Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до Моквинської сільської Ради Березнівського району Рівненської області, [PERSON] про визнання незаконним і скасування рішення сільської ради , визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку та припинення права власності на земельну ділянку. В позові вказує, що р ішенням Моквинської сільської ради народних депутатів Березнівського району №27 від 30.07.1996 року їй- [PERSON], передано безоплатно в особисту приватну власність земельну ділянку площею 0,16 га для обслуговування житлового будинку, який знаходиться в [ADDRESS] про що зроблено відмітку на сторінці 9 паспорта серії [NUMBER]- що посвідчує її особу. Пунктом 3 Декрету КМУ «Про приватизацію земельних ділянок» від 26.12.1992 року, який був чинний на момент передачі у власність земельної ділянки, встановлено, що право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених ст. 1 цього Декрету, а саме: ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, посвідчується відповідною Радою народних депутатів., .про що робиться, запис у земельно-кадастррвих документах з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю. О тже, пунктом 3 декрету визначено порядок посвідчення права приватної власності громадян на земельні ділянки та документи, що посвідчують право на земельну ділянку. Таким документом може бути відповідний запис у земельно-кадастрових документах. У земельно-кадастрових документах Моквинської сільської ради за громадянкою [PERSON] обліковується земельна ділянка для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,16 га., про що зазначено у відповіді № 63 від 07.02.2014 р. на адвокатський запит. Земельна ділянка площею 0,16 га, передана їй у власність, вилучена у встановленому законом порядку не була, будь-які рішення органу місцевого самоврядування чи виконавчої влади щодо вилучення у мене земельної ділянки відсутні. Добровільної відмови від переданої мені у власність земельної ділянки вона не надавала. Рішенням Моквинської сільської ради №202 від 14 вересня 2012 року [PERSON] передано у власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, які розташовані по [ADDRESS]. Зазначена ділянка межує із її земельною ділянкою. В кінці 2013 року відповідач розпочала огородження виділеної земельної ділянки та, порушивши межу, побудувала частину паркана належній їй на праві власності земельній ділянці. З огляду на порушення відповідачем її права власності на земельну ділянку площею 0,16 га вона звернулася до суду із позовом про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та з вимогою зобов'язати [PERSON] знести паркан, побудований нею на земельній ділянці, переданій їй у власність рішенням Моквинської сільської ради народних депутатів Березнівського району №27 від 30.07.1996 р. (справа №555/618/14-ц номер провадження 2/555/282/14). З матеріалів вищевказаної справи вона дізналася про те, що відповідач замовила технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку площею 0,24 га. Рішенням Моквинської сільської ради №202 від 14.09.2012 р. була затверджена вищевказана технічна документація та передана у власність відповідачки земельна ділянка площею 0,24 га та 09.11.2012 р., виданий державний акт серія ЯМ № 267097 кадастровий номер земельної ділянки 562 048 7001:01:003-.0131. Вважає, що рішення Моквинської сільської ради №202 від 14.09.2012 р. «Про затвердження технічної документації із землеустрою та видачу державних актів на право власності на земельні ділянки» в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання державного акта на право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та передання у власність [PERSON] земельної ділянки площею 2400 кв.м. для будівництва і обслуговування жилого будинку є незаконним і підлягає скасуванню, а, відповідно, є підстави для визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯМ № 267097 кадастровий номер земельної ділянки 562 048 7001:01:003:0131, який виданий на підставі оскаржуваного рішення, з огляду на те, що т овариством з обмеженою відповідальністю «Березне-землемір» на замовлення відповідача [PERSON] була розроблена технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд. Як зазначає [PERSON] в письмовому запереченні на позов у справі N«555/618/14-4 номер провадження 2/555/282/14 «27 березня 2012 року було встановлено і погоджено мвл земельної ділянки в натурі, яка передавалася мені у власність. При обстеженні земельної ділянки виявилося, що у мене не вистачає 0,04 га моя емельна ділянка складала всього 0,20 га ... До приватизації моя земельна ділянка становила 0,20 га замість 0,24 га за законом.» Отже, як зазначила відповідач [PERSON] , було встановлено, що фактично в її користуванні перебуває 0,20 га, проте технічна документація із землеустрою була виготовлена на 0,24 га. Т ехнічну документацію [PERSON] не погодила, її підписи відсутні на наступних документах: протоколі від 21.03.2012 р. встановлення і погодження меж земельної ділянки в натурі, яка передається у власність громадянину [PERSON]; акті погодження межі земельної ділянки між сусідами [PERSON] та [PERSON], [PERSON] в [ADDRESS] Ухвалення Моквинською сільською радою рішення №202 від 14.09.2012 р. «Про затвердження технічної документації із землеустрою та видачу державних актів на право власності на земельні ділянки» в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання державного акта на право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та передання у власність [PERSON] земельної ділянки площею 2400 кв.м. для будівництва і обслуговування жилого будинку при тому, що фактично вона використовувала земельну ділянку площа якої в натурі становила 0,20 га, порушує її право власності на належну їй земельну ділянку, яке вона набула в 1996 році. Просить в изнати незаконним та скасувати рішення Моквинської сільської ради землеустрою та видачу державних актів на право власності на земельні ділянки» державного акта на право власності на земельну ділянку для будівництва і у власність [PERSON] земельної ділянки площею 2400 кв.м. для будівництва і обслуговування жилого будинку, в изнати недійсним державний акт серія ЯМ №267097 на право власності [PERSON] на земельну ділянку кадастровий номер 562 048 7001:01:003:0131,п рипинити право власності [PERSON] на земельну ділянку кадастровий номер 562 048 7001:01:003:0131, право власності на яку посвідчене державним актом серія ЯМ №267097 виданим 09.11.2012 р.,ст ягнути з відповідача на її користь сплачений судовий збір у розмірі 243,60 грн. за подання до суду позовної заяви та 121,80 гри. за подання заяви про забезпечення позову. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав , викладених в позові, подала до суду заяву про стягнення з відповідача судових витрат, просить задовольнити позов. Представник відповідача- Моквинської сільської Ради Березнівського району, відповідач [PERSON] - позовні вимоги не визнали, просять відмовити в задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення сторін , свідків, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Рішенням № 202 від 14 вересня 2012 року Моквинської сільської Ради Березнівського району Рівненської області «Про затвердження технічної документації із землеустрою та видачу державних актів на право власності на земельні ділянки» затверджено технічну документацію із землеустрою щодо передачі у власність [PERSON] земельної ділянки площею 2400 м2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Позивач просить скасувати вказане рішення з підстав порушення товариством із обмеженою відповідальністю «Березне-Землемір», яке виготовляло технічну документацію із землеустрою [PERSON] - вимог Інструкції про в становлення (відновлення меж земельних ділянок в натурі та їх закріплення межовими знаками», затвердженої наказом Держкомітету України із земельних ресурсів № 376 від 18 травня 2010 року - п. 4.4. щодо неправильного виявлення дійсних меж і порушення вимог щодо погодження спільної межі із позивачем [PERSON] . Однак як встановлено в судовому засіданні відновлення даних меж здійснювалося на підставі ч. 1 ст. 106 ЗК України, згідно із якою - основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації та абз. 2 п. 4.4 Інструкції, де зазначено, що межі земельної ділянки визначаються, зокрема , на підставі встановлених розмірів земельних ділянок. Тому при відновленні меж земельної ділянки, належної [PERSON] - проектна організація, управління Держземагенства в Березнівському районі і Моквинська сільська рада виходили саме із даних земельно-кадастрової документації, згідно із якими земельна ділянка, щодо якої [PERSON] відновлювала межі , згідно рішення № 42 від 26 листопада 1996 року уже знаходилася у власності спадкодавця відповідача [PERSON] - [PERSON]. Площа переданої [PERSON] земельної ділянки - складала 0,24 га. Відповідно до абз. 2 п. 1 Перехідних положень ЗК України - рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. Таким чином, земля [PERSON] відводилася із землі, належної її діду [PERSON] Площа переданої [PERSON] земельної ділянки - згідно рішення № 42 від 26 листопада 1996 року - складала саме 0,24 га. Вищевказане рішення чинне, ніким не оскаржене і не скасоване, в ході розгляду справи не здобуто жодного доказу, що право [PERSON] на земельну ділянку було припинене - чи внаслідок його добровільної відмови, чи в порядку примусового припинення прав на земельну ділянку. С таттею 56 Закону України «Про землеустрій», яка діяла на дату складання та затвердження технічної документації на ім'я [PERSON] передбачено, що до складу технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, включаються