Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-28 00:00:00

15 серпня 2014 року позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що [INFO] померла її мати - [PERSON] Після її смерті відкрилася спадщина на частину квартири [ADDRESS]. Вказана квартира належала її матері та її батькові - [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності на житло від 11.04.1995 p., виданого на підставі розпорядження № 427 від 11.04.1995 житлово-експлуатаційної контори тепловозоремонтного заводу, зареєстроване МЕТІ м. Дніпропетровська у реєстровій книзі № 168п-2. Її батьки все спільне життя прожили однією сім'єю, але не перебували у офіційному зареєстрованому шлюбі. Відносини її з батьком були завжди напруженими. Саме тому, після смерті матері він заявив їй, щоб вона навіть розраховувала на спадкування частини квартири, яка належала матері. За його словами все належне їм майно буде передано внуку [PERSON] - [PERSON] Перечити батькові вона не мала бажання, тому своє право на спадщину за законом на майно мами вона не використовувала, до нотаріальної контори не зверталася, хоча ще за життя мати говорила їй, що напише на її ім'я заповіт. Жодного доступу ані до квартири, ані до документів на квартиру вона не мала. До того ж, дійсно [PERSON] допомагав її батькові, і вона вважала, що якщо йому буде передана ця вся квартира, це буде справедливо. Вже після смерті тата - [PERSON], стало відомо, що він на ім'я [PERSON] склав заповіт щодо спадкування останнім лише частини квартири, що належала [PERSON] Таким чином, частина квартири після її мами - [PERSON] не була ніким успадкована. [PERSON] після спадкування частини квартири постійно в ній не проживав, оскільки він працює в Росії, приїжджає до Дніпропетровська рідко. В січні 2014 р. коли [PERSON] був в Дніпропетровську, він їй передзвонив та повідомив, що він спробував розібрати речі, які лишились в квартирі після старих, та серед книжок знайшов заповіт її мами, складений на її ім'я. Даний заповіт він передав їй для подальшого оформлення права на спадщину. 16.06.2014 р. вона звернулася до державного нотаріуса Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори з метою прийняття спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Нотаріус завела спадкову справу № 369/2024, але відмовила мені в оформленні спадку, винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, посилаючись на те, що нею пропущено строк для вступу у спадок. Таким чином, при розгляді її позову, просить суд врахувати, що строк на прийняття спадщини нею було порушено з поважних причин, по-перше, через те, що їй не відомо було про наявність заповіту, по-друге, через факт приховування [PERSON] факту складання її мамою заповіту на її ім'я та чинення перешкод в оформленні спадщини по закону. Вважає дані обставини поважною причиною пропуску 6-ти місячного строку для подачі до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. Просила визначити їй - [PERSON], додатковий строк для дачі заяви і прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON], померлої [INFO]., встановивши строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, в розмірі 3 (трьох) місяців, починаючи з моменту набрання законної сили рішення суду. У судове засідання позивачка, представник позивачки не з'явились, позивачка та представник позивачки надали до суду заяви, в яких позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просила розглядати справу за їх відсутності, не заперечували проти винесення заочного рішення. У судове засідання інші сторони не з'явились, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином. Представник третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори у судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву, в якій просив провести розгляд справи за його відсутності. Справа розглянута у порядку ст. 169 ЦПК України. В зв'язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги частково обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Як встановлено у судовому засіданні, [PERSON], [INFO] та [PERSON], 1911 року народження являються батьками позивачки, що підтверджується Свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] виданим Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану, актовий запис за № 2571 (а.с. 6). 24 травня 1973 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та зміна свої прізвище на - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу від 24 травня 1973 року Серії [NUMBER] (а.с. 7). [PERSON], [INFO] та [PERSON], 1911 року народження не перебували у зареєстрованому шлюбі та проживали спільно в квартирі [ADDRESS]. [INFO] мати позивачки [PERSON] померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть від 22 червня 2005 року Серія [NUMBER] видане Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис за № 426 (а.с. 8). Після її смерті відкрилась спадщина на частину квартири [ADDRESS]. Вказана квартира належала [PERSON] та [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності на житло від 11.04.1995 p., виданого на підставі розпорядження № 427 від 11.04.1995 житлово-експлуатаційної контори тепловозоремонтного заводу, зареєстроване МЕТІ м. Дніпропетровська у реєстровій книзі № 168п-2 (а.с. 9). 26 серпня 1998 року державним нотаріусом П'ятої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Бутовою А.Г. за реєстром № 3-3841 було посвідчено заповіт, де зазначено, що [PERSON] належну їй частину квартири [ADDRESS] заповідає [PERSON] (а.с. 10). Спадкоємцями першої черги по Закону на відкриту спадщину після смерті матері являвся чоловік померлої - [PERSON] та її дочка: позивачка - [PERSON]. Ніхто із вказаних спадкоємців в нотаріальну контору у встановлений Законом шестимісячний строк з заявою про прийняття спадщини не звертався. 16 червня 2014 року позивачка звернулася до третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлої [PERSON], [INFO] (а.с. 22) та їй було відмовлено у зв'язку з пропуском строку для прийняття спадщини (а.с. 33). У встановлений законом строк [PERSON] не звернулася із заявою про прийняття спадщини у зв'язку з тим, що перебувала у неприязних стосунках з батько та лише після його смерті в січня 2014 року [PERSON] отримала заповіт свої матері [PERSON], що підтверджується нотаріально посвідченими заявами [PERSON] та [PERSON] Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику в справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Статтею 1272 ЦК України, передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Статтями 1216, 1217 ЦК України, визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 63 ЗУ «Про нотаріат», нотаріус, який одержав від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов'язаний повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому відоме. Нотаріус може також зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі. Статтею 1270 ЦК України, визначено шестимісячний строк для прийняття спадщини, який починається з часу відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. У відповідності до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику у справах про спадкування" № 7 від 30 травня 2008 року вирішуючи питання про визначенні особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Вирішуючи питання про визначення позивачеві додаткового строку, суд дослідивши поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини, виходить з того, що поважними причинами можуть бути причини, пов'язані з об'єктивними обставинами, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами можуть бути визнаними: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов'язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Відповідно до статті 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цивільно-процесуальним кодексом України. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачка пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважної причини, суд вважає за можливе позовні вимоги [PERSON] до територіальної громад в особі Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську Ради, треті особи: третя Дніпропетровська державна нотаріальна контора, [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задовольнити, призначити [PERSON], [INFO], додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини в нотаріальну контору після смерті [PERSON], померлої [INFO] один місяць, починаючи з дня вступу рішення в законну силу. На підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне враховуючи результат розгляду справи судові витрати по сплаті судового збору у сумі 243 грн. 60 коп. понесені [PERSON] віднести за її рахунок. В решті заявлених позовних вимог слід відмовити у зв'язку з відсутністю їх обґрунтування.

Outcome: partial