Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рівненського міського суду з позовною заявою, яка була уточнена 14.05.2019р., до Державної архітектурно-будівельної інспекції України в особі Управління Державної інспекції у Рівненській області, [PERSON] , [PERSON] про визнання протиправною та скасування декларації про готовність до експлуатації об"єкта Просить визнати протиправною та скасувати декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, який належить до 1-Ш категорії складності, зареєстровану управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Рівненській області 24.12.2015 року за № РВ 142153581669 на підставі того, що об`єкт, який вказаний у спірній Декларації не відповідає тому об`єкту, на який був затверджений проект будівництва, а також тому об`єкту на який у 2004 році для [PERSON] та [PERSON] , а саме дозвіл надавався на реконструкцію квартири [ADDRESS] , а у Декларації об`єктом зазначено реконструкція частини житлового будинку. Крім того в Декларації містяться дані про нежитлові приміщення, а саме: гараж «Б-1», літня кухня «Ж-1», сарай «Д-1» . Позивач зазначає, що вказана Декларація порушує його право так як він вважає, що має право на 1/2 частину господарських будівель, а саме: гаражу «Б-1», літньої кухні «Ж-1» та сараю «Д-1». У судовому засіданні представник позивача адвокат Кузьменюк Н.М. підтримала позов у межах його доводів та просила задовольнити. Представник відповідача Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Рівненській області позовні вимоги не визнав. Надав пояснення, які письмово виклав та подав до суду. Вважають, що Державна архітектурно-будівельна інспекція України в особі Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Рівненській області діяла в межах та у спосіб визначених законодавством повноважень та не несе відповідальності за достовірність даних вказаних у Декларації №РВ142153581669 від 24.12.2015 р. Так, відповідно до ч. 10 ст. 39 Закону №3038-VI замовник несе відповідальність за повноту та достовірність даних, зазначених у поданій ним декларації про готовність об`єкта до експлуатації, та за експлуатацію об`єкта без зареєстрованої декларації або сертифіката. Така ж позиція зазначена і у п. 11 Порядку №466. Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Рівненській області у відповідності до чинного законодавства було зареєстровано Декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності № РВ142153581669 від 24.12.2015 р. Відповідно до Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України №461 від 13.04.2011 (в редакції чинній на момент реєстрації Декларації №РВ142153581669 від 24.12.2015 р.) у п. 16 вказано, що «Замовник несе відповідальність за повноту та достовірність даних, зазначених у поданій ним декларації чи акті готовності об`єкта до експлуатації, за експлуатацію об`єкта без зареєстрованої декларації або сертифіката.» Зауважили , що відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України. Додатково зазначили, що із 10.08.2017 року функції державного архітектурно-будівельного контролю на території міста Рівне, здійснює Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Рівненської міської ради . Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] - адвокат Рудика С.Ю. у своїх поясненнях зазначає, що вказаний позов повністю є безпідставним, так як стороною позивача не надано ніяких доказів того, що об`єкт вказаний у Декларації не відповідає тому об`єкту, на який був затверджений проект будівництва, а також позивач не має права власності на будь, яку частину господарських будівель, які вказані в Декларації, а саме: гараж «Б-1», літня кухня «Ж-1», сарай «Д-1». Відповідно до договору дарування від 29.08.2006 року укладеного між [PERSON] та [PERSON] визначено, що позивач отримав в дар 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] , з надвірними будівлями, а саме: «2-1»- коридор, «2-2» - передня , « 2,4 ; 2-3 » - жила , « 2-5 » - ванна, «2-6» - кухня, «Г-1» - сарай, «в» - вбиральня, «г» - вбиральня, Ѕ №1 - огорожа; «К-1» - гараж., загальною площею 48,3 кв.м, жилою -25,5 кв.м., що знаходяться в [ADDRESS] . Також представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] посилається на той факт, що з питанням про визнання права власності на літню кухню, яка позначена в Технічному паспорті на домоволодіння літер. «Ж-1» з тамбуром як позивач по справі так і його брат [PERSON] вже зверталися до суду. Проте постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2010 року по справі № 2а-5820/10/1770 [PERSON] в задоволенні позовних вимог відмовлено. Рішенням Рівненського міського суду від 06 квітня 2012 року по справі № 2-6679/11 в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] , третя особа Друга Рівненська державна нотаріальна контора, про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом (літня кухня - Ж1) - відмовлено. Ухвалами апеляційного суду Рівненської області та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ скарги апеляційна та касаційна відхилено. Ухвалою суду від 28.01.2019р. відкрите загальне позовне провадження, розпочато підготовче судове засідання. (а.