Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

02 грудня 2013 року орган опіки та піклування Новопетрівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області звернувся до суду з вказаним позовом. Позовні вимоги обґрунтовані слідуючими обставинами. Відповідачі є батьками малолітньої [PERSON], [INFO]. Матеріально-побутові умови проживання відповідачів незадовільні, вони обоє не працевлаштовані, зловживають спиртними напоями. [PERSON] будучи хворою на туберкульоз легенів, умисно ухиляється від лікування, [PERSON] відмовляється від обстеження у лікаря-фтизіатра, що становить загрозу для життя дитини. 22.07.2013 року батьки не приїхали до Миколаївської лікарні за дитиною, а тому дитина відповідачів була влаштована до Миколаївського будинку дитини. Жодних заходів до повернення дитини батьки не вжили, не відвідували її, не цікавились життям, здоров'ям. Профілактичні бесіди з відповідачами щодо її належної поведінки та попередження про відповідальність за виховання та утримання дітей бажаного результату не дали. Позивач просив суд, позбавити відповідачів батьківських прав відносно їх доньки, стягнути з них аліменти на користь дитини в розмірі не менше 30% прожиткового мінімуму та передати дитину ООП Снігурівської райдержадміністрації для подальшого влаштування. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги. Суду пояснив, що відповідачі не створили умов для проживання дитини, зловживають алкоголем, заходів до працевлаштування не вживають. Вжитими заходами соціального супроводу належної поведінки відповідачів добитися не вдалося, просив про задоволення позову. Відповідач проти позову заперечив, суду пояснив, що дійсно поводився негідно по відношенню до своєї дитини, оскільки зловживав алкоголем. За відсутності роботи та коштів не зміг створити належні умови для проживання доньки, однак наразі умови проживання покращилися, він покинув дружину й перейшов проживати до матері у м.Снігурівку, де є всі необхідні умови проживання для дитини, через певний час він влаштується на роботу й забезпечить доньку всім необхідним, просив надати йому строк для виправлення ситуації. Відповідачка проти позову заперечувала. Суду пояснила, що з відповідачем припинили спільне проживання, вона тривалий час хворіла, а тому не мала змоги приділяти належної уваги доньці. Після оголошеної перерви відповідачка в судове засідання не з'явилася, про причини неявки суду не повідомила. Суд ухвалив про розгляд справи у відсутність відповідачки. Представник третьої особи, враховуючи інтереси дитини вважає за доцільне задовольнити позовні вимоги позивача про позбавлення відповідачів батьківських прав. Прокурор вважає позов таким, що підлягає до задоволення. Дослідивши докази по справі, суд прийшов до наступного. Як вбачається з заявленого позивачем позову він обґрунтовується на підставі ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України. Відповідно до вказаної норми права мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав -це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому в кожному випадку треба виявити та оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Позбавлення батьківських прав - це водночас і санкція за протиправну винну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю. Ухилення від виконання юридичного обов'язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Так, батько чи мати вважатимуться такими, що ухиляються від обов'язку по вихованню дитини, коли вони не проявляють до неї щонайменшої батьківської турботи, хоча мають таку можливість. Судом встановлено, що відповідачі в зареєстрованому шлюбі не перебувають, однак є батьками [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини № [NUMBER], виданим відділом ДРАЦС Снігурівського РУЮ у Миколаївській області (а.с.8). Згідно протоколу №4 засідання громадської інспекції у справах неповнолітніх при Новопетрівській сільраді від 26.02.13 року сім'ю взято на облік як таку, що не створила умов для утримання, навчання та виховання дитини, сімю взято під соціальний супровід Снігурівським РЦ СС СДМ за рішенням дорадчого органу від 17.04.13 року з метою створення умов проживання для повернення дитини в родину. Місцем проживання відповідачки в даний час є с.