Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-05 00:00:00

22 вересня 2016 року позивач Приватне акціонерне товариство «Євраз Суха Балка» (далі - Позивач, ПрАТ «Євраз Суха Балка») звернувся до суду з позовом, який неодноразово уточнювався (остання редакція від 10.05.2017) до відповідача [PERSON] про відшкодування шкоди, посилаючись на те, що в період з 14.09.2015 по 17.09.2015 на підприємстві позивача було проведено інвентаризацію товарно-матеріальних цінностей, які знаходилися на відповідальному зберіганні начальника дільниці № 33 ш. ім. Фрунзе [PERSON] на підставі Розпорядження № 309 від 10.09.2015, в результаті якої були виявлені розходження фактичної наявності товарно-матеріальних цінностей (у вигляді надлишків та нестачі), а саме: шафа телефонна шахтна ШТШ-600 в кількості 3 шт. вартістю 12711 грн., лічильний багатофункціональний LZQM 321.02.534-5А в кількості 2 шт. вартістю 7740 грн., термометр безконтактний інфрачервоний вартістю 2032 грн., пристрій КУ 2-2-0 FPRS вартістю 3867 грн., теплообмінний апарат ТТАИр/1002200 вартістю 8250 грн., автоматичний вимикач АП-5010А вартістю 141 грн., автоматичний вимикач ВА88-35250А в кількості 4 шт. вартістю 7063 грн., автоматичний вимикач АП-5016А вартістю 141 грн., автом.А3791БУЗ-400А в кількості 4 шт. вартістю 24486 грн., автоматичний вимикач КТИ 5265 в кількості 4 шт. вартістю 283 грн., автоматичний вимикач АВВ в кількості 4 шт. вартістю 2354 грн., автомат 250А вартістю 1766 грн., автомат 360А вартістю 5297 грн., автомат АЕ63А вартістю 377 грн., автомат АП50 10А вартістю 141 грн., автоматичний вимикач А3716 160А вартістю 689 грн., барабан 12 «Одескабель» вартістю 212 грн., вимикач КУ701А в кількості 3 шт. вартістю 1024 грн., г/ящик 375х280х140 в кількості 4 шт. вартістю 75 грн., г/ящик 375х280х160 вартістю 75 грн., датчик ТКП в кількості 2 шт. вартістю 6357 грн., кабель АВВГ 3х10+1х6 в кількості 0,0256 км вартістю 226 грн., контактор КТ6033 вартістю 2354 грн., контактор КТ-6023 380В вартістю 537 грн., контактор МК 3-20 в кількості 2 шт. вартістю 5886 грн., монометр ДМ-100-1 в кількості 10 шт. вартістю 2516 грн., пускач 4ЕККМН 46512 в кількості 2 шт. вартістю 283 грн., трансформатор ТПОЛ-10 в кількості 2 шт. вартістю 10595 грн., тролеєтримач в кількості 28 шт. вартістю 1648 грн., емаль біла 2,8 кг вартістю 84 грн., емаль біла 20 кг вартістю 3335 грн., емаль жовта 2,8 кг вартістю 91 грн., емаль жовта 20 кг вартістю 647 грн., емаль червона 2,8 кг вартістю 51 грн., емаль чорна 2,8 кг вартістю 51 грн., на загальну суму 113385 грн. без ПДВ, яку просив стягнути з відповідача, як з особи, яка забезпечувала зберігання ТМЦ, ввірених йому адміністрацією підприємства на підставі договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що фізично не міг зберігати вказані в позовній заяві ТМЦ, оскільки вони розташовані по всій шахті, на деякі дільниці якої він не має права входити, щоб перевірити їх наявність. Також, зазначив, що при призначенні його на посаду начальника дільниці в 2010 році ніякої інвентаризації ТМЦ не було, а договір про повну матеріальну відповідальність він підписав в 2014 році без проведення будь-яким наявності ТМЦ. Крім того, надав письмові заперечення проти позову, які долучено до матеріалів цивільної справи. Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов до такого висновку. Судом встановлено, що в період з 14 вересня 2015 року по 17 вересня 2015 року на шахті ім. Фрунзе дільниця № 33 було проведено інвентаризацію ТМЦ, під час якої було виявлено недостачу ТМЦ (а.с. 5-12, 20). Згідно звіту з незалежної оцінки, проведеної ТОВ «Содель» від 15 жовтня 2015 року, було визначено ринкову вартість об'єктів оцінки для відшкодування шкоди і загалом була оцінена на суму 234878 грн. (а.с. 19). Відповідно до копії договору про повну матеріальну відповідальність № 186 від 03.03.2014, начальник дільниці № 33 [PERSON] взяв на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення схоронності матеріальних цінностей, переданих йому на зберігання Роботодавцем, дія договору поширювалася на весь час роботи відповідача за трудовим договором на дільниці № 33 ш. ім. Фрунзе ПАТ «Євраз Суха Балка» (а.с. 17). Відповідно до ст. 138 КЗпП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених ст. 130 цього Кодексу. Статтею 130 КЗпП України передбачено, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. Стаття 134 КЗпП України передбачає, що працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: 1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; 2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами; 3) шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку; 4) шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані; 5) шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування; 6) відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків; 7) шкоди завдано не при виконанні трудових обов'язків. Згідно зі ст. 135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Перелік посад і робіт, що заміщуються чи виконуються працівниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм на збереження, обробку, продаж (відпуск), перевезення або застосування в процесі виробництва, затверджено постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР з праці та соціальних питань і Секретаріатом Всесоюзної центральної ради професійних спілок від 28 грудня 1977 р. №447/24, яка діє на території України відповідно до постанови Верховної Ради України від 12 вересня 1991 р. №1545-ХІІ «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР". Цей перелік не підлягає розширеному тлумаченню. Договори про повну матеріальну відповідальність із працівниками, чиї посади (виконувані роботи) в зазначеному переліку не вказані, юридичної сили не мають. Відповідну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду України від 25 квітня 2012 року (справа № 6-16цс12). Із роз'яснень, викладених у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», вбачається, що розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (п.1 ст.134 КЗпП), суд зобов'язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно з ст.135-1 КЗпП може бути укладено такий договір та чи був він укладений. При відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди. При відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що посада начальника дільниці шахти, на якій працював відповідач [PERSON], не входить до переліку посад і робіт, затверджених постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР по праці і соціальних питаннях, Секретаріату Всесоюзної Центральної Ради Професійних Спілок від 28 грудня 1977 року № 447/24, з якими роботодавцем може бути укладено договір про повну матеріальну відповідальність; приймаючи до уваги, що позивач просить стягнути шкоду, яка заподіяна нестачею ТМЦ саме під час виконання відповідачем трудових обов'язків, а також те, що відповідач не займав посаду і не виконував роботи, безпосередньо зв'язані з зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити у повному обсязі саме з наведених вище підстав. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Outcome: dismissed