Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-03 00:00:00

В березні 2020 р. позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідачів [PERSON] який діє в інтересах малолітньої [PERSON] 2014 р.н., та [PERSON] , яка діє як в своїх інтересах так і в інтересах малолітньої [PERSON] 2014 р.н., в якому просила суд, постановити рішення яким визнати [PERSON] [INFO] та малолітню [PERSON] [INFO] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . Заявлені позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] . В квартирі зареєстровані [PERSON] та малолітня [PERSON] 2014 р.н., хоча починаючи з 2016 р. останні в даній квартирі не проживають, жодних витрат по утриманню квартири не несуть, речей в квартирі відповідачів немає, вказує, що реєстрація відповідача та її дитини за даною адресою, порушує її права, не надає можливості отримати субсидію, покладає додаткові обов`язки щодо сплати за утримання даної квартири, у зв`язку з чим, позивач вимушена була звернутись до суду з вказаним позовом. Відповідно до ухвали від 19.03.2020 р. відкрито провадження о даній справі. 21.04.2020 р. відповідачем направлено відзив на заявлені позовні вимоги ( а.с. 47-55). Відповідно до ухвали Святошинського районного суду м.Києва від 19.08.2020 р. закрито підготовче судове засідання та доручено Роменському міськрайонному суду Сумської області забезпечити проведення відеоконференції по даній справі. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, та просила їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в матеріалах справи, зазначала, що [PERSON] колишня дружина її сина, який в спірній квартирі не зареєстрований, з 2016 р. невістка разом з дитиною переїхала проживати до своїх батьків в м.Ромни де і проживає на даний час разом з малолітньою донькою, з 2016 р. в квартирі не з`являлась, речей її та дитини в квартирі немає, коштів на оплату квартирних послуг не надавала. Відповідач [PERSON] який діє в інтересах малолітньої [PERSON] 2014 р.н., проти задоволення заявлених позовних вимог не заперечував, вказував, що спірна квартира належала йому на підставі договору дарування, в 2009 р. на прохання відповідача він погодився на її реєстрацію в даній квартирі, в 2014 р. у них народилась дитина яка також була зареєстрована за даною адресою. В 2016 р. на вимогу дружини вони переїхали в м.Ромни, однак через декілька місяців він повернувся в м.Київ а дружина с дитиною залишились проживати у її батьків, в 2019 р. шлюб між ними було розірвано. Відповідач [PERSON] , яка діє як в своїх інтересах так і в інтересах малолітньої [PERSON] 2014 р.н., проти задоволення заявлених позовних вимог заперечувала, вказувала, що дійсно з 2016 р. вони разом з чоловіком та дитиною переїхали проживати в м.Ромни до її батьків, оскільки її чоловік [PERSON] зловживав спиртними напоями, у них постійно виникали сварки та скандали, останній притягувався до адміністративної та кримінальної відповідальності, після того як чоловік декілька місяців прожив у її батьків він повернувся до м.Києва, спірну квартиру здавали в оренду, частину коштів чоловік відправляв їй, з того часу вона жодного разу в квартирі не була тільки коли в 2019 р. вона приїздила в м.Київ на розгляд справи про розірвання шлюбу вона поцікавилась у чоловіка кватирою однак він вказав їй на те, що в квартирі живуть квартиранти. Речей її в квартирі немає, однак у чоловіка залишились її холодильник та пральна машина. Третя особа: Служба в справах дітей Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації в судове засідання явку свого представника не забезпечили, до суду направили заяву з проханням розгляду справи в їх відсутності, що суд вважає за можливе. Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає що позов підлягає задоволенню з наступник підстав. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, квартира [ADDRESS] належить позивачу відповідно до договору дарування від 18.04.2019 р. ( а.с. 10). Як вбачається з довідки про реєстрацію місця проживання особи [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS] ( а.с. 13). Згідно до свідоцтва про шлюб, 10.09.2014 р. зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] ( а.с. 14), [INFO] у сторін народилась донька [PERSON] ( а.с. 15). Відповідно до рішення Святошинського районного суду м.Києва від 06.06.2019 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. ( а.с. 16). Відповідно до акту №03 від 30.01.2020 р. засвідчено, що [PERSON] , та малолітня [PERSON] 2014 р.н., не проживають в квартирі [ADDRESS] останні п`ять років ( а.с. 30). Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 ч.1 та ч.2 КУпАП( а.с. 57, 58, 59). Згідно до вироку Святошинського районного суду м.Києва від 14.01.2016 р. [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.125 КК України ( а.с. 60-61). Допитаний в якості свідка [PERSON] вказував суду на те, що працює двірником і обслуговує будинок [ADDRESS] , знає родину [PERSON] , знає, що в червні 2016 р. [PERSON] з дружиною та дитиною виселялись з даної квартири, він бачив як грузили та вивозили речі з квартири, з цього часу він не бачив дружину і дитину відповідача, в подальшому восени 2016 р. відповідач в квартиру повернувся, в квартирі жили квартиранти та позивач. Як встановлено, в судовому засіданні наявність реєстрації відповідача та малолітньої дитини перешкоджає позивачу у реалізації своїх прав, як власника та створює чимало труднощів, в тому числі пов`язаних з оплатою за житлово-комунальні послуги, які формуються з урахуванням кількості осіб, що зареєстровані в помешканні у встановленому закону порядку. Статтею 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Аналогічне визначене статтею 321 ЦК України щодо непорушності права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ч.1 ст.16 ЦПК України, кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В частині 1 ст.316 ЦК України визначено поняття права власності - це право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно частини 1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. А у відповідності до частини 1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Крім цього, відповідно до частини 1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В статті 391 ЦК України визначено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.7 Закону України від 11.12.2003 р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки проводиться в судовому порядку. У п. 10 Постанови Пленуму ВСУ від 12.04.1985 р. № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами ЖК України зазначено, що у справах визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням на підставі ст. 71 ЖК України, необхідно з`ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги про визнання відповідача та її малолітньої дитини такими, що втратили право користування жилим приміщенням, квартирою [ADDRESS] є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved