Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-06 00:00:00

28.10.2015 року [PERSON] звернулась до Дружківського міського суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю. Позивач свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що їй на праві власності належить квартира, яка розташована за адресою: кв. 15, буд. 15-а, вул. Леніна у м. Дружківка Донецької області. В даній квартирі крім неї також зареєстрований її колишній чоловік [PERSON] . З березня 2013 року відповідач у квартирі не мешкає, комунальні послуги не сплачує, господарством не займається. В квартирі не має його речей, але добровільно знятись з реєстрації відповідач не бажає. Просить усунути перешкоду в користуванні її власністю, визнавши [PERSON] , таким, що втратив право на користування житловою площею в квартирі [ADDRESS]. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, в позові просить розглядати справу у її відсутності, за участю її представника. Представник позивача [PERSON] в судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить позов задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, судовою повісткою, про що в справі є розписки, заяву з клопотанням про розгляд справи у його відсутності не надав, причини неявки, суду не повідомив. Згідно ст.169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. 3-тя особа: Дружківський міський сектор ГУ Державної міграційної служби у Донецькій області в судове засідання не зявився, надали заяву з клопотанням розглядати справу у їх відсутності, проти задоволення позову не заперечують. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON], що підтверджується договором купівлі-продажу від 15 лютого 2011 року. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. З матеріалів справи встановлено, що у належній позивачці квартирі за адресою: кв. 15. буд.15-а по вул. Леніна у м. Дружківка Донецької області з березня 2013 року зареєстровано [PERSON], що підтверджується довідкою про склад сім"ї та домовою книгою (а.с. 9,11). [PERSON] є колишнім чоловіком позивачки (а.с.10). Відповідно до свідоцтва від 15 січня 2003 року шлюб між сторонами було розірвано та відповідач в квартирі не мешкає з березня 2013 року. Статтею 156 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника квартири, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника квартири належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу (дружина, їх діти, батьки). Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Звертаючись до суду з позовом 28.10.2015 року [PERSON] просила визнати відповідача [PERSON], таким, що втратив право користування житлом, посилаючись на те, що [PERSON] не проживає у спірній квартирі з березня 2013 року, тобто понад два роки. Виходячи із змісту частин 1 ст. 182, частини 3 ст. 640 ЦК України право власності на спірну квартиру у позивача [PERSON] виникло з моменту державної реєстрації, тобто з 15 лютого 2011 року. На час придбання квартири позивачем шлюб вже було розірвано. Таким чином, на час звернення власника квартири до суду (28.10.2015 року) з позовом про визнання [PERSON], таким, що втратив право користування жилим приміщенням в спірній квартирі, минуло майже сім місяців та два роки з зазначеного в позові моменту відсутності [PERSON] в спірному житловому приміщенні, а тому є усі правові підстави для визнання [PERSON], таким, що на час звернення позивача до суду втратив право користування жилим приміщенням на підставі частини 2 ст. 405 ЦК України. Оскільки відповідач не мешкає у квартирі [ADDRESS], не сплачує комунальних платежів, не веде ніяких господарських робіт, не є членом сім'ї позивача, не має права власності на частину вказаної квартири позов підлягає задоволенню. Враховуючи порушення відповідачем права власності позивача, суд вважає, що слід зобов'язати Дружківський міський сектор ГУ Державної міграційної служби у Донецькій області виписати відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved