Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-11 00:00:00

17.10.2017 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Ухвалою суду від 12.02.2018 року до участі в розгляді даної справи в якості третьої особи було залучено Службу в справах дітей Надвірнянської районної державної адміністрації Івано-Франківської області. В судовому засіданні позивач підтримала заявлені вимоги з підстав, наведених в позовній заяві. Просить суд постановити рішення, яким позов задоволити та позбавити [PERSON], [INFO], українця, мешканця [ADDRESS] батьківських прав щодо неповнолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO], дочки [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] та стягнути з відповідача в її користь понесені нею судові витрати, не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник третьої особи - Служби в справах дітей Надвірнянської районної державної адміністрації Івано-Франківської області в судовому засіданні не заперечила проти задоволення позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся заздалегідь та належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про вручення повісткок. Про причини неявки відповідач суд не повідомив. Сторони, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну місця свого проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається по останньому відомому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Зі згоди позивача, суд прийшов до висновку про ухвалення рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивача, її представника, третьої особи, дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст.ст.80,81 ЦПК України, і які сторони вважають достатніми для обгрунтування і заперечення своїх позовних вимог, з'ясувавши фактичні обставини справи, та, за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи, прийшов до висновку про можливість задоволення позову [PERSON] з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Зі змісту ст.81 ЦПК України випливає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що 12.07.2008 року [PERSON] уклала шлюб з відповідачем у виконавчому комітеті Фитьківської сільської ради, Надвірнянського району, Івано-франківської області. У шлюбі у них народилося троє дітей: син [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвами про їх народження. Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 27.04.2016 року вирішено стягувати з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі по 600 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття. Згідно рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 21.08.2016 року шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу неповнолітні діти залишилися проживати з позивачем. З'ясовано також, що з часу розірвання шлюбу [PERSON] не утримує і не спілкується з дітьми, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, не цікавиться їхнім навчанням, станом здоров'я та не створює умов для отримання належної освіти. Судом достовірно встановлено, що [PERSON] злісно ухилявся від сплати встановлених рішенням суду коштів (аліментів) на утримання неповнолітніх дітей, про що свідчить вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 19.05.2017 року, згідно якого [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 164 ч.1 КК України та призначено йому покарання у виді 120 год. громадських робіт. Даний вирок не оскаржувався та вступив в законну силу. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину та піклуватися про здоров"я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя. У відповідності із ст. 164 СК України батько, мати можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН згідно резолюції 1386 (XIV) від 20 листопада 1959 року встановлено, що дитина потребує любові і розуміння та повинна зростати в умовах турботи, знаходитись під піклуванням і відповідальністю своїх батьків. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей (п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав»). Відповідно до п. 16 вищезазначеної постанови Пленуму, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, задоволення відповідного позову можливе при доведеності обставин, з наявністю яких закон пов'язує можливість вжиття такого заходу, та встановлення небажання батька піклуватись про дітей і виконувати свої обов'язки, змінити свою поведінку у разі, коли дії спрямовані на виконання батьківських обов'язків. Судом перевірено, що відповідач, як батько, неповнолітніми дітьми зовсім не цікавиться, не займається ними та не виховує. З висновку органу опіки та піклування Надвірнянської РДА від 25.09.2017 року за 04-36/27 вбачається за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнії дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Тому, беручи до уваги наведене, а також ту обставину, що відповідач свою поведінку не змінив, суд вважає, що вимоги позивача щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітніх дітей підлягає задоволенню. З відповідача також слід стягнути судові витрати по справі в користь позивача відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі ст.ст. 164, 165, 180, 181 СК України,

Outcome: approved