Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-08 00:00:00

18 квітня 2016 року позивач звернувся до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із зазначеним позовом та просив постановити судове рішення, яким стягнути із відповідача на його користь невиплачені при звільненні суми у розмірі 37 736 грн. 92 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку по день постановлення судом рішення виходячи з розміру середньоденної заробітної плати 282 грн. 15 коп. та моральну шкоду у розмірі 5 000 грн. 00 коп. ( а.с. 2) 25 квітня 2016 року, після уточнення позовних вимог, просив постановити судове рішення, яким стягнути із відповідача на його користь невиплачені при звільненні суми у розмірі 28 798 грн. 92 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку по день постановлення судом рішення виходячи з розміру середньоденної заробітної плати 282 грн. 15 коп. та моральну шкоду у розмірі 5 000 грн. 00 коп. (а.с. 10) Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що з 23.08.2011 року по 22.02.2016 року перебував у трудових відносинах з відповідачем - ТОВ «Восток - Руда». Наказом № 14 лс від 22.02.2016 року він був звільнений з роботи за згодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. Однак, на порушення\~ст.116 КЗпП України, при звільненні роботодавець не здійснив остаточний розрахунок із ним. У відповідності до ст.117 КЗпП України йому повинна бути виплачена середня заробітна плата за весь час затримки по день фактичного розрахунку. На день подачі позовної заяви, компенсація за затримку розрахунку при звільненні становила 11 003 грн. 85 коп., виходячи з того, що його середньоденна заробітна плата становить 282 грн. 15 коп. Позивач вважав, що у відповідності до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» в разі не проведення відповідачем розрахунку з ним, як працівником, до розгляду справи, суд на підставі ст.117 КЗпП України повинен стягнути на його користь середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день постановлення судом рішення. Окрім того, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду у розмірі 5000 грн. 00 коп. посилаючись на те, що не виплата відповідачем сум, що належали йому при звільненні вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, унеможливлює своєчасну оплату комунальних платежів, придбання необхідних продуктів харчування, побутових речей, що принижує його та призводить до моральних страждань. Позивач у судове засідання не зявилась, про час і місце розгляду справи йому повідомлялось у встановленому законом порядку. У матеріалах справи міститься заява від [PERSON], в якій він просить справу розглядати за його відсутності, при цьому, позивач свої позовні вимоги підтримує. Відповідач, належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, свого представника в судове засідання не направив, заперечень проти позову не надав, про поважність причин неявки свого представника суд не повідомив, а тому, суд дійшов до висновку, що представник відповідача не з"явився в судове засідання без поважних причин. Дослідивши у судовому засіданні матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Статтею 116 КЗпП України, передбачено що\~ при звільненні працівника виплата всіх\~ сум, належних\~ йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути\~ виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен\~ письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У судовому засіданні судом із дослідженої копії трудової книжки позивача /а.с.4/, безспірно встановлено, що [PERSON], дійсно з 23.08.2011 року по 22.02.2016 року включно перебував у трудових відносинах з ТОВ «Восток-Руда» та наказом № 14 Лс від 22.02.2016 року звільнений з роботи за згодою сторін по п. 1 ст. 36 КЗпП України. Судом також встановлено, що на час звільнення відповідач не здійснив виплату позивачу сум, що належали йому при звільненні у розмірі 37 736 грн. 92 коп., що підтверджується довідкою ТОВ «Восток-Руда» № 169 від 21.03.2016 року (а.с.5). Із дослідженої заяви [PERSON] про уточнення позовних вимог судом також безспірно встановлено, що відповідач після звільнення позивача здійснював перерахунок грошових коштів в рахунок сум, що належали першому при звільненні, у звязку з чим загальна заборгованість відповідача перед позивачем по зазначеним сумам на день постановки судового рішення зменшилась та складає 28 798 грн. 00 коп.(а.с.10,11). Тому саме така сума має бути стягнута з відповідача на користь позивача. Остаточний розрахунок із позивачем відповідач на день постановки судового рішення не здійснив. Згідно ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, законодавець чітко визначив, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, власник повинен виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При цьому, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні підлягає стягненню на користь працівника, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таким чином, з ТОВ «Восток Руда» на користь позивача слід стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, а саме з 23.02.2015 року по 09.06.2016 року включно. Не погоджуючись із розрахунком, який зробив позивач у позовній заяві, суд вважає за необхідне зробити власний розрахунок середньоденної заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні. Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Постанови КМУ № 100 від 8 лютого 1995 року «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно з положеннями абзацу 1 пункту 8 згаданої Постанови КМУ нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством,календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Оскільки позивач звільнився 22 лютого 2016 року, при розрахунку середньомісячної заробітної плати суд виходить із виплат за попередні два місяці, тобто січень 2016 року та грудень 2015 року. Згідно з довідкою ТОВ «Восток-Руда» № 169 від 21.03.2016 року про заборгованість по заробітній платі, за січень 2016 позивачу нараховано 4\~510 грн. 53 коп., а за грудень 2015 року 6\~439 грн. 90 коп., що в сумі становить 10\~950 грн. 43 коп. Відповідно до листа Мінсоцполітики від 20.07.2015 № 10846/0/14-15/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік» у січні 2016 року було 19 робочих днів. Відповідно до листа Мінсоцполітики від 09.09.2014 р.№10196/0/14-14/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік» в грудні 2015 року було 23 робочих днів. Отже середньоденна заробітна плата позивача становить : 10\~950 грн. 43 коп. / (19+23) = 260 грн. 72 коп. Остаточний розрахунок з позивачем відповідач затримав на 74 робочих днів. Таким чином середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить 19 293 грн. 28 коп. (260,72 грн. /середньоденна заробітна плата позивача х 74 дні /кількість робочих днів затримки розрахунку). Саме така сума має бути стягнена з відповідача на користь позивача. Вирішуючи питання щодо стягнення моральної шкоди, суд вважає, що така шкода позивачеві спричинена, оскільки останній, своєчасно не отримавши спочатку заробітну плату, а потім і остаточний розрахунок, змушений був докладати додаткові зусилля для організації свого життя. Позивачем доведено, що невиплата йому заробітної плати призвела до моральних страждань та втрати нормальних життєвих звязків. Однак, з урахуванням вимог ст.237-1 КЗпП України\~щодо підстав стягнення моральної шкоди\~\~та ст. 23 ЦК України щодо вимог розумності та справедливості її розміру, суд вважає за необхідне визначити розмір цієї моральної шкоди в розмірі 500 грн., що менше ніж просив позивач. Оскільки позивач при зверненні до суду був звільнений від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, відповідно ст.88 ЦПК України\~та Закону України «Про судовий збір». Зокрема, за вимогу майнового характеру про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні слід стягнути 551 грн. 20 коп. та за вимогу немайнового характеру про відшкодування моральної шкоди слід стягнути 551 грн. 20 коп., а всього розмір судового збору складає 1\~102 грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial