Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-14 00:00:00

20 серпня 2014 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до Новоєлизаветовської сільської ради Красноармійського району Донецької області третя особа: Управління Держземагенства у Красноармійському районі Донецької області про визнання недійсним державного акту про право власності на земельну ділянку, встановлення факту належності земельної ділянки. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що на підставі рішення У1 сесії ХХ11 скликання Новоєлизаветовської сільської Ради народних депутатів від 14.05.1996 року їй було передано у власність земельну ділянку площею 0,1260 га для обслуговування житлового будинку та господарських споруд та території Новоєлизаветівської сільської ради Красноармійського району та видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ДН № 041, реєстраційний № 041 від 20.01.1997 року. З метою привести правовстановлюючі документи на нерухоме майно у відповідності до законодавства, КП «Геосвіт» виготовило технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі. У внесенні відомостей на підставі зазначеної технічної документації державним кадастровим реєстратором Управління Держземагентства їй було відмовлено у зв»язку з невідповідністю поданих документів вимогам, встановлених Законом України « Про державний земельний кадастр» та Порядком ведення Державного земельного кадастру, а саме: інформація, що міститься в електронному документі не відповідає даним щодо меж, площі та конфігурації земельної ділянки, які зазначені у державному акті про право приватної власності на землю. Вирішити питання в позасудовому порядку вона не має можливості , оскільки у відповідності до ст. 37 Закону України « Про державний земельний кадастр» виправлення помилок можливо лише у витязі, довідці з Державного земельного кадастру, викопіюванні з картографічних матеріалів Державного земельного кадастру, тобто в тих документах, які чинні з 01.01.2013 року. Позивачка просить визнати недійсним державний акт про право власності на земельну ділянку серії ДН № 041 від 20.01.1997 року, виданого на підставі рішення У1 сесії ХХ11 скликання Новоєлизаветовської сільської Ради народних депутатів від 14.05.1996 року, встановити факт належності земельної ділянки за площею 0,1302 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд на території Новоєлизаветовської сільської ради Красноармійського району згідно межі та площі земельної ділянки, визначених у технічній документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі, розробленої КП «Геосвіт» у 2014 році. Позивачка в судове засідання не з»явилась, просила справу слухати у її відсутність, за участю її представника. Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача Новоєлизаветівської сільської ради в судове засідання не з»явився, просив справу слухати у його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечували.( а. с. 29). Представник третьої особи Управління Держземагентства у Красноармійському районі в судове засідання не з»явився, про день і час слухання справи повідомлені належним чином проти задоволення позовних вимог не заперечували. ( а.с. 30). Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна із сторін зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Суб»єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, Земельним Кодексом та іншими законами України, що регулюють земельні відносини. Підставою для виникнення права на земельну ділянку є відповідний юридичний факт. Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Відповідно до ч. 1 ст. 118 ЗК України у власність земельну ділянку передається на підставі заяви громадянина, у якого ця земельна ділянка знаходиться в користуванні. Згідно ч. 2 ст. 118 ЗК України рішення органів місцевого самоврядування приймається на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Частина перша статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов»язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб»єктів права власності і господарювання ( статті 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом ( частина перша статті 55). Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено перелік основних способів захисту цивільних прав і інтересів, серед яких припинення правовідношення та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Згідно із частиною третьої статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом способів. Як роз»яснив Пленум Верховного Суду України в абзаці другому пункту 2 постанови від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», виходячи з положень статей 8, 124 Конституції, статей 26,30, 87-90, 97, 100, 102, 118, 123, 128, 143-146, 149,151,153-158, 161, 210,212 ЗК України, глав 27,33,34 ЦК України, статті 15 ЦПК України судам підвідомчі справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. Отже, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов»язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Правова позиція щодо визнання державного акта на право власності на земельну ділянку недійсним викладена в постанові Верховного Суду України від 22.05.2013 року № 6-33 цс 13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов»язковою для судів. Порядок видачі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку передбачено Інструкцією про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею ( в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої наказом Держкомітету України по земельним ресурсам №43 від 04 травня 1999 року, зареєстрованої в МЮ України 04 червня 1999 року за №354/3647)( далі - Інструкція) з послідуючими змінами, у редакції, чинній на час отримання останнім права власності. Відповідно до п.1.13 вказаної Інструкції складання державного акту на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою при переоформлені правовстановлюючих документів на ці земельні ділянки, проводиться після відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженою у встановленому порядку технічною документацією. Судом встановлено, що рішенням У1 сесії ХХ11 скликання Новоєлизаветовської сільської Ради народних депутатів від 14.05.1996 року позивачці передано у власність земельну ділянку площею 0,13 га для обслуговування житлового будинку і господарських споруд та видано державний акт про право власності на земельну ділянку серії ДН № 041 від 20.01.1997 року ( а. с. 34-36). Земельна ділянка, площею 0,1302 га знаходиться в користуванні у Позивачці за справою [PERSON] як фактично, так і за документами. Позивачкою [PERSON] виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі. ( а. с. 5-16) У внесенні відомостей до Державного земельного кадастру державним кадастровим реєстратором Управління Держземагенства у Красноармійському районі позивачці було відмовлено у зв»язку з невідповідністю поданих документів встановлених Законом України « Про державний земельний кадастр» та Порядком ведення Державного земельного кадастру, а саме: інформація, що міститься в електронному документі не відповідає даним щодо меж, площі та конфігурації земельної ділянки, які зазначені у державному акті про право приватної власності на землю, що підтверджується листом Управління Держземагенства у Красноармійському районі від 12.08.2014 року ( а. с. 17). Законом України « Про державний земельний кадастр» встановлено, що у разі, якщо після перенесення інформації про земельні ділянки з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру виявлені помилки у визначенні площ та / або меж земельних ділянок ( розташування в межах земельної ділянки частини іншої земельної ділянки; невідповідність меж земельної ділянки, вказаних у Державному реєстрі земель, її дійсним межам, невідповідність площі земельної ділянки, вказаної у Державному реєстрі земель, її дійсній площі у зв»язку із зміною методів підрахунку (округлення); присвоєння декільком земельним ділянкам однакових кадастрових номерів),- такі помилки за згодою власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності можуть бути виправлені на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення ( відновлення) меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості) або за матеріалами інвентаризації земель. Відповідно до ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ст. 37 Закону України « Про державний земельний кадастр» виправлення помилок можливо лише у витязі, довідці з Державного земельного кадастру, викопіюванні з картографічних матеріалів Державного земельного кадастру, тобто в тих документах, які чинні з 01.01.2013 року. Згідно Постанови Кабінету Міністрів України « Про порядок ведення державного земельного кадастру», виправлення помилок у відомостях про земельну ділянку може здійснюватися також на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення ( відновлення) меж земельних ділянок у натурі ( на місцевості) або матеріалів інвентаризації земель чи рішення суду. В судовому засіданні також встановлено, що розміри земельної ділянки, зазначені в Державному акті, вказані неправильно, з розбіжностями, які виявились при виготовленні технічної документації , розробленої КП «Геосвіт». Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 155 ЗК України визначено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Встановивши наявність розбіжностей в площі земельної ділянки, вказаної в державному акті про право власності на земельну ділянку серії ДН № 041 від 20.01.1997 року та вказаної в технічній документації, виготовленої КП «Геосвіт», рішенні У1 сесії ХХ11 скликання Новоєлизаветовської сільської Ради народних депутатів від 14.05.1996 року - і даний факт створює перешкоди позивачці в реалізації свого права власності, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги [PERSON] про визнання недійсним зазначеного державного акту. Згідно ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Оскільки земельна ділянка, площею 0,13 га, що розташована на території Новоєлизаветовської сільської ради Красноармійського району , знаходиться в користуванні у позивачці за справою [PERSON]. як фактично, так і за документами, зокрема рішенням У1 сесії ХХ11 скликання Новоєлизаветовської сільської Ради народних депутатів від 14.05.1996 року, технічною документацію, виготовленою КП « Геосвіт», суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги [PERSON]. в частині встановлення факту належності позивачці зазначеної земельної ділянки . На підставі викладеного,

Outcome: approved