Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-14 00:00:00

19.09.2014 року позивачка звернулася до суду з позовом, в якому зазначає, що вони з відповідачем з 11.02.1995 року перебувають у шлюбі, який був зареєстрований Новочорторійською сільською радою Любарського району Житомирської області за актовим записом №01. Від спільного проживання у зареєстрованому шлюбі у них народилися діти: син [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO], які знаходяться на матеріальному утриманні та вихованні позивачки, а тому вона просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі 1/2 частини заробітної плати (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до повноліття найстаршої дитини, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку Законом України «Про Державний бюджет України», так як відповідач ухиляється від їх утримання в добровільному порядку. Позивачка позов підтримала з підстав, які зазначені в позовній заяві та надала до суду письмову заяву з проханням слухати справу у її відсутність. Відповідач також надав до суду письмову заяву в якій просить суд розглядати справу без його участі, позовні вимоги позивача визнає. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 11.02.1995 року, що стверджується копією свідоцтва про шлюб. Від спільного проживання у шлюбі у них народилися діти: син [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO], що стверджується копіями свідоцтв про народження дітей. Діти проживають разом із позивачкою та знаходяться на її матеріальному утримані, оскільки відповідач не надає належної допомоги, як батько, на утримання дітей. Відповідач ухиляється від виконання батьківського обов'язку по утриманню дітей, не піклується про їх здоров'я, фізичний, духовний, інтелектуальний, соціальний та моральний розвиток, не надає добровільно належної матеріальної допомоги на утримання та виховання дітей, хоча має таку можливість, оскільки має відповідний молодий вік, не страждає на будь-яке захворювання, не є інвалідом і має можливість утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, належним чином, як того вимагає Закон. Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України „Про охорону дитинства" від 26.04.2001 року, № 2402-ІІІ, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Із положень ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 року № 789-ХІІ, частин 7, 8 ст.7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Так статтею180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Разом з тим статтею 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Разом з тим, максимальний розмір аліментів, які стягуються з боржника, відповідно до ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» та п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. В даному випадку суд дійшов висновку, що відповідач ухиляється від обов'язку утримувати неповнолітніх дітей, чим ставить їх у складне матеріальне становище та порушує їх право на достатній життєвий рівень, а тому аліменти на утримання неповнолітніх дітей повинні бути стягнуті з відповідача в судовому порядку, згідно вимог ст. 183 СК України, у частці від заробітку, а саме у розмірі 1/2 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення старшою дитиною повноліття, а далі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення середньою дитиною повноліття, потім по 1/6 частки від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, стягнення.

Outcome: approved