Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

17.11.2014р. [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до суду зі вказаною вище позовною заявою, і конкретизуючи вимоги, просили усунути перешкоди, які створюють їм [PERSON] та [PERSON] у здійснені права власності на квартиру щляхом їх висилення із квартири [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення. Обгрунтовуючи вимоги тим, що 22.11.2013р. між ними і [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу трикімнотної квартири [ADDRESS], яка належала їм на праві приватної спільної сумісної власності. 11.08.2014р. рішенням Конотопського міськрайонного суду договор купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений 22.11.2013р. між ними та [PERSON], розірваний. Однак незважаючи на це, повернення їм правовстановлюючих документів на квартиру, відновлення права власності у реєстраційній службі Конотопського міськрайонного управління юстиції у Сумській області і неодноразові попередження подружжя [PERSON] продовжує проживати у жилому приміщенні, чим і порушують їх права власників. У судовому засіданні [PERSON] і її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали. Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з"явилися, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність. Позовні вимоги просили задовольнити.(а.с.15-17) Відповідачі [PERSON], [PERSON], кожен окремо, проти задоволення позову заперечували, стверджуючи, що позивачка [PERSON] відмовилась повернути кошти одержані за купівлю-продаж квартири в розмірі 10000 доларів США. Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, а також матеріали архівної цивільної справи №2/577/1030/14 вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за таких підстав. 11.08.2014р. рішенням Конотопського міськрайонного суду, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 08.10.2014р., договор купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений 22.11.2013р. між [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Конотопського міського нотаріального округу [PERSON] був розірваний. (а.с.7 та справа №2/577/1030/14). Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності трикімнатна квартира [ADDRESS] належить на праві приватної, спільної, сумісної власності позивачам [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 6). Відповідно до ст.ст. 319, 321, 383 ЦК України, власник житлового будинку (квартири) користується, володіє, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб, а згідно ст. 391 цього Кодексу має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Відповідачі [PERSON] і [PERSON]з 01 листопада 2008 року перебувають в зареєстрованому шлюбі. Від спільного проживання мають сина [PERSON], [INFO]. Згідно повідомлення Конотопський МВ управління державної міграційної служби України в Сумській області [PERSON] значиться зареєстрованою в кв. [ADDRESS], а [PERSON] в буд. [ADDRESS]. (а.с.14) Чинне законодавство ( ст. 16 ЦК України) передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Як визначено ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Таким чином, відповідачі як особи, що не є членами сім'ї власника спірної квартири, без законних підстав проживають в ній на даний час, в добровільному порядку звільнити квартиру відмовляються, а тому підлягають виселенню в судовому порядку. Враховуючи викладене, суд, оцінюючи подані докази в їх сукупності, дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позивачів оскільки вони відповідають вимогам ст.ст.57-59 ЦПК України, тому з урахуванням встановлених обставин справи та приведених норм закону, приходить до висновку щодо наявності підстав для задоволення позову, оскільки вони знайшли своє підтвердження в судовому засіданні.

Outcome: approved