Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-08 00:00:00

10 вересня 2013 року [PERSON] звернувся до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з позовом до [PERSON], [PERSON] про вселення його до будинку [ADDRESS] м. Шостка, усунення перешкод у користуванні вказаним будинком та виселення відповідачок з зазначеного будинку. Свої вимоги мотивував тим, що вказаний будинок він отримав у спадок від батька - [PERSON], і його право власності на будинок підтверджено свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 22.06.2013 року. У вказаному будинку разом з позивачем мешкала і його мати - відповідачка по справі - [PERSON], яка і продовжує в ньому проживати, хоча зареєстрована за іншою адресою. Однак [PERSON] перешкоджає позивачу користуватись будинком, зокрема, за допомогою іншої відповідачки - [PERSON] змінила замки на дверях будинку, приводить до будинку сторонніх людей, користується земельною ділянкою, що належить позивачу, а також користується харчовими запасами, які залишилися в будинку і погребі без згоди на те позивача, також в будинку залишились його особисті речі. Відповідачі відмовляються добровільно впустити позивача в будинок, погрожують йому. Вказане свідчить про порушення його права користуватися своєю власністю, а тому просить задовольнити позов. 09 жовтня 2013 року [PERSON] звернулась з зустрічним позовом до [PERSON] про визнання права проживання та користування житловим будинком [ADDRESS] м. Шостка, посилаючись на те, що вказаний будинок був збудований нею разом з [PERSON], з яким вона почала жити з 1955 року. Так, зазначений будинок - це будинок, який фактично належав їй та знаходився у с. Стахорщина. У 1975 році, [PERSON] та [PERSON] повернулися в Україну з Казахстану, до якого виїхали у 1960 році, та вирішили жити в м. Шостка, отримали земельну ділянку, перевезли з с. Стахорщина розібраний на колоди будинок та склали на новому місці. Починаючи з 1975 року і донині вона проживає у вказаному будинку, доглядає за ним та господарськими спорудами, котрі також були збудовані нею та [PERSON], з яким вона прожила 44 роки до самої його смерті. Всі роботи по облаштуванню будинку, ремонту здійснювались нею. Зазначає, що після смерті [PERSON], який помер [INFO] р., вона продовжує постійно проживати в будинку як член сім"ї [PERSON], оскільки з 2001 року по 2009 рік він постійно проживав у будинку. Щодо її проживання та користування будинком, господарськими спорудами та земельною ділянкою [PERSON] не заперечував. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі, пославшись на обставини, викладені в позовній заяві, також вказали, що письмово попереджували відповідачів про необхідність виселення з будинку. [PERSON] пояснив, що хоче повернутися до м. Шостка і проживати в будинку, але разом з матір'ю він жити не може, бо в них погані стосунки, вони не знаходять спільної мови. [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали зустрічні позовні вимоги. Проти задоволення позову [PERSON] заперечили, зазначивши, що жодних перешкод ні [PERSON], ні її донька (сестра позивача) - [PERSON] щодо користування будинком не чинять. Позивач сам не з'являється до будинку, оскільки з 2009 року постійно проживає в с. Власівка, Світловодського району Кіровоградської області. Крім того [PERSON] взагалі не проживає в будинку, а лише приходить допомагати, оскільки [PERSON] потребує догляду, бо крім похилого віку, є ще й інвалідом І групи. [PERSON] також зазначила, що з сином у неї нормальні стосунки, ніяких перешкод йому у користуванні будинком, проживанні в ньому вона не чинила і не чинить, не погрожувала, навпаки, вона б хотіла проживати разом з сином. [PERSON] позов [PERSON] не визнала, пояснивши, що вона не проживає у спірному будинку, а лише приходить до матері, як і інші доньки, бо мати, внаслідок похилого віку та стану здоров'я, потребує допомоги, а саме: прибрати в будинку, приготувати їжу, випрати білизну та обробити город. Мати хоча і є інвалідом І-ї групи, але пересувається сама, і цілодобово знаходитись біля неї не потрібно. Ні мати, ні вона ніяких перешкод [PERSON] у користуванні будинком не чинили, замків не змінювали. Просила задовольнити позов матері. Суд, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши докази по справі, прийшов до наступного. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті, обставини на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень. Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 23.06.2013 р. підтверджується право власності [PERSON] на житловий будинок та господарські споруди за адресою [ADDRESS] в м. Шостка. ( а.с. 16) [PERSON], хоча і зареєстрована за іншою адресою (а.с. 32), але постійно проживає у вказаному будинку, що підтверджується поясненнями сторін в судовому засіданні та матеріалами справи: довідками з місця проживання, страховими полісами, іншими документами ( а.с. 67, 68, 73-76), але доказів того, що мати перешкоджає йому в користуванні будинком, проживанню в ньому [PERSON] не надав. Ні документально, ні показами свідків не підтверджені ні заміна замків на дверях будинку, ні вчинення інших перешкод: зокрема, недопущення в будинок позивача та на подвір'я представників землевпорядної організації. Навпаки, позивач та його представник в судовому засіданні підтвердили, що були в будинку та спілкувались з відповідачкою - [PERSON] Вказані пояснення спростовують і посилання позивача на те, що він позбавлений можливості користуватися особистими речами, які є в будинку. Позивач підтвердив, що він дійсно з 2009 року постійно проживає у с. Власівка Світловодського району Кіровоградської області, тому не зрозуміло, які ж саме належні йому харчові запаси, котрими користуються відповідачки, залишилися в будинку і погребі, і доказів такого він суду не надав. Лист Шосткинського МВ УМВС від 02.09.2013 р. (а.с. 41) та висновок за результатами розгляду заяви [PERSON] від 02.09.2013 р. (а.