Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до Івано-Франківського міського суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача [PERSON] про визнання припиненим договору оренди квартири з правом викупу від 01.04.2014 року. Позовні вимоги мотивувала тим, що 01.04.2014року між нею як власником (орендодавцем) та [PERSON] як користувачем (орендарем) укладено договір оренди з правом викупу, згідно якого позивачка передала відповідачу в користування з правом викупу належну їй квартиру [ADDRESS] . Мета договору - користування з наступним викупом відповідачем даної квартири, строк оренди - 60 місяців.Орендар зобов`язався сплачувати орендні платежі в розмірі 6000,00 грн., з яких 5000,00 грн. повинні були зараховуватись в рахунок оплати вартості квартири, а 1000,00 грн. - рахунок плати за користування квартирою. Згідно п.6 даного договору [PERSON] зобов`язався використовувати об`єкт оренди за його призначенням; у повному обсязі та своєчасно вносити орендні платежі; добросовісно користуватись об`єктом оренди, телефонними лініями, вентиляцією, своїми діями не призводити до пошкодження систем електро-, водо-, теплопостачання, каналізації; у випадку пошкодження об`єкта оренди чи майна третіх осіб під час дії даного договору самостійно за свій рахунок усунути заподіяні пошкодження, у випадку дострокового розірвання Договору повернути об`єкт оренди в такому самому стані, в якому він був на момент її передачі з урахуванням нормального зносу об`єкта оренди та майна, що знаходиться в ньому. Відповідачем допущено істотні порушення договору оренди, що має наслідком припинення зобов`язання за договором оренди.Так під час оренди квартири [PERSON] допустив затоплення нижче розташованих квартир, чим порушив вимоги п. 6 договору оренди. В зв`язку з чим [PERSON] було вручено вимогу про відмову від договору оренди та звільнення орендованої квартири. Незважаючи на це, відповідач не вжив заходів щодо звільнення квартири. Оскільки відповідач допустив порушення умов договору, що вказує на користування квартирою всупереч договору, а також створює загрози пошкодження квартири, а позивач пред`явив відповідну вимогу про відмову від договору оренди, то це дає підстави визнати припиненою оренду в судовому порядку. Просить постанговити рішення, яким визнати припиненою оренду [PERSON] квартири [ADDRESS] , яка виникла на підставі договору оренди з правом викупу від 01.04.2014 року. Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 грудня 2018 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача [PERSON] (а.с.41). Представник позивача в судове засідання не з"явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі та просив позов задоволити , не заперечив щодо винесення заочного рішення (а.с.93). Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи (а.с.90-92). Третя особа: [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив (а.с.89). З урахуванням думки представника позивача та положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог виходячи з наступного. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України, передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ст.15, ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. За приписами статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори. Згідно зі ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Судом встановлено, що 01 квітня 2014 року між [PERSON] , Орендодавцем та [PERSON] , Орендарем укладено договір оренди з правом викупу, згідно якого Орендодавець передала Орендару в користування з правом викупу належну їй квартиру [ADDRESS] . Мета договору - користування з наступним викупом Орендарем даної квартири, строк оренди - 60 місяців.Орендар зобов`язався сплачувати орендні платежі в розмірі 6000,00 грн., з яких 5000,00 грн. повинні були зараховуватись в рахунок оплати вартості квартири, а 1000,00 грн. - рахунок плати за користування квартирою (а.с.3). Відповідно до копії свідоцтва на нерухоме майно від 14.05.2012 року квартира [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] , розмір частки 1/1 (а.с.4). На дану квартиру 06.12.2011 року виготовлено технічний паспорт (а.с.5-6). Відповідно до статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Згідно з ч.ч. 1, 5 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору або вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За приписами п. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі (частина перша статті 785 ЦК України). Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а згідно ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно ч.1 ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст.652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Згідно ч.1 ст.653 ЦК України у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. Згідно ч.1 ст.654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно ч.2 ст.203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Згідно ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно ч.5 ст.203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Орендар зобов`язаний використовувати та зберігати орендоване майно відповідно до умов договору, запобігати його пошкодженню, псуванню. Позивачка як на підставу припинення договору оренди квартири з правом викупу посилається на те, що відповідач порушив умови договору (п.6), а саме допустив затоплення нижче розташованих квартир. Проте, як вбачається з акту від 09 січня 2017 року, внаслідок тріщин на лічильнику обліку холодного водопостачання в квартирі [ADDRESS] відбулося затоплення квартир нижче по стояку, а саме квартира [ADDRESS] та квартира [ADDRESS] . Відбулося пошкодження ремонту у вищенаведених квартирах (а.с.7). Квартира [ADDRESS] позивачки знаходиться на 9 поверсі, а затоплення відбулося у квартирі [ADDRESS] поверхом вище, таким чином, вина відповідача у затопленні квартир не встановлена даним актом. Підстави, на яких наймодавець має право вимагати розірвання договору найму, встановлені статтями 782, 783 ЦК України. Таке право наймодавець має у разі, коли наймач не вносить плати за користування річчю протягом трьох місяців поспіль; користується річчю всупереч договору або призначенню речі; без дозволу наймодавця передав річ у користування інший особі, своєю недбалою поведінкою створює загрозу пошкодження речі; не приступив до проведення капітального ремонту (якщо обов`язок проведення капітального ремонту був покладений на наймача). Зі змісту зазначених вище положень договору оренди (п.6) та норм Цивільного кодексу України (ст. 782) випливає, що підставою для дострокового розірвання договору оренди є те, що наймач своєю недбалою поведінкою створює загрозу пошкодження речі. Відповідно до ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Частиною 1 ст. 763 ЦК України передбачено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором. Законодавцем не встановлено конкретної форми заяви про припинення договору оренди, така вимога може бути викладена однією із сторін у листі, телеграмі, факсограмі тощо. Водночас істотне значення у даному випадку має факт направлення такого повідомлення в межах відповідного строку, а також зміст самого повідомлення, оскільки воно обов`язково повинно бути спрямоване на припинення або зміну умов договору оренди, як відповідна форма вираження волевиявлення орендодавця. Саме такий правовий висновок Верховного Суду викладено в постанові від 21.10.2019 у справі №902/862/15. Позивачка в позовній заяві зазначає, що вручала [PERSON] вимогу про відмову від договору оренди та звільнення орендованого приміщення, однак жодних доказів вручення такої вимоги відповідачу суду не надала. Крім того, сторони не обмежені в праві заявити про припинення або зміну договору як протягом одного місяця після закінчення договору, так і в будь-який час протягом всього строку дії останнього. Як вбачається із п.4 Договору, укладеного у 2014 році, на 60 місяців, тобто строк дії договору сплив у 2019 році. Проте, як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, квартиру [ADDRESS] позивачкою [PERSON] було відчужено [PERSON] , 27.10.2016 року на підставі договору купівлі-продажу (а.с.39). Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої ним шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Тобто йдеться про таке порушення договору однією із сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому, йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання Договору сторона. Як вбачається зі змісту ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, судом встановлено, що на час подання позову, а саме 05.01.2018 року, позивачка вже не була власником квартири [ADDRESS] , оскільки як вбачається з матеріалів справи 27.10.2016 року [PERSON] відчужила оспорювану квартиру [PERSON] , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. Згідно ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. За таких обставин справи, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, недоведеними та такими, що задоволенню не підлягають. На підставі ст.ст.11, 15, 16, 202 - 205, 207, 208, 210, 215, 216, 638 - 640, 651 - 654, 792 ЦК України,

Outcome: dismissed