Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-02 00:00:00

[PERSON] (далі-позивач, [PERSON] ) звернулася із позовом до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» (далі- відповідач, АТ «ПРИВАТБАНК»), за вимогами якого просила суд стягнути з відповідача на свою користь, 3% річних за несвоєчасне повернення депозиту в сумі 149 076,12 грн., 3% річних за несвоєчасну виплату нарахованих процентів на вклад в сумі 22 850, 70 грн та пеню за Законом України «Про захист прав споживачів» в сумі 1690 362,00 грн. Ухвалою суду від 14.12.2018 відкрито провадження справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання. Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву від 05.07.2019, в якому визнавав позовні вимоги частково, просив прийняти до розгляду та застосувати наведені у відзиві доводи і розрахунки. Щодо нарахування відсотків за депозитом відповідач зазначив, що за період до 01.12.2015 відсотки були сплачені відповідачем в повному обсязі, за період з 31.01.2017 по 01.08.2018 було зупинено виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 31.05.2016 та ухвали апеляційного суду м. Києва від 22.09.2016, за період з 02.12.2015 по 31.01.2017 проценти мають нараховуватися за ставкою «на вимогу» 1,0% річних (698,36 дол. США), за період з 01.08.2018 по 08.11.2018 - за зміненою ставкою «на вимогу» 0,01% річних (1,62 дол. США), а загальна сума нарахованих відсотків складає 699,98 дол. США. Щодо нарахування пені, встановленої ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідач зазначив, що пеня підлягає стягненню за період з 09.11.2017 по 08.11.2018 і повинна нараховуватися у розмірі 3% вартості послуги, якою, на думку відповідача, є відсотки, нараховані за ставкою «на вимогу» 0,01%, а тому підлягає до стягнення пеня в розмірі 482,48 грн. Щодо нарахування 3% річних, у відзиві зазначено, що до розрахунку необхідно взяти періоди з 02.12.2015 по 31.07.2017 та з 01.08.2018 по 08.11.2018, за який нараховано до стягнення суму 61 722, 73 грн. 09.04.2019 ухвалою суду було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Представником позивача подано до суду відповідь на відзив від 23.04.2019, в якому зазначено, що фактично відповідачем визнаються позовні вимоги в сумах, що зазначені в наведених розрахунках у відзиві, проте позивач не погоджується з ними та підтримує позов в повному обсязі. 14.06.2018 ПРИВАТБАНК змінив своє офіційне найменування з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на АТ КБ «ПРИВАТБАНК» згідно з новою редакцією Статуту банку. Позивач в судове засідання не з`явилась, про дату та час судового засідання повідомлена належним чином. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав в повному обсязі, посилаючись на доводи, що викладені у заявах по суті справи. В судовому засіданні представник відповідача при розгляді справи просив врахувати розрахунки, що надані у відзиві та письмових поясненнях. Просив зменшити розмір пені та при її стягненні застосувати принцип розумності та справедливості. Заслухавши виступи представників сторін, вивчивши матеріали позовної заяви, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, визнавши їх достатніми для вирішення справи, судом встановлено наступне. 27.12.2012 між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» в особі відділення банку у місті Сімферополь, був укладений Договір № SAMDN25000731815710 (Вклад «Стандарт, 24 мес.»). Відповідно до п. 1 Договору, при укладенні даного Договору, Вкладник передає, а Банк отримує грошові кошти у сумі 60 000,00 дол. США (шістдесят тисяч доларів США, 00 центів США) на строк 24 місяці до 27.12.2014 включно. Для внесення суми вкладу Банк відкриває Вкладнику поточний рахунок № [NUMBER] . Процентна ставка за вкладом становить 10 % річних. Мінімальний строк вкладу становить 6 місяців. На виконання умов Договору, 27.12.2012 позивачем було внесено на депозит грошові кошти у сумі 60 000,00 дол. США (шістдесят тисяч доларів США, 00 центів США). Після закінчення першого строку вкладу 27.12.2014 позивач не заявляв Банку про його відмову від продовження строку, а відтак строк вкладу, в силу припису п. 6 Договору, був автоматично продовженим ще на один строк (24 місяці) - з 28.12.2014 до 27.12.2016. В червні 2015 року позивачем за адресу ПАТ КБ «Приватбанк» була направлена письмова претензія до Договору вкладу № SAMDN25000731815710, згідно якої [PERSON] звернулась до відповідача з вимогою про розблокування відповідного рахунку, відкритого за Договором. В червні 2015 року, Позивач отримала від Відповідача лист № 20.1.0.0.0/7-20150604/3990 від 07.06.2015 р., згідного змісту якого ПАТ КБ «Приватбанк» констатувало, що банк припинив свою діяльність в АР Крим у зв`язку з анексією півострову. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 31.05.2016 у справі № 753/23324/15-ц стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] на виконання договору № SAMDN25000731815710 від 27.12.2012 року 74786,30 дол. США, з яких: 60 000,00 дол. США - сума вкладу за Договором; 14 786,30 дол. США - проценти нараховані на суму вкладу, витрати по сплаті судового збору в сумі 6090.00. Рішення залишено без змін після перегляду ухвалою апеляційного суду м. Києва від 22.09.2016 та постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.09.2016. Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Зазначені факти відповідачем в ході розгляду справи не оспорювалися та враховувалися у наданих до суду заявах по суті. 09.11.2018 відповідачем виконано рішення суду та перераховано на користь позивача грошові кошти у сумі 71 902,98 дол. США /а.с. 29/. Відповідно до ст. 1058 Цивільного кодексу України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесено вклад, застосовуються положення про договір банківського вкладу. Згідно ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до ч. 2 ст. 1060 Цивільного кодексу України, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умова повернення які встановлені договором. Щодо позовних вимог про стягнення відсотків суд приходить до такого. Відповідно до ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу і розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Встановлений договором розмір процентів на строковий вклад або на вклад, внесений на умовах його повернення у разі настання визначених договором обставин, не може бути односторонньо зменшений банком, якщо інше не встановлено законом. За частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Відповідно до частини п`ятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Закінчення строку дії договору в разі невиконання зобов`язань не припиняє зобов`язальних правовідносин, а трансформує їх в охоронні, що містять обов`язок відшкодувати заподіяні збитки, встановлені договором чи законом. При цьому згідно із частиною другою статті 1070 ЦК України проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу. Договір банківського вкладу не містить визначеного розміру процентної ставки за користування грошовим вкладом у разі неналежного виконання зобов`язань за цим договором після закінчення терміну його дії. Таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові від 2 березня 2016 року у справі № 6-2861цс15. Визначаючи дату початку нарахування процентів за депозитом, суд керувався таким. Проценти за договором стягнуті рішенням суду до 01.12.2015 включно. Згідно з наказом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 05.01.2004 № 07, затверджено процентну ставку за вкладами «на вимогу» з 01.06.2004 в розмірі 1,0 процентів річних. Згідно з протоколом комітету управління активами і пасивами ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 25.04.2017, з 04.05.2017 змінено процентну ставку за вкладами «на запитання» і встановлено її в розмірі 0,01% річних, що не заперечувалося стороною позивача. Отже, за період з 02.12.2015 по 31.01.2017 (518 днів) проценти нараховуються за ставкою 1,0% річних: 60000,00 доларів США * 1,0% * 518 дн. : 366 дн. = 849,18 доларів США. За період з 04.05.2017 по 08.11.2018 (553 дні) нарахування процентів за ставкою 0,01% річних має такий вигляд: 60 000,00 доларів США * 0,01% * 553 дн. : 366 дн. = 9,07 доларів США. Загальна сума відсотків, яка підлягає до стягнення з відповідача, складає: 849,18 + 9,07 = 858,25 доларів США. Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення процентів за депозитом підлягають до часткового задоволення у розмірі 858,25 доларів США. Щодо позовних вимог про стягнення 3% річних суд приходить до такого. Згідно із статтями 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов не допускається. Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 26.04.2017 року Верховний Суд України у справі №3-1522гс16 сформулював наступну правову позицію щодо обчислення перебігу строку позовної давності, в спорах про стягнення 3% річних та інфляційних витрат після виконання боржником основного зобов`язання: Главою 19 ЦК визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 2 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 зазначила, що незалежно від валюти боргу (грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов`язання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов`язання і фактичного його виконання, є національна валюта України - гривня. Відтак у національній валюті України підлягають стягненню й інші складові грошового зобов`язання, передбачені, зокрема, у ст. 1048 Цивільного кодексу України, та при застосуванні ст. 625 ЦК України. Як встановлено судом за період 31.01.2017 по 01.08.2018 ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 31.01.2017 було зупинено виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 31.05.2016 та ухвали апеляційного суду м. Києва від 22.09.2016. Отже, позовні вимоги щодо стягнення 3% річних підлягають до часткового задоволення відповідно до розрахунку: за період з 02.12.2015 по 31.01.2017 (426 дні), за період з 01.08.2018 по 08.11.2018 (99 днів), тобто нарахування має здійснюватися за 525 днів наступним чином: 60000,00 доларів США *23,84 (курс НБУ 02.12.2015) = 1 430 400, 00 грн. 1 430 400, 00 грн.* 3,0% * 525 дн. : 365 дн. = 61 722, 73 грн. Щодо позовних вимог про стягнення пені згідно ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» суд приходить до такого. Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка, крім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, передбачає додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання. За положеннями статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника; продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб; послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги. Відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі. Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що вкладник за договором банківського вкладу (депозиту) є споживачем фінансових послуг, а банк - їх виконавцем і несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме сплату пені в розмірі 3 % вартості послуги за кожен день прострочення. Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 13 березня 2017 року у цивільній справі № 6-2128цс16, а також від 01 червня 2016 року у справі № 6-2558цс15. Пунктом 3 частини першої статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки у вигляді сплати неустойки. Аналогічно, 28 вересня 2016 року Верховний суд України розглядаючи справу № 6-1699цс16 (№ в ЄДРСРУ 61784699) підтвердив правову позицію висловлену у постанові Верховного суду України від 11 травня 2016 року у справі № 6-37цс16 (№ в ЄДРСРУ 57678639). Суть її полягає в тому, що вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме сплату пені у розмірі 3 % вартості послуги за кожний день прострочення. Згідно з правовою позицією Верховного суду України, викладеної за наслідками розгляду цивільної справи №6-1699цс16, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (частина перша статті 1058 ЦК України). Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, а саме "[PERSON] И [PERSON] ПРОТИ ТУРЕЧЧИНИ (NEJDET SAHIN AND PERIHAN SAHIN V. TURKEY) (N 13279/05) від 20.10.2011 року якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже власник рахунку може добросовісно очікувати аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно він очікуватиме що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. До стягнення пені застосовується спеціальний строк позовної давності в один рік, встановлений ст. 258 ЦК України. А тому нарахування пені згідно ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» має такий вигляд: 60 000,00 доларів США * 3/100 * 365 дн. = 657 000,00 доларів США. З урахуванням принципу пропорційності у цивільному судочинстві суд вирішив зменшити розмір неустойки до розміру депозитного вкладу - 60 000,00 дол. США, із врахуванням правової позиції, яку висловлено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц. У перерахунку на грошову одиницю України - гривню, станом на дату виконання рішення суду 09.11.2018, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає пеня в розмірі: 60 000,00 доларів США * 2793,0 грн. : 100 = 1 675 800,00 грн. Суд розцінює критично посилання відповідача на необхідність зменшення розміру пені до розміру відсотків, оскільки з матеріалів справи вбачається, що відповідач свідомо протягом тривалого часу не виконував рішення суду щодо повернення суми вкладу позивачу, а отже, дотримуючись принципу пропорційності в цивільному процесі суд вважає, що стягнення пені у розмірі вчасно неповернутого грошового вкладу буде співмірним відшкодуванням збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, зокрема стягненню з АТ комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на користь [PERSON] за договором банківського вкладу № SAMDN25000731815710 відсотків в розмірі 858,25 дол. США, 3% річних в розмірі 61 722 грн. 73 коп., пені в розмірі 1 675 800 грн. 00 коп. без відрахування податків та зборів. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 10 510,00 грн., оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду. На підставі викладеного,

Outcome: partial