Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-04 00:00:00

04.03.2019 року ПАТ «ВіЕйБі банк» звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача частину заборгованості за відсотками за кредитним договором № 209 від 25.05.2007 року у розмірі 4800 доларів США за період з 11.04.2016 по 10.09.2016. Як на підставу позову посилається на те, що 25.05.2007 року між банком та [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до якого позичальнику надано кредит в іноземній валюті у розмірі 100000 доларів США 00 центів на проведення ремонту житла строком до 25 травня 2010 року, з подальшим збільшенням до 25 травня 2017 року. У зв`язку із неналежним виконанням умов договору, позивач звертався до Київського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, 26.01.2017 року позовні вимоги позивача були задоволені, однак, незважаючи на прийняття рішення, воно залишається не виконаним, у зв`язку із чим позивач просить стягнути частину заборгованості за відсотками за користування коштами, що виникли з 11.04.2016 року по 10.09.2016 рік у сумі 4800 доларів США. Ухвалою суду від 12.03.2019 року у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін. 24.04.2019 року до суду надійшов відзив на позов, у якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі у зв`язку з необґрунтованістю вимог, зазначив, що дійсно, 25.05.2007 між ним та ВАТ «ВіЕйБі Банк» укладено кредитний договір №209, за умовами якого йому надано кредит у розмірі 100000 доларів США на строк до 25.05.2017 з процентною ставкою - 17% річних. Однак, позивач достроково звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором №209 від 25.05.2007. 09.07.2013 заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова з нього достроково стягнуто заборгованість за вказаним кредитним договором в розмірі 912078 грн. Зверненням з позовом про дострокове стягнення кредиту, незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору у повному обсязі. Заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 09.07.2013 про стягнення з мене заборгованості засвідчує такі зміни. Такими діями позивач на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати відсотків за користування кредитом, із чим погодився суд, який задовольнив позовні вимоги банка, тобто після набрання рішенням від 09.07.2013 законної сили настав строк виконання за договором і змінився строк дії договору, тому з 2013 року банк не має право вимагати стягнення відсотків за користування коштами, розмір та порядок сплати яких був визначений в договорі. Відповідь позивача на відзив до суду не надходила. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. 25.05.2007 року між Відкритим акціонерним товариством Всеукраїнський Акціонерний Банк в oco6i Харківської філії (з 18 травня 2010 року Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк») та [PERSON] укладено кредитний договір №209, відповідно до умов якого ВАТ «BiЕйБi Банк» надав позичальнику - [PERSON] у тимчасове користування на умовах забезпеченості, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 100000 доларів США з терміном користування до 25 травня 2010 року (додатковим договором від 15.05.2009р. до кредитного договору термін користування подовжений сторонами до 25.05.2017р.), процентною ставкою за користування кредитом у 13 % річних (додатковою угодою №1 від 14.07.2008р. до кредитного договору сторони збільшили процентну ставку" до 15,5% річних, додатковим договором № 2 від 24.11.2008р. до кредитного договору сторони збільшили процентну ставку до 17% річних) та щомісячною комісією за обслуговування кредиту відповідно до п. 2.6.3 вказаного договору. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем кредитних зобов`язань банк 29.06.2016 року звернувся до суду з позовом і Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 26.01.2017 року (справа №640/10235/16-ц), яке набуло законної сили, позовні вимоги задоволені і станом на 15.04.2016 року стягнуто на користь ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №209 від 25.05.2007 року в загальному розмірі 1247879 грн. 18 коп., що складалась з заборгованості за відсотками (різниця) 44109,73 дол. США (що за курсом НБУ складає 1131310 грн. 47 коп.), різниця нестягненої суми заборгованості по комісії за РО 14518,50 грн., штрафні санкції 102050,21 грн. При цьому, у мотивувальній частині Рішення Київського районного суду м. Харкова від 26.01.2017 року зазначено, що заборгованість станом на 15.04.2016 року розраховувалась як різниця між тією заборгованістю, яка виникнула станом на 15.04.2016 року, та тією заборгованістю, яка вже була стягнута на підставі заочного рішення Київського районного суду м. Харкова від 09.07.2013 року у сумі 912078 грн. На підставі заочного рішення\~Київського районного\~суду м.\~Харкова від\~09.07.2013\~року (справа №2018/15799/2012) достроково стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «BiEйiБi Банк» загальну суму заборгованості за кредитним договором №209 від 25.05.2007 року станом на 22.08.2012 року у сумі 912078 грн. На задоволення вимог ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» за кредитним договором №209 від 25.05.2007р. щодо заборгованості [PERSON] за даним договором у poзмірі 912078 грн., яка складається з: боргу за кредитом у pозмірі 72 297,98 доларів США та боргу за процентами у poзмірі 33 148,18 доларів США, загалом 105 446,16 доларів США, що за курсом НБУ станом на дату подання позову становить 842 831,15 грн.; а також борг за несплачену комісію у pозмірі 12 725,99 грн. та штрафні санкції у poзмірі 56 520,86 грн. - звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Біккінеєвою I.A. від 25.05.2007р. (реєстровий номер 994) зi змінами та доповненнями від 15.05.2009р. (реєстровий номер 2620) а саме на нежитлове приміщення 1-го поверху в літ. «А-2», загальною площею 30,3 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Також в мотивувальній частині заочного рішення Київського районного суду м. Харкова від 09.07.2013 року зазначено, що позичальник виконав умови щодо попередження позичальника та майнового поручителя про наявність заборгованості - направив до відповідачів досудову вимогу про погашення заборгованості від 28.08.2012р. Однак, ні позичальник, нi майновий поручитель жодних дій щодо погашення боргу не здійснили. Обґрунтовуючи позовні вимоги в цій справі №640/4794/19, позивач посилається на те, що у зв`язку із неналежним виконанням умов договору Банк звертався до Київського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, 26.01.2017 року рішенням суду позовні вимоги позивача були задоволені, однак, незважаючи на прийняте рішення, воно залишається не виконаним, у зв`язку із чим позивач просить стягнути частину заборгованості за відсотками за користування коштами (17% річних), яка виникла за період з 11.04.2016 року по 10.09.2016 рік, у сумі 4800 доларів США. Разом з тим, у постанові від 04.07.2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) Велика Палата Верховного Суду відступила від правових висновків Верховного Суду України, викладених у постановах: від 23 вересня 2015 року у справі №6-1206цс15, від 21 вересня 2016 року у справі №6-1252цс16. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі №310/11534/13-ц зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення (стягнення заборгованості або стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки) змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового\~рішення про\~дострокове задоволення\~вимог кредитора\~щодо всієї\~суми заборгованості,\~яке боржник\~виконав не\~в повному\~обсязі,\~не є\~підставою для\~нарахування процентів\~та пені\~за кредитним\~договором,\~який у\~цій частині\~змінений кредитором,\~що засвідчено\~в судовому\~рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України). Після вимоги щодо дострокового повернення всієї суми заборгованості за кредитним договором, банк мав право на стягнення з відповідача тільки сум, передбачених положенням частини другої статті 625 ЦК України, а не на стягнення з відповідача заборгованості за відсотками за користування кредитом, комісії за користування кредитом, пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором. Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Враховуючи, що Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 09.07.2013 року (справа №2018/15799/2012) достроково з [PERSON] в повному обсязі стягувалась заборгованість, то з відповідача не можуть бути стягнуті відсотки за користування кредитом за період з 11.04.2016 року по 10.09.2016 рік, банк мав право на стягнення тільки сум, передбачених положенням частини 2 статті 625 ЦК України, проте звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом, нарахованими відповідно до умов кредитного договору (17% річних), тому позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом задоволенню не підлягають. Суд, оцінивши належність, допустимість, кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з вищевикладених підстав. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, то судовий збір не підлягає стягненню з відповідача. Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Outcome: dismissed