Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-25 00:00:00

Відповідачка є матір'ю [PERSON], [INFO], в зв'язку з чим вона з 18 червня 2007 року по [INFO] року повинна була отримувати допомогу до досягнення дитиною 3-х років. 2 жовтня 2008 року до управління праці та соціального захисту населення [PERSON] подана заява про вихід на роботу на повний робочий день з 1 жовтня 2008 року. Позивач просить стягнути з відповідачки кошти в сумі 144, 10 грн., які безпідставно їй були виплачені у жовтні 2008 року, оскільки виплата допомоги проводиться наперед і на час надходження заяви про те, що особа приступила до виконання трудових обов'язків, допомога була призначена та перерахована. На підтримку позовних вимог представник позивача пояснила, що під час написання відповідачкою заяви про вихід з відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею віку 3-х років їй було роз'яснено, що виплату допомоги за жовтень 2008 року вже здійснено, а тому вона в заяві вказала, що їй відомо про це, в зв'язку з чим зобов'язується цю переплату повернути. Також представник позивача заявила клопотання про поновлення строку на звернення до суду з позовом, врахувавши поважними причинами те, що за ст. 1166 ЦК України майнова шкода завдана майну відшкодовується особою, яка її не заподіяла в повному обсязі, а також те, що з моменту заподіяння шкоди та протягом 3 років управління не мало посадових осіб, які б могли здійснювати супроводження справ у судах. Відповідачка надала заяву про повне невизнання позову, де просила також справу розглядати без її участі та застосувати до позовних вимог строки позовної давності. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до п. 6 ст. 3 ЗУ „Про державну допомогу сім'ям з дітьми" в редакції, яка діяла на час призначення та виплати допомоги, одним з видів державних допомог була допомога на утримання дитини до досягнення нею віку 3-х років. Згідно ч.4 ст. 1, ч.1 ст. 5 вказаного ЗУ порядок призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми та перелік документів, необхідних для призначення допомоги за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України; всі види державної допомоги, крім жінок, визначених у ч.2 ст. 4 цього Закону, призначають і виплачують органи соціального захисту населення за місцем проживання батьків. Судом встановлено, що 1 жовтня 2008 року Смілянським міськрайсудом було видано наказ № 72-0 про вступ відповідачки до виконання своїх обов'язків, про що вона повідомила позивача відповідною заявою від 2 жовтня 2008 року. Розпорядження про проведення їй виплати допомоги до досягнення дитиною віку 3-х років вже було видано та виготовлені бухгалтерські документи для здійснення перерахування коштів на жовтень 2008 року, оскільки виплата здійснюється наперед на поточний місяць. Під час надання нею заяви про припинення виплат, працівнику управління вже було відомо про здійснення виплати коштів, а тому їй запропоновано одразу в цій же заяві вказати про зобов'язання її повернути. Таким чином позивачу про здійснення переплати коштів було відомо ще у 2008 році. Відповідно до ст. 257 ЦК України встановлено загальний строк позовної давності у 3 роки. За ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Подавши заяву, відповідачка заявила про застосування позовної даності до вказаного спору. З матеріалів справи вбачається, що на адресу відповідачки управлінням направлялись повідомлення про необхідність повернення коштів у 2008, 2009, 2010 роках. Так як позивач знав про порушення свого права ще у 2008 році, проте не звернувся за його захистом своєчасно, в позові необхідно відмовити з підстав пропуску позивачем строку на звернення до суду. Що стосується звернення до суду у 2014 році та залишенню позову без розгляду, то даний факт не може вплинути на застосування строків позовної давності, оскільки він закінчився у жовтні 2011 року і попереднє звернення до суду на нього ніяким чином не впливає, в тому числі і не перериває його. Стаття 1166 ЦК України не містить вимог щодо строків позовної давності та стягнення шкоди в повному об'ємі не означає не застосування до цих правовідносин таких строків. Відсутність у позивача посади юриста не є перешкодою для звернення до суду за захистом порушеного права. В зв'язку з цим суд не вбачає підстав для поновлення пропущеного строку на звернення до суду. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду, а його залишено без задоволення, витрати по справі у вигляді судового збору необхідно віднести на рахунок держави. На підставі ст. ст. 1, 3, 5 ЗУ «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», ст. 257, 267 ЦК України

Outcome: dismissed