Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-19 00:00:00

24.09.2020 року судом зареєстровано позов [PERSON] до КЗ «Вінницький регіональний центр з фізичної культури і спорту осіб з інвалідністю «Інваспорт» про стягнення середнього заробітку, відшкодування матеріальної і моральної шкоди. Позов мотивований тим, що відповідно до наказу керівника регіонального центру «Інваспорт» № 5 від 01.04.2015 року позивач був прийнятий на посаду водія. Наказом № 8-к від 30.04.2015 року він був переведений на посаду сторожа регіонального центру «Інваспорт». Згідно наказу начальника КЗ «Вінницький регіональний центр з фізичної культури і спорту осіб з інвалідністю «Інваспорт» № 71-к від 14.12.2018 року позивач звільнений з займаної посади згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з прогулом без поважних причин. Постановою Вінницького апеляційного суду від 24.12.2019 року позовні вимоги позивача до КЗ «Вінницький регіональний центр з фізичної культури і спорту осіб з інвалідністю «Інваспорт» задоволено. Визнано незаконним та скасовано наказ відповідача № 71-к від 14.12.2018 року «Про звільнення [PERSON] п. 4 ст. 40 КЗпП України. Позивача поновлено на посаді сторожа. Стягнуто з КЗ «Вінницький регіональний центр з фізичної культури і спорту осіб з інвалідністю «Інваспорт» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14.12.2018 року по день ухвалення рішення - 24.12.2019 року. Рішення суду в частині поновлення позивача на роботі та стягнення середнього заробітку в межах платежу за один місяць допущено до негайного виконання. Отримавши рішення суду, позивач звернувся до відповідача з вимогою негайно поновити його на роботі на підставі постанови Вінницького апеляційного суду від 24.12.2019 року, копію якої надав відповідачу. Однак, відповідач поновлювати позивача на роботі відмовився та подав касаційну скаргу до Верховного Суду. Постановою Верховного Суду від 18.05.2020 року касаційну скаргу КЗ «Вінницький регіональний центр з фізичної культури і спорту осіб з інвалідністю «Інваспорт» залишено без задоволення, а постанову Вінницького апеляційного суду від 24.12.2019 року без змін. Однак, на даний час рішення суду про поновлення на роботі не виконане, відповідний запис про поновлення на роботі в трудову книжку не внесений. Внаслідок цього позивач не може влаштуватись на іншу роботу, доходів не має, знаходиться на утриманні дружини, яка отримує мінімальну заробітну плату. Тому заробіток за час вимушеного прогулу за період з січня 2020 року до вересня 2020 року включно становить 42 787 грн. За невиконання рішення суду на відповідача неодноразово накладались штрафи. 06.05.2020 року Вінницьким відділом поліції ГУНП у Вінницькій області відносно відповідача порушено кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України (невиконання судового рішення), в якому позивача визнано потерпілим. Позивач [PERSON] , [INFO] , передпенсійного віку, позбавлений роботивимушений терпіти зверхнє ставлення до нього керівника КЗ «Вінницький регіональний центр з фізичної культури і спорту осіб з інвалідністю «Інваспорт», неодноразово звертався до нього з приводу виконання рішення, а також до Вінницької обласної та міської прокуратури за захистом своїх прав. Такі обставини негативно вплинули на позивача, спричинили йому стрес, постійні нервування і вперше в січні -лютому 2019 року йому встановили діагноз «цукровий діабет ІІ ступеня, середнього ступеню важкості, хронічний гепатит невизначеного генезу з диспепентичним астеновегетативним синдромом, дифузний остеохондроз хребта, хронічний панкреатит, подагричний поліартрит» та інші супутні захворювання. Моральну шкоду від неправомірних дій керівника відповідача позивач оцінив в 45 000 грн. Позивач також вважає, що неправомірними діями відповідача йому завдані матеріальні збитки: 2 022, 67 грн. - частина коштів, витрачених позивачем на лікування (згідно квитанцій); 4 7723 грн. - матеріальна допомога на оздоровлення за 2020 рік, яку позивач отримав би до відпустки, якби не був позбавлений можливості працювати; 5 400 грн. - втрачена різниця між мінімальною заробітною платою, яка змінилась з 2019 року та виплаченою йому заробітною платою за час вимушеного прогулу, яка обраховувалась як середня заробітна плата за останні два місяці роботи (мінімальна заробітна плата 3 723 грн. станом на 01.01.2018 року. Станом на 01.01.2019 року мінімальна заробітна плата складала 4 173 грн. Різниця складає 450 грн. за місяць (450 грн. х 12 міс. = 5 400 грн.); 10 000 грн. - вартість матеріальних витрат згідно укладеного договору про надання правової допомоги адвокатом від 15.01.2019 року; 4 173 грн. - матеріальна допомоги на оздоровлення за 2019 рік, яку позивач отримав би до відпустки, якби не був позбавлений можливості працювати. Загальна сума майнової шкоди, заподіяної позивачеві неправомірними діями відповідача, складає 26 318,67 грн. Зазначаючи правовою підставою позову ст.