Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-31 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], Виконкому Нікопольської міської ради, Відділу земельних ресурсів Нікопольської міської ради про визнання незаконними Державного акту на право приватної власності на землю та рішення Нікопольської міської ради. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що під час слухання цивільної справи за позовом [PERSON] до неї про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та відновлення межі, на початку 2011 року вона дізналася про приватизацію матір'ю [PERSON] - [PERSON] земельної ділянки площею 0,0569 га. за адресою [ADDRESS]. Позивач зазначає, що відповідач [PERSON] не мала право на приватизацію зазначеної площі земельної ділянки, адже відповідно до її долі - 15/26 частин у домоволодінні, вона могла претендувати на приватизацію лише 525 кв.м. замість приватизованих 569 кв.м. Позивач також наполягає, що жодних паперів, які б стосувалися приватизації спірної суміжної земельної ділянки вона не підписувала. [PERSON] було отримано державний акт про право власності серії НП № 0001129, виданий Нікопольським виконкомом 10.05.1999 року за № 6023, кадастровий номер 1211600000:03:044:0061 на підставі оскаржуваного рішення Нікопольської міської ради. 20.10.2009 року [PERSON] подарувала свою частину будинку з приватизованою земельною ділянкою своїй доньці [PERSON] Позивач в судовому засіданні наполягала на задоволенні позовної заяви в повному обсязі, надавши по суті пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав і пояснив, що приватизацією земельної ділянки права [PERSON] ніяким чином не порушені. Позивач і відповідач являються сусідами, а не співвласниками домоволодіння. Крім того, вважає, що позивач пропустила строки позовної давності, оскільки ще 06 жовтня 1997 року чоловік позивача був присутній при встановленні меж земельної ділянки, що передається у приватну власність та підписав відповідний акт. Просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Представник виконкому Нікопольської міської ради [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала і пояснила, що підстав для визнання рішення Нікопольської міської ради від 26.11.1997 року № 775 в частині передачі земельної ділянки у приватну власність і користування, не має. Представник відділу земельних ресурсів Нікопольської міської ради Дружинін В.В. вважає, що підстав для задоволення позовних вимог не має, оскільки Державний акт на право приватної власності на землю ніяким чином не порушує права позивача. Вислухавши сторони, представника позивача [PERSON], вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 153 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Як встановлено в судовому засіданні відповідач [PERSON] являється власником 15/26 частин будинку та земельної ділянки розміром 0,0569 га, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], на підставі договору дарування від 20.10.2009 року, укладеного між [PERSON] і [PERSON], що підтверджується договором дарування (а.с.4), витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а. с.58). Позивач являється власником 11/21 частин будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно (а.с.10). Згідно Державного акту на право приватної власності на землю від 10 травня 1999 року, він виданий на ім."я [PERSON] Приватним нотаріусом [PERSON] в Державному акті зазначено, що ним посвідчено договір дарування, на підставі якого право власності на цю земельну ділянку переходить до [PERSON] (а.с. 56). Позивач свою земельну ділянку не приватизувала і не являється її власником. Згідно акту встановлення меж земельної ділянки, що передається у приватну власність від 06.10.1997 року, були встановлені межі земельної ділянки, що відводилася у приватну власність колишньому власнику [PERSON] за адресою [ADDRESS]. Цей акт був підписаний всіма сусідами, в тому числі, як пояснила позивач, і її чоловіком [PERSON] (а.с.53). Згідно рішення виконавчого комітету Нікопольської міської ради народних депутатів від 26.11.97 року № 775, [PERSON] було передано у власність 0,0569 га, в постійне користування 0,0009 га (а.с.91, 91 зворот). [PERSON] отримала вказану земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом та отримала свідоцтво про право на спадщину, видане 2-ю Нікопольською державною нотаріальною конторою від 05 березня 1999 року за реєстром № 502 (а.с.4). Позивач не змогла обґрунтувати яким чином прийняте рішення Нікопольської міської ради щодо приватизації земельної ділянки [ADDRESS] в м. Нікополі та Державний акт порушує, не визнає чи оспорює її права свободи чи інтереси. Позивач не є орендарем чи власником сусідньої земельної ділянки [ADDRESS] в м. Нікополі. Позивач в судовому засіданні в цій частині пояснила, що відповідач [PERSON] створила небезпеку, що буде порушено її право, оскільки звернулася до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. Але, звернення до суду не є і не може бути порушенням прав когось із сторін. Позивач вправі надавати свої докази та заперечення при розгляді зазначеної справи. Відповідно до ст. 140 ЗК України: «Підставами припинення права власності на земельну ділянку є: а) добровільна відмова власника від права на земельну ділянку; б) смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця; в) відчуження земельної ділянки за рішенням власника; г) звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора; ґ) відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; д) конфіскація за рішенням суду; е) невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом». Позивач не навела жодних підстав, передбачених ЗК України, чи іншими законодавчими актами України, для позбавлення [PERSON] чи [PERSON] права власності на земельну ділянку [ADDRESS]. Не може бути підставою для задоволення позовних вимог та обставина, що [PERSON] приватизувала на земельній ділянці [ADDRESS] загальною площею 910 кв.м. - 569 кв.м. замість 525 кв.м., відповідно до своєї долі у власності в розмірі 15/26 часток. Адже, фактичний розмір земельної ділянки складав не 910 кв.м. а 1599 кв.м. Крім того, розподіл площі між співвласниками земельної ділянки [ADDRESS] проведений самими співвласниками і жодним чином не зачіпає прав та інтересів позивача [PERSON], яка мешкає в сусідньому домоволодінні [ADDRESS]. Отже посилання позивача на те, що розміри земельних ділянок, що передані у власність [PERSON] і [PERSON] не відповідають розміру часток у домоволодінні, не можуть бути прийняті до уваги, як підстава для задоволення позову, як і посилання на ст. 88 ЗК України, яка регулює правовідносини між співвласниками земельної ділянки. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що ще 06 жовтня 1997 року чоловік позивача був присутній при встановленні меж земельної ділянки, що передається у приватну власність та підписав відповідний акт, відколи і знав про приватизацію сусідньої земельної ділянки. З цього часу і позивач могла дізнатися про її приватизацію. Позивачем не наведено ніяких аргументованих підстав вважати, що вона не дізналася від чоловіка, з яким спільно проживає в шлюбі про приватизацію сусідньої земельної ділянки. При таких обставинах суд вважає, що позивачем пропущений строк позовної давності. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed