Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-22 00:00:00

24.09.2014 р. позивач звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 14 березня 2008 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір, який складається з заяви позичальника та Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до умов договору відповідачу було відкрито картковий рахунок та надано платіжну картку з кредитним лімітом, встановленим банком, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами. Відповідач повинен був щомісяця здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитною лінією, яка виникла за попередній місяць, сплачувати суму процентів, нарахованих за користування кредитними коштами. Позичальник зобовязання за кредитним договором не виконує, в звязку з чим за ним виникла заборгованість, яка складається з заборгованості за відсотками за користування кредитом, комісії та штрафів. У звязку з зазначеним, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 23032,42 грн., яка складається з 16597,45 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 4862 грн. - заборгованість по пені та комісії за користуванням кредитом; 500 грн. - фіксована складова штрафу; 1072,97 грн. - процентна складова штрафу. Також просив стягнути із відповідача судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду. Заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05.12.2014 року позов було задоволено повністю. 08.12.2015 р. до суду надійшла заява відповідача [PERSON] про перегляд заочного рішення, за результатами розгляду якої ухвалою суду від 18.01.2016 року заяву задоволено, заочне рішення від 05.12.2014 року скасовано, справу призначено до розгляду у загальному порядку. 28.01.2016 рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області у задоволенні позову було відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20.07.2016 рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову з інших правових підстав. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.02.2017 рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28.01.2016, та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20.07.2016 скасовані, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. У судове засідання представник позивача не зявився, надав суду заяву у якій зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить суд про розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представник відповідача подав заяву про розгляд справи за його відсутності, а також заяву про застосування наслідків спливу позовної давності, просив відмовити у задоволенні позову повністю. Вивчивши матеріали справи, перевіривши та оцінивши докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 14 березня 2008 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір б/н, який складається з заяви позичальника та Умов та правил надання банківських послуг. Згідно умов зазначеного договору банк надав відповідачу кредит шляхом відкриття карткового рахунку та встановлення кредитного ліміту в сумі 3400грн, з встановленням процентної ставки на суму залишку заборгованості за кредитом, в обмін на зобовязання позичальника по поверненню заборгованості шляхом внесення щомісячного платежу. Термін дії договору відповідає строку дії карти (а.с.11-17). Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, з якими відповідач ознайомився та погодився при підписанні договору, відповідач зобов"язаний погашати заборгованість по кредиту, проценти за користування кредитними коштами, та комісію. Крім того, Умовами та правилами надання банківських послуг передбачено, що у разі порушення строків платежів, відповідач зобовязаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. та 5% від суми позову. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. У відповідності до ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобовязання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору. Якщо вимога про зміну або розірвання договору предявлена стороною, яка приєдналася до нього у звязку зі здійсненням нею підприємницької діяльності, сторона, що надала договір для приєднання, може відмовити у задоволенні цих вимог, якщо доведе, що сторона, яка приєдналася, знала або могла знати, на яких умовах вона приєдналася до договору. Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах,\~\~встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Проте, відповідачем належним чином зобов'язання за вказаним договором не виконані, про що свідчить розрахунок заборгованості за договором б/н від 14.03.2008 року.(а.с. 7-10). За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ч.1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Незважаючи на умови кредитного договору та взяті на себе зобов'язання, відповідач допустив істотні порушення умов договору. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено відповідальність за порушення грошового зобов'язання, а саме: боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 26.08.2014 р. відповідач з часу укладення договору допускав істотні порушення його умов, зокрема в частині розміру та строків погашення кредиту і сплати відсотків за користування кредитними коштами.Станом на 26 серпня 2014 року за відповідачем утворилась заборгованість за кредитним договором в розмірі 23032 (двадцять три тисячі тридцять дві) грн. 42 коп., яка складається з наступного: 16597,45 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 4862 грн. - заборгованість з комісії за користуванням кредитом; 500 грн. - фіксована складова штрафу; 1072,97 грн. - процентна складова штрафу. Розмір заборгованості підтверджується відповідним розрахунком. Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором відповідачем суду не представлено. За змістом ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідком порушення відповідачем зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. За змістом ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідком порушення відповідачем зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Одночасно, відповідач просив суд застосувати до даних позовних вимог наслідки спливу позовної давності, у звязку із чим просить відмовити у позові. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, спеціальна позовна давність в один рік встановлено п.1 ч.2 ст.258 ЦК України відносно неустойки. Відповідно до положень ст. ст. 256, 257, 261 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, при цьому згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобовязанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно ст. 260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст. ст. 253 - 255 цього Кодексу (а саме перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок). Відповідно до ч.1, ч.2 ст.264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Згідно ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові. З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Наявність невиконаного боржником судового рішення про задоволення вимог кредитора не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України( правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс 15). З матеріалів справи вбачається, що судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь банку заборгованості за кредитним договором набрав чинності 05 січня 2009 року, а видано його стягувачеві 27 квітня 2010 року. З постанови відділу виконавчої служби Павлоградського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області про закінчення виконавчого провадження вбачається, що [PERSON] виконав судовий наказ, сплативши 30.12. 2011 року борг в сумі 4417грн 74 коп. Таким чином, суд доходить висновку, що початок перебігу позовної давності в даному випадку припадає на дату набрання законної сили судовим наказом 05.01.2009, а сплив цього строку за основними зобовязаннями щодо достягнення суми боргу припадає на 05.01.2012, щодо додаткових зобовязань із достягнення - 05.01.2010 року. Крім того, відповідачем на виконання судового наказу за квитанцією від 30.12.2011 сплачено 4420,00 грн. на картковий рахунок № 22222209702327(а.с.53), тобто в межах строку позовної давності. За цією ж квитанцією відповідачем переплачено на 2 грн. 26 коп (стягнено за судовим наказом заборгованість за договором у сумі 4377,24 грн та судові витрати на загальну суму 40,50 грн, а всього на суму 4417,74 грн, а сплачено 4420,00 грн). Враховуючи положення ч. 1 ст. 264 ЦК України та те, що відповідач сплатив на 2,26 грн. більше, ніж встановлено судовим наказом, суд доходить висновку, що відповідач переплатою вчинив дію, що свідчить про визнання відповідачем свого боргу перед банком, та в свою чергу свідчить про переривання строку позовної давності. Тому саме з 30.12.2011 слід рахувати початок перебігу позовної давності за основними зобовязаннями до 30.12.2014, за додатковими зобовязаннями щодо стягнення сум пені та штрафів до 30.12.2012. Позивач звернувся до суду 24.09.2014. Тому щодо основних зобовязань позивач звернувся до суду в межах строку позовної давності, щодо додаткових поза межами строку позовної давності, тому в частині штрафу (фіксована частина) у розмірі 500,00 та штрафу (процентна складова) у розмірі 1072,97 грн. слід відмовити, а в іншій частині позов підлягає задоволенню з вирахуванням суми переплати відповідачем у розмірі 2, 26 грн. Отже, стягненню підлягає 21457,19 грн (двадцять одна тисяча чотириста п'ятдесят сім гривень 19 копійок) в т.ч.: 16595,19 грн заборгованість за процентами, 4862 грн заборгованість з комісії. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial