Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна пожружжя. В позовній заяві зазначено, що 04.11.2006 р. сторони уклали шлюб. На день подачі позову до суду на розгляді у Вінницькому міському суді Вінницької області перебуває позовна заява відповідачки про розірвання шлюбу. Рішення по справі не прийнято. У шлюбі в сторін народилась дитина - [PERSON] , [INFO] . Під час шлюбу сторони за спільні кошти придбали квартиру під номером [ADDRESS] , право власності на яку оформлено на відповідача, а позивач, як чоловік надав згоду на її придбання та автомобіль HYUDNAI ACCENT, 2013 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , номер шасі № [NUMBER] . Оскільки в добровільному порядку вирішити питання про поділ вказаного вище майна не вдалось, позивач звернувся до суду з даним позовом та просить суд визнати за ним право власності на 1/2 частки зазначеної вище квартири та 1/2 частки вказаного автомобіля. 10.09.2019 р. у даній справі відкрито провадження. У відзиві на позовну заяву представник відповідачки зазначив, що [PERSON] не визнає вимоги позову [PERSON] в повному обсязі, оскільки спірне майно придбане позивачем за власні кошти, поділу не підлягає та є особистою приватною власністю відповідача, що підтверджується наступними фактами та доказами. 06.04.2009 року бабуся відповідача - [PERSON] продала свою квартиру за номером [ADDRESS] , за ціною еквівалентну 35 000 доларів США. Дані грошові кошти вона передала відповідачу для купівлі квартири [ADDRESS] . 16.11.2011 р. зазначена вище квартира була продана відповідачкою за 75962 грн., що еквівалентно 9615 доларам США. За отримані кошти від продажу зазначеної квартири відповідачка 18.04.2011 р. уклала договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] за 78615 грн., що еквівалентно, близько, 9951 дол. США. Щодо автомобіля HYUDNAI ACCENT, 2013 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , відповідачка зазначила, що він придбаний за грошові кошти від продажу автомобіля NISSAN NOTE 2007 року випуску, що придбаний за кошти від відчуження її спадкового майна. Крім того на даний час зазначений транспортний засіб не пербуває у власності відповідачки, оскільки у серпні 2019 року його відчужено шляхом укладання договору купівлі-продажу. У відповіді на відзив представник позивача доводи позивача заперечив, зазначивши, що половину коштів на придбання квартири [ADDRESS] , надав його батько, у зв`язку з чим квартира була зареєстрована на обох з подружжя. Спірний автомобіль також був придбаний за спільні кошти сторін та за допомогою батька позивача. 02.03.2020 представником позивача [PERSON] подано заяву про зміну предмета позову, у задоволені якої ухвалою суду від 19.05.2020 було відмовлено, у зв"язку з пропущенням строку подання такої заяви. В судовому засіданні позивач [PERSON] , його представник - адвокат Кобзіна А.С. позов підтримали та просили суд його задовільнити . Відповідач [PERSON] та її представник - адвокат Турченко Є.І. під час розгляду справи по суті позов не визнали, просили відмовити у його задоволенні, надали пояснення аналогічні викладеним у відзиві на позов. Свідок [PERSON] (батько позивача) повідомив суду, що сторони винаймали житло до купівлі першої квартири по [ADDRESS] . Оскільки грошей на купівлю квартири [ADDRESS] не вистачало, його син [PERSON] звернувся до нього аби той допоміг йому матеріально. Враховуючи наявність збережень, оскільки він отримав матеріальну допомогу при виході на пенсію та займався підприємницькою діяльністю, надав позивачу грошові кошти у розмірі 15000 дол. США для купівлі сторонами даної квартири. Свідок [PERSON] повідомив суду, що неодноразово надавав рієлторські послуги відповідачці та її бабусі, зокрема, пам`ятає, як здійснював продаж квартири [ADDRESS] . Продаж даної квартири був вчинений за ціну еквівалентну 35000 дол. США. Причиною продажу стала купівля квартири для її онуки [PERSON] у м. Вінниця. Заслухавши сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 04.11.2006 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 04.11.2006 р., Серія [NUMBER] , актовий запис №3134 (а.с. 11). У шлюбі в сторін народилась донька [PERSON] , [INFO] . (а.с. 12) 10.04.2009 [PERSON] та [PERSON] прийняли у власність (купили) в 1/2 частці кожний квартиру під номером [ADDRESS] . Продаж вчинено за 231000 грн., що еквівалентно 30000 дол. США, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 10.04.2009, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Циц Н.А. зареєстрованого в реєстрі за №527 (а.с. 83) 16.04.2011 [PERSON] та [PERSON] відчужили квартиру [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 16.04.2011р., за ціною 75962 грн.(а.с. 84) Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 18.04.2011, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Циц Н.А. зареєстрованого в реєстрі за №560, відповідач [PERSON] , 18.04.2011, за письмовою згодою чоловіка [PERSON] , набула у власність квартиру під номером [ADDRESS] . За домовленістю сторін продаж вчинено за 78615 грн. (а.с. 85-86) Даний договір зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 18.04.2011, про що свідчить Витяг з Державного реєстру правочинів № витягу 9804316. (а.с. 87) Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України майном, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Такий висновок суду узгоджується із висновком Верховного суду у постанові від 29 серпня 2018 року у справі № 396/746/16-ц. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. За правилами ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частина 3 ст. 368 ЦК України визначає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Способи та порядок поділу майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначаються статтею 71 СК України і сутність такого поділу полягає у тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі. Відповідно до ч.1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Пунктами 22, 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз`яснено судам, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири та транспортні засоби тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Отже, для вирішення спору, який виник між сторонами, суду необхідно з`ясувати обсяг спільно нажитого майна, з`ясувати джерело і час його придбання. Згідно із положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 16.04.2011 позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] відчужили квартиру [ADDRESS] , за 75962 грн. та 18.04.2011 відповідач [PERSON] за письмовою згодою чоловіка відповідача [PERSON] набула у власність квартиру під номером [ADDRESS] , за ціною 78615 грн. Суд вважає непереконливими доводи відповідача про те, що спірна квартира придбана за її власні кошти, які їй надала бабуся [PERSON] від продажу квартири у м. Львові, виходячи з наступного. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 06.04.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріальнго округу Тимків І.М., зареєстрованого в реєстрі за №952, [PERSON] продала [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Продаж вчинено за 14631 грн. ( а.с. 79). 10.04.2009 [PERSON] та [PERSON] купили в 1/2 частці кожний квартиру під номером [ADDRESS] . Купівлю вчинено за 231000 грн., що еквівалентно 30000 дол. США.(договір купівлі-продажу квартири від 10.04.2009, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Циц Н.А. зареєстрованого в реєстрі за №527). Отже сума отримана від продажу квартири [PERSON] є значно меншою за ту, що сплачена сторонами за купівлю спірної квартири. Суд критично ставиться до свідчень свідка ріелтера [PERSON] , який повідомив суду, що продаж зазначеної вище квартири вчинено [PERSON] за ціною еквівалентну 35000 дол. США і були пердані онуці [PERSON] для купівлі квартири у м. Вінниця, оскільки вони не є належними і достовірними та суперечать доказам, які містяться в матеріалах справи, а саме: договору купівлі-продажу квартири від 06.04.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріальнго округу Тимків І.М., зареєстрованого в реєстрі за №952. На підставі викладених норм права та встановлених обставин, суд дійшов висновку про недоведеність відповідачем [PERSON] належними, допустимими та достовірни доказами факту купівлі спірної квартири за кошти, які належали їй особисто, тому вона не спростувала презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, а саме на грошові кошти в розмірі 78615 грн., які були внесені нею на придбання квартири під номером [ADDRESS] . З урахуванням наведеного, суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, щодо визнання права власності на 1/2 ідеальної частки квартири [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що квартира придбанна відповідачем, відповідно до положень ст. 60 СК України, оскільки протилежне останьою не доведено, тому є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] . Щодо вимоги про визнання права власності за позивачем на 1/2 ідеальної частки автомобіля HYUDNAI ACCENT, 2013 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , номер шасі № [NUMBER] , суд дійшов висновку про відмову в її задоволенні, виходячи з наступного. Відповідно до договору купівлі-продажу від 17.11.2018 року № 6845/2018/1194559 транспортного засобу, відповідачем було придбано легковий автомобіль марки HYUDNAI ACCENT, 2013 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , номер шасі № [NUMBER] . Вартість транспортного засобу - 150000 грн. ( а.с. 143). Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, зазначений вище автомобіль 17.11.2018 зареєстровано за відповідачкою.(а.с. 13 а) 23.08.2019 згідно з договором купівлі-продажу транспортного засобу №7594/19/3845 від 23.08.2019 р. ФОП [PERSON] , що здійснює роздрібну торгівлю транспортними засобами на підставі договору комісії, укладеного з власником транспортного засобу з однієї сторни (продавець) та [PERSON] з іншої строни (покупець), відчуджено транспортний засіб HYNDAI ACCENT, 2013 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] зареєстрований за попереднім власником 17.11.2018 р. (а.с. 96) Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, зазначений вище автомобіль 23.08.2019 зареєстровано за [PERSON] (а.с. 199, 200) Права подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя передбачені статтею 65 СК України. Відповідно до частини 2 статті 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя, однак дружина або чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Судом встановлено, що позивач не надавав згоду відповідачу на продаж спірного автомобіля. Відповідно до п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст.65 СК України. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Отже, при поділі майна один із подружжя може вимагати від іншого із подружжя частину вартості спільного майна, якщо один із них здійснив його відчуження проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби. Згідно до ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Оскільки під час розгляду справи по суті судом встановлено, що 23.08.2019 відповідач здійснила відчуження автомобіля HYUDNAI ACCENT, 2013 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , номер шасі № [NUMBER] , тому суд позбавлений можливості визнати право власності на Ѕ ідеальну частку даного автомобіля за позивачем. Вимога про стягнення вартості зазначеного автомобіля позивачем була заявлена під час розгляду справи по суті, тобто з пропуском встановленого законом строку, який не підлягає поновленню, хоча ще до проведення підготовчого засідання йому було відомо про відчудження відповідачем спірного автомобіля, оскільки представник відповідача [PERSON] повідомляв про це у відзиві на позов. Виходячи з наведеного вище, позовна вимога про про визнання права власності за позивачем на 1/2 ідеальної частки автомобіля HYUDNAI ACCENT, 2013 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , номер шасі № [NUMBER] не підлягає задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial