Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-03 00:00:00

01.04.2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що житловий будинок [ADDRESS] та земельна ділянка, площею 0,0326 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] належить в цілому йому, [PERSON] , на підставі нотаріально посвідчених договорів дарування від 02.11.2017 року. Більше 10-ти років відповідач [PERSON] фактично не проживає в даному житловому будинку, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в будинку немає, нерухомим майном він не цікавиться, не являється членом його сім`ї і договору найму відносно проживання в даному будинку не укладав, хоча значиться зареєстрованим за вище вказаною адресою з 19.11.1992 року і в добровільному порядку зніматися з реєстраційного обліку не бажає. Просить визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням в [ADDRESS] . В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с.33). 04.02.2020 року до суду від позивача [PERSON] поступила заява, в якій просить справу розглянути в його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, проти винесення заочного рішення не заперечує, на допиті свідків не наполягає, рішення суду йому необхідне для розпорядження своєю власністю, в тому числі, для оформлення субсидії (а.с. 46). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином (а.с. 34-35). Відзиву на позовну заяву не надав, заяву про розгляд справи у його відсутності не надіслав, повідомлення про причини неявки суд не повідомив. Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасним існуванням умов, що відповідає положенням\~ст.280 ЦПК України: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин, без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, розгляд справи здійснюється у їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає вимогам ч.2\~ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає \~задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Відповідно до ч. 1\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1\~ст.\~379\~ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Відповідно до ч. 1\~ст.\~383\~ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. У відповідності до ч. 2\~ст.\~319\~ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У разі порушення своїх прав власник згідно зі\~ст. 391 ЦК України\~має право, зокрема, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. При цьому положення\~ст. 391 ЦК України\~підлягають застосуванню у тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. За змістом ст. 156 ЖК УРСР члени сім"ї власника житлового будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку належать особи, зазначені в ч.2 ст.64 ЖК УРСР - дружина наймача, їх діти і батьки, може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Згідно з ч.1 ст. 163 ЖК УРСР у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою статті 71 ЖК УРСР. Відповідно до ч.1 ст. 71 Житлового кодексу УРСР вбачається, що член сім`ї втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад шість місяців. Статтею 41 Конституції України\~та ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до\~Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Із договору дарування житлового будинку від 02.11.2017 року та договору дарування земельної ділянки від 02.11.2017 року, вбачається, що [PERSON] подарувала [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] (а.с.14), та земельну ділянку, площею 0, 0326 га, кадастровий номер 4625110100:03:005:0211, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.12). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та земельна ділянка, площею 0, 0326 га, кадастровий номер 4625110100:03:005:0211, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с.13, 15). Із копії будинкової книги (а.с.16-23), вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований в будинку [ADDRESS] . Відповідно до акту обстеження факту проживання у будинку від 22.03.2019 року, складеного комісією у складі: [PERSON] начальника організаційного відділу Старосамбірської міської ради - голови комісії, Лесика [PERSON] депутата Старосамбірської міської ради, [PERSON] спеціаліста 1 категорії організаційного відділу Старосамбірської міської ради, було оглянуто 22.03.2019 року в присутності сусідів, обстеження будинку по [ADDRESS] та встановлено, що будинок [ADDRESS] Самбір, згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності належить [PERSON] .. На момент обстеження будинку є зареєстрований громадянин [PERSON] , 1976 р.н., але в даному будинку не проживає понад рік, фактично проживає у будинку батьків по [ADDRESS] Самбір (а.с.8). Згідно ч. 1 ст.319 Цивільного кодексу України\~(далі\~ЦК України) власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За змістом ч. 1 ст.321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Згідно ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~зняття з реєстрації з місця проживання здійснюється за рішенням суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або про позбавлення права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою). Наведені докази достовірно підтверджують відсутність [PERSON] без поважних причин понад десять років за місцем реєстрації, тобто в [ADDRESS] . Будь-яку угоду з позивачем про порядок користування житловим приміщенням відповідач не укладав( судом не здобуто доказів про укладення такої угоди), отже, у відповідності зі ст.71 ЖК УРСР відповідач [PERSON] втратив право на користування жилим приміщенням у будинку позивача. Неявку відповідача у судове засідання суд розцінює як його байдуже ставлення до вирішення питання щодо користування спірним житловим приміщенням. Отже, факт реєстрації місця проживання відповідача у належному позивачу житловому приміщенні порушує право позивача на вільне володіння, користування та розпорядження своєю власністю, в тому числі, оформлення субсидії та реалізації його майнових прав як власника будинку. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 768.40 гривень (а.с.1).

Outcome: approved