Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-10 00:00:00

29 вересня 2020 року Глухівська районна державна адміністрація як орган опіки та піклування звернулась до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що відповідач є матір`ю малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , який проживає за адресою: [ADDRESS] разом з матір`ю, вітчимом, неповнолітніми братами та сестрою. Батько дитини [PERSON] помер [INFO] . 18 вересня 2020 року на адресу служби у справах дітей надійшло повідомлення від Есманської ЗОШ про факт систематичного насилля над [PERSON] з боку вітчима [PERSON] .. Зі слів [PERSON] , який просив захистити від вітчима та направити в який-небуть заклад, психологом школи з`ясовані наступні обставини: вітчим за кожну незначну провину б`є його жмутком кропиви, не випускає на вулицю, весь день, крім навчальних занять, дитина знаходиться у власній кімнаті. У родині [PERSON] є ще троє власних дітей, менших за віком. Батько інщим дітям купує солодощі, а [PERSON] не дає, аргументуючи тим, що солодощі можна лише тим діткам, які ходять у дитячий садок. 21 вересня 2020 року комісією було проведено обстеження умов проживання малолітнього [PERSON] , в ході якого в кімнаті дитини виявлено жмуток кропиви, а на дверях пристосований гачок, на який двері зачиняються зовні. Зі слів дитини вітчим зачиняє його в кімнаті на гачок та утримує там примусово, годують лише один раз на день, до холодильника підходити та брати продукти харчування забороняють. Мати дитини не вчиняє жодних дій щодо його захисту від насильства з боку вітчима. 21.09.2020 року було прийнято рішення про негайне відібрання дитини у матері та влаштований до дитячого відділення КНП „Глухівська міська лікарня" Глухівської міської ради для обстеження та надання медичної допомоги. 22.09.2020 року психологом Глухівського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді зі слів дитини встановлено наступне: жорстоке поводження вітчима з дитиною, систематичне отримування покарання у вигляді ізоляції у кімнаті, позбавлення їжі, спілкування з іншими членами родини, користування особистими речами, застосування фізичної сили у вигляді побиття кропивою та різкою. Було встановлено, що дитина знаходиться у нестабільному емоційному стані, має психологічну травму, підвищений рівень тривожності, агресивно налаштована проти вітчима. 22.09.2020 року неповнолітнього [PERSON] було влаштовано до обласного центру соціально-психологічної реабілітації дітей м. Шостка для проходження курсу соціально-психологічної реабілітації. Просить суд відібрати малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , у матері [PERSON] , без позбавлення її батьківських прав. Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона зазначає, що позовні вимоги не визнає, оскільки над сином [PERSON] ніхто не знущався, не бив і не ображав. [PERSON] є дитиною з певними особливостями, сприймає все по-своєму. Він перебуває на обліку у психіатричній лікарні, проходив лікування у спеціалізованій лікарні у м. Ромни з діагнозом: несоціалізований розлад поведінки. Зазначає, що вітчим [PERSON] любить його і вважає своїм сином, як і вона, у них нормальна родина, яка нормально характеризується за місцем проживання та в школі. Представник позивача [PERSON] в судому засіданні позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, підтримала свої доводи, викладені у відзиві на позов. Пояснила, що крючок на дверях висить, бо [PERSON] не подобається, що менші діти чіпають його, а також щоб вчив уроки, мобільний телефон забрали у нього тимчасово у виховних цілях, кропивою не били, а лише лякали, оскільки він її дуже боїться, від їжі сам відмовлявся. Щодо розвитку та дозвілля сина, то він бере в бібліотеці книжки та читає в своїй кімнаті, друзів у нього немає через його поведінку. Після виписки [PERSON] зі спеціалізованої лікарні у м. Ромни до лікаря не звертались, більше ніяких дій з цього питання не вчиняли. Під час спілкування із сином в судовому засіданні відповідач вказала, що психіатрична лікарня є покаранням для нього. Заслухавши представника позивача, відповідача, свідків та малолітнього [PERSON] , дослідивши письмові докази, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд приходить до наступного. Батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6), який помер [INFO] (а.с. 9). З листа директора Есманської ЗОШ Глухівської районної ради Сумської області від 18.09.2020 року, адресованого начальнику Служби у справах дітей Глухівської районної державної адміністрації, вбачається, що психологом навчального закладу під час проведення своєї роботи в рамках посадових обов`язків з учнем 6 класу [PERSON] з`ясовано, що останній систематично зазнає насилля з боку вітчима [PERSON] , який за кожну незначну провину (затримання в школі) б`є його жмутком кропиви. Дитина демонструвала опіки на ногах та розповіла, що його не випускають гуляти на вулицю, весь день він знаходиться у кімнаті. Просив захистити його від вітчима та направити в будь-який заклад, щоб не жити вдома (а.