Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-25 00:00:00

30 липня 2015 року позивач звернулась до суду з позовною заявою про визнання права на земельну частку (пай). В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що вона 02 грудня 1987 року згідно наказу № 21 від 07.12.1987 року була прийнята в члени колгоспу «Дружба» де працювала робочою. 02.03.1991 року в зв'язку з реорганізацією колгоспу «Дружба» переведена в колгосп «Дзержинського», про що свідчить запис в трудовій книжці. В період розпаювання КСП «Дружба», відповідно до Указу Президента України №720 від 8 серпня 1995 року, позивач була включена до списку додатку до державного акту на право колективної власності на землю [NUMBER] від 21.02.1996 року, хоча із членів колгоспу не виходила, що підтверджується записами трудової книжки, однак сертифікату на право на земельну частку (пай) вона не отримувала. Відповідно до Указу Президента України „Про порядок розпаювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам" право на земельну частку (пай) мають члени КСП та пенсіонери, які раніше працювали в ньому та залишилися членами цього підприємства. У зв'язку з юридичною необізнаністю позивач не знала, що порушені її Конституційні права, а стало їй про це відомо лише в липні 2015 року, коли вона звернулась до Відділу Держземагенства в Краснокутському районі, де і дізналась, що її прізвище не внесено до списку - додатку до Державного акту на землю. В зв'язку з вищевикладеним, позивач просить поновити строк для звернення до суду за захистом права, визнати за нею право на земельну частку (пай) та зобов'язати Краснокутську РДА надати позивачу земельну частку (пай) розміром 7,35 умовних кадастрових гектарів із земель не витребуваних паїв, розташованих на території Олексіївської сільської ради, за межами населеного пункту. В відкрите судове засідання представник позивача за дорученням не з'явилась, однак надала суду заяву про підтримання позовних вимог та про слухання справи у її відсутність. Представник відповідача - Краснокутської районної державної адміністрації в судове засідання не з'явився, однак позов визнав та надав суду заяву про слухання справи у відсутність представника. Суд, перевіривши та дослідивши письмові докази, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, прийшов до наступного висновку. Указом Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» визначено, що право на земельний пай мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами цього підприємства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. За змістом статей 22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року) та Указу Президента особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: - перебування в членах КСП на час паювання; - включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; - одержання КСП цього акта. Таким чином, право на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів КСП до списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнення і затвердження цих списків, а з моменту передачі державного акта про право колективної власності на землю конкретному КСП, членом якого вони є. Матеріали справи свідчать, що [PERSON] з 02.12.1987 року була членом колгоспу «Дружба, в подальшому реорганізованому в КСП «Дружба» була переведена в колгосп ім. «Дзержинського» про що свідчать записи в її трудовій книжці, тобто з членів колгоспу вона не вибувала. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позивач набула законне право на отримання земельної частки /паю, так як на момент розпаювання земель працювала в колгоспі, була членом КСП «Дружба», та була включена до списку осіб, доданого до державного акта. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] мала право на земельну частку (пай), але сертифікат про право на земельну частку (пай) вона не отримувала. Щодо площі на яку має право позивач, суд вважає, що вона складає 7, 35 умовних кадастрових гектари. Це підтверджується довідкою Відділу Держгеокадастру у Краснокутському районі Харківській області від 28 вересня 2015 року . Відповідно до ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. На підставі ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Отже, на підставі вищевикладеного, повно та всебічно з'ясувавши всі обставини справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог частково, оскільки [PERSON] не надала суду достатньо доказів, які підтверджували б вимоги позивача в частині необхідності зобов`язання відповідача у виділенні в натурі земельної ділянки. Крім того, [PERSON] пропустила строк для звернення з позовною заявою до суду і просить його поновити. Перевіривши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що відповідно до ст.73 ЦПК України пропущений строк необхідно поновити, оскільки він пропущений з поважних причин. На підставі вищевказаного та

Outcome: partial