ст. 141, 153, 168, 173, 235, 237-1, 238 КЗпП України, ст.ст. 22, 23 ЦК України, [PERSON] просив стягнути з відповідача заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 42 784 грн.; матеріальні збитки в сумі 26 318,67 грн.; моральні збитки в сумі 45 000 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав за викладених у ньому обставин, а також підтримав заяву і новий розрахунок суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з грудня 2019 року (після рішення Вінницького апеляційного суду) до грудня 2020 року включно, що становить 58 726,29 грн. Просив його вимоги задоволити в повному обсязі. Наголосив, що неодноразово звертався до відповідача з приводу виконання постанови Вінницького апеляційного суду від 24.12.2019 року. Однак, станом на день розгляду даної справи рішення суду про поновлення його на роботі, внесення записів до трудової книжки не виконане. Лише виплачений середній заробіток за час вимушеного прогулу в травні 2020 року в сумі 56 791, 86 грн., що визначена апеляційним судом. Внаслідок незаконного звільнення, тривалого невиконання рішення суду, йому завдана моральна шкода, яку він оцінив в 45 000 грн. Крім того, відповідачем завдані матеріальні збитки, загальна сума яких становить 26 318,67 грн. Обґрунтування наведене в позовній заяві. Лише додав, що 10 000 грн. - витрати на правничу допомогу згідно укладеного договору про надання правової допомоги адвокатом від 15.01.2019 року в зв`язку з розглядом попередньої справи про поновлення на роботі. Також просив стягнути витрати на правничу допомогу в даній справі в розмірі 10 000 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Шимчик А.Г. позов підтримав за викладених у ньому обставин. Просив вимоги позивача задоволити в повному обсязі. Оскільки в позовній заяві заробіток за час вимушеного прогулу був нарахований станом на вересень 2020 року (день подачі позову), проте розгляд справи триває, представник позивача просив визначити втрачений позивачем заробіток за період з грудня 2019 року і станом на 31.12.2020 року в сумі, що становить 58 726,29 грн. Даний розрахунок зроблений виходячи з мінімальної заробітної плати за цей період. Зазначив, що позивач неодноразово звертався до відповідача з приводу виконання постанови Вінницького апеляційного суду від 24.12.2019 року, однак, станом на день розгляду даної справи зазначене судове рішення умисно не виконується відповідачем, в зв`язку з чим на керівника накладені штрафи і порушене кримінальне провадження. Виконавче провадження завершене і матеріали виконавчого провадження передані слідчому, про що 12.11.2020 року відділом ДВС надано відповідь. Представник відповідача - Швець О.О. позов не визнав, підтримав відзив, що приєднаний до матеріалів справи (а.с. 52-56). Суду пояснив, що на підставі рішення Вінницької обласної ради від 26.09.2019 року № 864 була проведена повна реорганізація КЗ «Інваспорт». Змінено найменування закладу та місцезнаходження, введений новий штатний розпис, в якому передбачені лише керівні посади і вузькогалузеві спеціалісти, надано місячний термін для здійснення відповідних організаційно-правових заходів, пов`язаних із реорганізацією, включаючи скорочення персоналу (в тому числі всіх сторожів). У новому штатному розписі від 17.03.2020 року посад сторожа чи охоронця не передбачено у зв`язку з підключенням КЗ до централізованого надання послуг Державної служби охорони та скороченням фонду заробітної плати і як наслідок, скорочення посад сторожа та багатьох інших посад. Враховуючи наведені обставини КЗ не може поновити позивача на посаді чи запропонувати альтернативну посаду відповідно в зв`язку їх відсутністю, про що знає сам позивач і відділ ДВС. В зв`язку з відсутністю в діях відповідача вини середній заробіток в зв`язку з невиконанням рішення суду не підлягає стягненню. Відповідач звернувся до суду апеляційної інстанції з заявою про роз`яснення способу виконання рішення суду від 24.12.2019 року, але вимоги задоволені не були. Також вважає, що позивачем не доведений причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача і захворюваннями [PERSON] , тому визначення моральної шкоди також є безпідставним. Доказів завдання інших матеріальних збитків, пов`язаних з лікуванням, невиплатою матеріальної допомоги на оздоровлення, витрат на правничу допомогу в іншій справі, позивач не надав, тому в задоволенні цих позовних вимог також просив відмовити. Судом вчинені наступні процесуальні дії. Ухвалою суду від 28.09.2020 року позовну заяву [PERSON] було залишено без руху для сплати судового збору (а.с. 41-42). Ухвалою суду від 07.10.2020 року було прийнято до розгляду та відкрите спрощене провадження в цивільній справі № 127/20976/20 [PERSON] до КЗ «Вінницький регіональний центр з фізичної культури і спорту осіб з інвалідністю «Інваспорт» про стягнення середнього заробітку, відшкодування матеріальної і моральної шкоди (а.с. 47). Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Згідно ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , наказом керівника КЗ «Вінницький регіональний центр з фізичної культури і спорту інвалідів «Інваспорт» № 71-к від 14.12.2018 року був звільнений з посади сторожа згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з прогулом без поважних причин (а.с. 12). Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10.10.2019 року у справі № 127/2006/19 в задоволенні позову [PERSON] про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, внесення відомостей, нарахування заробітної плати та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, нарахування заробітної плати - відмовлено (а.с. 13-17). Постановою Вінницького апеляційного суду від 24.12.2019 року (а.с. 18-21) апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10.10.2019 року № 127/2006/19 в частині вимог про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, внесення відомостей, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу скасоване. Визнаний незаконним та скасований наказ про звільнення № 71-К від 14.12.2018 року. [PERSON] поновлений на роботі на посаді сторожа КЗ «Вінницький регіональний центр з фізичної культури і спорту інвалідів «Інваспорт». Стягнуто на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14.12.2018 року по день ухвалення судового рішення - 24.12.2019 року в розмірі 56 791,86 грн., який обрахований без вирахування податків та обов`язкових платежів. Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку в межах платежу за один місяць допущено до негайного виконання. Даним рішенням також встановлено, що середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 220,98 грн. (зворот а.с. 20). Відповідно до платіжного доручення № 123 від 12.06.2020 року середній заробіток в сумі 56 791,86 грн. був сплачений [PERSON] (а.с. 61). Виконавчий лист № 127/2006/19 про поновлення на роботі був виданий судом 31.01.2020 року і пред`явлений позивачем на примусове виконання до Центрального відділу ДВС м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) (виконавче провадження № 61153802). Також судом встановлено, що рішенням Вінницької обласної ради від 26.09.2019 року № 864 (а.с. 35-37) була проведена реорганізація КЗ «Вінницький регіональний центр з фізичної культури і спорту інвалідів «Інваспорт». Змінено найменування закладу та місцезнаходження, затверджено Статут КЗ «Вінницький регіональний центр з фізичної культури і спорту осіб з інвалідністю «Інваспорт». Надано термін для здійснення відповідних організаційно-правових заходів, пов`язаних із реорганізацією, включаючи скорочення персоналу та розробку з затвердження нового штатного розпису (а.с. 35-36, 64). Згідно штатного розпису від 17.03.2020 року посади сторожа чи охоронця відсутні (а.с. 64). Листом від 09.09.2020 року начальник «Вінницького регіонального центру з фізичної культури і спорту інвалідів «Інваспорт» - [PERSON] повідомив [PERSON] про дані обставини і про те, що КЗ «Інваспорт» станом на 07.09.2020 року не може поновити позивача на посаді сторожа чи запропонувати альтернативну посаду відповідно до фаху позивача у зв`язку з їх відсутністю і, відповідно, провести виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу, про що повідомлено відділ ДВС (а.с. 31, 65, 66). Постановою державного виконавця від 20.02.2020 року за невиконання без поважних причин рішення суду на боржника - КЗ «Вінницький регіональний центр з фізичної культури і спорту осіб з інвалідністю «Інваспорт» (ЄДРПОУ 13307071) було накладено штраф на користь держави - 5 100 грн. (а.с. 34) та зобов`язано боржника виконати судове рішення протягом 10 робочих днів, боржника попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення суду. 10.04.2020 року до Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області надійшло повідомлення державного виконавця Центрального відділу ДВС м.Вінниці Жовмір Ю.П. про невиконання КЗ «Вінницький регіональний центр з фізичної культури і спорту інвалідів «Інваспорт» рішення суду від 24.12.2019 року про поновлення [PERSON] на роботі на посаді сторожа. За даною заявою було порушене кримінальне провадження № 12020020010001025 від 06.05.2020 року за ст. 382 ч. 1 КК України (а.с. 29). Постановою Вінницького відділу поліції ГУНП у Вінницькій області від 12.09.2020 року було закрите кримінальне провадження № 12020020010001025 від 06.05.2020 року за відсутності у діях керівника КЗ «Інваспорт» [PERSON] складу злочину, передбаченого ст. 382 ч. 1 КК України (а.с. 38). 26.10.2020 року Вінницьким міським судом Вінницької області постанова про закриття кримінального провадження від 12.09.2020 року скасована. 01.12.2020 року Вінницьким міським судом Вінницької області визнано протиправною бездіяльність слідчого СВ ВВП ГУНП у Вінницькій області Рябцева І.В. у кримінальному провадженні №12020020010001025. Зобов`язано слідчого провести повне та об`єктивне досудове розслідування кримінального провадження. 12.11.2020 року Центральним ВДВС у м. Вінниця Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) виконавче провадження № 61153802 про поновлення [PERSON] на роботі завершене 12.11.2020 року відповідно до п. 11 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». Станом на день розгляду справи по суті рішення суду про поновлення [PERSON] на роботі не виконане. Обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства (ч. 5 ст. 124 Конституції України). Відповідно до вимог частини 7 статті 235 Кодексу законів про працю України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Відповідно до ч. 2 ст. 18 ЦПК України невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Статтею 236 Кодексу законів про працю України визначено: у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. У п. 34 постанови Пленуму ВСУ від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків. Верховний Суд роз`яснив, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню. Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов`язковості і підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для більшості судових рішень, а негайно з часу оголошення в судовому засіданні. У роботодавця виникає обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи воно буде оскаржуватись. Відповідно до ст. 236 КЗпП України затримкою виконання такого рішення необхідно вважати невидання роботодавцем наказу про поновлення на роботі негайно, після його проголошення. У випадку затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, з роботодавця стягується середній заробіток за час затримки (постанова ВС від 24.01.2019 року у справі № 760/9521/15-ц, постанова ВС № 752/25588/17 від 11.06.2020 року). Суд відхиляє доводи відповідача щодо відсутності у нього обов`язку з виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі і відсутності вини роботодавця з тих підстав, що в КЗ проведена реорганізація і відсутня посада сторожа. На виконання рішення суду про поновлення [PERSON] на роботі роботодавцю (правонаступнику) необхідно привести штатний розпис у відповідність до рішення суду від 24.12.2019 року, тобто видати наказ про внесення змін до штатного розпису; видати наказ про поновлення працівника на роботі; відповідно до п. 2.10 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінпраці, Мін`юсту, Мінсоцзахисту населення України № 58 від 29.07.1993 року, внести зміни до трудової книжки [PERSON] і допустити працівника до виконання попередніх обов`язків. Враховуючи наведені обставини суд вважає, що наявність рішення суду про поновлення позивача на роботі, яке відповідачем не виконане, в силу ст. 236 КЗпП України є підставою для стягнення з останнього на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі. Обґрунтовуючи позовні вимоги в цій частині позивач зазначив, що середній заробіток за період з грудня 2019 року до 31.12.2020 року становить 58 726,29 грн., про що надав відповідний розрахунок. Позивач наполягав на визначенні середнього заробітку виходячи із мінімальної заробітної плати за цей період. Такий розрахунок позивача є неправильним, виходячи з наступного. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100. Як зазначено в Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Виплати нараховуються шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на кількість робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на кількість відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених законодавством, - на кількість календарних днів за цей період. Рішенням Вінницького апеляційного суду від 24.12.2019 року у справі № 127/2006/19 встановлено, що середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 220,98 грн. Позивач просив стягнути заробіток за період з грудня 2019 року до 31.12.2020 року. Оскільки на підставі постанови Вінницького апеляційного суду позивачу виплачений середній заробіток до 24.12.2019 року, суд вважає, що нарахування середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі слід проводити з 25.12.2019 року до 31.12.2020 року шляхом множення середньоденної заробітної плати на кількість робочих днів у відповідному місяці. За грудень 2019 року сума середнього заробітку становить 662,94 грн. ( 3 (кількість робочих днів у грудні 2019 року) ? 220,98 (середньоденна заробітна плата) = 662,94 грн.). Згідно довідки про норми тривалості робочого часу на 2020 рік кількість робочих днів в 2020 році становить - 251, тому середній заробіток за час невиконання рішення суду протягом 2020 року становить 55 465,98 грн. (251 ? 220,98 = 55 465,98 грн.). Таким чином, сума середнього заробітку за період затримки невиконання рішення про поновлення на роботі за період з 25.12.2019 року до 31.12.2020 року становить 56 128,92 грн. Дана сума підлягає стягненню з КЗ «Вінницький регіональний центр з фізичної культури і спорту осіб з інвалідністю «Інваспорт» на користь [PERSON] і визначена без утримання податків і інших обов`язкових платежів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення, та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів (постанова Верховного Суду від 18.07.2018 року у справі № 359/10023/16-ц). Решта позовних вимог [PERSON] задоволенню не підлягають. Так, обґрунтовуючи вимоги щодо стягнення моральної шкоди, [PERSON] зазначив, що внаслідок неправомірних дій відповідача у нього з`явилось ряд захворювань, він переніс стрес і душевні страждання, відбулись вимушені зміни в його житті. З повідомлення Центру первинної медико-санітарної допомоги № 3 м.Вінниці (а.с. 27) вбачається, що з липня 2018 року [PERSON] знаходиться під наглядом сімейного лікаря даного центру. В січні 2019 року він про консультований гастроентерологом Вінницького обласного спеціалізованого диспансеру радіаційного захисту населення. Вперше поставлений діагноз: хронічний гепатит невизначеного генезу, хронічний панкреатит, подагра, подагричний поліартрит, ГЕРХ рефлюкс-езофагіт, хронічний гастрит з підвищеною секрецією. Цукровий діабет ІІ тип середнього ступеня важкості. В січні 2019 року знаходився на лікуванні на денному стаціонарі КНП «ЦПМСД№3» м. Вінниці з приводу дифузного остеохондрозу хребта, больовий синдром. В лютому 2019 року консультований гематологом Вінницького обласного спеціалізованого диспансеру радіаційного захисту населення. Виявлена хронічна гіпохромна анемія І ступеня. В січні 2019 року про консультований ендокринологом КНП «ВМКЛ № 1» м. Вінниці: Цукровий діабет ІІ тип, середньої важкості, ст. субкомпенсації. Гепатоз. Кегоз. Ожиріння І ст. (ІМТ 32.1) аліментарно-конституційного генезу, стабільний перебіг. За програмою "Доступні ліки» пацієнт отримує цукрознижуючі препарати (а.с. 27). В підтвердження придбання ліків надав квитанції (а.с. 28). Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірним рішенням, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно п.п. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. Разом з тим [PERSON] не довів належними доказами спричинення йому моральної шкоди, причинного зв`язку між діями відповідача і моральною шкодою, а також наслідками, а тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Позов про відшкодування матеріальних збитків на суму 26 318,67 грн. також є безпідставним і задоволенню не підлягає. Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Позивач зазначив, що поніс збитки в зв`язку з лікуванням, які просив стягнути з відповідача. Але при цьому позивач також не довів причинно-наслідковий зв`язок між захворюваннями і діями відповідача щодо невиконання рішення суду, тому законних підстав для стягнення з відповідача витрат на лікування в сумі 2022,67 грн. немає. Вимоги про стягнення з відповідача невиплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення за 2019 і за 2020 рік, різниці між мінімальною заробітною платою і середнім заробітком за час вимушеного прогулу, що був виплачений позивачу, також не ґрунтуються на нормах КЗпП України, оскільки ст. 235 КЗпП України визначено, що при поновленні на роботі суд одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який обраховується відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.95 р. № 100. Статтею 236 КЗпП України також передбачено стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі, а не матеріальної допомоги на оздоровлення, різниці між мінімальною заробітною платою і середнім заробітком за час вимушеного прогулу, що був виплачений позивачу. Розподіл витрат на надання правничої допомоги вирішується відповідно до ст. 141 ЦПК України саме під час ухвалення рішення в конкретній справі, тому підстав для стягнення в даному провадженні витрат [PERSON] на правничу допомогу у справі № 127/2006/19 в сумі 10 000 грн. також немає. Таким чином, в задоволенні позовних вимог про відшкодування матеріальних збитків в сумі 26 318,67 грн. і моральних збитків в сумі 45 000 грн. слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 840,80 грн., що був сплачений [PERSON] за вимогу про стягнення середнього заробітку. Витрати позивача на правничу допомогу на суму 10 000 грн. підтверджуються ордером адвоката Шимчика А.І. (а.с. 72), договором про надання правничої допомоги (а.с. 73, 74), розрахунком часу, витраченого на надання правничої допомоги, квитанцією про сплату гонорару в сумі 10 000 грн. (а.с. 121). Відповідно до ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Враховуючи те, що разом із позовною заявою позивач [PERSON] не подав попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, а заявив про стягнення витрат на правничу допомогу лише в судовому засіданні 10.12.2020 року, відповідач не був обізнаний про орієнтовні витрати позивача на правничу допомогу, суд вважає необхідним відмовити позивачу у відшкодуванні цих витрат.

Outcome: approved