Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про повернення грошових коштів отриманих без достатньої правової підстави. Позов мотивує тим, що у травні 2012 року відповідач [PERSON] запропонував відремонтувати, у вільний від роботи час, автомобіль FIAT DOBLO 2004 року випуску із номерним знаком [NUMBER], який потрапив у дорожньо-транспортну пригоду. Між ними була досягнута домовленість, що ремонт вм'ятини на буді автомобіля буде коштувати 2000 грн., решта робіт згідно прейскуранту цін технічної станції. Ремонт буде виконувати по вечорах, у вільний від роботи час на протязі одного-двох місяців на технічній станції де він працює, власником якої являється [PERSON] Через 8 місяців в кінці грудня [PERSON] повідомив йому, що закінчив ремонт. 29 грудня 2012 року він із своїм сином [PERSON] та [PERSON] приїхали на технічну станцію щоб розрахуватись та забрати автомобіль. Однак чоловік директора технічної станції [PERSON] повідомив, що ціна за буду автомобіля зросла та складає 5150 грн. причину зростання ціни [PERSON] не пояснив. Із безпідставним зростанням ціни на ремонт він не погодився і автомобіль йому не повернули. На початку травня 2013 року він знову приїхав на технічну станцію щоб забрати автомобіль, а [PERSON] сказав, що сума знову зросла. Оскільки спільної мови відносно ціни ремонту автомобіля вони не знайшли, він попросив [PERSON] підрахувати скільки реально коштує ремонт автомобіля і він озвучив суму в 5400 грн. Він заплатив [PERSON] 3800 грн., з урахуванням авансу 600 грн. та розбитого ним лобового скла вартістю 1000 грн., щоб він забрав автомобіль, розрахувався із власником техстанції та повернув йому автомобіль, однак [PERSON] власнику технічної станції кошти не віддав, а йому не повернув ні автомобіль , ні отриманні кошти. До даного часу автомобіль не повернутий, а рішенням Бершадського районного суду від 26.12.2014 року його зобов"язано відшкодувати [PERSON] кошти за ремонт автомобіля в сумі 6946 грн. За таких обставин, враховуючи відсутність між ним та [PERSON] на день передачі грошей будь - яких договірних зобов'язань чи інших цивільно - правових відносин вважає, що передані ним відповідачу [PERSON] грошові кошти в розмірі 5400 грн. набуті останнім безпідставно, а тому підлягають поверненню. Крім того вважає, що з відповідача [PERSON] на його користь підлягають також стягненню 3 % річних за весь час прострочення заборгованості та з урахуванням індексу інфляції за 2013 - 2014 роки в сумі 1695,60 грн.. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, стверджує, що гроші заплачені йому [PERSON] були за виконані ремонтні роботи автомобіля, а тому просить в задоволенні позову відмовити . Вислухавши пояснення позивача [PERSON], відповідача [PERSON] та дослідивши матеріали справи суд вважає , що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено та не оспорюється сторонами, що в травні 2012 року позивач [PERSON] домовився з відповідачем [PERSON] про ремонт автомобіля Fiat Doblo 2004 року випуску д.н.з. [NUMBER]. Між сторонами була досягнута домовленість, що ремонт вм"ятини на буді автомобіля буде коштувати 2000 грн. , а решта робіт згідно прейскуранту цін технічної станції. Ремонт автомобіля [PERSON] мав виконувати по вечорах, у вільний від роботи час, на протязі одного-двох місяців на технічній станції де він працює, власником якої являється [PERSON] 29.12.2012 року, після повідомлення [PERSON] про закінчення ремонту автомобіля, [PERSON] приїхав на технічну станцію, щоб розрахуватися та забрати автомобіль, однак чоловік директора технічної станції [PERSON] повідомив, що ціна на автомобіль зросла та становить 5150 грн. Позивач [PERSON] не погодився з зростанням ціни на автомобіль і автомобіль йому не повернули. В позовній заяві та судовому засіданні позивач [PERSON] стверджує, що оскільки спільної мови, відносно ціни ремонту автомобіля, з власником технічної станції [PERSON] не знайшли, то він попросив [PERSON] підрахувати скільки реально буде коштувати ремонт автомобіля і [PERSON] озвучив суму 5400 грн. Після чого він заплатив відповідачеві [PERSON] грошові кошти в сумі 3800 грн., з урахуванням 600 грн. авансу та розбитого ним скла вартістю 1000 грн., щоб він забрав автомобіль та розрахувався із власником технічної станції та повернув йому автомобіль, однак [PERSON] власнику технічної станції грошові кошти не віддав і автомобіля йому не повернув. В судовому засіданні встановлено , що у вересні 2014 року син позивача [PERSON] звертався до суду з позовом до [PERSON], третя особа на стороні позивача [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння , [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом до [PERSON] та [PERSON] про повернення боргу. Рішенням Бершадського районного суду від 26.12.2014 року позов [PERSON] до [PERSON], третя особа на стороні позивача [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння та зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про повернення боргу було задоволено. Вирішено витребувати із чужого незаконного володіння [PERSON] автомобіль Fiat Doblo 2004 року випуску номерний знак [NUMBER], номер кузова [NUMBER] на користь законного власника [PERSON]. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] кошти в сумі 6946 грн. Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 17.02.2015 року рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 26.12.2014 року залишено без змін. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вище вказаним рішенням встановлено, що між ФОП [PERSON] та власником автомобіля Fiat Doblo д/н [NUMBER] [PERSON], виникли правовідносини щодо виконання підрядних робіт по ремонту автомобіля. Ремонтні роботи були виконані в обумовлений сторонами строк. Претензій щодо якості ремонтних робіт замовник не пред'являв. ФОП [PERSON] було складено заказ-наряд б\\н від 29.12.2012 року згідно якого вартість виконаних ремонтних робіт складає 6850 грн. З яких замовник [PERSON] сплатив 1000 грн. громадянину [PERSON]. Таким чином, судом встановлено, що громадянин [PERSON] та громадянин [PERSON], який діяв в інтересах свого сина [PERSON], фактично вступили в договірні відносини з ФОП [PERSON] щодо виконання підрядних робіт з ремонту автомобіля належного [PERSON] Однак, по завершенню ремонту, власник автомобіля [PERSON] не оплатив вартості виконаних робіт згідно заказ-наряду від 29.12.2012 року, як того вимагає чинне законодавство України, а сплатив кошти в сумі 3800 грн. за ремонт автомобіля громадянину [PERSON] помилково вважаючи його основним виконавцем робіт. Згідно ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Згідност.1212 ч.2 ЦК України положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Відповідно до ст.1213 ЦК України - набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Таким чином суд вважає доведеним отримання відповідачем [PERSON] грошових коштів без достатньої правової підстави. Однак, суд не погоджується з заявленим позивачем розміром грошових коштів переданих ним відповідачеві [PERSON], оскільки в судовому засіданні встановлено , що по закінченню ремонту автомобіля позивач [PERSON] передав відповідачеві гроші в сумі 3800 грн., даний факт визнається [PERSON] Твердження позивача, що він також заплатив аванс у розмірі 600 грн, а також вартість розбитого скла , яка склала 1000 грн суд оцінює критично, так як вище згаданим рішенням Бершадського районного суду від 17.02.2015 року встановлено, що позивач [PERSON] аванс в сумі 1000 грн. передав [PERSON], який являється чоловіком власниці технічної станції [PERSON], а він в свою чергу заплатив гроші в сумі 600 грн. відповідачеві [PERSON], як аванс за ремонт автомобіля [PERSON], даний факт не оспорюється і сторонами в судовому засіданні, а тому дані кошти не підлягають стягненню з відповідача [PERSON] Також грошові кошти в сумі 1000 грн, вартість розбитого лобового скла, не підлягають стягненню, оскільки судом встановлено, що громадянин [PERSON] та громадянин [PERSON], який діяв в інтересах свого сина [PERSON], фактично вступили в договірні відносини з ФОП [PERSON], а не з [PERSON], а тому відповідальність за пошкоджене майно перед [PERSON] та [PERSON] несе не [PERSON], а ФОП [PERSON] Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу. В позовній заяві та судовому засіданні позивач [PERSON] просить стягнути з відповідача 3 % річних за весь час прострочення заборгованості та з урахуванням індексу інфляції за 2013 -2014 роки, при цьому позивачем не надано доказів, які містять інформацію про розмір індексу інфляції станом на 2013-2014 роки з посиланням на офіційні джерела. Наданий позивачем розрахунок ціни позову не може бути розцінений , як такий , що підтверджує в повній мірі позовні вимоги, оскільки надані в ньому цифри не підтвердженні будь-якими письмовими доказами, таким чином дана позовна вимога задоволенню не підлягає . Оскільки, позивач був звільнений від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", тому згідно ст. 88 ЦПК України судовий збір слід стягнути з відповідача. На підставі ст.ст. 1212,1213 ЦК України,

Outcome: partial