с.84) як докази судом до уваги не беруться, оскільки ними лише підтверджується звернення [PERSON] до міліції в зв'язку з погрозами його сестри [PERSON], але чи були дійсно такі погрози, з тексту вказаних документів встановити неможливо. Не підтверджується вказаними документами і факт проживання [PERSON] у будинку та перешкоджання відповідачками позивачу користуватися належним йому будинком. Суд звертає увагу на те, що з заявою про погрози позивач звернувся 29.08.2013 р., в той же час у висновку від 02.09.2013 р. зі слів позивача вказано, що останній раз він бачився з сестрою після засідання суду, коли вона і висловлювала йому погрози. Зважаючи на те, що останнє засідання, в якому вони брали участь, це засідання Апеляційного суду Сумської області, яке відбулося 11 жовтня 2012 року (а.с. 239, справа № 2-869/11), та зважаючи, що з позовом про усунення перешкод позивач звернувся 10.09.2013 року, суд розцінює вказані дії позивача по зверненню до міліції з заявою як намагання будь-яким способом домогтися бажаного для нього результату. До того ж з зазначеною заявою позивач звернувся в день закінчення строку, визначеного ним для виселення відповідачок в попередженні про виселення від 29.07.2013 р. (а.с. 85) Доказів того, що вказане попередження було отримано відповідачками, і взагалі їм надсилалось (квитанція поштового відділення, повідомлення про вручення, тощо) суду не надано. Згідно довідки МСЕК від 25.09.2012 р. [PERSON] є інвалідом І-ї групи та потребує постійного стороннього догляду (а.с. 63), але посилання позивача та його представника на це, як на доказ постійного проживання в будинку [PERSON], не можуть бути враховані судом, оскільки саме по собі визначення МСЕК необхідності такого догляду ще не означає, що особа, яка здійснює догляд, проживає разом з особою за якою доглядає, цілодобово перебуває з нею. Зазначене підтверджується і показами свідка [PERSON] - доньки [PERSON], яка в судовому засіданні показала, що вона навідується до матері кожного тижня, Обов'язки по догляду за матір'ю у них з сестрою розподілені: вона здійснює прибирання та прання, а [PERSON] готує їжу, але ночувати в будинку ні вона, ні [PERSON] не залишаються. Про те, що приходили працівники землевпорядної організації і їх не впустили на подвір'я, їй нічого не відомо, ні мати, ні сестра, ні сусіди про це не казали. Замків на дверях не змінювали. Поясненнями сторін в судовому засіданні підтверджується, що в будинку також проживає родичка [PERSON] - [PERSON], яка залишилася самотньою після смерті чоловіка, і яка за станом здоров'я та віком не може самостійно себе обслуговувати, але вимоги про її виселення позивач не заявляв. Відповідно до ч. 7 ст. 41 Конституції України використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Згідно ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є, крім іншого, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ. Відповідно до ч. 4 ст. 13 ЦК України при здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Статтею 319 ЦК України також передбачено, що при здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватись моральних засад суспільства. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України повнолітні діти зобов'язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Вимога позивача про виселення своєї 84 - річної матері ( а.с. 31), інваліда І-ї групи, з належного йому будинку суперечить не тільки закріпленому в ст. 51 Конституції України та 172 СК України обов'язку повнолітніх дочки, сина піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу, а й моральним засадам суспільства. Зважаючи на вказане підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] відсутні. Як на підставу для задоволення зустрічного позову, [PERSON] посилається на те, що спірний будинок був збудований нею спільно з батьком [PERSON], в тому числі і її працею та за її кошти. Вона проживала в ньому спочатку як член сім'ї [PERSON], а після його смерті, як член сім'ї свого сина [PERSON], який постійно проживав в будинку з 2001 року по 2009 рік, а потім виїхав до с. Власівка, з його згоди та відсутності з його боку заперечень, а тому відповідно до ст. 156 ЖК України, не зважаючи на припинення сімейних відносин, вона має право користування будинком. Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 03.07.2012 р., залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 11 жовтня 2012 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 січня 2013 року, відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на 5/6 часток будинку [ADDRESS] м. Шостка та встановлення факту проживання однією сім'єю з [PERSON], а отже посилання [PERSON] на внесення своєї майнової частки та своєї праці у спорудження будинку та проживання в будинку як колишнього члена сім'ї [PERSON], як на підставу користування будинком, судом не враховуються. Відповідно до ст. 156 ЖК УРСР члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій ст. 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Згідно ч. 2 ст. 64 ЖК УРСР до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти та батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права і обов'язки. З аналізу вказаних норм вбачається, що обов'язковими ознаками сім'ї, крім родинних відносин та спільного проживання, є ведення спільного господарства, спільний побут. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] проживали разом в будинку з 2001 року по 2009 рік. [PERSON], посилається на наявність у неї права користування будинком як колишнього члена сім'ї власника будинку - [PERSON], оскільки вони проживали разом у спірному будинку. Але сам по собі факт проживання осіб, навіть пов'язаних родинними відносинами, в одному житловому приміщенні ще не свідчить про наявність сім'ї. На підтвердження ведення з сином спільного господарства та спільного побуту [PERSON] належних доказів не надала. Пояснення [PERSON], що [PERSON] та мати, проживаючи разом мали спільний бюджет та спільно вели господарство, суд оцінює критично, оскільки [PERSON] є зацікавленою особою у вирішенні спору на користь матері та з матеріалів справи вбачається, що з [PERSON] у них неприязні відносини. Крім того [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що з матір'ю вони завжди сварилися та не знаходили спільної мови. Зважаючи на вказане, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні вимог [PERSON] за недоведеністю.

Outcome: dismissed