Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-03 00:00:00

Адвокат Меланчук Ігор Віталійович в інтересах [PERSON] звернувся з позовом до Акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я, посилаючись на те, що 19.10.2006 року [PERSON] при виконанні трудових обов`язків, внаслідок нещасного випадку, отримав виробничу травму, про що було складено Акт про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом. Оглядом МСЕК від 23.08.2007 року [PERSON] первинно встановлено 60% втрати професійної працездатності внаслідок трудового каліцтва. Крім того, 28.03.2007 року [PERSON] при виконанні трудових обов`язків, внаслідок нещасного випадку, отримав виробничу травму, про що було складено Акт про нещасний випадок. Висновком МСЕК від 17.11.2009 року йому встановлено 65% втрати професійної працездатності, з яких 15% первинно за виробничою травмою від 19.10.2006 року та повторно 50% за виробничою травмою від 28.03.2007 року. При переогляді, висновками МСЕК від 26.10.2011 року, 26.11.2013 року, 19.10.2015 року (встановлено третю групу інвалідності до 01.09.2017 року), 27.09.2017 року, 25.11.2019 року (встановлено третю групу інвалідності з датою переогляду 10.08.2021 року) у зв`язку з виробничою травмою, повторними висновками визначено 65% втрати професійної працездатності, з яких 15% за виробничою травмою від 19.10.2006 року та 50% за виробничою травмою від 28.03.2007 року Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що він змушений тривалий час проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури, лікування. Розмір моральної шкоди позивач оцінює в сумі 390 000 гривень, яку просив стягнути з відповідача, без утримання податків, зборів та інших платежів. 07 травня 2021 року судом постановлена ухвала про відкриття провадження та призначення розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 25 травня 2021 року через канцелярію суду відповідач надав відзив на позовну заяву. У якому просив в задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування зазначив, що АТ «Марганецький ГЗК» не може бути належним відповідачем у справі, а в спірних правовідносинах не було встановлено вчинення з боку відповідача будь-яких неправомірних дій, що могло б призвести до настання професійного захворювання, отже відсутня одна з обов`язкових передумов для відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги не співмірні з ступенем вини підприємства (оскільки вина відсутня) і ушкодженням здоров`я позивача. Заявлений позивачем розмірі моральної шкоди невмотивований, завищений та не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачу здоров`ю шкоди. 23 травня 2020 року згідно ЗУ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», було внесено зміни в п.п. «а» пп.164.2.14 п. 164.2 ст. 164. Відповідно до цього, АТ «Марганецький ГЗК» зобов`язано відповідно до чинного законодавства здійснити утримання податку з доходів фізичних осіб та військового збору від суми моральної шкоди (оподаткованого доходу), та перерахувати належну суму утриманого податку до бюджету. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] працював на підприємстві відповідача (а.с.61-65). 19 жовтня 2006 року о 15-30 год. з [PERSON] при виконанні трудових обов`язків стався нещасний випадок: при відбійці гірської маси відбійним молотком МО-5, нижче запобіжного поясу, при цьому [PERSON] знаходився з лівої частини забою. В цей час, з лівої сторони стався раптовий обвал брили гірничої маси. Від обвалу брили [PERSON] отримав удар по касці від чого останнього збило з ніг, а його ліву ногу придавлено, що завдало травму лівого колінного суглобу. За даним нещасним випадком складено акт за формою Н-1 № 18/1 від 27.07.2009 року та формою Н-5 від 27.06.2009 року (а.с. 28-35). Крім цього, 28 березня 2007 року о 21-00 годині з [PERSON] при виконанні трудових обов`язків стався нещасний випадок: внаслідок обвалу гірничої маси отримав удар по касці та верхній частині спини при цьому впав та розбив верхню губу. За даним нещасним випадком складено акт за формою Н-1 № 14/3 від 17.05.2007 року та формою Н-5 від 17.05.2007 року (а.с. 36-43). Згідно виписки з акту огляду МСЕК від 23.08.2007 року при первинному огляді позивачу встановлено 60% втрати професійної працездатності у зв`язку з виробничою травмою від 13.08.2007 року, встановлено третю групу інвалідності з датою переогляду 01.09.2008 року (а.с.11-12). 17.11.2009 року при повторному огляді, згідно довідки МСЕК позивачу встановлено всього 65% втрати професійної працездатності: з яких 15% первинно за виробничою травмою від 19.10.2006 року та повторно 50% за виробничою травмою від 28.03.2007 року (а.с.15). 26.10.2011 року при повторному огляді, згідно довідки МСЕК позивачу встановлено всього 65% втрати професійної працездатності: з яких 15% первинно за виробничою травмою від 19.10.2006 року та повторно 50% за виробничою травмою від 28.03.2007 року, встановлено третю групу інвалідності з датою переогляду 01.09.2013 року (а.с.16-17). 26.11.2013 року при повторному огляді, згідно довідки МСЕК позивачу встановлено всього 65% втрати професійної працездатності: з яких 15% первинно за виробничою травмою від 19.10.2006 року та повторно 50% за виробничою травмою від 28.03.2007 року, встановлено третю групу інвалідності з датою переогляду 01.09.2015 року (а.