Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-10 00:00:00

В жовтні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на квартиру, що розташована по [ADDRESS] , а також виселити [PERSON] із вказаної квартири На обґрунтування вимог позивач в заяві зазначив, що 08.02.2008 року ПАТ КБ «ПриватБанк» уклав з [PERSON] кредитний договір № NKT0GA0000000007. Відповідно до умов договору позивач надав [PERSON] кредит у сумі 27852,40 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12 % на рік з кінцевим терміном повернення кредиту 08.02.2018 року. У забезпечення виконання умов вказаного кредитного договору 08.02.2008 року між ПАТ „ПриватБанк" та [PERSON] був укладений договір іпотеки, згідно з умовами якого [PERSON] в забезпечення виконання умов вказаного кредитного договору передав банку в іпотеку належну йому квартиру по [ADDRESS] . У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем [PERSON] умов кредитного договору в нього виникла заборгованість перед позивачем станом на 30.09.2014 року в сумі 20647,47 доларів США, із яких: 15918,85 доларів США - заборгованість за кредитом; 2370,02 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом; 65,88 доларів США - заборгованість по комісії; 1291,11 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань; 19,32 доларів США - фіксована частина штрафу та 982,29 доларів США - процентна складова штрафу. У зв`язку з цим, позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу вказаного майна з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, а також виселити [PERSON] із вказаного житла. Рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 28.12.2015 року в задоволенні позову відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 05.10.2016 року у зв`язку зі смертю [PERSON] до участі у зазначеній справі залучено в якості його правонаступника [PERSON] Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 17.05.2017 року скасовано рішення Баштанського районного суду Миколаївської області та звернуто стягнення на чотирикімнатну квартиру загальною площею 138,23 кв.м житловою площею 78,88 кв.м, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в межах вартості предмета іпотеки шляхом її продажу публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» від свого імені будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу з початковою ціною 838254 грн, рішення Баштанського районного суду в частині вирішення вимоги про виселення залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 17.10.2018 року рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 28.12.2015 року та рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 17.05.2017 року скасовано та справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою Баштанського районного суду Миколаївської області від 05.12.2018 року справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 27.12.2018 року. На виконання вимог постанови Верховного Суду Баштанським районним судом Миколаївської області витребувано відомості про коло спадкоємців, а також обсяг та вартість спадкового майна після смерті [PERSON] 17.01.2019 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, із змісту якого слідує, що відповідач не визнає позовні вимоги та просить відмовити в позові, зокрема про звернення стягнення на квартиру, оскільки позивачем пред`явлено вимоги до неї, як спадкоємця боржника [PERSON] , після закінчення строків, визначених ст. 1281 ЦК України, внаслідок чого позивач позбавлений прав вимоги за кредитним договором, укладеним між ним та [PERSON] Також просила відмовити в задоволенні позову про виселення, оскільки [PERSON] знятий з реєстрації у зв`язку зі смертю, а інші особи у спірній квартирі не зареєстровані та не проживають. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність та задоволення позову. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти позову та просив відмовити в його задоволенні. Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи (розрахунок заборгованості; офіційний курс гривні станом на 30.09.2014 року; копію вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» від 19.08.2014 року № 30.1.0.0/2-261; копію реєстру поштових відправлень від 21.08.2014 року; копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення; копію кредитного договору № NKT0GA0000000007 від 08.02.2008 року; копію графіка погашення кредиту; копію заяви на видачу готівки N 1 від 08.02.2008 року; копію іпотечного договору від 08.02.2008 року; довідку виконкому Баштанської міської ради Баштанського району Миколаївської області №245 від 12.02.2015 року; довідку виконкому Баштанської міської ради Баштанського району Миколаївської області №283 від 16.02.2015 року; договір іпотеки від 28.12.2005 року; експертний висновок від 08.02.2008 року; оцінка фінансового стану позичальника від 08.02.2008 року; копію рішення виконавчого комітету Баштанської районної ради народних депутатів 19.09.1989 року № 263; копію акту оцінки житлового будинку від 15.08.1989 року; копію витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 05.02.2008 року; копію заставної від 08.02.2008 року; копію технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] ; копію рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 24.02.2005 року; копію Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 22.12.2015 року; копію рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 22.12.2015 року; заява [PERSON] від 25.03.2016 року, яка надійшла до Апеляційного суду 07.04.2016 року, про закриття провадження у справі у зв`язку зі смертю [PERSON] ; копія Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть від 15.03.2016 року; ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 27.04.2016 року про зупинення провадження у справі до залучення до участі у справі правонаступників [PERSON] ; копію спадкової справи після смерті [PERSON] ; копію ухвали Апеляційного суду Миколаївської області від 05.10.2016 року про відновлення провадження у справі та залучення [PERSON] у статусі відповідача до участі у справі в якості правонаступника [PERSON] ; Інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17.10.2016 року; довідку КП «Баштанське РБТІ» № 70 від 28.03.2017 року; висновок № 125-003 судової будівельно-оціночно-технічної експертизи від 10.04.2017 року; інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15.05.2017 року; копію свідоцтва про смерть [PERSON] ; копію свідоцтва про народження [PERSON] ; інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.06.2017 року; постанову Верховного Суду від 17.10.2018 року про направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції; копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] на 8 арк. в 1 прим.; повідомлення відділу державної реєстрації виконавчого комітету Баштанської міської ради від 04.03.2019 року № 675; повідомлення територіального сервісного центру № 4845 від 02.03.2019 року № 31/14/5-102 з додатком), суд, розглянувши позов в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову з наступних підстав. Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що 08.02.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № NKT0GA0000000007, відповідно до умов якого позивач надав [PERSON] кредит у сумі 27852,40 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12 % на рік з кінцевим терміном повернення кредиту 08.02.2018 року. У забезпечення виконання умов вказаного кредитного договору 08.02.2008 року між ПАТ „ПриватБанк" та [PERSON] був укладений договір іпотеки, згідно з умовами якого [PERSON] передав кредитору в іпотеку належну йому квартиру по [ADDRESS] . У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем [PERSON] умов кредитного договору в нього виникла заборгованість перед позивачем станом на 30.09.2014 року в сумі 20647,47 доларів США, із яких: 15918,85 доларів США - заборгованість за кредитом; 2370,02 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом; 65,88 доларів США - заборгованість по комісії; 1291,11 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань; 19,32 доларів США - фіксована частина штрафу та 982,29 доларів США - процентна складова штрафу. В жовтні 2014 року банк звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення. [INFO] на стадії апеляційного розгляду вказаного позову [PERSON] помер та його правонаступником до участі у справі в статусі відповідача судом залучено 05.10.2016 року єдиного спадкоємця - матір позичальника [PERSON] Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, яке складається з 1/4 частини квартири [ADDRESS] (реєстраційний номер майна 22267301); квартири [ADDRESS] (реєстраційний номер майна 9074309) (Т.2 а.с. 96-105) та автомобілів ЗИЛ 130 (н.з. [NUMBER] ) і ЗАЗ 1102 (н.з. [NUMBER] ) (Т.3 а.с. 110-111). Єдиний спадкоємець померлого позичальника - [PERSON] подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] 01.09.2016 року. Позивачем подано до державної нотаріальної контори претензію кредитора до спадкоємців [PERSON] 13.12.2016 року. Відповідно до ст. 2 Закону України „Про банки та банківську діяльність" банківський кредит - це будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Із ст. 526 ЦК України слідує, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.1 ст. 33 Закону України „Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 37 Закону України „Про іпотеку", іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Приписи статей 1281 і 1282 ЦК України та статті 23 Закону України «Про іпотеку» (в редакції на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] та на період визначеного законом шестимісячного строку для подання спадкоємцями заяв про прийняття спадщини) регламентують особливості правового регулювання відносин між кредитором і спадкоємцями боржника, зокрема і в зобов`язаннях, забезпечених іпотекою. За змістом цих приписів: 1) у разі переходу права власності на предмет іпотеки у порядку спадкування право іпотеки є чинним для спадкоємця; 2) спадкоємець, до якого перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця; 3) спадкоємець (фізична особа) не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником такий спадкоємець відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки; 4) спадкоємець зобов`язаний повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо йому відомо про борги останнього; 5) кредитор має пред`явити свою вимогу до спадкоємців протягом 6 місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, незалежно від настання строку вимоги, а якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, то не пізніше одного року від настання строку вимоги; 6) наслідком пропуску кредитором вказаних строків звернення з вимогою до спадкоємців є позбавлення кредитора права вимоги. Стаття 17 Закону України «Про іпотеку» визначає підстави для припинення іпотеки, серед яких немає такої як смерть іпотекодавця, оскільки за змістом частини першої статті 1282 ЦК України та частини першої статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки в порядку спадкування іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, який як спадкоємець набуває статус іпотекодавця. Відтак, іпотека у зв`язку з фактом набуття її предмета у власність спадкоємцями боржника-іпотекодавця не припиняється. Оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України, тобто, стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до кредитних зобов`язань, забезпечених іпотекою. Відповідно до статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. За змістом пункту 1 частини першої статті 593 ЦК України та частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку» право застави (зокрема, іпотека) припиняється у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою. Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань. Саме вказані висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 року при розгляді справи № 522/407/15-ц та відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд зобов`язаний враховувати вказані висновки при вирішенні подібних спірних правовідносин. При цьому, виходячи із змісту ч. 2 ст. 416 ЦПК України висновок про те, як саме повинна застосовуватися норма права, має міститися саме у постановах палати, об`єднаної палати та Великої Палати Верховного Суду. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] помер [INFO] під час апеляційного перегляду рішення Баштанського районного суду Миколаївської області по вказаній справі, на яке було подано апеляцію саме позивачем. При цьому, у зв`язку із смертю [PERSON] апеляційним судом 27.04.2016 року було зупинено провадження у справі до залучення до участі у справі правонаступників [PERSON] Таким чином, саме з моменту зупинення провадження у справі позивач, як учасник даної справи, міг та повинен був дізнатися про час відкриття спадщини після смерті позичальника [PERSON] Єдиний спадкоємець [PERSON] його мати [PERSON] подала заяву про прийняття спадщини 01.09.2016 року. Зі змісту процитованої вище ст. 1281 ЦК України та положень п.п. 2.1 п.1 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року, слідує, що кредитор померлого боржника протягом шести місяців з часу, коли він дізнався чи міг дізнатись про прийняття спадщини може подати свою претензію до нотаріуса за місцем відкриття спадщини, оскільки на той час ще може не закінчитись визначений в ст. 1270 ЦК України, тому можуть бути невідомі всі спадкоємці, які прийняли спадщину. Однак позивачем претензію кредитора за № 80208DNH0S261 від 30.11.2016 року було подано нотаріусу лише 13.12.2016 року, тобто після спливу більше семи місяців від дня, коли він міг та повинен був дізнатися про відкриття спадщини після смерті боржника [PERSON] При цьому, зі змісту ст. 1281 ЦК України (в редакції на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] та на період визначеного законом шестимісячного строку для подання спадкоємцями заяв про прийняття спадщини) слідує, що вимога кредитора має бути пред`явлена до спадкоємців, які прийняли спадщину. Тобто, обов`язковою умовою є прийняття спадкоємцем спадщини після померлого боржника та пред`явлення вимоги кредитора про погашення боргу безпосередньо до такого спадкоємця. Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 28.11.2018 року по справі №352/1068/15-ц, відповідно до якого кредитор протягом шести місяців після прийняття у передбаченому законом порядку спадкоємцями спадщини (після закінчення шестимісячного строку з моменту відкриття спадщини) вправі пред`явити до них свої вимоги. За такого, позивач мав змогу протягом шести місяців після закінчення шестимісячного строку з моменту відкриття спадщини після померлого [PERSON] пред`явити свої вимоги про погашення боргу спадкодавця у відповідності до ст. 1281 ЦК України безпосередньо до спадкоємця, який прийняв спадщину, - [PERSON] . В даному випадку шестимісячний строк для прийняття спадщини сплив 10.09.2016 року та до 10.03.2017 року кредитор мав змогу надіслати спадкоємцю вимогу про погашення заборгованості померлого позичальника. Але у випадку, який є предметом судового розгляду, позивач безпосередньо до спадкоємця, який прийняв спадщину, [PERSON] вимог про погашення заборгованості спадкодавця не направляв, оскільки відповідач заперечує такий факт, а позивач в супереч вимогам ст. 12, 81 ЦПК України не надав суду доказів цього. Таким чином в супереч вимогам ч.2 ст. 1281 ЦК України (в редакції на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] та на період визначеного законом шестимісячного строку для подання спадкоємцями заяв про прийняття спадщини) позивачем взагалі не було пред`явлено вимог про погашення боргу спадкодавця до його спадкоємця [PERSON] , яка прийняла спадщину після смерті [PERSON] 01.09.2016 року, протягом преклюзивного шестимісячного строку від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, та від дня закінчення визначеного законом строку для прийняття спадщини, що вказує на те, що позивач втратив право вимоги до спадкоємця [PERSON] При цьому факт залучення судом до участі у справі в статусі відповідача [PERSON] як процесуального правонаступника вибулого зі справи відповідача [PERSON] не свідчить про те, що кредитор звернувся таким чином з вимогами до вказаного спадкоємця відповідно до ст. 1281 ЦК України, оскільки, процесуальне правонаступництво сторони по справі не є тотожним правовідносинам спадкування у матеріально-правових відносинах та не замінює собою визначеної ЦК України процедури пред`явлення матеріально-правових вимог кредитора до спадкоємців боржника, недотримання якої та визначених законом строків подання таких вимог передбачає своїм наслідком втрату кредитором права вимоги до спадкоємців в матеріальних правовідносинах. За такого, позивач втратив право вимоги до відповідача, як спадкоємця померлого позичальника заборгованості за кредитним договором № NKT0GA0000000007 від 08.02.2008 року. Як наслідок цього, у зв`язку з втратою права вимоги за основним кредитним зобов`язанням позивач втратив право вимоги і за забезпечувальним іпотечним зобов`язанням. Оскільки позивач вважається таким, що був позбавлений права вимоги до спадкоємця за вказаними кредитними зобов`язаннями, тому зобов`язальні відносини між сторонами були припинені ще до внесення змін до ч. 2 ст. 1281 ЦК України на підставі Закону № 2478-VIII від 03.07.2018 року, отже відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2478-VIII від 03.07.2018 року, за якими цей Закон застосовується до відносин, що виникли після введення його в дію, а також до відносин, що виникли до введення його в дію та продовжують існувати після введення його в дію, положення ч. 2 ст. 1281 ЦК України в редакції на час розгляду даної справи судом на правовідносини сторін не поширюються. За такого, оскільки позивачем було пред`явлено вимоги нотаріусу за кредитним договором, забезпеченим іпотекою, після спливу визначених статтею 1281 ЦК України преклюзивних строків пред`явлення таких вимог, та взагалі не пред`явлено вимог до відповідача [PERSON] , яка є єдиним спадкоємцем [PERSON] що прийняла спадщину, тому позивач позбавлений права вимоги за вказаними зобов`язаннями на підставі ч. 4 ст. 1281 ЦК України, що вказує на необхідність ухвалення рішення про відмову в задоволенні позову. На підставі викладеного, стст. 1281, 1282 ЦК України та

Outcome: dismissed