Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-05 00:00:00

18 червня 2015 року [PERSON] звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом, в якому, з урахування уточнених позовних вимог (а.с.61-62) просить висилити [PERSON], [PERSON], малолітніх [PERSON] та [PERSON] з житлового будинку [ADDRESS]. В обґрунтування позову [PERSON] зазначив, що він, як власник житлового будинку [ADDRESS], вирішив його продати, у зв'язку з чим домовився з відповідачами про те, що останні мають поетапно сплатити йому суму коштів у розмірі 10000 доларів США в строк до 05.04.2012 року. В свою чергу позивач з власної волі надав згоду на вселення відповідачів до спірного житлового приміщення. Позивач також зазначив, що відповідачі не виконали своєї обіцянки і не сплатили йому у строк, обумовлений між ними всієї суми, сплативши лише 7000 доларів США, у зв'язку з чим, він вважає, що позивачі повинні бути виселені з належного йому будинку. В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив його задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON], який також є представником відповідача [PERSON], а також законним представником його малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] позов не визнав та заперечував проти його задоволення. Представник відповідача - адвокат Холудєєв Б.Є. також заперечував проти задоволення позову. Вислухавши пояснення сторін, допитавши в якості свідка [PERSON], дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Так в судовому засіданні встановлено, що позивач, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, є власником житлового будинку [ADDRESS]. (а.с.8) Сторони в судовому засіданні не заперечували, що дійсно між ним виникла домовленість, відповідно до якої відповідачі зобов'язалися сплатити позивачу суму коштів, в розмірі 10000 доларів США за придбання у позивача спірного нерухомого майна, а останній в свою чергу дозволив їм вселитися та проживати у ньому. Вказану домовленість сторони виклали у простій письмовій формі. (а.с.12) Сторони в судовому засіданні також не заперечували, що позивач отримав від відповідачів з вказаної суми лише 7000 доларів США, а решту коштів по теперішній час так і не повернув. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] повністю підтвердила обставини викладені позивачем у позові. В судовому засіданні також встановлено, що 19.01.2015 року між позивачем та відповідачкою [PERSON] було укладено договір найму спірного житла, на безоплатній та безстроковій основі. (а.с.68) Згідно ч.1 ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Позивач у своєму позові зазначав, що відповідачі зловживають спитими напоями, недбало ставляться до будинку, що призвело до його часткового руйнування не надавши при цьому будь-яких належних та допустимих доказів, у відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України на підтвердження вказаних обставин. Навпаки представником відповідача [PERSON] - адвокатом Холудєєвим Б.Є. надано суду письмові докази, які спростовують вищезазначені доводи позивача, а саме характеристику з місця проживання відповідачів, відповідно до яких вони характеризуються позитивно, довідки з місця роботи відповідачки [PERSON], з яких вбачається що остання працює, а також акт обстеження побутових умов проживання відповідачів у спірному житловому будинку, відповідно до якого він знаходиться у доглянутому стані. (а.с. 39-42, 59) Таким чином, на підставі викладених обставин, суд дійшов до висновку, що на теперішній час законних підстав для виселення відповідачів із вказаного житлового будинку не існує, а посилання позивача на те, що відповідачі незаконно проживають у належному йому будинку не відповідає дійсності, так як вже було зазначено вище, між сторонами укладено договір найму житлового приміщення, умови якого відповідачі не порушували. З у рахування чого позов не підлягає задоволенню. Відмовляючи позивачу у задоволенні позову, суд також враховував, ту обставину, що воно може призвести до порушення прав малолітніх дітей, адже згідно ст. 18. Закону України „Про охорону дитинства" кожна дитина має право на житло. Діти-члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Outcome: dismissed