с.18-19). 19.10.2015 року при повторному огляді, згідно довідки МСЕК позивачу встановлено всього 65% втрати професійної працездатності: з яких 15% первинно за виробничою травмою від 19.10.2006 року та повторно 50% за виробничою травмою від 28.03.2007 року, встановлено третю групу інвалідності з датою переогляду 10.08.2017 року (а.с.20-21). 27.09.2017 року при повторному огляді, згідно довідки МСЕК позивачу встановлено всього 65% втрати професійної працездатності: з яких 15% первинно за виробничою травмою від 19.10.2006 року та повторно 50% за виробничою травмою від 28.03.2007 року, встановлено третю групу інвалідності з датою переогляду 01.09.2019 року (а.с.22-23). 25.11.2019 року при повторному огляді, згідно довідки МСЕК позивачу встановлено всього 65% втрати професійної працездатності: з яких 15% первинно за виробничою травмою від 19.10.2006 року та повторно 50% за виробничою травмою від 28.03.2007 року, встановлено третю групу інвалідності з датою переогляду 10.08.2021 року (а.с.24-25). З наведеного вбачається, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, а отже наявні у зв`язку з цим підстави, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди, виходячи з наступного. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Згідно частин 1,3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача. Доводи представника АТ «МГЗК» про відсутність обов`язку підприємства відшкодовувати моральну шкоду завдану позивачу, суд до уваги не приймає, оскільки обов`язок створити безпечні умови праці законодавством покладено на роботодавця. Крім того, доводи представника відповідача щодо факту відсутності підстав відшкодування позивачу моральної шкоди суд вважає безпідставними, оскільки вказане спростовується матеріалами справи: факт заподіяння такої шкоди, у зв`язку із виробничою травмою, встановлений виписними епікризами, про тривалість лікування та перенесений фізичний біль. Так, позивач відчуває стійкий біль та обмеження рухів в колінному суглобі, нападоподібний, пульсуючий головний біль, зниження зору, безсоння, та суттєве зниження пам`яті, що вимагає додаткових зусиль для продовження активного громадського життя та підтримання в належному стані здоров`я, він обмежений в спілкуванні з оточуючими, вирішенні своїх побутових потреб, що порушує його нормальні життєві зв`язки. Таким чином, встановивши, що виробнича травма, професійне захворювання позивача, які завдають йому фізичного болю та душевних страждань, виникли з вини АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат», яким було допущено порушення трудового процесу, що підтверджено висновком МСЕК щодо втрати позивачем працездатності, суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок виробничої травми (постанова Верховного Суду від 20 лютого 2019 року по справі № 211/2524/16-ц). В своєму Рішенні від 27.01.2004 №2 Конституційний Суд України визначив, що моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Право на компенсацію за моральну шкоду, виникає у особи з дня встановлення йому стійкої втрати працездатності вперше висновком медико-соціальної експертної комісії. Дана правова позиція знайшла своє відображення в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11 травня 2016 року по справі № 6-3149цс15. Обґрунтовуючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності змін його здоров`я, розміру втрати працездатності, постійний характер страждань, з того приводу, що позивач відчуває біль та обмеження рухів в колінному суглобі, порушену ходу, біль в колінному суглобі, обмеження рухів, загальну слабкість, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, виходячи із засад розумності та справедливості, з урахуванням ступеню втрати професійної працездатності: первинно 23.08.2007 року - 60% у зв`язку з виробничою травмою та первинно 17.11.2009 року - 15% у зв`язку з виробничою травмою, суд вважає необхідним визначити розмір компенсації в сумі 75 000 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. В частині позовних вимог позивача, про відшкодування моральної шкоди без утримання податків та обов`язкових платежів, суд зазначає наступне, відповідно до Закону №466 внесено зміни до п.п.164.2.14 статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди (норма набрала чинності з 23.05.2020 року). До загального місячного (річного) оподаткування доходу платника податків, з урахування змін, внесених Законом № 466, включається у вигляді відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі визначеному законом (п.п.164.2.14 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України). Враховуючи викладене, у разі якщо виплата немайнової (моральної) шкоди за рішенням суду здійснюється податковим агентом на користь фізичної особи - платника податків, то сума такої шкоди не включається до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Отже, з 23 травня 2020 року звільняється від оподаткування податком на доходи фізичних осіб відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. В зв`язку з вищевикладеним, розмір моральної шкоди необхідно стягнути з урахуванням утримання з нього обов`язкових податків і зборів. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає також стягненню судовий збір на користь держави в розмірі 908 гривень.

Outcome: partial