Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-22 00:00:00

13 лютого 2017 року до Рівненського районного суду Рівненської області надійшла позовна заява\~ [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей. Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що 25 лютого 2005 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований Пісківською сільською радою Горохівського району Волинської області, актовий запис № 2, від якого мають двох неповнолітніх дітей, які проживають з матір'ю, бо сімя фактично розпалася з жовтня 2016 року. Відповідач коштів на утримання дітей не надає, чим ставить сім'ю у тяжке матеріальне становище. У поданих до суду заявах сторони просять справу слухати у їх відсутність, позивач позов підтримує повністю, відповідач позов визнає. Така сукупність обставин, на думку суду, не є перешкодою для розгляду справи у їх відсутність, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів про правовідносини сторін і немає необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору. За таких умов суд у відповідності з ч.2 ст.197 ЦПК України ухвалив здійснювати розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до таких висновків. За змістом ст.ст.10. 11, 60 ЦК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а тому кожна з них повина довести ті обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як встановлено судом, підтверджується відповідним свідоцтвами, сторони одружилися 25 лютого 2005 року, від шлюбу мають двох малолітніх дітей: доньок [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], згідно свідоцтв про їх народження сторони є їх батьками, діти проживають з матір"ю. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Згідно ч.ч.1, 2 ст.141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Ст.150 цього Кодексу визначені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов'язані піклуватися за виховання дитини, про її здоров'я, фізичний, духовний розвиток, готувати до самостійного життя. Відповідно до ст.180 СК України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач не надає позивачу коштів на утримання дітей, що є підставою для стягнення аліментів. При визначенні розміру аліментів суд згідно п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» N 3 від 15.05.2006 року враховує думку сторін, стан здоров'я та матеріальне становище дітей, яке є задовільним, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, який є працездатним, має можливість виплачувати аліменти, не має інших зобов'язань матеріального характеру. Згідно з п.1 ст.3 Конвенції Про права дитини незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Ст.27 цієї Конвенції дає кожній дитині право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що суб»єктивні права дітей на утримання їх батьком є порушеними, визначений сторонами розмір стягнення з відповідача аліментів на дітей при взаємному обов'язку батьків утримувати дітей є обґрунтованим та підлягає стягненню, тому позов підлягає до задоволення. Визначений розмір аліментів відповідає засадам розумності і справедливості. Відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів на дитину, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника аліментів або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених законом. Аналогічна вимога міститься і у п.23 вищевказаної Постанови Пленуму ВС України. Згідно ч.ч.2, 3 ст.183 СК України у випадку стягнення аліментів на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку( доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Відповідно до абз.4 п.17 даної Постанови Пленуму ВС України розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений у ч.2 ст.182 СК України, а саме 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позов до суду пред'явлений 13 лютого 2017 року, а тому відповідно до ст.ст.79, 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитини повинні стягуватися з указаної дати. Враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору при подачі позову про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд при ухваленні рішення відповідно до ст.88 ЦПК України присуджує стягнення з відповідача судового збору в прибуток держави у розмірі 640 грн. 00 коп. Згідно п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. З огляду на викладене, на підставі ст.ст.79, 141, 150, 180, 183, 191, 192 СК України,

Outcome: approved