Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-15 00:00:00

[PERSON], яка діє в інтересах своєї неповнолітньої дочки [PERSON], звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Тернопільська обласна дирекція ПрАТ СК «УНІКА», про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя внаслідок діяльності, що є джерелом підвищеної небезпеки. В обгрунтування заявлених вимог позивачка посилається на те, що 27 червня 2016 року близько 09 год. 30 хв. [PERSON], керуючи автомобілем «Volkswagen Transporter» д.р.н. ВО 1523 АР, який належить [PERSON], рухаючись по вул.Вишнівецькій в м.Ланівці Тернопільської області, здійснив наїзд на її неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка в той час намагалась пересікти проїзну частину дороги. 06 червня 2017 року слідчим відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Тернопільській області за результатами досудового розслідування у кримінальному провадженні №12016210130000151 від 27 червня 2016 року за даним фактом було винесено постанову про закриття кримінального провадження. Унаслідок наїзду її донька отримала тяжкі тілесні ушкодження, у звязку із чим була змушена проходити тривале стаціонарне лікування та переносити ряд болісних медичних маніпуляцій та процедур, у тому числі складні хірургічні втручання. Крім цього, враховуючи тяжкість тілесних ушкоджень, їхню локалізацію, а саме, ушкодження в основному голови та обличчя, [PERSON] вимушена на даний час, і буде вимушена в майбутньому, проходити тривалу відновну терапію, у тому числі хірургічні втручання для відновлення пластики обличчя. З моменту отримання тілесних ушкоджень дитина перебуває в стані постійного напруження, пригнічення та тривоги. У неї змінився звичайний ритм життя, погіршилися відносини з близькими, рідними та однолітками, її почало мучити безсоння, почали зявлятись безпричинні напади паніки при появі у безпосередній близькості до неї транспортних засобів, що рухаються. З врахуванням вкрай юного віку [PERSON], ці всі обставини виключно негативно відображаються на її психологічному розвитку, як дитини. В звязку з вищевикладеним, позивачка просить стягнути солідарно із [PERSON] та [PERSON] на її користь 300 000 гривень моральної шкоди, спричиненої малолітній [PERSON], та покласти на відповідачів судові витрати по справі. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та пояснила, що 27 червня 2016 року вона знаходилася вдома, а її неповнолітні діти гралися на вулиці. Вони проживають біля дороги, подвіря загороджене. В цей час діти не знаходилися в полі її зору. Через відкрите вікно вона почула дитячий крик. Вибігши на вулицю, побачила, що старша дитина стоїть на іншому боці вулиці, а менша лежить на дорозі травмована. Біля неї стояло багато людей та приїхала швидка допомога. Після цього вони лікувалися в лікарні в м.Тернопіль та в м.Київ. Сімя [PERSON] надала для лікування [PERSON] кошти в сумі 46000 грн. Медичні маніпуляції та процедури завдають доньці значного болю та страждань, дитина постійно перебуває в стресовому стані, боїться знаходитися поблизу транспортних засобів, з нею займається психолог. Просить позов задоволити та стягнути з відповідачів моральну шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди і вважає, що сума 300000 гривень є виправданою. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та пояснив, що після скоєння наїзду на малолітню [PERSON] звичайний спосіб життя родини позивачки змінився. Під час спричинення тілесних ушкоджень [PERSON] була загроза її життю. І дитина, і її родина всі зазнали значних душевних страждань. Дитина лікується до цього часу, лікувальні процедури та оперативні втручання є дуже болісними для неї. У висновку експерта було зазначено, що [PERSON], побачивши дитину, міг загальмувати, однак екстреного гальмування застосовано не було, що спричинило загрозу життю дитини. Вважає, що моральну шкоду необхідно солідарно стягнути з відповідачів [PERSON], який в момент скоєння ДТП перебував за кермом автомобіля, та [PERSON], який є власником даного транспортного засобу. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що він не мав можливості уникнути даного зіткнення. Дитини на дорозі він не бачив, вона вибігла з-за автобуса раптово і він не міг нічого зробити, щоб запобігти ДТП. В висновку технічної експертизи зазначено, що він не мав технічної можливості шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування зупинити автомобіль до місця наїзду на пішохода і уникнути наїзду. Вважає, що сума 300 000 грн., яку просить стягнути позивачка, є надто великою і неспівмірною із його заробітком. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що в момент скоєння ДТП його в автомобілі не було. На той час він знаходився за межами країни. Він передав своєму батькові [PERSON] свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та здійснив всі заходи, необхідні для передачі автомобіля під його керування. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] Т.Р. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, подавши письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що згідно висновку судово-медичної експертизи від 26 вересня 2016 року №105 виявлені у [PERSON] тілесні ушкодження відносяться до категорії тяжких. Однак, згідно постанови слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Тернопільській області старшого лейтенанта поліції [PERSON] Від 08 червня 2017 року кримінальне провадження №12016210130000151 від 27 червня 2016 року закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв'язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України в діянні [PERSON]. Однією з основних правових підстав прийнятого слідчим рішення про закриття кримінального провадження було те, що [PERSON] не мав технічної можливості уникнути наїзду на потерпілу [PERSON], що в свою чергу підтверджено висновком експертиз № 5-194/17 від 31 травня 2017 року та 5-352/16. Вказана постанова про закриття кримінального провадження в порядку ст.ст.303, 304 КПК України не оскаржувалась, що свідчить про те, що потерпіла сторона погодилась із прийнятим рішенням в частині відсутності складу кримінального правопорушення в діях [PERSON]. Крім цього, після подій, які мали місце 27 червня 2016 року, [PERSON], незважаючи на те, що його провина у кримінальному провадженні не була доведена, добровільно, розуміючи горе, яке спіткало сім'ю [PERSON], передав останнім 46000 гривень на лікування. [PERSON] - водій із великим стажем водіння, завжди чітко дотримується правил дорожнього руху, жодного разу не притягувався до відповідальності, зокрема як водій транспортного засобу. Окрім цього, відповідач знаходиться на обліку в Лановецькому об'єднаному управлінні Пенсійного фонду як інвалід 3 групи та отримує пенсію. Поряд з тим, [PERSON] зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності в Лановецькому відділенні Кременецької ОДПІ, за минулий рік обсяг його доходу (за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року) становив 11190 гривень. У відповідності до цивільного законодавства та постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», відповідачем у справі повинен бути лише [PERSON], який на правових підставах керував транспортним засобом, що належить його сину - [PERSON]. Крім цього, згідно вказаної вище постанови Пленуму ВССУ якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено. Правила частини четвертої статті 1193 ЦК про можливість зменшення розміру відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину, застосовуються у виняткових випадках, якщо відшкодування шкоди у повному розмірі неможливе або поставить відповідача у тяжке матеріальне становище. У відповідності до полісу №АЕ/6005858 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 05 грудня 2015 року відповідальність [PERSON] була застрахована у Тернопільській обласній дирекції ПрАТ СК Уніка (термін дії полісу з 06 грудня 2015 року по 05 грудня 2016 року), як це передбачено Законом України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон №1961-ІV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-ІV). Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-ІV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. За змістом Закону № 1961-ІV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Оскільки страховий випадок мав місце в період дії страхового полісу, з метою повного та всебічного розгляду справи, забезпечення відшкодування потерпілому збитків, вважає, що співвідповідачем у справі повинно бути Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УНІКА», м. Київ (і.к.20030533). Відповідач [PERSON] являється інвалідом 3 групи, груба необережність потерпілого сприяла виникненню шкоди, описаної в позові і у випадку задоволення позову на повну суму в розмірі 300 000 гривень поставить його в тяжке матеріальне становище. Крім цього, представник відповідача зауважив, що дорожньо-транспортна пригода трапилася також через грубу необережність позивачки, так як обовязок батьків дбати про своїх дітей. У відповідачки двоє малолітніх дітей, що потребує подвійної уваги за їхньою поведінкою, життям та здоровям. Помешкання позивачки знаходиться біля дороги, це є небезпечна ділянка. Потерпіла [PERSON] в момент ДТП не була під наглядом матері, яка в свій час не контролювала належним чином місце перебування своїх малолітніх дітей. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступних підстав. 27 червня 2016 року близько 09 год. 30 хв. [PERSON], керуючи автомобілем «Volkswagen Transporter» д.р.н. ВО 1523 АР, який належить [PERSON], рухаючись по вул.Вишнівецькій в м.Ланівці Тернопільської області, здійснив наїзд на неповнолітню доньку [PERSON] - [PERSON], [INFO], яка в той час намагалась пересікти проїзну частину дороги, в результаті чого остання отримала тілесні ушкодження. Як вбачається із Висновку експерта №105 Тернопільського обласного бюро судово-медичної експертизи від 26 вересня 2016 року, виявлені у малолітньої [PERSON] тілесні ушкодження становили небезпеку для життя в момент заподіяння та згідно пп.2.1.1 а, 2.1.2, 2.1.3 б, є, о «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» - МОЗ України, належать до тяжких. Згідно висновку експерта №5-194/17 Тернопільського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 31 травня 2017 року, в умовах даної дорожньо-транспортної ситуації, яка склалася, водій повинен був діяти відповідно до вимог п.п.12.3, 12.4 ПДР України. Водій автомобіля, з моменту виникнення небезпеки для руху при швидкості 60 км/год, не мав технічної можливості шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування зупинити керований ним автомобіль до місця наїзду на пішохода і тим самим уникнути наїзд на останнього. Дії водія не відповідали технічним вимогам п.12.3 ПДР України, однак при відсутності технічної можливості уникнення наїзду на пішохода, невідповідність вказаним вимогам пункту не перебуває в причинному звязку з настанням пригоди. При даному слідством комплексі вихідних даних, якщо до наїзду на пішохода водій автомобіля рухався зі швидкістю 60 км/год, невідповідностей в діях водія транспортного засобу технічним вимогам п.12.4 ПДР України не вбачається. Причиною настання ДТП наїзд транспортного засобу на пішохода, з технічної точки зору були обставини, які повязані із виникненням небезпеки для руху на такій відстані до транспортного засобу, в межах якої водій «Volkswagen Transporter» був позбавлений технічної можливості шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування зупинити керований ним автомобіль до місця наїзду на пішохода і тим самим уникнути наїзд на останнього. Згідно довідки №354-08/27, виданої 30 червня 2016 року Тернопільською обласною дитячою клінічною лікарнею, [PERSON] знаходилася на стаціонарному лікуванні у відділенні анестезіології з палатами інтенсивної терапії КУТОР «Тернопільська обласна дитяча клінічна лікарня» з 27 червня 2016 року по час видачі довідки. Діагноз: Політравма. Відкрита черепно-мозкова травма. Множинні складні переломи лицевого нерва та мозкового черепа Лефор ІІІ. Скальпована рана нижньої щелепи з екстракцією зубів. Забійно-рвана рана правого кута рота. Закритий перелом правої ключиці. Садна обличчя. Як вбачається з листа в.о. начальника управління охорони здоровя Тернопільської обласної державної адміністрації №1081/8-02 від 12 липня 2016 року, управління охорони здоровя обласної державної адміністрації звернулося до Дитячої лікарні №7 м.Київ з проханням про направлення [PERSON] на консультацію та вирішення подальшої тактики лікування до дитячого щелепно-лицевого хірурга. Згідно направлення в.о. начальника управління охорони здоровя Тернопільської обласної державної адміністрації №1726/12-02 від 19 серпня 2016 року, управління охорони здоровя обласної державної адміністрації направило на консультацію до дитячого лікаря ортопеда-травматолога у відділення пластичної та реконструктивної мікрохірургії Національної дитячої спеціалізованої лікарні «Охматдит» [PERSON], [INFO]. Згідно листа Тернопільської обласної дитячої клінічної лікарні №452/08-17 від 19 серпня 2016 року, адміністрація КУТОР «Тернопільська обласна дитяча клінічна лікаря» просить направити на консультацію до ортопеда-травматолога у відділення пластичної та реконструктивної мікрохірургії Української дитячої спеціалізованої лікарні «Охматдит» хвору [PERSON]. Згідно постанови слідчого ВРЗСТ СУ ГУНП в Тернопільській області ст.лейтенанта поліції [PERSON] від 08 червня 2017 року кримінальне провадження №12016210130000151 від 27 червня 2017 року закрите на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у звязку із відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України в діянні [PERSON]. Як вбачається із розписки, наданої [PERSON] 21 березня 2017 року, вона отримала від [PERSON] грошові кошти в сумі 46000 гривень в рахунок відшкодування шкоди, спричиненої здоровю дитини [PERSON]. [PERSON] є пенсіонером по інвалідності 3 групи загального захворювання по опорно-рухового апарату, що підтверджується пенсійним посвідченням №[NUMBER], серія ААЖ №464340, виданим 19 вересня 2011 року Пенсійним фондом України, довічно. Як вбачається із довідки №654, виданої 28 липня 2017 року Лановецьким відділенням Кременецької ОДПІ Головного управління ДФС у Тернопільській області, [PERSON] перебуває на обліку у Лановецькому відділенні, як субєкт підприємницької діяльності фізична особа, та свою діяльність здійснює на спрощеній системі обліку і звітності. Згідно поданої декларації платника єдиного податку за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року обсяг доходу становить 11190 грн. Згідно довідки №620, виданої 25 липня 2017 року Лановецьким обєднаним управлінням Пенсійного фонду України Тернопільської області [PERSON] знаходиться на обліку в Лановецькому обєднаному управлінні Пенсійного фонду України та отримує пенсію по інвалідності внаслідок загального захворювання інваліда ІІІ групи та отримав за період з лютого по липень 2017 року 8277.00 гривень. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. У відповідності до ч.1 ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки настає у особи, винної у заподіянні збитків (п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України). Згідно ч.3 ст. 22 ЦК України збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Частиною 2,4 статті 1193 ЦК України визначено, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину. Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» (далі - постанова Пленуму ВССУ), якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди. На момент вчинення ДТП відповідач [PERSON] мав посвідчення водія серія ВАЕ №429152, видане 23 листопада 2011 року на право керування транспортним засобом відповідної категорії і свідоцтво серія СХХ 355936 про реєстрацію транспортного засобу «Volkswagen Transporter», р.н. [NUMBER], видане на імя [PERSON], з відміткою про право користування [PERSON], а отже володів автомобілем на відповідній правовій підставі. В звязку із вищенаведеним, належним відповідачем у справі є лише [PERSON], який на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом, що належить його сину - [PERSON]. Відповідно до частини третьої статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до роз'яснень, які викладені в п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01 березня 2013 року розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166,1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано лише внаслідок дії непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що законом не покладається на позивача обов'язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду по справі №753/7281/15-ц. від 23 січня 2018 року. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01 березня 2013 року, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено. Правила частини четвертої статті 1193 ЦК про можливість зменшення розміру відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину, застосовуються у виняткових випадках, якщо відшкодування шкоди у повному розмірі неможливе або поставить відповідача у тяжке матеріальне становище. Таким чином, груба необережність потерпілої не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від вказаного обовязку, а лише передбачає зменшення розміру відшкодування завданої шкоди. За таких підстав суд враховує обставини ДТП , майновий стан відповідача, який є особою з інвалідністю 3 групи, те, що [PERSON] до закінчення досудового слідства передав потерпілій стороні 46 тисяч гривень, враховуючи вимоги розумності та справедливості та зменшує розмір відшкодування з 300 000 грн. до 200 000 грн. Згідно з роз'ясненнями, що містяться у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров"я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Відсутність складу злочину у діях осіб у разі закриття кримінальної справи не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому ця постанова є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК України. В разі заподіяння шкоди внаслідок дій. що мають ознаки правопорушення, має місце кумуляція санкцій: одночасне притягнення особи як до адміністративної чи кримінальної, так і до цивільно-правової відповідальності. Це є можливим тому, що покарання, як правило, впливає на особистість винної особи, а зобовязання із відшкодування шкоди на майнову сферу правопорушника. Суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про покладення на відповідачів солідарного обов'язку з відшкодування шкоди, зазначивши, що [PERSON] шкоди власними діями чи бездіяльністю [PERSON] не завдав. При вирішенні питання про стягнення моральної шкоди, суд виходить з вимог ст.1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями, чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. За таких обставин справи, всебічно та повно з»ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів окремо кожного, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності,

Outcome: approved