с. 10). 21 вересня 2020 року комісією у складі начальника служби у справах дітей Глухівської РДА, директора Глухівського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, старшого інспектора ювенальної превенції Глухівського відділу поліції, директора Есманської ЗОШ здійснено обстеження умов проживання дитини [PERSON] . Так, комісією встановлено, що умови проживання є задовільними, вітчим [PERSON] вчиняє відносно малолітнього [PERSON] фізичне насильство, що проявляється у побитті жмутом кропиви, після школи зачиняє у кімнаті, годують дитину раз на день. не дозволяють підходити до холодильника та брати продукти. Мати дитину від вітчима не захищає. У дитини наявні поведінкові ознаки, що свідчать про жорстоке поводження та проявляються у виді страху, тривоги. Дитина дуже боїться вітчима та того, що залишиться в сім`ї і йому знову будуть причиняти фізичний біль. Тому комісією прийнято рішення негайно вилучити дитину від матері у зв`язку із загрозою його життю та здоров`ю та направити до дитячого відділення лікарні (а.с. 11). Згідно акту проведення оцінки рівня безпеки дитини від 21.09.20 рівень безпеки дитини визначений комісією як дуже небезпечний (а.с.12-16). Розпорядженням голови Глухівської районної державної адміністрації № 181-ОД від 22.09.2020 року негайно відібрано малолітнього [PERSON] у матері [PERSON] та тимчасово влаштовано до дитячого відділення КНП „Глухівська міська лікарня" (а.с. 22). За місцем проживання [PERSON] характеризується посередньо та має такий склад сім`ї: чоловік [PERSON] , донька [PERSON] , 2016 р.н., сини - [PERSON] , 2009 р.н., [PERSON] , 2015 р.н., та [PERSON] , 2018 р.н. (а.с. 17, 19). Начальником служби у справах дітей Глухівської районної державної адміністрації 22.09.2020 року було відібрано письмові пояснення у малолітнього [PERSON] , в яких останній повідомив, що його вітчим часто б`є, лається, кричить; коли він приходить зі школи, то ховається під стіл, звідки його дістає вітчим та б`є жмутком кропиви невідомо за що. Мати все бачить, але не наважується навіть сказати нічого, бо знає, що їй теж може перепасти. Потім вітчим закриває його в кімнаті, не дозволяє брати солодощі, навіть підходити до холодильника (ось чому почав закривати, бо це в їх сім`ї називається крадіжкою), не можна вільно пересуватись по будинку, це можна робити лише братикам та сестричці (а.с. 20). За наслідками діагностики (оцінювання) психологічного стану [PERSON] , 2009 р.н., проведеного психологом Глухівського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді 25.09.2020 року, останній показав готовність співпрацювати з дорослими, у нього розвинуті навики планування і контролю власної діяльності та вольові навики, показники загального інтелекту випереджають вікові норми, добре розвинуто вербальне мислення, має проблеми з мовленням, потребує допомоги логопеда. У ході бесіди дитина розповіла про жорстоке поводження вітчима по відношенню до нього, систематичне отримування покарань у вигляді ізоляції в кімнаті, позбавлення їжі, спілкування з іншими членами родини, користування особистими речами. Зі слів хлопчика вітчим застосовував фізичну силу - бив кропивою та різкою. [PERSON] постійно виправляв себе, коли називав вітчима батьком та ляскав себе по губам, пояснюючи це тим, що вітчим карав його коли той не називав його батьком. Дитина не вважає себе членом родини, відокремлює себе від неї, неодноразово повторював, що не хоче повертатись в сім`ю. За результатом оцінювання психологічного стану дитини було виявлено, що він знаходиться у нестабільному емоційному стані, має психологічну травму, підвищений рівень тривожності, агресивно налаштований проти вітчима (кривдника) (а.с. 21). Із копії виписки з медичної картки вбачається, що [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в Першій обласній спеціалізованій лікарні м. Ромни у період з 11.07.18 по 23.08.18 через несоціалізований розлад поведінки. Після проходження курсу лікування дитині рекомендовано індивідуальний педагогічний підхід та допомога в школі, заняття з психологом, за необхідності повторний курс лікування, прийом ліків (а.с. 34). З лютого 2018 року [PERSON] навчався за індивідуальною формою навчання (а.