник адвокат Дмитренко О. С. прохали в задоволенні позову відмовити повністю, пояснили що відповідач [PERSON] кредитну картку не отримував та грошові кошти після укладення Генеральної угоди з рахунку не брав. Судом встановлено, що з наданої позивачем суду копії Генеральної угоди від 20 червня 2014 року вбачається, що відповідач висловив згоду на укладення договору шляхом отримання кредитної картки з ціллю зменшити розмір заборгованості.\~\~\~\~ Банк надав позичальнику терміновий кредит в сумі 25 040,79 грн на строк 24 місяці, з 04.11.2014 по 30.11.2016, шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну карту на споживчий цілі в обмін на зобов`язання позичальника щодо повернення кредиту, сплати процентів в розмірі 1,5% в місяць на суму залишку заборгованості по Кредиту. Умови та правила строків погашення заборгованості здійснюються в такою порядку: починаючи з 01 по 25 число кожного місяця позичальник пред`являє банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 1253,04 грн для погашення заборгованості по кредиту, яка складається з заборгованості по кредиту, процентів, а також\~ інших витрат\~ у відповідності з Умовами та правилами. Дата останнього погашення повинна бути не пізніше 30.11.2016 (а.с.9). Позивач не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами\~\~\~\~ кредитного\~\~\~\~\~ договору і що саме ці Умови мав на увазі [PERSON] , підписуючи Генеральну угоду, та відповідно, чи брав на себе зобов`язання відповідач згідно з\~ Умовами. 21.05.2018 Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» змінило назву на Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк». Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про Акціонерні товариства», зміна типу товариства з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням. Зміна назви юридичної особи не тягне за собою правонаступництва, а лише правовий наслідок проведення державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, пов`язаних зі зміною назви. В позові зазначалося, що [PERSON] за кредитним договором\~ свої зобов`язання належним чином не виконує, заборгованість перед Банком не погашає, а тому станом на 05.08.2019\~ утворилась заборгованість по кредиту на загальну суму 76 710,66 грн, що складається з: заборгованості по кредиту 21 783,91 грн;\~ заборгованості по відсоткам за користування кредитом 17 667,27 грн; пені та комісії 37 259,48 грн ( а.с. 5-6). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. В разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 04 листопада 2014 року процентна ставка становить 1,5 %, а в позовній заяві вказана як 18%, тому чуду не зрозуміло, як нараховувалась заборгованість по кредиту. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню та неустойку\~ за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 04 листопада 2014 року, посилався на\~ Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 № СП-2010-256, як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з\~ Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 № СП-2010-256, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання п. 1.1.7.12), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Генеральну угоду, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного\~\~\~ Суду\~\~\~\~\~ України\~\~\~\~\~ від\~\~\~\~\~ 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Суд вважає, що в цьому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (04 листопада 2014 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (19 вересня 2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Тому без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у генеральній угоді домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком\~ Витяг з Умов не можє розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.\~ Аналогічну позицію виловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року справа № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).\~\~ При цьому, згідно з частиною четвертою статті 60 ЦПК України в редакції, чинній на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій, доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, Велика Палата Верховного Суду вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України. Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії\~ учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У цьому випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З\~ урахуванням\~ основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому\~\~\~ відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Отже, потрібно відмовити в\~\~\~\~ задоволенні вимог\~ в частині стягнення 17 667,27 грн відсотків\~ за користування кредитними коштами й пені та комісії у розмірі 37 259,48 грн за невиконання умов кредитного договору. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд погоджується, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Тому, суд вважає за потрібне стягнути в примусовому порядку з відповідача суму непогашеного тіла кредиту в розмірі 21 783,91 грн. В порядку ст. 141 ЦПК України здійснити розподіл судових витрат. Враховуючи, що\~ невиконання позичальником умов кредитного договору є істотним порушенням вказаного договору, оскільки банк не отримав суму боргу за\~ користування\~ кредитом,\~ суд\~ вважає\~ за\~ потрібне\~\~ стягнути\~\~\~ з [PERSON] на користь\~ позивача\~ заборгованість\~ за Генеральної угодою про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 04.11.2014, а саме суму непогашеного тіла кредиту в розмірі 21 783,91 грн.,\~ сплачений судовий збір в розмірі 1921 грн 00 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial