Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до відповідача, про стягнення грошових коштів за договором позики. В поданій позовній заяві позивач пояснив суду, що 06.06.2019 р. між позивачем та відповідачем було укладено договір безпроцентної позики. Фактична передача коштів відбулася 06.06.2019 р., що підтверджується розпискою, написаною власноруч відповідачем 06.06.2019 р. Відповідно до вказаної розписки, відповідач позичив у позивача грошові кошти в сумі 120 000 грн. (сто двадцять тисяч гривень). Однак станом на день подачі позовної заяви, грошові кошти йому не повернуто і тому він змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. В судове засідання позивач не з`явилася, однак її представник подав на адресу суду письмову заяву, у якій просить розглянути справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з"явився, однак подав на адресу суду заяву в якій просить справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Ч. 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Враховуючи дану норму закону, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін (їх представників). Суд, оголосивши заяви сторін, перевіривши матеріали справи в межах наданих суду доказів, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом об`єктивно встановлено, що 06.06.2019 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір безпроцентної позики. Фактична передача коштів відбулася того ж дня, що підтверджується копією розписки, написаною власноруч [PERSON] (а.с.5). Відповідно до вказаної розписки, [PERSON] позичив у [PERSON] грошові кошти в сумі 120 000 грн. Крім того, у розписці зазначено, що відповідач зобов`язується повернути грошові кошти в повному обсязі до 24 вересня 2019 року, однак станом на момент подання позовної заяви останній зобов`язання не виконав, а згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином... Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору. Таким чином, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Аналогічна правова позиція вказана і в постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 р. у справі №6-1967цс15, в якій зазначено, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Таким чином, враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Також, суд бере до уваги і позицію відповідача, який згідно поданої заяви позовні вимоги визнав у повному обсязі, що згідно положень ч.4 ст.206 ЦПК України є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що таке визнання позову не суперечить закону та не порушує права третіх осіб. Крім того, у порядку, визначеному ч.1 ст.141 ЦПК України, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню сплачений судовий збір. Оскільки визнання позову відповідачем мало місце до початку розгляду справи судом по суті, то у порядку, визначеному ч.1 ст.142 ЦПК України, суд приходить до висновку про можливість повернення позивачу з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved