Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-11 00:00:00

[PERSON] 11.02.2016 року звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Луганськвугілля» про стягнення заборгованості по заробітній платі з урахуванням зростання індексу цін на споживчі товари та тарифи на послуги, суми компенсації втрати частини доходів внаслідок затримки розрахунку при звільненні, яким після збільшення позовних вимог просить стягнути з відповідача нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з червня 2014 року по січень 2016 року в сумі 33979,34 грн., суму компенсації втрати доходів внаслідок затримки розрахунків при звільненні з порушенням державних стандартів у розмірі 34747,08 грн., компенсацію заробітної плати за час простою з вини підприємтва за період з 10.09.2014 року по 19.11.2015 року в сумі 50999,12 грн., винагороду за вислугу років за період вимушеного простою з 10.09.2014 року по 19.11.2015 року, індексацію суми заборгованості по заробітній платі відповідно до зростання індексу цін на споживчі товари та тарифи на послуги у розмірі 23737,43 грн., підвищену на 50% заробітну плату за фактичний час перебування в таких районах, які беруть участь у забезпеченні проведення антитерористичної операції безпосередньо у районах її проведення у розмірі 75599,22 грн. Позов вмотивований тим, що [PERSON] в період з 25 жовтня 2004 року по 29 грудня 2015 року працював на відокремленому виробничому підрозділі «Шахта «Ніканор-Нова» ДП «Луганськвугілля» на різних посадах та був звільнений на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням та не здійсненням відповідачем вищезазначених виплат при звільненні. У судове засідання позивач не з`явився, про місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином, в матеріалах справи міститься клопотання у якому зазначено про розгляд справи у його відсутність та про можливість ухвалення заочного рішення. ДП «Луганськвугілля» явку свого представника у судове засідання не забезпечив, про день та час слухання справи повідомлялося належним чином, клопотання про розгляд справи у відсутність представника ДП «Луганськвугілля» до суду не надходило. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] з 25 жовтня 2004 року по 29 грудня 2015 року працював в шахті «Ніканор-Нова» ДП «Луганськвугілля» на різних посадах та звільнений за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, що підтверджується відомостями трудової книжки (а.с.10-13). Згідно довідки № 10р-23 від 01.02.2016 року заборгованість відокремленого виробничого підрозділу «Шахта «Ніканор-Нова» Державного підприємства «Луганськвугілля» по заробітній платі перед [PERSON] за період з 01.06.2014 року по грудень 2015 року включно становить 33979,34 грн. (а.с. 8). Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Частиною 1 ст. 117 КЗПП України передбачено, що у разі не виплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору щодо їх розміру підприємство, установа, організація зобов'язані виплатити працівнику його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Позивачу не була виплачена заборгованість по заробітній платі в сумі 33979,34 грн., наявність якої не заперечується відповідачем у виданій позивачу довідці, а тому дана сума підлягає стягненню з відповідача. Позивач зазначає про своє право на отримання компенсації втрати доходів внаслідок затримки розрахунків при звільненні, проте фактично просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку. Враховуючи те, що відповідач не сплатив позивачу в строки заробітну плату останній має право на виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку. Суд не приймає до уваги наданий позивачем розрахунок середньго, оскільки даний розрахунок не відповідає порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.08.1995р. № 100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати», а саме здійснений позивачем з урахуванням кількості календарних а не робочих днів. Згідно з довідкою про заборгованість по заробітній платі за останні повні два календарні місяці, що передували звільненню, заробітна плата позивача складає листопад 2015 року - 1445,00 грн. ( 21 робочий день), грудень 2015 року - 12211,34 грн. (21 робочий день). Таким чином середньоденна заробітна плата становить 333,08 грн. (1445,00 грн. + 12211,34 грн./41). Середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні позивача становить 46964,28 грн. (141 робочих дня х 333,08 грн.). Січень 2016р. -19 робочих днів., лютий 2016р. - 21 робочий день., березень 2016р. - 13 робочих днів, квітень 2016 р. - 21 робочий день, травень 2016 р. - 19 робочих днів, червень 2016 р. - 20 робочих днів, липень 2016 р. - 8 робочих днів. Згідно частин 1-4 ст.4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101%. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв"язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін. У відповідності до частини 5 вказаної вище норми права, у разі, якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозованого рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв'язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Індекс споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, що поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників, обчислюється відповідно до «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003р. №1078, згідно з пунктом 1-1 якого таке обчислення провадиться наростаючим підсумком починаючи з 06.03.2003р. (дати опублікування Закону України від 06.02.2003р. «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»). Статтею 34 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Суд враховуючи вищезазначені норми вважає вимогу про стягнення індексації суми заборгованості по заробітній платі відповідно до зростання індексу цін на споживчі товари та послуги обґрунтованою та такою що підлягає задоволенню за наданим позивачем розрахунком у розмірі 23737,43 грн. Згідно Постанови КМ України №522 від 22.07.2015р. «Про особливості оплати праці працівників, які беруть участь у забезпеченні проведення антитерористичної операції», встановлено, що працівники установ, закладів та організацій, що фінансуються з бюджету, які беруть участь у забезпеченні проведення антитерористичної операції безпосередньо в районах її проведення, заробітна плата підвищується на 50% (за наявності підтверджуючих документів). Вимогу позивача про стягнення з відповідача 87111,82 грн. в якості підвищеної на 50 % заробітної плати за фактичний час перебування в таких районах, які беруть участь у забезпечені проведення антитерористичної операції безпосередньо в районах її проведення, суд не задовольняє оскільки позивач не надав доказів, що він як працівник «Шахти «Ніканор-Нова» ДП «Луганськвугілля» безпосередньо брав участь у забезпеченні проведення антитерористичної операції. Крім того, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні заявлених позовних вимог в частині стягнення компенсації заробітної плати за час простою з вини підприємства за період з 10.09.2014 року по 19.11.2015 року, винагороди за вислугу років за період вимушеного простою за період з 10.09.2014 року по 19.11.2015 року, в звязку з їх недоведенністю. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 378,00 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: partial