матеріали польових геодезичних робіт і план земельної ділянки, складений за результатами кадастрової зйомки. Відповідно до ст. 198 ЗК України кадастрова зйомка включає погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами. З видно з технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності [PERSON] на земельну ділянку по [ADDRESS] площею 0,0024 га. на арк. 17 даної документації наявний акт погодження меж земельної ділянки, належної [PERSON] - із [PERSON] і [PERSON] У даному акті наявний підпис [PERSON] Допитана у судовому засіданні [PERSON] пояснила, що вона сама особисто ставила свій підпис на даному акті погодження меж земельної ділянки [PERSON], не маючи жодних земельних претензій до [PERSON] на дату його підписання, а також не має жодних претензій до відповідача [PERSON] і на даний час. У даному акті відсутній підпис [PERSON], однак на арк. 16 технічної документації міститься довідка, видана виконкомом Моквинської сільської Ради про те, що [PERSON] у присутності комісії сільської ради у складі сільського голови Люшина Ю.С., землевпорядника сільської ради Челик В.М. та депутата Ящук Л.М. відмовилася погоджувати межі земельної ділянки [PERSON] - не обґрунтовуючи свою відмову ніякими поясненнями та правовстановлюючими документами. Як зазначено у постанові Вищого господарського суду України від 08 квітня 2009 року по справі №-5-5/5203-2008, який розглядав аналогічну по суті справу про відмову в узгодженні меж земельної ділянки та встановлення меж і площі земельної ділянки - в ідповідно до положень статей 126, 196, 198 ЗК України у зміст терміну «погодження» законодавцем покладено принцип добровільності вчинення дій суб'єктами земельних правовідносин. Тому, вирішуючи питання про наявність чи відсутність підстав для задоволення позову, судам першочергово необхідно виходити з того - чи передбачено нормами чинного законодавства, в даному випадку земельним - обов'язок суміжного з емлекористувача щодо надання згоди з погодження меж суміжних земельних ділянок у примусовому порядку. Згідно положень ч. 2 ст. 14 ЦК України - згідно із якими особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. Непогодження межі земельної ділянки є формою реалізації прав суміжного землекористувача і його відмова у наданні згоди на погодження межі земельної ділянки суміжному землекористувачу не може розцінюватись як порушення відповідачем прав та охоронюваних законом інтересів позивача, погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача у формі відмови має бути прийнято і враховано органами місцевого самоврядування при підготовці технічної документації із землеустрою щодо складання документу, який посвідчує право на земельну ділянку учасника спору та при розгляді питання щодо надання земельної ділянки такого учасника. Тому сільська рада була наділена належними повноваженнями для затвердження технічної документації щодо передачі земельної ділянки [PERSON], наведена обставина не може бути підставою для скасування виданого державного акту на право приватної власності [PERSON] на земельну ділянку по [ADDRESS]. Крім того, представник п озивача в судовому засіданні вказала, що і позивачу [PERSON], і [PERSON], які є власниками двох житлових будинків у [ADDRESS] і 117а відповідно повинно виділятися дві земельні ділянки для обслуговування належних їм житлових будинків - площею 0,16 га. - для [PERSON] та 0,17 га- для [PERSON] Водночас, як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] і [PERSON] не є одноособовими власниками двох окремих житлових будинків, а є співвласниками одного будинку. Підтвердженням цієї обставини є технічний паспорт на житловий будинок індивідуального житлового фонду, виданий КП «Рівненське ОБТІ» 14 липня 1992 року щодо житлового будинку по [ADDRESS] в якому [PERSON], і [PERSON] зазначені двома співвласниками одного будинку. В судовому засіданні землевпорядник Моквинської сільської ради пояснила, що [ADDRESS] є перейменованою [ADDRESS]. Вказана обставина вбачаються і із технічних паспортів, виданих КП «Березнівське районне бюро технічної інвентаризації» від 20 червня 2014 року і на ім'я [PERSON], і на ім'я [PERSON] Із викопіювання з публічної кадастрової карти на арк. 3 висновку земельно-технічної експертизи по справі - за № 41010/2ПС, складеного судовим експертом Плисюк С.В. та додатків № 1 - 4 до вказаного висновку , який не оспорюється сторонами по справі, в дійсності [PERSON] і [PERSON] є двома співвласниками одного житлового будинку , як власники його двох відокремлених частин, які разом складають одне ціле. Тому фактично [PERSON] і [PERSON] є власниками двох квартир в одному житловому будинку. Із огляду на вказану обставину, виділення землі двом співвласникам одного житлового будинку має здійснюватися відповідно до вимог діючої на даний час ст. 120 ЗК України, в ч. 4 якої закріплено, що «у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами - право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності такого жилого будинку» - а не кожному окремо, оскільки виділення відокремлених земельних ділянок власникам квартир одного будинку законом не передбачено . Аналогічна норма існувала у Земельному кодексі України № 561-XII від 18 грудня 1990 року, чинному на момент виділення землі і діду-спадкодавцю відповідача [PERSON] -[PERSON] і позивачу [PERSON]. Статтею 30 ЗК України № 561-XII від 18 грудня 1990 року було закріплено, що при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення. При переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об'єктів. Згідно с татті 67 ЗК України № 561-XII від 18 грудня 1990 року на момент винесення Моквинською сільською радою Березнівського району рішень про передачу земельних ділянок у власність [PERSON] і [PERSON] було закріплено, що «громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передаються у власність або надаються у користування земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків, господарських будівель, гаражів і дач. Розмір ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) повинен бути не більше: у сільських населених пунктах - 0,25 га.» Аналогічна по суті норма існує і сьогодні у ст. 121 ЗК України, за змістом якої «громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: п. г) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара.» Позивач [PERSON] обґрунтовує необхідність відведення для обслуговування одного житлового будинку 0,16 га. для неї особисто та 0,17 га для [PERSON] Таким чином, загальна площа земельної ділянки, на якій розташованих житловий будинок, співвласниками якого є [PERSON] і [PERSON] за вищевказаних обставин становитиме 0,33 га., що суперечить ст.ст. 30, 67 ЗК України (на час винесення рішень) і ст. 121 ЗК України на даний час. Проведеною геодезичною зйомкою спірних земельних ділянок - із додатку № 1 до висновку земельно-технічної експертизи № 41010/2ПС - у фактичному володінні відповідача [PERSON] знаходиться присадибна земельна ділянка розміром 0,2226 га., суміжна із нею земельна ділянка, яка на окремі ділянки [PERSON] і [PERSON] не розмежована - має загальну площу 0,2827 га. Із додатку № 3 до висновку земельно-технічної експертизи № 41010/2_ПС вбачається, що площа спірної земельної ділянки складає 0,0213 га. Із правовстановлюючих документів / відповідно до ст. 27 Закону України " Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень/ сторонами до суду надано: позивачем [PERSON] - рішення Моквинської сільської ради № 27 від 30 липня 1996 року про передачу їй у власність земельної ділянки площею 0,16 га. для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, відповідачем [PERSON] - рішення Моквинської сільської ради № 42 від 26 листопада 1996 року про передачу спадкодавцю [PERSON] - її діду [PERSON] земельної ділянки площею 0,24 га у власність для будівництва та обслуговування земельної ділянки та виданий на його підставі державний акт на ім"я спадкоємиці [PERSON] , жодного правовстановлюючого документа на ім"я [PERSON], до справи не надано. Згідно акта перевірки додержання земельного законодавства, складеного Інспекцією сільського господарства у Рівненській області від 13 травня 2014 року , інспектором встановлено порушення вимог земельного законодавства, що виразилось у самовільному зайнятті / шляхом приорювання/ земельної ділянки [PERSON] площею 0,0082 га позивачем [PERSON] Таким чином, представником позивача не доведено порушення прав позивача [PERSON] , жодного доказу зайняття землі позивача [PERSON] відповідачем [PERSON] не здобуто, а також представником позивача, всупереч вимогам ст. 60 ЦПК України, не надано жодного належного доказу щодо визначеного місцерозташування об'єкта права власності [PERSON] , конфігурацію та межі її земельної ділянки, оскільки єдиними належними документами, які у встановленому законом порядку визначають таке місцезнаходження є технічна документація із землеустрою або проект відведення земельної ділянки, який згідно зі ст. ст. 126, 196 та ст. 198 ЗК України має містити кадастровий план земельної ділянки та каталог координат поворотних точок земельної ділянки, які і визначають конфігурацію земельної ділянки та її місцерозташування у державній системі координат та, відповідно, і на місцевості. Тому, виходячи із фактичного володіння позивачем [PERSON] земельною ділянкою площею 0,25 га., за відсутності жодних документів, які визначають місцерозташування її земельної ділянки площею 0,16 га., переданої їй рішенням Моквинської сільської ради 1996 року , суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити за недоведенністю позовних вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed