Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-15 00:00:00

· [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя по 1/2 частки автомобіля [NUMBER] та CHERI BEAT державний номер [NUMBER] та автомобіль [NUMBER]. В позові позивач зазначила, що вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 25.09.2003 року. За період шлюбу сторонами було придбано майно: автомобіль [NUMBER] та автомобіль [NUMBER], право власності на які оформлено на відповідача, але на теперішній час між сторонами виник спір з приводу поділу вказаного майна. В судове засідання позивач не з'явилась, надала до суду заяву, просила слухати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просили про задоволення вимог, надала згоду на ухвалення заочного рішення. В судове засідання відповідач не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений, причини неявки суду не повідомив. Зі згоди позивач суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного: Як встановлено в судовому засіданні, 25.09.2003 року між [PERSON] і [PERSON] міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління було зареєстровано шлюб. Позивач просить суд поділити рухоме майно - автомобіль [NUMBER] та автомобіль [NUMBER], яке було придбано сторонами за період шлюбу та право власності на яке було оформлено на відповідача по 1/2 частки за кожним. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежного від того, що один з них не мав з поважної причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з положеннями п.22-24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спір між подружжям про майно необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна подружжя враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч.4 ст.65 СК України). Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. ст.69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Проте, позивачем не надано суду жодних доказів, які б достовірно підтверджували, що спірне рухоме майно - автомобіль [NUMBER] та автомобіль [NUMBER] є об'єктом права спільної сумісної власності, відсутні правочини, що підтверджують право власності на транспортні засоби, не надано відповідних доказів про джерело і час придбання майна, його відповідну вартість та те, що вказане майно є в наявності на даний час чи відповідач розпорядився майном на власний розсуд без згоди іншого з подружжя, а тому відсутні правові підстави для визнання вказаного майна спільною сумісною власністю подружжя та здійснення його поділу в судовому порядку. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 213 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Таким чином, суд приходить до переконання, що встановлені судом обставини є підставами для повної відмови в задоволення позову, з віднесенням на рахунок позивача понесених ним судових витрат по справі,відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: dismissed