Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-16 00:00:00

27 травня 2020 року позивачка звернулась до суду із позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] аліменти на її користь в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно на період навчання їх повнолітнього сина [PERSON] , 2002 року народження, але не більше ніж до досягнення 23-х років, починаючи з дати подачі позовної заяви. У судове засідання 17.09.2020 року позивачка не з`явилася, проте надала письмову заяву, в якій просила справу розглянути без її участі, на задоволенні вимог наполягала. Відповідач у судове засідання не з`явився, але також надав письмову заяву про розгляд справи в його відсутність, позов визнав в повному обсязі, проти задоволення вимог [PERSON] не заперечував. В зв`язку з неявкою сторін, відповідно до ч до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судове засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не фіксувалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступних, встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до ч.2,3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11. 1989 року (яку ратифіковано Україною 27.02.1991 року) - "Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно зі ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. У пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» також роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба в зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Матеріальне становище повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, визначається з врахуванням вартості навчання, навчального обладнання, навчальних матеріалів, проїзду, проживання за місцем розташування навчального закладу тощо. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. ст.76-78 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази повинні бути належними та допустимими, містити інформацію щодо предмета доказування. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 03.11.2001 року до 25.11.2007 року, що підтверджується свідоцтвом про його розірвання серії [NUMBER] . [PERSON] є рідним батьком [PERSON] , [INFO] , а [PERSON] - його матір`ю, що підтверджується копією свідоцтва про народження останнього, серії [NUMBER] , виданого Червонополянською сільською радою Горностаївського району, Херсонської області, актовий запис №08. У відповідності до довідки №172, від 04.05.2020 року [PERSON] є студентом 3 курсу Морського коледжу І рівня акредитації Херсонської державної морської академії ІV, навчається там за денною формою, за державним замовленням. Таким чином, оцінивши всі докази в їх сукупності, з огляду на те, що відповідач вимоги позову визнав повністю, що не порушує його прав, а також прав, свобод чи інтересів інших осіб, є працездатною особою, а також з урахуванням вимог ст. 199 Сімейного Кодексу України та, виходячи з принципів законності, розумності та справедливості, інтересів дитини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. На підставі п. 3 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Отже, відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь держави слід стягнути ці витрати, у розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved