Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-03 00:00:00

[PERSON] звертаючись до суду з вказаним вище позовом, після уточнення та збільшення позовних вимог, з врахуванням проведених по справі експертиз, остаточно просить: - стягнути з [PERSON] на її користь грошову компенсацію вартості ? частки транспортного засобу - автомобіля марки ІЖ-2717, 2001 року виготовлення, державний номерний знак [NUMBER] в сумі 9 285 грн 68 коп.; - стягнути з [PERSON] на її користь грошову компенсацію вартості ? частки нерухомого майна - магазину [NUMBER], розташованого за адресою: [ADDRESS] в сумі 31100 грн; - право [PERSON] на ? частку у праві спільної часткової власності на автомобіль марки ІЖ-2717, 2001 року виготовлення, державний номерний знак [NUMBER] та магазин [NUMBER], що розташований по [ADDRESS], припинити з дня отримання нею грошової компенсації вартості її частки в повному обсязі. Свої вимоги мотивувала тим, що зазначене вище майно, яке було придбано нею з відповідачем в період шлюбу, відповідно до рішень суду, є їх з відповідачем спільною частковою власністю, а також є неподільним, спільне користування неможливе, а тому, посилаючись на ст.364 ЦК України, просить стягнути з відповідача грошову компенсацію вартості її частки у майні. В судове засідання сторони не з'явилися, надали повноваження на представлення їх інтересів своїм представникам - [PERSON] -[PERSON], а [PERSON] - [PERSON].(а.с. 94-95,101-103). Представник позивача - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримав та просив задовольнити. При обґрунтуванні позовних вимог посилався на обставини, викладені в позовній заяві. Додатково пояснив, що після розлучення сторін, спірне майно залишилося в користуванні відповідача. Представник відповідача - [PERSON] позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що відповідач не спроможний сплатити позивачу грошову компенсацію. До того ж, зазначив, що відповідач не заперечує проти спільного користування з позивачем магазином. Також зазначив, що спірний автомобіль не перебуває у володінні та користуванні відповідача, оскільки він після розлучення з позивачем, передав його за довіреністю іншій особі. І відповідач не заперечує, щоб позивач забрала автомобіль собі та ним користувалася. В задоволенні позовних вимог просив відмовити. Вислухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріли справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 19 липня 1975 року, шлюб між ними було розірвано рішенням Славутицького міського суду Київської області 15.01.2008 року, яке набрало законної сили 26.01.2008 року. За період шлюбу сторони придбали автомобіль марки ІЖ-2717, 2001 року виготовлення, державний номерний знак [NUMBER], магазин [NUMBER], що розташований по [ADDRESS]. Дані обставини встановленні Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 20 січня 2011 року та Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 13 квітня 2011 року, які набрали законної сили, а тому відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, доказуванню не підлягають. Відповідно до рішення Славутицького міського суду Київської області від 20 січня 2011 року за [PERSON] та [PERSON] визнано по ? частці за кожним право власності на автомобіль марки ІЖ-2717, 2001 року виготовлення, державний номерний знак [NUMBER], а рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 13 квітня 2011 року, визнано за кожним з них по ? частині на магазин [NUMBER] « [INFO]» за адресою: [ADDRESS]. ( т.2 а.с.7-9, т.1 а.с.80-82) Таким чином, зазначений вище автомобіль та магазин, перебувають у спільній частковій власності сторін. Судом встановлено, що спірне майно, після розлучення сторін залишилося у користуванні відповідача [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є спільній частковій власності. Проте, як вбачається з Висновку експерта судової будівельно-технічної експертизи №1588/1589/13-24 від 14 жовтня 2013 року (а.с.129-146), магазин за адресою: [ADDRESS], поділити в натурі, у відповідності до розміру часток кожного із співвласників з технічної точки зору неможливо. Висновок експерта в цій частині сторонами та їх представниками не оспорювався. За частиною 2 ст.183 ЦК України, неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Отже, вказаний вище автомобіль, є річчю неподільною. Частиною 2 статті 364 ЦК України встановлено, що якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим ( частина 2 статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової компенсації або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Вказані норми закону свідчать про те, що право співвласника на виділ частки зі спільного майна шляхом отримання компенсації вартості частки у майні не може бути обмежене іншими співвласниками й такому його праву співвласника, що виділяється, кореспондується обов»язок інших співвласників сплатити грошову компенсацію частки, розмір якої визначається з дійсної вартості майна на час розгляду справи судом. Обов»язковою умовою призначення грошової компенсації є лише згода співвласника, який заявив вимогу про виділ частки. При цьому не передбачено згоди інших співвласників на такий виділ та залежність від мотивів з яких власник має намір реалізувати своє право на виділ. Отже, звернення [PERSON] з вимогою про стягнення з [PERSON] на її користь грошової компенсації за належну їй частку у майні є засвідченням її згоди на таку компенсацію. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] про стягнення грошової компенсації за частку вказаного вище майна, є обґрунтовані. Визначаючи розмір грошової компенсації за належну позивачеві частку у праві власності на автомобіль та магазин, суд виходить з ринкової вартості частки автомобіля в сумі 9285 грн 68 коп. та частки магазина в сумі 31100 грн, що визначено висновком автотоварознавчої експертизи №3712/3713/14-24 від 09.04.2014 року та висновком додаткової комісійної судової будівельно-технічної експертизи №3714/13-24/6799/14-42 від 11.07.2014 року Чернігівського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (а.с.227-234, 242-254), отриманих судом відповідно до процесуального закону та в межах розгляду даної справи. Доводи представника відповідача про неспроможність відповідача сплатити компенсацію, не знайшли свого підтвердження в суді. Виходячи з системного аналізу положень ст.11-14, ст. 328, 364 ЦК України фактична виплата співласнику, що бажає виділу, компенсації вартості його частки у майні, є підставою для виникнення у інших співвласників, які здійснили таку виплату, права на відповідну частку, в протилежному випадку буде завдано істотної шкоди їх майновим інтересам. У зв"язку із задоволенням позовних вимог [PERSON] про реальний виділ частки з майна, що перебуває у спільній частковій власності, право власності [PERSON] на відповідну частку підлягає припиненню з дня отримання нею від [PERSON] компенсації вартості вказаної частки. За таких підстав, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошової компенсації за частку майна, що є у спільній частковій власності, припинення права на частку у спільному майні, підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved