Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області із уточненою в ході судового розгляду заявою про встановлення факту родинних відносин та встановлення факту смерті, обґрунтувавши свої вимоги тим, що [INFO] року в м. Луганськ, м. Олександрівськ померла його матір [PERSON], [INFO]. На даний час органи ДРАЦС на території м. Луганськ, м. Олександрівськ діють незаконно і всі документи видані ними є недійсними та не відповідають вимогам діючого в Україні законодавства. Надати лікарське свідоцтво про смерть матері відповідного державного зразка він не може, оскільки лікарських установ, підконтрольних уряду України в м. Луганськ м. Олександрівськ також немає. У зв'язку із наведеним, через відсутність можливості зареєструвати смерть [PERSON]у встановленому законом порядку та отримати свідоцтво про її смерть відповідного державного зразка іншим чином аніж як через звернення до суду, заявник вимушений був звернутися до суду із даною заявою, та просити суд ухвалити рішення яким встановити факт того, що[PERSON], [INFO], уродженка села Лантратове Троїцького району Луганської області, громадянка України, померла [INFO] року в м. Луганськ м. Олександрівськ. Крім того просив суд встановити також факт родинних відносин між ним та [PERSON], встановивши, що він є її рідним сином, оскільки в паспорті його прізвище вказане як: «[PERSON]», а прізвище матері в паспорті зазначене як: «[PERSON]». У зв'язку із втратою свідоцтва про народження, заявник вимушений був отримати повторне свідоцтво про своє народження яке видане на тимчасово окупованій території російською мовою. У вказаному свідоцтві про народження, батьками заявника вказані [PERSON], який помер [INFO] року, та [PERSON]. За наведених обставин, враховуючи відсутність можливості у позасудовому порядку підтвердити факт родинних відносин між ним та його матір'ю, що позбавляє заявника можливості звернутися до суду із заявою про встановлення факту смерті [PERSON], він вимушений був звернутися до суду із даною заявою та просити суд ухвалити рішення яким встановити факт того, що він є рідним сином [PERSON], [INFO], уродженки села Лантратове Троїцького району Луганської області. Заявник [PERSON], будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву з проханням розгляд справи проводити у його відсутності, за участю його представника [PERSON] У судовому засіданні представник заявника [PERSON], який діє на підставі ордера, серія: ДН № 017791, від 14 листопада 2018 року (а.с. 15), вимоги заяви [PERSON] підтримав та наполягав на її задоволенні з підстав наведених в ній. Представник заінтересованої особи Словянського районного ВДРАЦС, будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, рішення просив ухвалити згідно із вимогами діючого законодавства. Суд, дослідивши надані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, приходить до висновку, що вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Згідно із свідоцтвом про народження, серія: [NUMBER], виданим повторно Артемівським ВДРАЦС м. Луганськ 25 жовтня 2018 року, заявник народився [INFO] року в м. Олександрівськ Артемівського району м. Луганськ. Його прізвище мовою оригіналу зазначено як: «[PERSON]». Батьками заявника в свідоцтві записані, мовою оригіналу(рос.мова): «[PERSON]» та «[PERSON]» (а.с. 7). Згідно із копією паспорта громадянина України, серія: [NUMBER], заявник [PERSON] народився [INFO] року в м. Олександрівськ Артемівського району м. Луганськ (а.с. 3). Згідно із копією паспорта громадянина України, серія: [NUMBER], [PERSON], народилась [INFO] року в с. Лантратове Троїцького району Луганської області. За реєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8). Згідно із копією свідоцтва про смерть, серія: [NUMBER], [PERSON] помер [INFO] року в м. Луганськ (а.с. 24). За відомостями домової книги на житловий будинок [ADDRESS], в ньому з 02 грудня 1968 року значиться зареєстрованою [PERSON], [INFO], та з 22 грудня 1988 року значиться зареєстрованим заявник [PERSON], [INFO] (а.с. 28-29). Згідно із довідкою балансоутримувача гуртожитку за адресою: [ADDRESS], ФОП [PERSON], заявник [PERSON], [INFO], на підставі договору оренди від 10 вересня 2018 року, проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6). Згідно із копією лікарського свідоцтва про смерть № 57 від 17 квітня 2018 року та копії довідки про причину смерті до форми № 106/о № 57, [PERSON], [INFO], померла [INFO] року в м. Луганськ м. Олександрівськ. Причина смерті - ракова інтоксикація злоякісного новоутворення тіла шлунку (а.с. 10,11,11 з.б.). Згідно із свідоцтвом про смерть, серія: [NUMBER], виданим виконавчим комітетом Олександрівської міської ради м. Луганськ, [PERSON], [INFO], уродженка села Лантратове Троїцького району Луганської області, громадянка України, померла [INFO] року в м. Луганськ м. Олександрівськ (а.