Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-23 00:00:00

1.Позиція позивача. 19 жовтня 2018 року [PERSON] звернувся до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] «про поділ майна подружжя». Згідно позовних вимог, прохає: - визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] автомобіль Toyota Corolla, 2010 року випуску, державний номер [NUMBER] ; - визнати за [PERSON] право власності на 1/2 часту автомобіля Toyota Corolla, 2010 року випуску, державний номер [NUMBER] ; - визнати за [PERSON] право власності на 1/2 часту автомобіля Toyota Corolla, 2010 року випуску, державний номер [NUMBER] ; - виділити йому, [PERSON] у власність автомобіль Toyota Corolla, 2010 року випуску, державний номер [NUMBER] , вартість 196 160 гривень зі стягненням з [PERSON] на користь [PERSON] грошової компенсації (різниці вартості майна подружжя), в розмірі 98 080 гривень. 20 березня 2019 року стороною позивача подана уточнена позовна заява, згідно якої заявлено позовні у наступній редакції, а саме: - визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] автомобіль Toyota Corolla, 2010 року випуску, державний номер [NUMBER] ; - визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку автомобіля Toyota Corolla, 2010 року випуску, державний номер [NUMBER] ; - визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку автомобіля Toyota Corolla, 2010 року випуску, державний номер [NUMBER] ; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію (різницю вартості майна подружжя) в розмірі 98 080 гривень; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , понесені ним судові витрати. В обґрунтування позовної заяви позивачем зазначено, що [PERSON] з відповідачем перебували у шлюбі з 18 грудня 2010 року, зареєстрованому Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у м. Донецьку Донецької обласні, актовий запис № 798. Від даного шлюбу подружжя мають спільну малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . За час шлюбу [PERSON] та відповідачем по справі за спільні кошти було набуте рухоме майно, яке належить їм на праві спільної сумісної власності, а саме: автомобіль Toyota Corolla, 2010 року випуску, державний номер [NUMBER] . Вказаний автомобіль набутий за час перебування [PERSON] та [PERSON] у шлюбі, оскільки 03 травня 2017 року був зареєстрований на ім`я [PERSON] . 06 лютого 2019 року рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. Відповідно до змісту рішення про розірвання шлюбу, судом було встановлено, що сторони по справі разом не проживають та не ведуть спільного господарства з серпня 2018 року. Оскільки, [PERSON] , укладаючи договір та реєструючи вказаний автомобіль на своє ім`я діяла в інтересах сім`ї, тому останній повинен належати [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності У зв`язку з тим, що між сторонами не досягнуто згоди про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності, тому [PERSON] змушений звернутися до суду з проханням розділити набуте в період шлюбу майно, яке належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. На думку позивача часки у майні подружжя повинні бути визначені наступним чином: [PERSON] Ѕ часту автомобіля Toyota Corolla, 2010 року випуску, державний номер [NUMBER] , та [PERSON] Ѕ часту автомобіля Toyota Corolla, 2010 року випуску, державний номер [NUMBER] . Згідно даних Територіального сервісного центру 1445 регіонального сервісного центру МВС України у Донецькій області № 31/4-1445-22аз від 23 листопада 2018 року, автомобіль Toyota Corolla, 2010 року випуску, державний номер [NUMBER] , який належав гр. [PERSON] , 11 вересня 2018 року було перереєстровано на іншу особу. Таким чином, [PERSON] 11 вересня 2018 року розпорядилася спірним транспортним засобом без згоди [PERSON] , вже після припинення спільного проживання та ведення спільного господарства (з серпня 2018 року). Під час судового розгляду позивачем та представником позивача підтримані позовні вимоги у повному обсязі. 2. Позиція відповідача. Відповідач, [PERSON] будучи обізнана з предметом, підставами та обґрунтуванням позовних вимог, відзив на позов не подавала. Під час підготовчого провадження, стороною відповідача - відповідачем та представником відповідача - адвокатом Московчук А.М., після заслуховування позивача, з`ясування його позиції підтриманою ним під час судового засідання, заявлено про визнання відповідачем [PERSON] позовних вимог [PERSON] у повному обсязі, що відображено у журналі фіксації судового засідання (т.2 а.с.118-119). Також стороною відповідача наголошено про обізнаність наслідків визнання позовних вимог. Під час провадження по справи стороною відповідача змінювалося прізвище з [PERSON] на [PERSON] , на підставі свідоцтва про шлюб, виданого Дніпровським районним у місті Кам`янське відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, серії [NUMBER] , актовий запис № 176, яке стороною відповідача долучалося до матеріалів справи, згідно до якого відповідачем [PERSON] змінено прізвище на « [PERSON] » (т.1 а.с.201). На час розгляду справи по суті, стороною відповідача надано паспорт громадянина України та повідомлено, що прізвище відповідача є « [PERSON] », що підтверджено долученою до справи копією паспорта громадянина України № [NUMBER] виданого 03.08.2020 року органом № 1222 (т. 2 а.с. 114-115). 3. Процесуальні питання пов`язанні з розглядом справи. 19 жовтня 2018 року до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області подано позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя» (т.1 а.с.3-6). 9 жовтня 2018 року від позивача [PERSON] надійшла заява про забезпечення позову (т.1 а.с.14-17). 24 жовтня 2018 року ухвалою судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області позовну заяву [PERSON] залишено без руху (т.1 а.с.18). 15 листопада 2018 року через канцелярію суду на виконання ухвали Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області стороною позивача подана заява про усунення недоліків (т.1 а.с.27-30). 10 січня 2019 року ухвалою судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області Нельги Д.В. відкрито провадження у зазначеній справі, в порядку спрощеного позовного провадження (т.1 а.с.47). 20 лютого 2019 року через канцелярію суду надійшло клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні від адвоката Марусенка Ігоря Володимировича, який діяв в інтересах відповідача [PERSON] , на підставі договору про надання правничої допомоги № 14/01-01-1ордеру серії ДП № 1360/020 та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДП № 4085 (т.1 а.с.71-74). 20 лютого 2019 року через канцелярію суду надійшла зустрічна позовна заява від адвоката Марусенка Ігоря Володимировича, який діяв в інтересах відповідача [PERSON] (т.1 а.с.76-78). 04 березня 2019 року Ухвалою судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] повернуто заявнику (т.1 а.с.103). 20 березня 2019 року Ухвалою судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у задоволенні заяв [PERSON] про забезпечення позову [PERSON] до [PERSON] «про поділ майна подружжя» відмовлено (т.1 а.с.133-134). 20 березня 2019 року через канцелярію суду надійшла уточнена позовна заява позивача [PERSON] (т.1 а.с.138-140). 22 березня 2019 року адвокатом Марусенком Ігорем Володимировичем, як представником відповідача [PERSON] подано апеляційну скаргу на ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 04 березня 2019 року по справі № 208/7110/18, провадження № 2/208/1671/19 стосовно повернення клопотання представника, щодо розгляду цивільної справи у загальному порядку (т.1 а.с.164-166). 18 вересня 2019 року Постановою Дніпровського апеляційного суду апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково, Ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 04 березня 2019 року по справі № 208/7110/18 - скасовано і направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду (т.1 а.с.207-208). 17 серпня 2020 року адвокатом Марусенко І.В., як представником відповідача [PERSON] подано заяву про відвід судді від (т.2 а.с.7). 19 серпня 2020 року Ухвалою судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у задоволенні заяви про відвід судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області Нельги Д.В. - відмовлено (т.2 а.с.10). До матеріалів справи долучено копію свідоцтва про шлюб, виданого Дніпровським районним у місті Кам`янське відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, серії [NUMBER] , актовий запис № 176, згідно до якого відповідачем [PERSON] змінено прізвище на « [PERSON] » (т.1 а.с.201). 09 листопада 2020 року протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу № 208/7110/18 передано до провадження судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області Івченко Т.П. (т.2 а.с.24). 15 вересня 2021 року до судового засідання через канцелярію суду надійшла заява про відкладення розгляду справи та виклик позивача до суду від відповідача [PERSON] (т.2 а.с.54). 15 вересня 2021 року до судового засідання через канцелярію суду надійшла заява від адвоката Стребіж Анни Олегівни, яка діє в інтересах позивача [PERSON] про розгляд питання про перехід до загального провадження, на виконання постанови Дніпровського апеляційного суду від 18 вересня 2019 року без її участі та без участі позивача [PERSON] , без застосування засобів технічної фіксації (т.2 а.с.53). Ухвалюю суду від 15 вересня 2021 року постановлено здійснити перехід з розгляду в порядку спрощеного провадження цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] «про поділ майна подружжя», в розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням (т.2 а.с.55). 04 жовтня 2021 року через канцелярію суду від адвоката Стребіж А.О., яка діє в інтересах позивача [PERSON] надійшло клопотання про витребування доказів (т.2 а.с.75-76). Згідно змісту заяви позивач, просить: -витребувати від Територіального сервісного центру 1244 Регіонального сервісного центру МВС України в Дніпропетровській області (51927, м. Кам`янське, вулиця Стасова, будинок № 79) належним чином завірені копії документів, які стали підставою для перереєстрації транспортного засобу Toyota Corolla 1.33L, VIN код: [NUMBER] з державним номерним знаком [NUMBER] з [PERSON] ( [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ) на іншу особу 11 вересня 2018 року, в тому числі копію договору купівлі-продажу транспортного засобу. 04 жовтня 2021 року протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду, клопотання «про витребування доказів» по цивільній справі № 208/7110/18, передано судді Івченко Т.П. (т.2 а.с.74). Ухвалою суду від 04 жовтня 2021 року заяву адвоката Стребіж А.О. задоволено (т.2 а.с.77-78). 05 жовтня 2021 року через канцелярію суду від адвоката Стребіж А.О., яка діє в інтересах позивача, [PERSON] надійшло клопотання про участь позивача у підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції (т.2 а.с.79-80). Ухвалою суду від 05 жовтня 2021 року клопотання адвоката Стребіж А.О., яка діє в інтересах позивача, [PERSON] про участь позивача у підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції - задоволено (т.2 а.с.82-83). 25 жовтня 2021 року через канцелярію суду на виконання Ухвали від 04 жовтня 2021 року про витребування доказів надійшли копії документів, що стали підставою для перереєстрації транспортного засобу з [PERSON] (т.2 а.с.90-94). 16 листопада 2021 року через канцелярію суду від адвоката Стребіж А.О., яка діє в інтересах позивача, [PERSON] надійшло клопотання про участь позивача у підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції (т.2 а.с.107-109). Ухвалою суду від 16 листопада 2021 року клопотання адвоката Стребіж А.О., яка діє в інтересах позивача, [PERSON] про участь позивача у підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції - задоволено (т.2 а.с.112-113). У підготовчому судовому засіданні 24 листопада 2021 року відповідачем, [PERSON] визнано позовні вимоги за позовом [PERSON] «про поділ майна подружжя» у повному обсязі (т.2 а.с.118-119). Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 листопада 2021 року, згідно до ст. 200 ЦПК України, перейдено до розгляду справи по суті, з підстав визнання відповідачем у підготовчому провадженні заявлених стороною позивача позовних вимог вцілому. 4. Фактичні обставини встановлені судом. Позивач, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , перебували у шлюбі, який був зареєстрований 18 грудня 2010 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Київського району управління юстиції у м. Донецьку Донецької області, актовий запис № 798, що підтверджено копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (т.1 а.с.9). Від шлюбу позивач, [PERSON] та відповідач, [PERSON] , мають спільну малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження виданим 09 листопада 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кіровського районного управління юстиції у м. Донецьку, серії [NUMBER] (т.1 а.с.10). Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 лютого 2019 року, справа № 208/5980/18 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.т.1 а.с.141). Відповідно до копії Акту № 831 проживання без реєстрації від 15 серпня 2018 року, [PERSON] . [INFO] , [PERSON] , [INFO] , мешкають з 01 серпня 2018 року за адресою: [ADDRESS] (т.1 а.с.98). Згідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , власником транспортного засобу марки Toyota, модель Corolla 1.33 L, 2010 року випуску, колір чорний, державний номер [NUMBER] є [PERSON] , адреса реєстрації: [ADDRESS] (т.2 а.с.93). Відповідно до копії Договору купівлі-продажу 1244/2018/1097852 транспортного засобу від 11 вересня 2018 року продавець - [PERSON] , покупець - [PERSON] , на умовах даного Договору продавець зобов`язується передати у власність покупцеві транспортний засіб марки Toyota, модель Corolla 1.33 L, 2010 року випуску, колір чорний, державний номер [NUMBER] , зареєстрований за продавцем 03 травня 2017 року МВС ЦЕНТР 1445 (т.2 а.с.94). 5. Правові норми законодавства застосовані судом. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною першою ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Достовірними, відповідно до ст. 79 ЦПК України, є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Згідно до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України: 3. За результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. 4. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. За правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з положеннями частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. При вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи. У постанові Верховного Суду України від 18 травня 2016 року у справі №6-3037цс15 вказано, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60,69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу, включається спільне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, а також те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України). Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. п. 22-24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 Сімейного Кодексу України та ст. 372 ЦК України. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (ч. 4 ст. 65 СК). При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. Так, поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у справі №6-1327цс15 від 18 травня 2016 року, із змісту нормативних положень глав 7 та 8СК України, встановлено, що власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном. Верховний Суд зазначив, що тлумачення статті 60 СК України дозволяє зробити висновок, що законом встановлено про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц та підтверджена висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17. Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з частинами першою, третьою статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено та не заперечувалось учасниками справи, що на час придбання спірного нерухомого майна, сторони перебували в шлюбі, вели спільне господарство, займались спільним побутом та вкладали спільні кошти. Відповідно до частин першої, третьої статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Вищевказана стаття визначає правила розпорядження подружжям майном, що є об`єктом їх спільної сумісної власності. Таке розпорядження здійснюється шляхом укладення дружиною та/або чоловіком різноманітних правочинів з іншими особами. Якщо правочин щодо спільного майна укладає один з подружжя, то воля другого з подружжя, його згода на укладення правочину має бути з`ясована окремо. Отже, у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості (ст. ст. 77, 78 ЦПК України), і це є її процесуальним обов`язком (ст. ст. 12, 81 ЦПК України). 7. Висновки та мотиви прийнятого рішення. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Таким чином, оскільки спірний автомобіль був придбані сторонами у період зареєстрованого шлюбу, то це майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а та обставина, що воно зареєстроване на одного з подружжя, не позбавляє іншого права на частку в такому майні. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що уточнені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Визнання відповідачкою, [PERSON] позовних вимог в останній редакції, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, та є правом відповідача згідно до ст.ст. 12, 13, 43, 49 ЦПК України. Судом також враховується що [PERSON] і [PERSON] знаходилися у зареєстрованому шлюбі в період з 18.12.2010 року по 11.03.2019 року, - дату набуття законної сили Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06.02.2019 року у справі № 208/5980/18 (т. 1 а.с. 141). А тому згідно до ст. 60 СК України, автомобіль Toyota Corolla, 2010 року випуску, державний номер [NUMBER] , придбаний 03.05.2017 року на ім`я [PERSON] (т. 2 а.с. 93), тобто в період шлюбу [PERSON] і [PERSON] , є об`єктом права спільною сумісної власності подружжя. В той же час, судом враховується що на час вирішення питання по заявленій справі щодо об`єкту спору - автомобілю Toyota Corolla, 2010 року випуску, державний номер [NUMBER] , як об`єкту права спільної сумісної власності, вже вибув із власності відповідача, що підтверджено заявою [PERSON] , як власника автомобіля від 11 вересня 2018 року про його перереєстрацію (т. 2 а.с. 91), та копією договору купівлі-продажу № 1244/2018/1097852 від 11 вересня 2018 року укладеного в територіальному сервісному центрі МВ № 1244 РСЦ МВС в Дніпропетровській області між [PERSON] і [PERSON] (т. 2 а.с. 94). Згідно до ч. 2 ст. 65 СК України, - При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Таким чином, зазначений автомобіль Toyota Corolla, 2010 року випуску, державний номер [NUMBER] , мав статус спільного сумісного майна подружжя в період з 03 травня 2017 року і по 11 вересня 2018 рік, включно. А тому враховуючи зазначене, не підлягають задоволенню вимоги позивача про визнання права власності за кожним із подружжя права власності, так як на час розгляду справи по суті, та ухвалення судового рішення, спірний автомобіль вибув із права власності подружжя. Щодо визначення вартості предмету спору, стороною позивача, яким не оспорюється укладений договір [PERSON] на відчуження транспортного засобу, заявлено про вартість транспортного засобу станом на вересень 2018 року як 196160,00 гривень (т. 1 а.с. 139),згідно до бюлетеня автотоварознавця виданого, виданого Товариством з обмеженою відповідальністю «Експертний знавець» (т. 1 а.с. 11-12), а стороною відповідача прийнято заявлену вартість стороною позивачем, про що свідчить неподання стороною відповідача іншої оцінки вартості предмету спору, не підтримання вартості автомобіля визначеного у договорі № 1244/2018/1097852 від 11 вересня 2018 року, та визнання позовних вимог стороною відповідача під час підготовчого провадження вцілому. А тому, враховуючи що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України), що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч. 3 ст. 13 ЦПК України), суд приймає визначену за погодженням сторонами вартість предмету спору, як 196160,00 гривень, вцілому. При цьому частка кожного з подружжя у праві спільної сумісної власності є рівною, а тому частка кожного із них у праві спільного сумісного майна на автомобіль Toyota Corolla, 2010 року випуску, державний номер [NUMBER] , становить по 1/2 частці від зазначеного автомобіля, та виходячи з його загальної вартості як 196160,00 гривень, становить по 98080 (дев`яносто вісім тисяч вісімдесят) гривень 00 копійок за кожним, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Враховуючи наведене, суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин і вимог, приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог і наявності підстав для їх задоволення, але частково з врахування викладених вище обставин, та вибуття об`єкту спору на час його вирішення із права власності сторін. Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2010 року )» (Постанови КЦС ВС від 07.10.2020 року у справі № 465/3586/17, від 08.10.2020 у справі № 712/22134/12, від 05.10.2020 у справі № 347/637/18, від 27.10.2020 у справі №243/11349/18). 8. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України - Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України - У разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Судом враховується, що позивачем при зверненні із позовом до суду понесені судові витрати в у виді оплати судового збору в розмірі 1 961 (одна тисяча дев`ятсот шістдесят одна) гривня 60 копійок (т.1 а.с.2), які підлягають відшкодуванню, а саме 50% від понесених витрат, з державного бюджету на підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК України, і 50% від понесених витрат, з відповідача на підставі п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial