Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-31 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до Любецької селищної ради Ріпкинського району, в якому просив: - визнати за ним право власності на ? частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований в смт. Любеч Ріпкинського району Чернігівської області; - встановити факт прийняття ним, [PERSON] спадщини після смерті батька - [PERSON], який помер [INFO]. В обґрунтування позову зазначив, що він є сином [PERSON], 1927 року народження. Згідно заповіту, складеного 19.05.1997 року на випадок своєї смерті, [PERSON] заповів все своє майно заповів своїм синам - йому та [PERSON], який спадщину у визначений законодавством строк прийняв, проте помер [INFO].. Вказує, що рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 27 листопада 2012 року (справа № 2518/2215/2012) встановлено, що він дійсно прийняв спадщину після смерті батька - [PERSON], який помер [INFO], але зазначено, що він прийняв спадщину в розмірі 1/2 частини спадкового майна, що суперечить спадковому законодавству, яке передбачає можливість або прийняти, або не прийняти спадщину. Вказане унеможливлює отримання ним свідоцтва про право на спадщину за заповітом на будинок. Також вказує на те, що нотаріусом відмовлено у видачі на його ім'я свідоцтва про право на спадщину за заповітом на будинок за адресою: [ADDRESS], так як в договорі купівлі-продажу невірно зазначений номер будинку, а саме 3-А, а не 5 і що немає підтвердження пере нумерації будинків на даній вулиці. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд заяви у його відсутність, просив позовні вимоги в частині встановлення факту прийняття спадщини задовольнити, а в частині визнання права власності - залишити без розгляду. Ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 10 квітня 2015 року позовні вимоги [PERSON] про визнання право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] - залишені без розгляду. Представник Любецької селищної ради Ріпкинського району Чернігівської області не з'явився, до суду надіслав заяву про розгляд заяви без участі їхнього представника, позовні вимоги визнають. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги про встановлення факту прийняття спадщини підлягають задоволенню в порядку позовного провадження, виходячи з наступного. За змістом ст. 549 ЦК УРСР спадкоємець визнається таким, що прийняв спадщину, як у разі подання ним у шестимісячний строк відповідної заяви до державної нотаріальної контори, так і в разі фактичного його вступу в управління або володіння спадковим майном, тобто вчинення відповідних дій. Рішенням Ріпкинського районного суду від 27.11.2012 року (справа № 2518/2215/2012) встановлено, що: - [PERSON] та [PERSON], 1927 року народження, який помер [INFO] в смт. Любеч Ріпкинського району Чернігівської області являються однією і тією ж особою; - [PERSON] являється батьком [PERSON], [INFO], який проживає в [ADDRESS]; - складений 19.05.1997 року в приміщенні Любецької селищної ради Ріпкинського району Чернігівської області [PERSON] заповіт (реєстровий номер 62) належить [PERSON]; - [PERSON] дійсно прийняв спадщину в розмірі 1/2 частини спадкового майна після смерті батька - [PERSON], який помер [INFO]. Вказане рішення в силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України має для даної справи преюдиційне значення. Не врахування обставин, встановлених вказаним судовим рішенням не відповідало б принципу правової визначеності, який закріплений у ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та розкритий в Рішеннях Європейського Суду з прав людини у справах «Brumarescu v. Romania», та «Sovtransavto-Holding" v. Ukraine» та який передбачає, що остаточне рішення суду, яке набрало законної сили, не може підлягати перегляду та не може бути поставлено під сумнів. З вказаного рішення суду вбачається вчинення дій по прийняттю спадщини, передбачених ст. 549 ЦК УРСР не тільки позивачем, але і його братом [PERSON], який помер [INFO].. В даному випадку позивач не має можливості реалізувати рішення Ріпкинського районного суду від 27.11.2012 року (справа № 2518/2215/2012) в частині встановлення факту, що він дійсно прийняв спадщину в розмірі 1/2 частини спадкового майна після смерті батька - [PERSON], який помер [INFO], оскільки в ньому вказано, що він прийняв спадщину в розмірі 1/2 частини спадкового майна. Суд, не ставлячи під сумнів рішення Ріпкинського районного суду від 27.11.2012 року (справа № 2518/2215/2012), вважає, що наявність вказаного рішення суду про встановлення часткового прийняття спадщини не є перешкодою для захисту прав позивача, з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в спосіб, який допоможе реалізувати позивачем своє право на спадкування після смерті батька за заповітом шляхом встановлення факту прийняття спадщини позивачем в цілому, виходячи з того, що: - ст. 548 ЦК УРСР унормовано, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв та, що не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями; - в повноваження суду не входить вирішення питання визначення часток у спадщині кожного із спадкоємців; - в разі наявності інших спадкоємців (в т.ч. і [PERSON]) розмір часток в спадщині буде визначатись в позасудовому порядку, виходячи з норм спадкового права. Враховуючи наведене те, що встановлення факту прийняття позивачем спадщини в цілому в судовому порядку має для позивача юридичне значення та породжує для нього право на спадкування після померлого батька, суд знаходить, що позовні вимоги [PERSON] про встановлення факту прийняття спадщини слід задовольнити та встановити факт прийняття ним спадщини після смерті батька - [PERSON], який помер [INFO] в цілому.

Outcome: approved