с.12). Згідно із відмовою у проведенні державної реєстрації смерті Словянського районного ВДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області № 3185/15.23-20 від 06 листопада 2018 року, заявнику було відмовлено у проведенні реєстрації смерті [PERSON] у зв'язку із тим, що на підтвердження її смерті було пред'явлено документи форма яких не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08 серпня 2006 року № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті» зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року № 1150/13024 (а.с. 13). Згідно із повідомленням Словянського районного ВДРАЦС № 3330/15.23-24 від 23 листопада 2018 року, в результаті розширеного пошуку за відомостями, внесеними до Державного реєстру актів цивільного стану громадян, відомості щодо актового запису про смерть [PERSON], [INFO] - відсутні (а.с. 32). Відповідно ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідно заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв'язку із втратою годувальника. Відповідно до роз'яснень, викладених в п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Для встановлення смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті необхідні обставини, які свідчать про реєстрацію цієї події, а також про те, що заінтересована особа не має можливості відновити втрачені або знищені документи про це. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до положень ч. 1 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Відповідно ч. 2 ст. 319 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. До складу тимчасово окупованої території України, визначеної Верховною Радою України, входять тимчасово окуповані території України, особливий правовий режим яких встановлено відповідно до Законів України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» №1207-VII від 15 квітня 2014 року, а також «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» №1680- VII від 16 вересня 2014 року та постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» № 254-VIII від 17 березня 2015 року. Відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Статтею 9 цього Закону передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом України. Будь-який акт (рішення, документ), виданий такими органами та/або особами, є недійсним і не створює правових наслідків. Згідно із ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Згідно із Наказом міністерства юстиції України від 17 червня 2014 року №953/5 «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції», доступ користувачів до Єдиних та Державних реєстрів інформаційної системи Міністерства юстиції України, зокрема Державного реєстру актів цивільного стану громадян, на території Донецької області тимчасово припинено, до закінчення антитерористичної операції на сході України. Тимчасово призупинено проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, повторну видачу свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану та видачу витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян відділами державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходяться, зокрема, на території м. Луганськ м. Олександрівськ. Згідно із п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення », заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. За роз'ясненнями п. 13 вказаної Постанови, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01 липня 2010 року № 2398-VI державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров'я, де настала смерть, та інших осіб. Згідно із Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними якщо ці органи створені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (документ), виданий цими органами є недійсним і не створює правових наслідків. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За приписами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Вирішуючи питання щодо допустимості та належності доказів у сенсі глави 5 ЦПК України, суд приймає до уваги досліджені у судовому засіданні копії лікарського свідоцтва про смерть та довідки про причину смерті, а також свідоцтво про смерть [PERSON], які хоч і не є офіційними документами, що створюють самі по собі правові наслідки, однак у сукупності з іншими доказами, на думку суду, можуть слугувати джерелом тих фактичних даних, які дають суду можливість дійти висновку, що смерть [PERSON] дійсно настала [INFO] року за вказаних у заяві обставин. Приймаючи до уваги копії лікарського свідоцтва про смерть та довідки про причину смерті, суд виходить з того, що незважаючи на ситуацію, яка склалася у країні, медичні заклади у зв'язку із специфікою роботи, повинні надавати медичну допомогу будь-яким особам, і у будь-якій ситуації, а отже, у тому становищі, в якому опинився заявник, він був позбавлений можливості отримати офіційні документи щодо смерті [PERSON], а тому звертаючись до суду, надав усі можливі докази, які міг надати у цій ситуації. Крім того, застосовуючи Рішення Європейського Суду, як джерело «живого» права, суд також зазначає, що в ситуаціях, подібним тим, що приводяться у вказаній справі, обов'язок ігнорувати, не приймати до уваги дії існуючих de facto інститутів далекий від абсолютного. Для людей, які проживають на цій території життя продовжується. І це життя потрібно зробити більш стерпним і терпимим, воно повинно бути захищено від влади de facto, включаючи і їх суди, і саме в інтересах жителів цієї території дії згаданих властей, що мають відношення до сказаного, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами в тому числі і цим. Думати інакше означало б зовсім позбавляти проживаючих на цій території людей всіх їх прав кожного разу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, це означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать. Така позиція висловлена у Рішенні Європейського Суду по справі «Кіпр проти Туреччини» від 10 травня 2001 року (, де також у п. 93 Суд нагадує, що в своєму Консультативному Висновку по Намібії Міжнародний Суд заявив наступне (1971 ICJ Reports, p. 56, § 125): "Загалом непризнання північно-африканської адміністрації цієї Території не повинно привести позбавлення народу Намібії вигод від міжнародної співпраці. Зокрема в той час як дії офіційного характеру, які здійснюються урядом Північної Африки від імені або по відношенні Намібії після спливу відомого мандата, являються незаконними та такими, що не мають сили, ця неспроможність не може бути розповсюджена на такі дії, як наприклад реєстрація народження, смерті, шлюбу, наслідки подібних дій можуть бути проігноровані в погіршення мешканців цієї Території». Суд також зазначає, що вказані копії лікарського свідоцтва про смерть та довідки про причину смерті, а також свідоцтво про смерть [PERSON]не містять внутрішніх протиріч, і у своїй сукупності є достатніми для того щоб дійти висновку, що [PERSON]померла саме [INFO] року в м. Луганськ м. Олександрівськ. Виходячи з аналізу чинного законодавства та встановлених обставин справи, оцінивши представлені в силу положень ст. 81 ЦПК України докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що факт смерті [PERSON]знайшов своє підтвердження в ході судового слідства. В своїй заяві заявник зазначає, що має намір подати заяву про прийняття спадщини після смерті матері. Таким чином, в подальшому, виникає необхідність надання нотаріусу свідоцтва про смерть та відомостей про підтвердження родинних відносин зі спадкодавцем [PERSON], у зв'язку із чим слід встановити факт родинних відносин між ним та спадкодавцем [PERSON] Втім, заявник позбавлений можливості здійснити вказані дії, оскільки не має навіть можливості подати заяву про прийняття спадщини, оскільки у нього відсутнє свідоцтво про смерть його матері, при цьому без встановлення факту родинних відносин, він не має можливості здійснити дії по отриманню такого свідоцтва. У судовому засіданні встановлено, що дійсно, у заявника відсутні документи, які прямо підтверджують його родинні відносини зі спадкодавцем [PERSON], оскільки в паспорті його прізвище вказане як: «[PERSON]», а прізвище матері в паспорті зазначене як: «[PERSON]». Враховуючи ту обставину, що вказані прізвища є різними, то судом встановлено розбіжності у їх написанні. Разом з тим, аналіз представлених суду документів,які не містять внутрішніх протиріч та узгоджуються між собою, зокрема, свідоцтва про народження заявника, серія: [NUMBER], виданого повторно Артемівським ВДРАЦС м. Луганськ 25 жовтня 2018 року, в якому прізвище заявника та його батьків мовою оригіналу зазначено однаково як: «[PERSON]», домової книги, за якою заявник разом з [PERSON] зареєстровані в одному будинку як члени сім'ї, та на час смерті [PERSON]проживали разом, дозволяє дійти висновку, що [PERSON], [INFO], дійсно є рідним сином [PERSON], [INFO]. Приймаючи до уваги свідоцтво про народження заявника, серія: [NUMBER], виданого повторно Артемівським ВДРАЦС м. Луганськ 25 жовтня 2018 року, як належний та допустимий доказ у сенсі глави 5 ЦПК України, суд враховує, що хоч воно і не є офіційним документом, що створює сам по собі правові наслідки, однак у сукупності з іншими доказами, на думку суду, може слугувати джерелом тих фактичних даних, які дають суду можливість дійти висновку, що заявник дійсно є рідним сином померлої [PERSON] Виходячи з аналізу чинного законодавства та встановлених обставин справи, оцінивши представлені в силу положень ст. 81 ЦПК України докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що факт родинних відносин заявника з померлою [PERSON] та факт її смерті повністю знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, у зв'язку із чим, заява [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до положень ч. 4 ст. 317 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України. Враховуючи, що м. Луганськ м. Олександрівськ є тимчасово окупованою територією України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання цього рішення суду. На підставі наведеного,

Outcome: approved