Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-17 00:00:00

20 січня 2021 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволів на зняття з реєстрації місця проживання дитини та реєстрацію місця її проживання без згоди відповідача. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що сторони по справі є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , яка проживає та зареєстрована з позивачем [PERSON] за однією адресою: [ADDRESS] . Проте, в зв`язку з тим, що на ім`я позивача 29.12.2020 року виконавчим комітетом Вознесенської міської ради Миколаївської області, було видано ордер на жилу площу в гуртожитку № 22 серія ГУ, на право на зайняття житлової кімнати [ADDRESS] , виникла необхідність в зміні реєстрації місця проживання позивача та членів її сім`ї. Між тим, відповідач, як другий законний представник малолітньої [PERSON] , [INFO] , відмовляється звернутися до органу реєстрації з відповідними заявами, що стало підставою для звернення з даним позовом до суду. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася. Надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився. Судом, відповідно до ч.ч.7,8 ст.128 ЦПК України, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи за місцем його реєстрації. Про причину неявки суду не повідомив. Представник третьої особи без самостійних вимог - відділу ведення реєстру територіальної громади міста Вознесенська управління надання адміністративних послуг виконавчого комітету Вознесенської міської ради в судове засідання не з`явився. Направив заяву про розгляд справи за його відсутності, вирішення позовних вимог [PERSON] залишив на розсуд суду. Представник третьої особи без самостійних вимог - органу опіки та піклування виконавчого комітету Вознесенської міської ради в судове засідання не з`явився. Направив заяву про розгляд справи за його відсутності, просив про вирішення справи в інтересах малолітньої дитини. Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки позивач в своїй заяві проти цього не заперечувала. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Зокрема судом встановлено, щопозивач [PERSON] та відповідач [PERSON] являються батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] (а.с. 6). Малолітня дитина проживає та зареєстрована разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5, 7). 29.12.2020 року виконавчим комітетом Вознесенської міської ради Миколаївської області, на підставі рішення за № 560 від 24.12.2020 року, було видано ордер на жилу площу в гуртожитку № 22 серія ГУ, згідно якого [PERSON] та членам її сім`ї: [PERSON] , 2012 року народження, [PERSON] , 2013 року народження, [PERSON] , 2015 року народження, було надано право на зайняття житлової кімнати [ADDRESS] (а.с. 8, 9). Крім того, згідно вищевказаного рішення виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області (п. 4), позивача було зобов`язано подати до відділу ведення реєстру територіальної громади міста Вознесенська управління надання адміністративних послуг виконавчого комітету Вознесенської міської ради документи для реєстрації місця проживання в наданому житловому приміщенні протягом 30 днів з моменту отримання ордеру. Між тим, відповідач, як другий законний представник малолітньої [PERSON] , [INFO] , не бажає звертатися разом з позивачем до органу реєстрації з питаннями зняття останньої з реєстрації за місцем проживання та на подальше взяття на реєстраційний облік за адресою: [ADDRESS] . Аналізуючи доводи позивача, суд приходить до наступного. Так, відповідно до ст. ст. 160,161 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст.ст. 11,12 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батька. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх заміняють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її для самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Згідно ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. У разі якщо особа не може самостійно звернутися до органу реєстрації, реєстрація може бути здійснена за зверненням її законного представника або представника на підставі довіреності, посвідченої в установленому законом порядку. Для реєстрації особа або її представник подає органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг): письмову заяву; документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження; квитанцію про сплату адміністративного збору; документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування). Реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників. В разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування) (п.п. 6,18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 р. № 207 ). Орган реєстрації відмовляє в реєстрації / знятті з реєстрації місця проживання, якщо, зокрема, особа не подала необхідних документів або інформації. Статтею 3 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 року із змінами, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року №789-ХІІ, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Так ЄСПЛ неодноразово наголошував, що Конвенція покликана гарантувати не теоретичні чи ілюзорні права, а права практичні та ефективні (справа "Байт і Кеннеді проти Німеччини(п.67) "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II, проти Німеччини" (п.45). Відповідно до ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. У п.29 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Гарнага проти України» зазначено, що для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (див. рішення від 6 вересня 2005 року у справі «Гурепка проти України» (Gurepka v. Ukraine), заява № 61406/00, п. 59); спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (див. рішення у справі «Кудла проти Польщі» (<…>) [ВП], заява № 30210/96, п. 158, ECHR 2000-ХІ). Отже, виходячи з пріоритету інтересів дитини, їх найкращого забезпечення, враховуючи обставини справи, визначений нормативно-правовим актом порядок реєстрації місця проживання дітей до 14 років, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню.

Outcome: approved