Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-19 00:00:00

10.06.2016 р. позивачка звернулася у суд із даним позовом. Позовні вимоги вмотивовано наступним. В квітні 2016 року вона дізналася, що в ПАТ КБ «Приватбанк» наявний договір поруки № MKMWGK00000005/1, який нібито був підписаний 30.06.2016 року між нею та Приватбанком в особі першого заступника директора філії Закарпатського регіонального управління ЗАТ КБ «Приватбанк» [PERSON], предметом якого є надання нею поруки перед Приватбанком за виконанням [PERSON] зобовязань за кредитним договором від 30.06.2006 року № MKMWGK00000005/1. На Договорі поруки відсутній її підпис, натомість на другій його стороні, де зазначено її особисті дані в графі «Підпис» розписалася невідома їй особа, тобто наявний в договорі підпис їй не належить. Оскільки умовами цього Договору поруки на неї покладається солідарне зобовязання щодо повернення кредиту на суму 20000,00 доларів США, відсотків за його користування, винагороди, пені тощо, яке виникло майже десять років тому, вона сильно занепокоїлася і звернулася до Приватбанку з вимогою визнати цей договір недійсним, проте жодної реакції не її звернення вона не отримала. Тому змушена звернутися до суду з даним позовом, щоб захистити себе від будь-яких необґрунтованих претензій з боку Приватбанку. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] при розгляді справи позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просять такі задоволити. Відповідач на розгляд справи не зявився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справ. Причини неявки суду невідомі, клопотання про розгляд справи у відсутності такого не подано. 06.12.2016 року представником відповідача було надіслано заперечення по даній справі та просить відмовити в задоволення позову [PERSON] та застосувати строк позовної довності до позовних вимог [PERSON]. Заслухавши пояснення позивачки та її представника, перевіривши письмове заперечення представника відповідача, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав і мотивів. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як убачається із встановлених судом обставин справи, що 30.06.2016 року між Приватбанком, в особі Першого заступника директора філії «Закарпатського регіонального управління» ЗАТ КБ «Приватбанк» п. Мальцевої Любові Іванівни та [PERSON] Іллічною нібито укладено договір поруки № MKMWGK00000005/1, предметом якого є надання нею поруки перед Приватбанком за виконанням [PERSON] зобовязань за кредитним договором від 30.06.2006 року № MKMWGK00000005. Однак позивачка [PERSON] стверджує про те, що підпис зазначений в договорі поруки № MKMWGK00000005/1 поставлено не нею, а іншою особою. 19.07.2016 року ухвалою Міжгірського районного суду Закарпатської області в справі було призначено почеркознавчу експертизу та згідно висновку № 4273 вбачається, що підпис у вигляді рукописного запису від імені [PERSON] під реквізитами поручителя в графі «Підпис» в Договорі поруки № MKMWGK00000005/1 від 30.06.2006 року виконаний не [PERSON] Налдією Іллічною, а іншою особою. Відповідно до ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинитися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч.3 ст.215 ЦК України). Зміст правочину відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Така позиція законодавця узгоджується із роз'ясненнями, наданими у п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11. 2009 р. №9 ,,Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними". Таким чином, суд приходить до висновку, що у оспорюваному договорі поруки № MKMWGK00000005/1 від 30.06.2006 р., укладеного між [PERSON] Іллічною та Приватбанком, в особі Першого заступника директора філії «Закарпатського регіонального управління» ЗАТ КБ «Приватбанк» п. Мальцевої Любові Іванівни, волевиявлення боржника на забезпечення виконання ним зобов'язання порукою відсутнє, що є підставою для визнання договору поруки недійсним у відповідності до п.3 ст.203, п.1 ст.215 ЦК України. Суд відхиляє заперечення Банку про те, що висновок експерта є недопустимим доказом, оскільки одержаний з порушенням порядку встановленого законом, так як для дослідження було надано порівняльний матеріали - власноручно написана заява [PERSON] від 19.12.2006 року та інші документи за минулі роки. Також відповідачем не підтверджено належними документами обставини про те, що позивачці було відомо про існування договору поруки, оскільки в договорі іпотеки не зазначено чи давала згоду [PERSON] в нотаріуса чи ні, та чи ознайомлена була з всіма документами. За вищенаведених обставин суд приходить до висновку, що вимоги позивачки [PERSON] ґрунтуються на законних підставах, позов належними доказами є доведеним і обґрунтованим, а тому підлягає до повного задоволення. Заперечення відповідача не ґрунтується на законних підставах і належними доказами не підтверджено, клопотання про призначення повторної експертизи відповідачем до суду не подано, висновок про проведення почеркознавчої експертизи не оскаржено, то суд подане заперечення відповідачем до уваги не бере. Відповідно до ст.ст. 84, 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати.

Outcome: approved