Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-13 00:00:00

21.10.2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом та уточнивши заявлені вимоги просив стягнути з відповідача на його користь борг за договором позики в розмірі 95 000,00 дол. США відповідно до офіційного курсу долара США станом на час ухвалення рішення у справі, 3% річних за період з 01.09.2016-18.10.2016 р.р. в розмірі 9460,91 грн. в порядку ст. 625 ЦК України , проценти за період з 25.07.2014-18.10.2016 р.р в розмірі 1 125 344, 68 грн. в порядку ст .1048 ЦК України. В позові посилається на те, що 25.07.2014 року позивач надав відповідачу в богр 95 000, дол. США, які останній зобов'язався повернути не пізніше 01.09.2016 року, про що складена відповідна розписка. Позивач зазначає, що відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав та не повернув позивачу суму коштів в розмір 95 000,00 дол. США. Таким чином, у зв'язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань, позивач просить позов задовольнити. В судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали в повному обсязі та просили суд його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд до відома не поставив. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд за згодою позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши та оцінивши матеріали справи вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частина 2 статті 1047 ЦК України встановлює, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що 25.07.2014 року позивач надав відповідачу в борг 95 000, 00 доларів США, що підтверджується борговою розпискою, копію якої було досліджено судом в судовому засіданні, копія розписки знаходиться в матеріалах цивільної справи ( а.с.5). Також встановлено, що відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання щодо повернення позики, зокрема, не повернув позивачу в строк до 01.09.2016 р. суму коштів отриманих в борг в розмір 95 000,00 доларів США. Так, відповідно до ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Таким чином, наявність боргової розписки у позикодавця та відсутність останньої у позичальника, свідчить про те, що боргові зобов'язання останнім не виконані. Встановлено, що оригінал розписки від 25.07.2014 року знаходився у позивача та не повернутий відповідачу. В розписці від 25.07.2014 року чітко зазначено про те, що відповідач отримав кошти в розмірі 95 000,00 дол. США та зобов'язався їх повернути позивачу у тому ж розмірі не пізніше 01.09.2016 року, тобто отримано кошти в борг. З огляду на викладене, оцінюючи матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до висновку, що боргова розписка від 25.07.2014 року в розумінні вимог ст. 1047 ЦК України є належним доказом у справі в підтвердження отримання відповідачем у позику від позивача коштів у розмірі 95 000,00 дол. США. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 525 ЦК України закріплено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Судом встановлено, що відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання та суму боргу у розмірі 95 000,00 дол. США в строк до 01.09.2016 року позивачу не повернув, а тому суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача боргу за розпискою від 25.07.2014 року у розмірі 95 000,00 дол. США, що станом на 14.03.2017 року згідно офіційного курсу НБУ (26,8945) становить еквівалент 2 554 977, 50 грн., підлягають задоволенню. Відповідно до статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Вбачається, що прострочення виконання грошового зобов"язання у відповідача виникло з 02.09.2015 року, а тому враховуючи неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань перед позивачем, суд вважає, що за період з 02.09.2016 року по 18.10.2016 року з відповідача підлягає стягненню 3% річних , що становить 366,99 дол. США ( 95 000,00 дол. США х 3% / 365 дн. х 47дн. = 366,99 дол. США), що станом на 14.03.2017 року відповідно до офіційного курсу дол. США по відношенню до гривні становить еквівалент 9 870,01 грн.( 366,99 дол. США х26.8945=9870,01 грн). Однак, в позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача 3 % річних у розмірі 9460,91 грн. Відповідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З огляду на викладене та враховуючи межі заявлених вимог, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних за період з 02.09.2016 року по 18.10.2016 року в розмірі 9460,91 грн. Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч.2 ст. 1048 ЦК України договір позики вважається безпроцентним, якщо: 1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п'ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов'язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; 2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками. З огляду на вимоги ч.2 ст. 1048 ЦК України та приймаючи до уваги також те, що кошти в борг були надані в доларах США, суд приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог позивача в частині стягнення з відповідача процентів за користування коштами в розмірі 1 125 344, 68 грн. Враховуючи вищевикладене, позов підлягає частковому задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 6890,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial