Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання за нею права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] за набувальною давністю та на 1/2 частку цієї ж квартири в порядку спадкування за заповітом після смерті [INFO] батька [PERSON] . В обґрунтування позовної заяви [PERSON] вказує на те, що після смерті [INFO] батька [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку [ADDRESS] ; земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,27 га за тією ж адресою; 1/2 частини квартири [ADDRESS] , яка була успадкована ним після смерті [INFO] рідного брата [PERSON] . Батько заявниці залишив заповіт, яким все своє майно заповідав їй. Спадщину у встановленому законом порядку вона прийняла, подавши заяву до Борівської нотаріальної контори, за місцем відкриття спадщини. 15.08.2019 Борівської нотаріальної конторою Харківської області на її ім`я було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку при ньому для ведення особистого селянського господарства площею 0,27 га. У видачі свідоцтва про право на спадщину на частину квартири відмовлено, оскільки відсутній документ, що підтверджує право власності спадкодавця на неї. За життя [PERSON] набув право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] брата [PERSON] , подавши заяву про прийняття спадщини. Оскільки за життя батько заявниці свідоцтво про право на спадщину не отримав, у зв`язку з чим відсутній правовстановлюючий документ на ім`я спадкодавця на цю частику квартири, однак це не позбавляє його права на спадщину, [PERSON] просить суд визнати право власності на 1/2 частину квартири за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті батька. Крім того, вказує, що інша частини квартири [ADDRESS] належить відповідачці [PERSON] на праві власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [INFO] [PERSON] . Посилаючись на те, що після успадкування цієї частини квартири відповідач [PERSON] у ній не зареєстрована та не проживає, а вона (позивач у справі) за домовленістю з відповідачкою володіє та користується квартирою, повністю сплачує комунальні послуги та утримує житлове приміщення, отже добросовісно та відкрито володіє квартирою більше дванадцяти років, просить визнати за нею право власності на цю частку квартири за набувальною давністю. 30.04.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 19.05.2020 до суду від представника третьої особи - в.о. завідувача Борівської державної нотаріальної контори Харківської області Колосовської С.О. за вих. № 123/01-16 від 07.05.2020 надійшла заява про розгляд справи без її участі, заперечень по суті заявлених позовних вимог не має, у вирішенні питань, постановлених у заяві, покладається на розсуду суду. 25.05.2020 від представника відповідача - Куп`янської міської ради Харківської області надійшла заява за вих. № 61-юр від 13.05.2020 про розгляд справи у його відсутність, пояснень по справі не має, у вирішенні позовних вимог покладається на розсуд суду. 29.05.2020 підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засідання позовні вимоги підтримали у повному обсязі та наполягали на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася судом належним чином за адресою, зазначеною у позовній заяві: [ADDRESS] . За повідомленням Управління Державної міграційної служби України в Луганській області від 22.04.2020 наявні обліки відділу та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання (відділ адресно-довідкової роботи) УДМС України в Луганській області залишилися на тимчасово окупованій території України (м.Луганськ), доступ до них відсутній. За наявними обліками УДМС та його територіальних підрозділів, які розташовані на підконтрольній українській владі території України [PERSON] зареєстрованою/знятою з реєстрації місця проживання/перебування не значиться. У відповідності до вимог ст. 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» оголошення про виклик відповідача [PERSON] розміщувалися судом на офіційному веб сайті судової влади України за наступним посиланнямhttps://court.gov.ua/unknown/sud2023. Суд, заслухавши доводи позивача та її представника, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, встановив фактичні обставини та правовідносини, що виникли у справі. На підставі копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 27.11.2018 Куп`янським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, встановлено, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у селі Богуславка Борівського району Харківської області (а.с.22). Згідно з заповітом, посвідченим 10.06.2016 приватним нотаріусом Куп`янського міського нотаріального округу Харківської області та зареєстрованим в реєстрі № 1454, [PERSON] , [INFO] , все своє майно, де б таке не знаходилося та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде йому належати на день його смерті та на що він за законом матиме право, заповідав своїй доньці [PERSON] , [INFO] (а.с.26-27). 25.02.2020 постановою в.о. державного нотаріуса Борівської державної нотаріальної контори Харківської області Колосовською С.О. відмовлено [PERSON] у видачі додаткового свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частину квартири [ADDRESS] після смерті батька [PERSON] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на ім`я спадкодавця. З цієї ж постанови нотаріуса встановлено, що 15.08.2019 цією ж нотаріальної конторою позивачці було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті батька на житловий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку при ньому для ведення особистого селянського господарства площею 0,27 га (а.с.9). Вищевказаною постановою нотаріуса встановлено, що до складу спадкового майна [PERSON] входить зокрема і 1/2 частина квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , яка була успадкована ним після смерті [INFO] рідного брата [PERSON] . Спадщину після смерті [PERSON] його брат, а нині спадкодавець, [PERSON] прийняв за заявою до нотаріальної контори, але до дня своєї смерті не отримав на своє ім`я свідоцтво про право на спадщину (а.с.9). З довідки КП «Куп`янське бюро технічної інвентаризації» від 19.02.2020 встановлено, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 18.07.1994 групою по приватизації жилого фонду НГЧ-4, розп. № 477, на праві спільної часткової власності належить 1/2 частина квартира [ADDRESS] (а.с.11). Згідно з копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 22 червня 2015 року виконавчим комітетом Куп`янськ-Вузловської селищної ради м.Куп`янська Харківської області, [PERSON] помер [INFO] (а.с.23). Положеннями статті 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Стаття 1217 ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Стаття 1297 ЦК України зобов`язує спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Отже, [PERSON] , звернувшись за життя до нотаріуса із заявою про прийнятття спадщини після смерті рідного брата [PERSON] , спадщину прийняв, однак за життя не одержав свідоцтво про право на спадщину. Практика Європейського суду з прав людинb виробила конструкцію «legitimate expectations» (українською - «правомірні очікування»). Пояснюючи сутність конструкції, ЄСПЛ зазначає про необхідність більш широкого розуміння терміну майна (possessions), зазначеного у ст. 1 Першого Протоколу Конвенції (ЄКПЛ), згідно з яким до майна входить як наявне майно, так і активи, включаючи вимоги, щодо яких заявник може стверджувати про наявність у нього щонайменше «правомірного очікування» ефективного отримання майнового права. Таким чином, ЄСПЛ зазначає, що «правомірне очікування» отримання майна може розраховувати на захист за ЄКПЛ. Якщо сутністю вимоги особи є її майновий інтерес, то особа може вважатися такою, що має «правомірне очікування», якщо в національному праві є достатні підстави для існування такого інтересу. Зокрема, якщо існує судова практика національних судів щодо підтвердження його існування. Таким чином, суд дійшов висновку, що прийняття спадщини спадкодавцем [PERSON] створило для нього правомірне очікування щодо оформлення права власності на вищевказану частину квартири у подальшому, тому позовні вимоги [PERSON] в частині визнання за нею права власності на частину квартири в порядку спадкування за заповітом після смерті батька. Щодо визнання права власності на іншу частину квартири за набувальною давністю, суд зазначає таке. Правовою підставою для визнання права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України позивачка [PERSON] зазначає те, що вона фактично проживає у спірній квартирі, утримує її та відкрито й добросовісно користуються нею, сплачуючи всі комунальні послуги Згідно з інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно вищевказана частина квартири належить [PERSON] з 08.07.2008 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.10). Позивач також вказує на те, що вона користується всієї квартирою за домовленістю з [PERSON] , тобто має законне право на визнання за нею право власності на квартиру вцілому, оскільки відкрито володіє нею понад 10 років, а відповідач у квартирі не проживає. Свідки [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні підтвердили, що [PERSON] не користується квартирою понад десять років, утриманням житла та сплатою комунальних послуг опікується позивач. Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України). Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною 1 статті 344 ЦК України встановлено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Разом із цим добросовісність свідчить про те, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. Тобто, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 січня 2019 року у справі № 755/16913/16-ц, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28.04.2020. Враховуючи, що позивач [PERSON] володіє частиною квартирою з волі власника - [PERSON] та завжди знала, хто є її власником, давність володіння не може бути визнана судом як добросовісна. З метою недопущення втручання у права власності відповідачки, яка проживає у місті Луганськ, де відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та захисту прав власності, гарантованих ст. 11 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] в частині визнання за нею права власності на 1/2 частину квартири за набувальною давністю.

Outcome: partial