с. 36-37). Допитана в судовому засіданні [PERSON] , яка є керівником Глухівського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, пояснила, що 21.09.2020 року на адресу Центру надійшло повідомлення про жорстоке поводження з дитиною. Цього ж дня виїхали за місцем проживання дитини, спочатку [PERSON] не пускала до будинку, вела себе неадекватно, пізніше дозволила [PERSON] вийти на вулицю. Дитина вийшла налякана з пошкрябаними ручками, з вавкою біля губ, емоційний стан нестабільний, розповів, що його б`є вітчим, що не можна відкривати холодильник, просив забрати його з сім`ї і не повертати, готова була поїхати до будь-кого з дорослих, що приїхали, а вже коли забрали та везли до лікарні, казав, що „ви мої ангели-спасителі". В будинку брудно, всі діти в жахливому стані, продукти харчування не показали, в кімнаті дитини лежав жмут кропиви, а ще один знайшли в іншій кімнаті, на дверях кімнати [PERSON] із зовнішнього боку висить гачок, на який з пояснень хлопця, його закривають, а якщо менші діти випустять - їх б`є батько. Ще в 2017 році дитина жалілась на вітчима, у тому числі на побої, в кімнаті не було світла, до матері претензій не має. Раніше [PERSON] навчався у школі на загальних підставах та бив дітей у класі. Тоді вона (свідок) возила його до обласного психіатра, але ніяких відхилень лікар не знайшов. [PERSON] лікувала сина в психіатричному закладі в Ромнах. За висновком психолога - над дитиною відбувалось насильство. Батьки висновків не зробили. Зараз у школі ознак такої поведінки немає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є практичним психологом в Есманській ЗОШ. 17.09.2020 року [PERSON] звернувся до неї за допомогою, оскільки вітчим його кожного дня лупцює кропивою, раніше також бив, але за діло, після лікарні - коли заманеться. Вітчим закривав його у кімнаті, щоб не лазив до холодильника, не їв цукерки і морозиво, бо це можна тільки дітям, які ходять до садка, котлет їсти також не можна, адже їх треба заслужити. Наступного дня хлопець благав про допомогу, казав, що інакше втече. Мама один раз заступилась за нього, але вітчим вдарив і її. Мати йому більше не допомагає, бо любить чоловіка. Раніше намагались обстежити умови проживання, оскільки дитина в школі поводить себе агресивно, і хотіли виявити причини, але в будинок батьки неодноразово не пускали. Просили сільську раду допомогти, але їх також не пустили, погрожували спустити собак. Бабусі не казав про все, бо розповідав раніше, але вона йому не вірить. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є директором Есманської школи. [PERSON] прибув до них у 2 клас з Баницької НВК, через асоціальну поведінку був переведений на індивідуальне навчання, в 5 класі навчався зі всіма, але мала місце і агресивна поведінка. Дитина непроста, допитлива, талановита, коли займається індивідуально, а у класі намагається привернути увагу. Він розказав психологу про насилля вдома, про лозину, кропиву без будь-якого приводу, просив не казати батькам. В п`ятницю після уроків [PERSON] просив забрати його будь-куди, бо боявся йти додому. Будучи в будинку, де проживає дитина, була вражена антисанітарією і занедбаністю, коли він збирав свої речі, то виглядав щасливим і запитував чи може навчатися там, куди його відвезуть, до 11 класу. Також вразило те, що його закривають у кімнаті на гачок, який знаходиться досить високо, щоб інші діти не дістали, а щоб сходити в туалет необхідно було кричати або терпіти. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що зі служби у справах дітей надійшов лист, тому зробили спільний рейс і поїхали за місцем проживання дитини. Спочатку спілкувались з матір`ю, яка вивела сина на вулицю і той почав скаржитись на образи збоку вітчима. На дверях кімнати [PERSON] зовні був гачок, всередині кімнати лежав жмут кропиви, яким зі слів дитини, його б`є за провини і без, він ховається. Умисно не б`є, крім кропиви. Щоб покормили його, треба заробити роботою по господарству та щоб батько дав кропивою по сідницях. Казав, якщо не заберуть із родини, то втече. У будинку брудно. [PERSON] після школи закривають у кімнаті, не дають вмикати телевізор. Скарг на матір не надходило, лише на вітчима, але мати не реагувала. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що проживає з дружиною [PERSON] та трьома дітьми, [PERSON] не рахує, бо його вже забрали. В їх будинку чотири кімнати, дружина живе в кімнаті з дітьми, він та [PERSON] кожен в окремій кімнаті. Гачок на дверях кімнати [PERSON] повісив щоб менші діти туди не бігали. Холодильником [PERSON] користуватися не можна, лише дверцята відкривати, в цьому немає сенсу, там все мерзле або холодне. Цукерки зберігаються в закритому від дітей місці, а якщо дитина їх візьме, то це буде недобре. Мобільний телефон у [PERSON] є, але користуватись ним не можна, бо немає такої потреби. Гуляти на вулицю до інших дітей він [PERSON] не пускає, бо їх батьки обов`язково поскаржаться. До школи [PERSON] возив, і люди це бачили. Призначення віника з кропиви у кімнаті [PERSON] не пояснив. Відправляли його до „психушки" за порадою інших людей, бо конфліктував з дітьми. Щодо харчування дитини чіткої відповіді не дав, пославшись на необізнаність. Малолітній [PERSON] в присутності педагога [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що йому за погану поведінку в школі давали вдома кропиви, це було як покарання за погану поведінку в школі. Коли брав без дозволу цукерку або відчиняв холодильник чи хлібницю, де зберігаються солодощі, то називали крадієм, вітчим бив кропивою, закривали в кімнаті, потім він залазив під стіл і сидів там, не рухаючись, бо було боляче після кропиви. Коли не було вдома вітчима, то мати давала, якщо попросить, хліба чи ще щось, випускала в туалет. Інколи вітчим вивозив його в місто, мабуть, щоб людям показати, що все добре. Кормили один раз на день супом або борщем. В школі також годували, там набирав яблук і їв по дорозі додому. Від вітчима спочатку покарання за погану поведінку в школі, за брехню, а потім їжа. Обманює вітчима в тому, що ховається під стіл і не виходить за отриманням покарання, а до того обіцяє вийти. В кімнаті закривали на цілий день, там зверху на поличці є пластилін і кошеня інколи пролазило через вікно, і він з ним грався. Іноді намагався займатись спортом, але не виходило, бо був дуже голодний весь час. До менших дітей вітчим ставився нормально. Щоб сходити в туалет давали йому пляшку, а „по-великому" - випускала мама. Мама робила все як казав тато, а якщо ні, то він сварив її. Купала мама його у ванночці, але інколи після того тато карав за те, бо не можна виходити з кімнати. Інколи його забирала бабуся - мама вітчима, в неї краще, але все одно вона робить як він скаже, а якщо не слухає, то вітчим і її сварить. Було таке, що намагався покінчити життя самогубством, хотів повіситись. Додав, що коли був живий батько, то було краще. В Центрі йому подобається. В лікарні в Ромнах було краще, ніж вдома. Додому хотів би, бо скучив за мамою та меншими дітьми, але це тільки якщо вітчим змінить своє ставлення до нього. Після пояснень малолітнього [PERSON] присутня в судовому засіданні педагог [PERSON] з приводу наданих ним свідчень пояснила, що за час перебування в Центрі неодноразово чула як [PERSON] розказував різним людям те саме, що в судовому засіданні, підстав вважати, що він фантазує немає. По прибуттю до Центру поведінка [PERSON] була дещо агресивною, нестабільною, дитина гіперактивна, але розладів психіки не помітили. За час перебування у них в Центрі поведінка дитини стабілізувалась, у школі проблем з однокласниками немає, у нього з`явились друзі, з педагогами спілкується на довірливому рівні Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Статтею 150 СК України визначено обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно з частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до частини першої статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Згідно пунктів 2-5 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: - ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; - жорстоко поводяться з дитиною; - є хронічними алкоголіками або наркоманами; - вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що факт того, що дитина може бути поміщена в середовище, яке більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням. Передання дитини під державну опіку слід розглядати як тимчасовий захід, здійснення якого повинно одразу припинитися, коли це дозволять обставини. Це означає, що такий захід не може бути санкціонований без попереднього розгляду можливих альтернативних заходів і повинно оцінюватись у контексті позитивного обов`язку держави вживати виважених і послідовних заходів для сприяння возз`єднання дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та, якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер (пункти 50, 52 рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»). Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. На момент вирішення справи залишення малолітнього [PERSON] із матір`ю є небезпечним для здоров`я і морального виховання дитини, тому відібрання дитини від матері є виправданим та таким, що здійснюється в інтересах дитини. При цьому суд враховує пояснення та позицію [PERSON] .. Так, свідчення [PERSON] в судовому засіданні загалом узгоджуються між собою та поясненнями, наданими ним у школі, органі опіки, реабілітаційному центрі. Під час екстренного відбрання дитини від матері наполягав на цьому. На час розгляду справи дитина почала виявляти бажання спілкуватися з матір`ю та меншими дітьми, однак, вочевидь не готова до спільного проживання з вітчимом [PERSON] . Останній дав свідчення, за аналізом яких суд приходить до висновку про категоричну відсутність намірів [PERSON] змінити своє ставлення до пасинка та методи його виховання. В свою чергу відповідач [PERSON] в повній мірі тримається позиції чоловіка та не чинить жодних дій, направлених на захист сина. З огляду на встановлені обставини суд приходить до висновку, що даний випадок є винятковим, відібрання дитини від матері як тимчасовий захід, є необхідним, його слід застосувати в якнайкращих інтересах дитини з метою охорони його фізичного та психічного здоров`я, забезпечення нормального розвитку. Тому втручання у право особи на повагу до сімейного життя в даному випадку відповідає закону і має законну мету - захист прав та інтересів дитини. З огляду на наведене позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved