Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-05 00:00:00

27.08.2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на ? частку квартири та усунення перешкод у користуванні та просить визнати за ним право власності на ? частку квартири [ADDRESS] та зобов'язати відповідача не перешкоджати позивачу користуватися ? частиною квартири [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що за час шлюбу з відповідачем вони придбали квартиру [ADDRESS] В серпні 2015 року відповідачка змінила вхідний замок, оскільки придбане майно є спільною сумісною власністю просить визнати за ним право власності на ? частину вказаної квартири. В судове засідання позивач не з'явився, до його початку надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує та просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилася повторно, про час та місце розгляду справи сповіщалася завчасно та належним чином, суд не знаходить поважних причин неявки до суду відповідача та її представників. Згідно частини 2 статті 197 цього Кодексу справа розглянута без застосування технічної фіксації. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 10.08.2001 року. На підставі рішення виконкому Чернігівської міської ради від 16.07.2012 року [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно 24.07.2012 року на квартиру [ADDRESS] та 30.07.2012 року прийнято рішення про державну реєстрацію. Сторони від шлюбу мають неповнолітніх дітей: [PERSON], 2001 року народження, [PERSON], 2007 року народження та [PERSON], 2008 року народження. Відповідно до ст. 60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ набута за час шлюбу, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до вимог ст. 63 СК України дружина і чоловік мають рівні права володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Таким чином спірна квартира [ADDRESS] є їх спільною сумісною власністю. Відповідно до вимог ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім»ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім»ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на ? частину квартири [ADDRESS] Враховуючи, що вимога позивача про усунення перешкод в користуванні ? частиною спірної квартири є не обґрунтованою та фактично заявленою передчасно, тому в її задоволенні слід відмовити.

Outcome: partial