Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-19 00:00:00

24 грудня 2014 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом. В позові зазначила, що від шлюбу з відповідачем мають доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з нею. Відповідач участі у вихованні та утриманні дитини не приймає. Має можливість вивозити дитину за кордон для інтелектуального та духовного розвитку, маючи родичів в Росії, зокрема до Москви, Санкт Петербургу, Орла та інших міст, до інших країн, де не потребується оформлення віз, однак відповідач проти цього заперечує. З урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд постановити рішення, яким надати дозвіл неповнолітній [PERSON], [INFO], на багаторазові тимчасові виїзди за межі України до досягнення нею 16 років, тобто до [INFO], у супроводі матері [PERSON], без згоди батька, на період дії шкільних канікул, а саме: навесні, зимою, літом та восени, а також надати [PERSON] дозвіл на оформлення та виготовлення проїзних документів на такі виїзди. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, суду пояснила, що з відповідачем разом не проживають, шлюб розірвали у січні 2014 року, вона намагається створити іншу сімю з чоловіком, з яким вже давно спілкується, він проживає у Росії. Їй потрібно та вона бажає вивизти доньку до Росії, щоб познайомити її з цим чоловіком, щоб визначитися чи сподобається їй там проживати. В Росії їй гарантована робота, після влаштування на яку вона разом з своїм майбутнім чоловіком зможе матеріально забезпечувати доньку. Дитину в Росії згодні взяти до школи, там є різноманітні кружки, що сприятиме її розвитку. Відповідач безпідставно не надає згоди на виїзд дитини, хоча сам не може матеріально забезпечити доньку, а тому просить про задоволення позову. Відповідач проти задоволення позову заперечив, суду пояснив, що причиною його відмови є аморальна поведінка дружини, яка покидала дитину та зраджувала йому з іншим чоловіком, йому невідомо, з яким чоловіком у Росії його дружина хоче познайомити доньку, куди саме в Росії вони поїдуть, до яких родичів, де будуть проживати, з якою метою та на який період. Просить у задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи у вирішенні спору поклався на розсуд суду. Дослідивши докази по справі, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 04.06.2004 року по 30.01.2014 року (а.с.6,41), від шлюбу мають доньку - [PERSON], [INFO] (а.с.7). З жовня 2013 року сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, подружніх стосунків не підтримуюють (а.с.41), з того часу донька залишилася проживати разом з матір"ю. [PERSON] позитивно характеризується за місцем проживання та колишньої роботи (а.с.42,43,44,45), на даний час ніде не працює. [PERSON] підробляє приватними перевезеннями, має заборгованість за аліментами на утримання іншої дитини (а.с.40). Рішенням комісії з питань захисту прав дитини Снігурівської райдержадміністрації № 100 від 20.12.2013 року (а.с.33) визначено місце проживання проживання малолітньої [PERSON] разом з батьком. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи у супроводі осіб, які уповноважені ними. У ст.141 ЦК України визначена рівність прав та обов'язків батьків відносно дитини. Відповідно до п.2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно з частиною 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27.01.1995 року, виїзд з України громадян України, які не досягли 16 річного віку в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі. Посилаючись на виїзд за кордон для духовного та інтелектуального розвитку дитини, позивачка не надала суду доказів в чому таке полягає, не вказала країну, місце та конкретний період перебування дитини за кордоном. Крім того, позивачка просила надати за рішенням суду дозвіл на неодноразові виїзди дитини за межу України без згоди батька до досягнення нею повноліття, проте ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачає можливість ухвалення судом рішення на виїзд, а не на постійні виїзди без згоди батька, не позбавленого батьківських прав. Також такі вимоги суперечать вимогам ст.141 Сімейного Кодексу України, яка визначає рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини, а також вимогам ст.ст.153,157 СК України щодо можливості батька брати участь у вихованні дитини та можливості особистого спілкування з нею. Відповідно до статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. [PERSON] всупереч вимогам вказаної норми закону, не довела суду наявність необґрунтованої відмови відповідача на виїзд дитини за межі країни, яка б свідчила про порушення інтересів дитини та вимог Сімейного кодексу України. За вищевказаних підстав, не підлягає до задоволення й вимога позивача про надання дозволу на виготовлення проїздних документів для дитини на виїзд за кордон без згоди батька. Крім того, надання таких дозволів не є компетенцією суду. За такого в задоволенні позову позивачу слід відмовити повністю.

Outcome: dismissed