Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить визнати за ним право власності на майно. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 20 травня 2000 року [PERSON] та [PERSON] уклали угоду на підставі якої позивач, купив у останнього житловий будинок, що знаходиться по [ADDRESS]. Відповідач згідно договору купівлі-продажу №649 від 14.06.1996 року, посвдчений Братською державною нотаріальною конторою Миколаївської області мав право власності на житловий будинок. Зобов'язання по цьому договору сторонами було виконано, позивач повністю здійсни з відповідачем розрахунок за купівлю вказаного майна, а останній віддав йому документи. Однак, позивач нещодавно дізналася, що відповідно до ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Нотаріус відмовив у реєстрації права власності через те, що [PERSON] не приходить до нотаріальної контори, тобто через відсутність відповідача при реєстрації угоди. Як стало відомо позивачу, [PERSON] помер, а його спадкоємцем є [PERSON], його дружина. До початку судового засідання позивач звернувся до суду з заявою, в якій підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив справу розглянути в його відсутність. Відповідачка до початку судового засідання надала суду заяву, в якій визнала позовні вимоги в повному обсязі, не заперечувала проти їх задоволення, також просила суд розглянути справу в її відсутність. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 20 травня 2000 року [PERSON] та [PERSON] уклали угоду на підставі якої позивач, купив у останнього житловий будинок, що знаходиться по [ADDRESS]. Відповідач згідно договору купівлі-продажу №649 від 14.06.1996 року, посвдчений Братською державною нотаріальною конторою Миколаївської області мав право власності на житловий будинок. Зобов'язання по цьому договору сторонами було виконано, позивач повністю здійсни з відповідачем розрахунок за купівлю вказаного майна, а останній віддав йому документи. Однак, позивач нещодавно дізналася, що відповідно до ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Нотаріус відмовив у реєстрації права власності через те, що [PERSON] не приходить до нотаріальної контори, тобто через відсутність відповідача при реєстрації угоди. Як стало відомо позивачу, [PERSON] помер, а його спадкоємцем є [PERSON], його дружина. Договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди за усіма важливими умовами договору. Важливими умовами договору є умови про предмет договору, умови, визначені законом як важливі або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, відносно яких за заявою хоч би однієї із сторін може бути досягнута угода. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги стосовно форми договору не встановлені законом.. Згідно ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. У відповідності до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 220 Цивільного кодексу України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. В силу ст. 392 ЦК України, власник майна може пред"явити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. В силу ч. 1 ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або законність набуття права власності не встановлена судом. В аспекті незаконної відмови відповідача у реєстрації права власності, а також цитованих норм цивільного законодавства, питання визнання права власності в даному випадку може бути, виключно, предметом судового розгляду. Інше в процесі судового розгляду не встановлено. Таким чином, виходячи із вищенаведеного, суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на нерухоме майно. На підставі викладеного і

Outcome: approved