Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-26 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про визнання за ним права власності на земельні ділянки загальною площею 1,61 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, які розташовані на території Зносицької сільської ради Сарненського району Рівненської області в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Свою заяву обґрунтовує тим, що вказані земельні ділянки обліковувалися за померлою [PERSON] , що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №377909 від 25.05.2006 року. За життя його мамою було складено заповіт на належний сертифікат на право на земельну частку (пай) серії РВ №0202956, відповідно до якого [PERSON] розпорядилася вказаним майном на користь позивача. Коли він звернувся до нотаріуса про видачу свідоцтва про право на спадщину на вищезазначені земельні ділянки, постановою нотаріуса від 09.09.2021 року було відмовлено, оскільки в заповіті йшлося про сертифікат на право на земельну частку (пай), а вона надала державний акт право власності на земельну ділянку. Позивач позов підтримав повністю, просить позовні вимоги задовольнити. Відповідач позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов доведений і підлягає задоволенню. Пунктом 2 Постанови Пленуму ВСУ № 20 від 22 грудня 1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності" передбачена можливість розгляду судами справ про визнання права власності на майно. Стаття 328 ЦК України визначає підстави виникнення права приватної власності. Встановлено, що громадянин набуває права власності на підставах, не заборонених чинним законодавством. З досліджених документів вбачається, що згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №377909 від 25.05.2006 року [PERSON] є власником трьох земельних ділянок площею 1,61 га, які розташовані на території Зносицької сільської ради Сарненського району Рівненської області. 10 березня 2000 року секретарем Зносицької сільської ради посвідчено заповіт, яким [PERSON] на випадок своєї смерті розпорядилася належним їй сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії РВ №0202956 на користь сина [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Постановою від 09 вересня 2021 року державний нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на земельні ділянки, як об`єкти спадщини, оскільки позивачем був наданий Державний акт на право власності на земельні ділянки серії ЯГ №377909 на ім`я [PERSON] , а заповіт містить розпорядження щодо Сертифікату на право на земельну частку (пай). Відповідно до ст.1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частиною 1 ст.1225 ЦК України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до п.17 Перехідних положень Земельного Кодексу України Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Відповідно до п.11 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право є сертифікат про право на земельну частку (пай). Факт родинних відносин позивача і спадкодавця підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] , [INFO] . Згідно даного свідоцтва батьками позивача зазначені [PERSON] та [PERSON] . ( ксерокопія свідоцтва про народження серія [NUMBER] ). Враховуючи вищевикладене, суд знаходить підстави для висновку про обґрунтованість позовних вимог. Беручи до уваги, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд за наявності для того законних підстав приходить до висновку про можливість задоволення позову в повному обсязі. На підставі викладеного, ст. ст. 328, 335, 392, 1216, 1268 ЦК України, п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності",

Outcome: approved