Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-02 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини Позивачка, [PERSON] в судове засідання не з'явилася та подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Свої позовні вимоги мотивувала тим, що 10.08.2006 року вона одружилася з [PERSON] відповідачем по справі, зареєструвавши шлюб у виконкомі Старокутської сільської ради, Косівського району, Івано-Франківської області. Від даного шлюбу у них є неповнолітня дитина: [PERSON], [INFO] Спочатку сімейне життя у них було добре, але з часом погіршилося. На протязі кількох років вони проживають окремо. Все це привело до того, що вони втратили почуття поваги і любові, тому вона переконана, що подальше спільне життя і збереження шлюбу не можливе. Позивачка вважає, що надії на збереження сім'ї немає ніякої, шлюб між ними носить формальний характер. Просить позов задовольнити, розірвати шлюб зареєстрований 10.08.2006 року між нею та відповідачем у виконкомі Старокутської сільської ради, Косівського району, Івано-Франківської області, актовий запис № 17.Також в заяві не заперечила, щодо задоволення зустрічного позову Відповідач по первинному позові та позивач по зустрічному позові [PERSON] в судове засідання не з'явився та подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій не заперечив щодо часткового задоволення первинного позову, а також просить зустрічний позов задовольнити. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає позов підставним та таким, що підлягає до задоволення із наступних підстав: Як встановлено в судовому засіданні сторони тривалий час спільно не проживають, подружніх відносин не підтримують та не ведуть спільного господарства, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує. Згідно ч.1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ч.2 та ч.3 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Разом з цим, згідно ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до роз'яснень, які містяться у пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя від 21 грудня 2007 року № 11, охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Що стосується зустрічного позову то відповідно до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Також відповідно до ст.. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Зважаючи на те, що між батьками досягнуто згоди щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини [PERSON], оскільки позивачка [PERSON] у своїй заяві від 16.08.2018 року підтримала свої позовні вимоги частково та просить залишити неповнолітню дочку проживати з батьком [PERSON], суд вважає, що неповнолітню дитину слід залишити на проживання та виховання з батьком [PERSON], а його зустрічний позов з цих підстав підлягає до задоволення. На підставі наведеного, ст.ст.109-112, 160, 161, 171 Сімейного Кодексу України,

Outcome: partial