Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-25 00:00:00

05.08.2016 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Посилався на те, що 20.09.2008 року він з відповідачкою уклав шлюб. Від спільного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей доньку - [PERSON], [INFO] та доньку - [PERSON], [INFO]. Спільне життя між ним не склалося та 15.07.2016 року шлюб між ними було розірвано. На теперішній час вони мешкають окремо, відповідачка пішла від нього та залишила йому дітей, але місце проживання дітей не визначено. Відповідачка веде аморальний спосіб життя, негативно впливає на дітей, не піклується ними, не працює , власного житла не має та навіть не винаймає будь-яке житло, в якому мали б можливість проживати малолітні діти. На відміну від відповідачки він разом з дітьми проживає у будинку, який належить його матері, працює та має добрий заробіток. Він як батько турбується за своїх доньок та завжди має допомогу його матері, яка проживає у сусідньому будинку. Відповідачка таких умов проживання, виховання та догляду, як він, забезпечити дітям не може. Згоди з відповідачкою про місце проживання дітей вони так і не досягли. Він вважає, що проживання доньок разом з матір'ю буде негативно впливати на їх виховання та здоров'я. Він на відміну від відповідачки надає і в подальшому буде надавати можливість розвиватися дітям, турбуватися за них та має можливість надати їм житло, тобто він має кращі умови для виховання та проживання дітей. Просить визначити місце проживання дітей та залишити їх проживати разом з ним за адресою: [ADDRESS]. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та на їх задоволенні наполягає. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила позов не задовольняти, але не заперечувала, що на наступний час вона дійсно не має постійного житла, роботи та будь-якого доходу, проживає в іншому населеному пункті з чоловіком, шлюб з яким не зареєстровано. Представник органу опіки та піклування Волноваської міської ради у судове засідання не з'явився, надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, рішення просить прийняти на розсуд суду. Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 20.09.2008 року до 15.07.2016 року. Від спільного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей, доньку [PERSON], [INFO] та доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей (а.с.7). Після розлучення сторін діти постійно проживають з позивачем та його матір'ю. Старша донька, [PERSON], відвідує навчальний заклад за місцем проживання батька, за місцем навчання характеризується позитивно. Позивач працює, має постійний стабільний доход, за місцем роботи та проживання характеризується добре, житловий будинок, у якому проживає позивач з дітьми та їх бабусею відповідає всім технічним та санітарним нормам. Вказані обставини об'єктивно підтверджуються у судовому засіданні показами свідків [PERSON] та [PERSON], які є незаінтересованими особами по справі і суд вважає їх покази правдивими, оскільки вони не мали підстав для обмови відповідачки і остання на це не вказувала, а також підтверджуються комісійним актом матеріально-побутового обстеження житлового будинку, у якому проживає позивач разом з доньками та характеристиками на позивача та доньку [PERSON]. Відповідно до положень ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ч. 1 ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків. Відповідно до ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства", сім"я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім"ї разом з батьками або в сім"ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї з моменту народження. Преамбулою Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 грудня 1991 року (далі Конвенція) визначається, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Відповідно до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан здоров'я та інші обставини , що мають істотне значення. Суд не може передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, може своєю аморальною поведінкою зашкодити розвиткові дитини. Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку , що з урахуванням відносин, які на даний час склалися у стосунках колишнього подружжя, заради інтересів повноцінного розвитку дітей та, маючи намір якомога менше травмувати їх психіку, а також враховуючи ту обставину, що батько відповідально ставиться до своїх батьківських обов'язків та має все необхідне для повноцінного утримання та виховання дітей, на даний час необхідно визначити місце проживання дітей з батьком. Суд також враховує, що мати дітей не позбавлена права приймати участь у їх вихованні і може згодом у разі наявності певних обставин поставити питання про визнання місця проживання дітей з нею, якщо батько буде зловживати своїми правами відносно них.

Outcome: approved