Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-22 00:00:00

Адвокат Меланчук Ігор Віталійович в інтересах [PERSON] звернувся з позовом до Акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я, посилаючись на те, що [PERSON] при виконанні трудових обов`язків, внаслідок нещасного випадку, отримав виробничу травму, про що було складено Акт про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом. Оглядом МСЕК від 23.11.2016 року [PERSON] первинно встановлено 15% втрати професійної працездатності внаслідок трудового каліцтва. При повторному огляді МСЕК позивачеві залишено ступінь втрати професійної працездатності 15%. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що він змушений тривалий час проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури, лікування. Розмір моральної шкоди позивач оцінює в сумі 90000 гривень, яку просив стягнути з відповідача, без утримання податків, зборів та інших платежів. 24 березня 2021 року судом постановлена ухвала про відкриття провадження та призначення розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 13 квітня 2021 року через канцелярію суду відповідач надав відзив на позовну заяву. У якому просив в задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування зазначив, що в позовній заяві представник Позивача зазначає про нещасний випадок, який стався з Позивачем 23.03.2016р. та посилається на Акт №3/1 про нещасний випадок (форма Н-1) та Акт проведення розслідування нещасного випадку від 28.03.2016 року (форма Н-5), що стався 23.03.2016 року. Зазначаючи в позовній заяві про нещасний випадок, який стався з Позивачем 23.03.2016 року та посилаючись на п. 10 Акту по формі Н-1, представник Позивача вказує лише одну особу ( [PERSON] ), що допустив порушення законодавства про охорону праці, цим самим не надає всю інформацію суду, яка має значне значення для вирішення справи по суті, саме не вказує Позивача - [PERSON] , який відноситься до осіб, що допустили порушення вимог законодавства про охорону праці. Так, у пункті 10 «Особи, які допустили порушення вимог законодавства з охорони праці» Акту №3/1 (форма Н-1) зазначаються два працівники, які допустили порушення законодавства охорони праці, один із них [PERSON] , який при переході через рельсовий шлях 16-го південного штреку був неуважний, чим порушив пункт 1.1.4 Інструкції з охорони праці для підземного машиніста електровозу ОТ-ОШ-06-13, про що також відзначено в розділі «Висновки комісії» Акту (форма Н-5).Таким чином, посилання Позивача на те, що нещасний випадок стався «внаслідок неналежного виконання Відповідачем вимог законодавства щодо створення та підтримані безпечних умов праці» є необгрунтованим та неправомірним, так як нещасний випадок стався саме внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці зі сторони працівників, в тому числі [PERSON] , про що засвідчують Акти по формі Н-1 та Н-5. Крім того, Позивач у період з 23.04.1985р. по 18.09.1995р. (за вирахуванням служби в армії працював на підприємстві «Марганецький рудоремонтний завод» (електромонтером по ремонту електрообладнання ремонтно-механічного цеху), специфіка роботи в якому передбачає наявній важких та інших шкідливих виробничих факторів, що мають вплив на здоров`я. Позивач в\~своєму позові\~зазначає,\~що 23.11.2016року йому\~було встановлено\~первинно ступи\~втрати професійної\~працездатності 15%\~-\~згідно Виписки\~МСЕК серії\~02\~ААА №\~010274.15.01.2020року позивачу при повторному огляді було встановлено ступінь втрати професійної працездатності\~15\~%\~-\~до 01.12.2021року.Таким чином, лише через майже 4 роки після звільнення з роботи у Відповідача, через 4,5 років після встановлення первинно ступеню втрати професійної працездатності (15%) Позивач звернувся до суду з даною позовною заявою. Зазначили,\~що згідно\~ч.\~1\~ст.\~9\~Закону України\~«Про охорону\~праці» відшкодування\~шкоди,\~заподіяної працівникові\~внаслідок ушкодження\~його здоров`я\~або у\~разі \~смерті працівника,\~здійснюється Фондом\~соціального страхування\~від нещасних\~випадків на\~виробництві та\~профзахворювань відповідно\~до Закону\~України «Про\~загальнообов`язкове державне\~соціальне страхування\~від нещасного\~випадку на\~виробництві та\~професійного захворювання,\~які спричинили\~втрату працездатності».\~Підприємством своєчасно\~здійснюється перерахування\~соціальних внесків.\~Позивач у\~своєму позові\~ приводить\~лише описове\~посилання,\~жодним чином\~не наводить\~конкретні втрачені\~нормальні життєві\~зв`язки та\~не підтверджує,\~які додаткові\~зусилля вимагаються\~для організації\~свого життя. У відповідності до абз. 2 п. 5 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995р. встановлено. що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванні при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана, наявність вини останнього в її заподіянні. Крім того, АТ «Марганецький ГЗК» зобов`язано відповідно до чинного законодавства здійснити утримання податку з доходів фізичних осіб та військового збору від суми моральної шкоди (оподаткованого доходу), та перерахувати належну суму утриманого податку до бюджету. Позивач надав клопотання про залучення до матеріалів справи № 180/591/21 копії Протоколу №8 від 13.04.2016р., та зазначає, що «...відповідно до Протоколу №8 від 13.04.2016р. встановлено ступінь вини [PERSON] у розмірі - 15%, що підтверджує наявність вини Відповідача - розмірі 85%...». Таке твердження Позивача є неправомірним, та таким, що не відповідає дійсності, так як Протокол № 8 від 13.04.2016р. (винесений комісією) свідчить про зменшення розміру одноразової допомоги [PERSON] на 15% - за порушення ним вимог законодавства про охорону праці, що і було причиною травмування. Вказане підтверджується Актами Форми Н-1 та Н-5. 23 квітня 2021 року представник позивача через канцелярію суду надав заяву, в якій зазначив, що не потребують часу для надання відповіді на відзив. При ухваленні рішення врахувати практику Верховного суду, положення Подакового кодеку України щодо оподаткування немайнової (моральної) шкоди. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] працював на підприємстві відповідача. 23 березня 2016 року о 10-00 год. з [PERSON] при виконанні трудових обов`язків стався нещасний випадок: в той момент, коли [PERSON] знаходився на рейковому шляху, спиною до 16 південного штреку, він повернувся та побачив, як на нього рухаються технологічні платформи, завантажені металом. Не встигнувши відстрибнути в сторону, отримав удар металом, впав та виявився під першою по ходу руху платформою, яка продовжувала рухатись, протягнувши постраждалого ще близько трьох метрів. За даним випадком складено акт за формою Н-1 №3/1 від 28.03.2016 року та акт за формою Н-5 від 28.03.2016 року (а.с.12-19). Відповідно виписки з акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 23.11.2016 року [PERSON] при первинному огляді встановлено 15% втрати професійної працездатності у зв`язку із виробничою травмою (а.с.9). Відповідно довідки МСЕК пр результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги від 15.01.2020 року [PERSON] при повторному огляді залишено 15% втрати професійної працездатності (а.с.10-11). З наведеного вбачається, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки виробничу травму отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, а отже наявні у зв`язку з цим підстави, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди, виходячи з наступного. Відповідно до статті 153\~КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173\~КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Згідно частин 1,3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 237-1\~КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст.\~237-1\~КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача. Враховуючи встановлені судом обставини, які знайшли підтвердження в наданих доказах, встановлений факт завдання моральної шкоди позивачу підприємством - відповідачем внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці, встановлених нормативів щодо рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, суд вважає, що причинена моральна шкода підлягає компенсації. Доводи АТ «МГЗК» про відсутність обов`язку підприємства відшкодовувати моральну шкоду завдану позивачу, суд до уваги не приймає, оскільки обов`язок створити безпечні умови праці законодавством покладено на роботодавця. Крім того, доводи представника відповідача щодо факту відсутності підстав відшкодування позивачу моральної шкоди суд вважає безпідставними, оскільки вказане спростовується матеріалами справи: факт заподіяння такої шкоди, у зв`язку із виробничою травмою, встановлений виписними епікризами, про тривалість лікування та перенесений фізичний біль. Так, позивач відчуває стійкі виражені головні болі, особливо ночами, запаморочення, хиткість при ходьбі, загальну слабкість, швидку втомлюваність, «дзвін» у вухах, підвищення АТ до 200/120, підвищену дратівливість, зниження пам`яті, що вимагає додаткових зусиль для продовження активного громадського життя та підтримання в належному стані здоров`я, він обмежений в спілкуванні з оточуючими, вирішенні своїх побутових потреб, що порушує його нормальні життєві зв`язки. Таким чином, встановивши, що виробнича травма позивача, яка завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникли з вини АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат», яким було допущено порушення трудового процесу, що підтверджено висновком МСЕК щодо втрати позивачем працездатності, суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок виробничої травми (постанова Верховного Суду від 20 лютого 2019 року по справі № 211/2524/16-ц). В своєму Рішенні від 27.01.2004 №2 Конституційний Суд України визначив, що моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Право на компенсацію за моральну шкоду, виникає у особи з дня встановлення йому стійкої втрати працездатності вперше висновком медико-соціальної експертної комісії. Дана правова позиція знайшла своє відображення в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11 травня 2016 року по справі № 6-3149цс15. Обґрунтовуючи розмір\~відшкодування моральної\~шкоди,\~суд виходить\~з меж\~позовних вимог\~та доводів\~позовної заяви,\~тяжкості наслідків,\~які настали\~в здоров`ї\~позивача,\~незворотності змін\~його здоров`я,\~розміру втрати\~працездатності,\~постійний характер\~страждань,\~з того\~приводу,\~що позивач\~відчуває стійкі\~виражені головні\~болі,\~особливо ночами,\~запаморочення,\~хиткість при\~ходьбі,\~ загальну\~слабкість,\~швидку втомлюваність,\~ «дзвін»\~у вухах,\~підвищення АТ\~до 200/120,\~підвищену дратівливість,\~зниження пам`яті,\~що вносить\~істотні вимушені\~зміни у\~життєвих стосунках,\~виходячи із\~засад розумності\~та справедливості,\~з урахуванням\~ступеню втрати\~професійної працездатності,\~суд вважає\~необхідним визначити\~розмір компенсації\~в сумі\~15\~000 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. \~\~\~\~\~\~ Відповідно до\~Закону №466\~внесено зміни до п.п.164.2.14\~статті 164 Податкового кодексу України\~щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди (норма набрала чинності з 23.05.2020 року). \~\~\~\~\~\~ До загального місячного (річного) оподаткування доходу платника податків, з урахування змін, внесених\~Законом № 466, включається у вигляді відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі визначеному законом (п.п.164.2.14\~п.164.2\~ст.164 Податкового кодексу України). \~\~\~\~\~\~ Враховуючи викладене, у разі якщо виплата немайнової (моральної) шкоди за рішенням суду здійснюється податковим агентом на користь фізичної особи - платника податків, то сума такої шкоди не включається до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. \~\~\~\~\~\~ Отже, з 23 травня 2020 року звільняється від оподаткування податком на доходи фізичних осіб відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. \~\~\~\~\~\~ \~\~\~\~\~\~ В зв`язку з вищевикладеним, розмір моральної шкоди необхідно стягнути без урахування утримання з нього обов`язкових податків і зборів, оскільки цей розмір не перевищує чотирикратного розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої на рівні 01 січня 2021 року. Відповідно до ст.141\~ЦПК України з відповідача підлягає також стягненню судовий збір на користь держави в розмірі 908 гривень.

Outcome: partial