с.39). Ухвалою суду у підготовчому судовому засіданні від 23.04.2019р. відмовлено представнику позивача у задоволенні клопотання про залучення до участі у справі в якості третіх осіб [PERSON] , [PERSON] . Позовну заяву було залишено без руху.(а.с.55). На виконання ухвали суду, 13.05.2019р. подано уточнену позовну заяву, заяву про залучення співвідповідачів. (а.с.93-94, 97-102). Ухвалою суду від 15.08.2019р. до справи залучені співвідповідачі [PERSON] , [PERSON] (а.с.134). Ухвалою суду від 15.08.2019р. відмовлено [PERSON] у прийнятті заяви про збільшення позовних вимог, оскільки подана з порушенням визначених ЦПК термінів. (а.с.134). Ухвалою суду від 24.09.2019р. постановлено закрити підготовче провадження у справі та призначене судове засідання на 06.11.2019р. 15-00 год. з викликом сторін. (а.с.208). Заслухавши пояснення представника позивача, представників відповідачів, дослідивши письмові докази у справі, та оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановлених цим Кодексом,звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Підставою скасування декларації вказано зазначення в декларації господарських будівель, а саме гаражу «Б-1», літньої кухні «Ж-1» та сараю «Д-1», яка була оглянута судом. Позивач вважає, що йому належить 1/2 частка вказаних будівель. І по цій причині не можна було вказувати в декларації 100 відсотків право власності на ці господарські будівлі [PERSON] та [PERSON] . Однак, як встановлено судом, договір дарування від 29.08.2006 року укладений між [PERSON] та позивачем [PERSON] засвідчує, що позивач отримав в дар 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS], з надвірними будівлями, а саме: «2-1»- коридор, «2-2 » - передня , «2,4; 2-3 » - жила , « 2-5 » - ванна, «2-6» - кухня, «Г-1» - сарай, «в» - вбиральня, «г» - вбиральня, Ѕ №1 - огорожа; «К-1» - гараж., загальною площею 48,3 кв.м, жилою -25,5 кв.м., що знаходяться в [ADDRESS] . Вказані господарські будівлі, на які позивач претендує йому в дар не передавалися. Відповідно до договору дарування від 29.08.2006 року позивач отримав в дар земельну ділянку площею 0,0261 га, місце розташування земельної ділянки [ADDRESS] , цільове призначення для будівництва та обслуговування частини житлового будинку, господарських будівель та споруд. Земельна ділянка належала Дарителю - [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку ЯА № 059130, виданого Рівненською міською радою 07.07.2004 року за № 950. Із вказаного Державного акту видно, що спірні господарські будівлі не розміщені на земельній ділянці належній позивачу. Навпаки із державних актів на право власності [PERSON] та [PERSON] на земельні ділянки : - серія [NUMBER] , кадастровий номер : 5610100000:01:020:0012, площею 0,0386 га; - серія РВ № 033789, кадастровий номер земельної ділянки 5610100000:01:020:0014, площею 0,0054 га. видно, що спірні господарські будівлі розміщені на земельних ділянках, які належать [PERSON] та [PERSON] . Судом оглянуті рішення судів, а саме: - постанова Рівненського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2010 року по справі № 2а-5820/10/1770 свідчить, що позивачу [PERSON] про визнання права власності на господарську будівлю «Ж-1» по [ADDRESS] , відмовлено. - рішенням Рівненського міського суду від 06 квітня 2012 року по справі № 2-6679/11 в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] , третя особа Друга Рівненська державна нотаріальна контора, про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом (літня кухня - Ж1) - відмовлено. Ухвалами апеляційного суду Рівненської області та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ скарги апеляційна та касаційна відхилено. Позивач намагався в судовому порядку встановити за собою право власності на вказану літню кухню «Ж-1». Однак рішення Рівненського міського суду від 04.12.2012 року по справі № 1715/14938/12, рішенням апеляційного суду Рівненської області від 05.07.2016 року скасовано. У відповідності до частини 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, визначено частиною першою статті 15 ЦК України. Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому під ефективним способом слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, яка викладена в постанові від 21.05.2012 у справі №6-20цс11, оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 Цивільного кодексу України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Тобто, обраний позивачем спосіб захисту повинен бути не лише таким, що передбачений законом, а й «ефективним» в розумінні положень Конвенції з прав людини та основоположних свобод. Суд вважає, що ні [PERSON] , ні [PERSON] ніяким чином, отримавши Декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності, не порушили прав власності [PERSON] на нерухоме майно, яке належить йому на праві приватної власності відповідно до договорів дарування від 29 серпня 2006 року. Стороною позивача не подано доказів, а судом не здобуто, чим саме об`єкт вказаний у Декларації та на який був затверджений проект будівництва, порушує права позивача, відтак позовна заява до задоволення не підлягає за недоведеністю позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed