Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання договору купівлі-продажу дійним, визнання права власності на нерухоме майно. В позовній заяві посилався на те, що 18 березня 2014 року ним та відповідачем [PERSON] досягнуто домовленості щодо укладення договору купівлі-продажу 1/200 частини нерухомого майна, розташованого у [ADDRESS], досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору. В цей же день позивачем сплачено відповідачу вартість нерухомого майна - 23000 грн., про отримання яких відповідач передала позивачу розписку. Нотаріально даний договір посвідчений не був, оскільки відповідач стала ухилятися від його нотаріального посвідчення. Оскільки відповідач від нотаріального посвідчення договору ухиляється, фактично умови договору купівлі-продажу сторонами виконані, позивач просив нікчемний договір купівлі-продажу 1/200 частини нерухомого майна, розташованого у [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON] визнати дійсним та таким, що відбувся, та визнати за ним - [PERSON] - право власності на дане нерухоме майно. В судовому засіданні позивач [PERSON] свій позов підтримав та просив задовольнити. При цьому посилався на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, але надала суду заяву з проханням справу розглянути за її відсутності. В заяві також зазначила. що позов визнає та підтверджує факт одержання від позивача грошових коштів в сумі 23000 грн. за продаж йому 1/200 частини нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS]. Третя особа - Полтавське міське управління юстиції, яка належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направила. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, приймаючи до уваги відсутність клопотань від осіб, що не з'явились, про відкладення з поважних причин розгляду справи та інших підстав, передбачених ст. 169 ЦПК України для можливого відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в засідання не з'явились. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши докази у справі, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 18 квітня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу [PERSON], 1/200 частина нежитлового приміщення загальною площею 27,4 мІ, що знаходиться в гуртожитку у [ADDRESS], належить на праві власності [PERSON] (а.с.5-6). Також як вбачається з розписки [PERSON] від 18 березня 2014 року, вона отримала від [PERSON] 23000 грн. 18 березня 2014 року як оплату вартості 1/200 частини нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS], загальною площею 27,4 мІ, та зобов'язалась до 10 квітня 2014 року вчинити необхідні дії по укладенню договору купівлі-продажу зазначеного майна в порядку, встановленому чинним законодавством. Але договір купівлі-продажу вказаного нерухомого майна сторонами нотаріально посвідчено не було. Стаття 215 ЦК України передбачає, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). За ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. За нормами Закону України „Про нотаріат" відсутність необхідних документів, технічних довідок-характеристик на предмет договору - в даному випадку 1/200 частини нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS] - є перешкодою для нотаріального посвідчення угоди. Вказаний договір сторонами нотаріально посвідчено не було у зв'язку з відсутністю необхідної технічної документації на приміщення, що відчужувалося. Відсутність таких документів на час укладення договору була перешкодою для нотаріального посвідчення договору, про що було відомо сторонам на час його укладення. І хоча позивач позов в судовому засіданні підтримував, відповідач надала суду заяву, в якій зазначала, що позов визнає, але належних доказів того, що відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору, сторони суду не надали. Не надали сторони суду і документи, з яких би вбачалась відсутність перешкод для переходу прав власності на спірне приміщення від відповідача до позивача чи іншої особи, як то витяги з Державного реєстру речових прав, про відсутність заборони та арешту, висновок експерта про оціночну вартість нерухомого майна, довідки про відсутність обмежень, інші документи, необхідні для нотаріального посвідчення договору. У зв'язку з цим суд критично оцінює посилання позивача про те, що відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення спірного договору, оскільки на час укладення договору сторони знали про неможливість нотаріального його посвідчення, і мали намір замість нотаріального посвідчення визнати право власності в судовому порядку. Даний висновок суду підтверджується також і поясненнями позивача в судовому засіданні, який суду повідомив, що оригінали всіх правовстановлюючих документів на спірне нерухоме майно відповідач віддала позивачу. Відповідно, сторони не мали на меті нотаріальне посвідчення договору, оскільки за відсутності у власника оригіналів документів він не може здійснити відчуження належного йому майна. Крім того, звертаючись до суду з позовними вимогами про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним, позивач такого договору до справи не додав. Тобто, як вбачається з матеріалів справи та пояснень позивача, який повідомляв суду лише про один документ, яким він та відповідач намагались врегулювати правовідносини між собою, а саме про розписку [PERSON], договір купівлі-продажу хоча б в простій письмовій формі вони не укладали. Таким чином в судовому засіданні знайшло своє підтвердження укладення договору всупереч вимогам законодавства. У зв'язку з цим спірний правочин є нікчемним. Позовні вимоги, хоч і визнаються відповідачем, задоволенню не підлягають, оскільки суперечать нормам закону. Суд звертає увагу і на той факт, що сам позивач усвідомлює, що укладений ним договір є нікчемним, оскільки в своєму позові він і просить визнати нікчемний правочин дійсним. За нормами ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Тому в задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійним, визнання права власності на нерухоме майно необхідно відмовити в повному обсязі. Крім того, судом встановлено, що при зверненні з позовом до суду позивачем не в повному обсязі було сплачено судовий збір. Так, звернувшись до суду з двома позовними вимогами, одна з яких (визнати договір дійсним) є вимогою немайнового характеру, а друга (визнати право власності) вимогою майнового характеру, позивач оплатив судовим збором лише одну із них, сплативши судовий збір у розмірі 243,60 грн. У зв'язку з відмовою в задоволенні позову, понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають, та з нього необхідно достягнути 243,60 грн. судового збору за другу позовну вимогу.

Outcome: approved