Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-30 00:00:00

14.02.17. позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON], який клопотанням від 23.05.17. змінила предмет позову (а.с.45), зазначивши вимоги про визнання майна спільною сумісною власністю та стягнення компенсації, мотивуючи їх наступним. Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 20.05.16. по справі № 751/4108/16-ц між сторонами було розірвано шлюб, однак на час звернення із позовом згоди між ними з приводу поділу майна досягнуто не було. За час перебування у шлюбі, сторони придбали майно, яке було зареєстроване за позивачем, однак є спільною сумісною власністю обох, а саме гараж під номером [ADDRESS] який придбано на підставі договору купівлі-продажу від 28.01.09.; та автомобіль марки VOLKSWAGEN TRANSPORTER, 2000 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], номер кузова [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 19.11.2014 року. Просила визнати автомобіль «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», 2000 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], номер кузова [NUMBER], та гараж під номером № [ADDRESS] - об'єктами спільної сумісної власності подружжя; стягнути з [PERSON], ідентифікаційний код [NUMBER], на користь [PERSON], ідентифікаційний код [NUMBER], грошову компенсацію 1/2 вартості автомобіля «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», 2000 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], номер кузова [NUMBER], в розмірі 110 000 (сто десять тисяч) гривень; грошову компенсацію 1/2 вартості гаражу під номером [NUMBER] що знаходиться в авто кооперативі [ADDRESS] в розмірі 75 000 (сімдесят п'яти тисяч) гривень. Представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві (а.с.2) та в клопотанні про зміну предмета позову (а.с.45). Представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив в його задоволенні відмовити повністю, посилаючись на обставини, які викладені у письмових запереченнях (а.с.50-52). Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що позивачка та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 21 жовтня 1995 року, який рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 20 травня 2016 року було розірвано (а.с.18). За час подружнього життя сторонами було набуто спільне майно, а саме: автомобіль марки «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», 2000 року випуску, д.н.з. [NUMBER]; гараж [ADDRESS] Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 27.12.16. було задоволено вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності та поділ майна подружжя, та визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину однокімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину гаражу [ADDRESS] визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину транспортного засобу марки «Volkswagen transporter», 2000 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], номер кузова [NUMBER] (а.с.53-55). Рішення суду набрало законної сили з 24.01.17. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно ст. 372 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Як вбачається з рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 27.12.16., відповідачу [PERSON] було виділено на праві власності 1/2 частини як гаражу, так і автомобіля «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», а отже дане спірне майно втратило статус спільної сумісної власності і на даний час є об'єктами спільної часткової власності. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Відповідно до правової позиції висловленої Верховним Судом України в постанові від 19.02.2014 у справі № 6-4ц14: "Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. При вирішенні вимог про стягнення грошової компенсації вартості частки гаража та автомобіля, що знаходяться у спільній частковій власності, суд виходить з того, що позивачкою не надано жодних підтверджень щодо дійсної (ринкової) вартості спірного майна, не визначено реальний розмір компенсації, одночасно згода на надання компенсації між сторонами не досягнута, крім того при обґрунтуванні вимоги щодо стягнення компенсації позивач застосовує норми матеріального права, що не регулюють дані спірні відносини. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд приходить до висновку, що відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з позивачки на користь відповідача підлягають стягненню витрати на правову допомогу в розмірі 3 150,00 грн. (відповідно до наданих до суду квитанцій та актів про надання послуг) (а.с.68,69,70,71). На підставі викладеного,

Outcome: approved