Новопетрівка Снігурівського району Миколаївської області. Згідно листа Снігурівської ЦРЛ від 07.10.2013 року [PERSON] з 18.11.11р. знаходиться на диспансерному обліку в туб.кабінеті Снігурівської ЦРЛ. З 30.11.2011р. по 17.04.2012р. знаходилася на стаціонарному лікуванні в Миколаївському обласному протитуберкульозному диспансері. Після виписки із стаціонару хвора злісно ухиляється від подальшого лікування та обстеження, зловживає алкоголем, на диспансерному обліку у лікарів психіатра та нарколога не знаходиться (а.с.14). За місцем проживання відповідачка характеризується негативно, вживає алкогольні напої та приводить у помешкання сторонніх осіб, не працює, належний санітарний стан у будинку не підтримує (а.с.10). [PERSON] та [PERSON] до листопада 2013 року проживали однією сім'єю в будинку в с.Новопетрівка, в якому не створені належні умови для проживання дитини, оскільки будинок потребує ремонту, облаштована для проживання лише одна кімната, дитячий одяг відсутній, батьки вживали алкогольні напої, проживали за рахунок періодичних заробітків [PERSON] та соціальних допомог, що вбачається з актів обстеження матеріально-побутових умов життя від 20.02.2013 року (а.с.23), від 27.03.2013 р. (а.с.24), від 08.05.2013 р. (а.с.25), від 26.06.2013 р. (а.с.27), від 09.08.2013 р.(а.с.29), від 05.09.2013р. (а.с.31). З листопада 2013 року відповідач змінив місце проживання, на даний час проживає у будинку своєї матері у [ADDRESS], в якому також відсутні умови для проживання дитини, відсутня кімната, ліжко, дитячі речі, іграшки, як вбачається з актів обстеження житлово-побутових умов від 15.01.2014 року, складених як працівниками служби у справах дітей Снігурівської райдержадміністрації, так і депутатом Снігурівської міської ради на прохання відповідача. За місцем проживання в с.Новопетрівка відповідач характеризується негативно, постійної роботи немає, підробляє тимчасовими заробітками, вживає алкогольні напої, не підтримує належного санітарного стану у будинку (а.с.9). Характеристика, надана суду відповідачем, не може бути прийнята судом, оскільки за місцем реєстрації у м.Снігурівка відповідач тривалий час не проживав. Крім того, те, що він є позитивною емоційною людиною не спростовує вищевказаних доводів позивача. Згідно довідки Снігурівської ЦРЛ від 14.01.2014 р. відповідач на диспансерному обліку у лікарів психіатра та нарколога не знаходиться. Згідно листа Миколаївського обласного протитуберкульозного диспансера від 13.01.14 року дитина, [PERSON], [INFO], перебувала на стаціонарному лікуванні в дитячому відділенні Миколаївського ОПТД з 12.01.12р. до 19.04.13р., повторно з 23.04.13 до 22.07.13р. Батько дитини знаходився по нагляду за дитиною в диспансері з 12.01.12 по 27.11.12р., виконував рекомендації з лікування, але регулярно вживав алкогольні напої та неналежно доглядав за дитиною, в звязку з чим, йому було запропоновано залишити дитину під наглядом медичного персоналу відділення. З 27.11.12 [PERSON] відвідував дитину 3 рази, з яких 2 рази в нетверезому стані. Під час лікування батьки не забезпечували дитину необхідними речами (одежа, памперси тощо). Свідок [PERSON] суду показав, що малолітня донька відповідачів проходила тривалий курс протитуберкульозного лікування й у дитячому відділенні Снігурівської ЦРЛ, де знаходилася разом з батьком, який був помічений у вживанні алкоголю, умови для проживання дитини відповідачами не створені, вони не забрали дитину після лікування з Миколаївського ОПТД, а тому дитина була поміщена в дитячий будинок. Відповідачі в судові засіданні пояснили, що не забрали доньку з лікарні, оскільки не мали коштів. Розпорядженням Снігурівської райдержадміністрації №224-р від 25.07.2013 року малолітню [PERSON] було направлено на повне державне забезпечення до Миколаївського обласного будинку дитини в звязку з проведенням реабілітаційних заходів (а.с.20). Як вбачається з заяви [PERSON] від 25.07.13 року вона просила влаштувати дитину в будинок дитини на час її лікування від туберкульоза та алкоголізму (а.с.21), однак лікування вона не пройшла й до цього часу. За весь період перебування доньки в будинку дитини батьки її жодного разу не відвідали, що підтверджується листом Миколаївського обласного будинку дитини від 08.01.2014 року, що свідчить про їх байдуже ставлення до долі доньки, її потреб, життя та здоров'я. Обоє відповідачів притягувалися до адміністративної відповідальності за умисне невиконання батьківських обов'язків за ст.184 КУпАП та неодноразово попереджалися про наслідки ухилення від виконання батьківських обовязків. Свідок [PERSON] суду пояснила, що працює фахівцем із соціальної роботи Новопетрівської сільської ради, здійснювала соціальний супровід сімї відповідачів, вони зловживають спиртними напоями, а [PERSON] не зважаючи на захворювання на туберкульоз, від лікування якого вона відмовляється, за час соціального супроводу відповідачі своєї поведінки не змінили, будинок до належного стану не привели. Свідок [PERSON] суду пояснила, що є депутатом Новопетрівської сільської ради, відповідачі схильні до вживання алкогольних напоїв, ніде не працюють, заходів до працевлаштування не вживають, [PERSON] відмовився від допомоги у працевлаштуванні, будинок до належного санітарного стану не приведений, їх поведінка на краще не змінюється. Свідок [PERSON] суду пояснила, що працює спеціалістом служби у справах дітей Снігурівської райдержадміністрації. Про сім"ю відповідачів дізналася, коли вони не забрали дитину з лікарні. При зустрічі з ними вони повідомили, що дитину їм нікуди забирати, запевнили, що наведуть порядок в будинку та пройдуть лікування, однак нічого не зробили. У висновку ООП Снігурівської райдержадміністрації №86 від 03.10.2013 р. визнано за доцільне позбавлення батьківських прав відповідачів стосовно їх доньки [PERSON] (а.с.33). Пленум Верховного суду України в пунктах 15 та 18 постанови №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Кожен із зазначених факторів має місце по відношенню до малолітньої доньки відповідачів. Відповідачі, незважаючи на здійснення виховного впливу з боку органу опіки та піклування, а також працівників центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, самоусунулися від виховання дитини та її утримання, не піклуються про її здоров'я, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, свідомо нехтують своїми батьківськими обов'язками. Така поведінка матері та батька є винною по відношенню до доньки. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідачі свідомо ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню доньки [PERSON] і єдиним способом захисту прав та інтересів дитини є позбавлення їх матері батьківських прав щодо неї. Вказаний захід є крайнім, проте єдиним для захисту прав дитини з урахуванням тих обставин, що відповідачі протягом тривалого терміну попереджалися про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, проте належних висновків не зробили, позитивного результату у долі дитини не настало. З огляду на наведені обставини, враховуючи інтереси дитини, яка будучи малолітньою виходячи з обставин справи фактично втратила родинний зв'язок з батьками, які тривалий час її не відвідували, суд визнає поведінку відповідачів ухилянням від виконання батьківських обов'язків по вихованню дітей, що згідно п.2 ч. 1 ст. 164 СК України є підставою для позбавлення батьківських прав. Згідно ч.2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Оскільки малолітня дитина не отримує від батьків грошової та іншої допомоги, аліменти підлягають примусовому стягненню. Згідно ст.182 ч.2 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи, що обоє відповідачів є працездатними, інших утриманців не мають, а тому суд стягує з кожного з відповідачів по 1/4 частині всіх видів їх доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідачів судовий збір в дохід держави у розмірі по 243 грн. 60 коп. з кожного, враховуючи, що заявлено позовні вимоги майнового та немайнового характеру.

Outcome: approved