Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-20 00:00:00

02.10.2013 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідача, уточнивши в судовому засіданні позовні вимоги, просив стягнути 7134,69 грн. заборгованості по заробітній платі, 1236,24 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 15.05.2013 року по 01.07.2013 року, 3345,12 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та 8000 грн. моральної шкоди. В судовому засіданні позивач підтримав уточнені позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні з підстав, вказаних в позовній заяві. Представник відповідача проти позову заперечила, мотивуючи його безпідставністю та посилаючись на повну виплату заборгованості перед позивачем по заробітній платі. Представник пояснила, що підприємство не має змоги виплатити відповідні компенсації у зв'язку з відсутністю коштів та наявністю іншої заборгованості. Заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] працював у ПАТ «Ніжинський механічний завод» на посаді інженера-технолога І категорії з 31.03.2011 року по 02.07.2013 року. Відповідно до довідки № 58 від 03.09.2013 року заборгованість відповідача по заробітній платі перед позивачем складала 7134,69 грн. Згідно ст. 43 Конституції України, кожна людина має право на заробітну плату, не нижчу ніж встановлену законом, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. В ході судового засідання відповідачем було надано платіжне доручення № 263 від 07.11.2013 року, відповідно до якого вищевказана сума заборгованості була перерахована позивачу на його банківську зарплатну картку. Частиною 1 ст. 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до розрахунків позивача, борг відповідача перед ним на день фактичного розрахунку становить 3345,12 грн. Відповідачем такий розрахунок позивача жодним чином не спростовано, тому суд повністю враховує його при винесенні рішення. В своїй позовній заяві позивач зазначає, що в період з 15.05.2013 року по 01.07.2013 року мав місце вимушений прогул, оскільки керівництво заводу безпідставно відсторонило його від роботи. Даний факт підтверджується табелями робочого часу, при цьому відповідачем не надано жодних доказів на наявність визначених законом підстав для відсторонення [PERSON] від роботи. Відповідно до ст. 46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння; відмови або ухилення від обов'язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством. Відповідно до роз'яснень, наведених в п. 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року № 348). Згідно з розрахунком позивача, за час вимушеного прогулу в період з 15.05.2013 року по 01.07.2013 року відповідач повинен сплатити йому 1236,24 грн. Суд вважає, що такий розрахунок зроблено у відповідності до вимог чинного законодавства і вказана позивачем сума має бути стягнута на його користь з відповідача. Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно ч. 1 п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 року „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплатою йому належних грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Так, несвоєчасною виплатою розрахунку при звільненні позивачу завдана і моральна шкода у вигляді фізичних та моральних страждань. Враховуючи характер і ступінь завданої моральної шкоди, тривалість страждань та істотність вимушених змін у життєвих стосунках позивача, що в свою чергу призвело до додаткових зусиль для організації свого життя, суд вважає можливим і необхідним цю вимогу про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково і стягнути на користь позивача 3000 грн. моральної шкоди. Оскільки відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, суд вважає за необхідне у відповідності до ч. 3 ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави 487 грн. 20 коп. судового збору (243,60 грн. - за матеріальну вимогу та 243,60 грн. - за вимогу про стягнення моральної шкоди).

Outcome: partial