Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-03 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області та [PERSON] в якому просить визнати незаконним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 681142, виданий 29.11.2007 року Миргородською райдержадміністрацією [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 1,88 га, кадастровим номером 5323283400:00:005:1021 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Клюшниківської сільської ради Миргородського району Полтавської області, скасувати державну реєстрацію права власності за відповідачем [PERSON] на вказану земельну ділянку. Зобов`язати ГУ Держгеокадастр у Полтавській області відновити державну реєстрацію земельної ділянки площею 3,76 га, кадастровим номером 5323283400:00:005:0021 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Клюшниківської сільської ради Миргородського району Полтавської області та визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за законом на Ѕ частину вказаної земельної ділянки, яка належала на праві власності [PERSON] , який був батьком її та відповідача. Обґрунтовуючи позовні вимоги вказує, що за час життя її та відповідача [PERSON] батько [PERSON] був власником земельної ділянки площею 3,76 га, кадастровий номер 5323283400:00:005:0021 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Клюшниківської сільської ради Миргородського району Полтавської області. [INFO] [PERSON] помер. В установлені законом строки вона звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та в 2019 році звернулася до нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва про право на спадщину. При оформленні своїх спадкових прав з`ясувалося, що у 2007 році під час видачі [PERSON] державного акту про право власності на її частину спадкового майна (відповідно до Свідоцтва про право на спадщину, Ѕ частини земельної частки (пай) належної [PERSON] ) були безпідставно видалені відомості щодо об`єкта спадкування, земельної ділянки площею 3,76 га, кадастровий номер 5323283400:00:005:0021. В той час зареєстрована земельна ділянка площею 1,88 га, з кадастровим номером 5323283400:00:005:1021, яка розміщена на місці розташування земельної ділянки, що належала спадкодавцю та займає Ѕ частину її площі, а інша її частина залишається вільною. За таких обставин нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, в зв`язку з відсутністю в Державному земельному кадастрі відомостей щодо земельної ділянки, яка входить до складу спадщини [PERSON]. [PERSON] не може успадкувати вказану вище частину земельної ділянки, тому звернулася до суду з позовом. Ухвалою судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 06.12.2019 року, справу прийнято до свого провадження та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. В направленому на адресу суду відзиві, представник відповідача Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області заперечуючи проти позову зазначав, що відповідно до ЗУ «Про Державний земельний кадастр» та Порядку ведення державного земельного кадастру затвердженого постановою КМУ від 17.10.2012 №1051, державна реєстрація земельної ділянки (внесення до Державного земельного кадастру відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номеру) здійснюється під час її формування за результатами складення документації із землеустрою за заявою зокрема власника земельної ділянки до якої додається оригінал погодженої відповідно до законодавства документації із землеустрою та електронного документу, який відповідає геодезичній та картографічним основам даним кадастрових карт (планів). Вказував, що позивачем обрано неправильний спосіб захисту, оскільки скасування реєстрації земельної ділянки на підставі рішення суду не передбачено(а.с.39-43). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, заявлені позовні вимоги визнає та просить позов задовольнити. Представник позивача адвокат Огризков А.А. в судове засідання не з`явився, однак подав письмову заяву в якій просив розгляд справи проводити у його відсутність, та відсутність позивача [PERSON] , заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Судові витрати просив з відповідачів не стягувати (а.с.86). Дослідивши докази надані сторонами, суд встановив наступні обставини що підтверджуються доказами. [PERSON] належала на праві власності земельна ділянка площею 3,76 га, кадастровий номер 5323283407:00:005:0021 на території Клюшниківської сільської ради Миргородського району Полтавської області на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ПЛ №107855 виданого 15.09.2004 року (а.с. 14). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.17). Спадкоємцями першої черги [PERSON] є сторони по справі, його дочки [PERSON] та [PERSON] , відповідно до свідоцтва про народження та одруження [PERSON] та постанови державного нотаріуса Другої Миргородської нотаріальної контори від 23.10.2019, які подали заяви про прийняття спадщини (а.с.12,13,22). 19.10.2006 [PERSON] отримала Свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно - Ѕ частину земельної ділянки, яка належала [PERSON] (а.с.18). На підставі якого отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №681142 на окрему земельну ділянку площею 1,88 га, кадастровий номер 5323283407:00:005:1021 (а.с.19)., та 16.08.2013 року здійснила реєстрацію свого права власності на вказану земельну ділянку, як окремого об`єкта нерухомого майна (розмір частки 1) в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.20). При зверненні позивача, спадкоємця [PERSON] , до нотаріуса із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину на належну їй частину земельної ділянки спадкодавця [PERSON] , нотаріусом відмовлено у його видачі в зв`язку з відсутністю об`єкта спадкування, земельної ділянки площею 3,76 га, кадастровий номер 5323283407:00:005:0021 на території Клюшниківської сільської радим Миргородського району Полтавської області на підставі, що підтверджується постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23.10.2019 та даним Публічної кадастрової карти України (а.с.21). Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права полягає у позбавленні його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Згідно ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: визнання правочину недійсним, відновлення становища, яке існувало до порушення, визнання незаконними рішення органу місцевого самоврядування. Відповідно ст. 152 Земельного кодексу України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; г) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, що пов`язані з правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватись як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. До того ж, видача державного акта на право власності на земельну ділянку без визначеної законом (ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України (ЗК)) підстави є неправомірною, а державний акт, виданий з порушеннями вимог статей 116, 118 ЗК України, - недійсним. Пунктом 9 ст. 126 Земельного кодексу України(чинним на момент відкриття спадщини ) передбачено, що державний акт на право власності та право постійного користування земельною ділянкою видається на одну земельну ділянку. Заповнення бланків здійснюється відповідно до Інструкції про заповнення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку і на право постійного користування земельною ділянкою, що затверджена наказом Держкомзему від 22.06.2009 №325, який зареєстровано в Мін`юсті від 06.08.1999 за №735/16751 (далі - Інструкція). Відповідно до пунктів 2.19, 2.20, 2.21 Інструкції, якщо земельна ділянка знаходиться у спільній сумісній чи спільній частковій власності, разом із бланком державного акта на право власності на земельну ділянку заповнюється додаток до нього. У полі "Додаток до державного акта на право власності на земельну ділянку. Серія __ № __" зазначаються серія та номер бланка державного акта на право власності на земельну ділянку, до якого додається список співвласників земельної ділянки. У полі "список співвласників земельної ділянки" зазначаються дані про всіх співвласників земельної ділянки. Зважаючи на наведені норми законодавства, державний акт на право власності на земельну ділянку та додаток до нього, в одному примірнику, необхідно видавати на уповноважену особу із зазначенням всіх співвласників. Особу, на яку буде виготовлятися державний акт, визначають самі співвласники земельної ділянки. Відповідно до п.2.9 наказу Держкомзему України №43 від 04.05.1999 року „Про затвердження Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею та договорів оренди землі" заповнення державних актів на право власності на земельну ділянку здійснюється державною мовою, чітко і розбірливо, виправлення не допускаються. Згідно положень п. 4.1 наказу Держкомзему України №325 від 22.06.2009 року «Про затвердження Інструкції про заповнення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку і на право постійного користування земельною ділянкою » виправлення орфографічних або технічних помилок у бланку та державному акті не допускається. Законом України «Про державний земельний кадастр» припинено посвідчення прав на землю шляхом видачі державних актів, раніше видані правовстановлюючі документи на землю залишаються чинними, а відповідно до наказу Держкомзему України №325 від 22.06.2009 року, який діяв до 01.01.2013 року виправлення в державному акті не допускаються. Це підтверджено рішеннями Верховного Суду України, прийнятими за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 237 КАС України. А саме, постановою Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 6 лютого 2013 р. у справі № 6-169цс12, в якій Верховний Суд послався на норму статті 155 Земельного кодексу України (ЗКУ), згідно з якою, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Згідно з п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року №7 (зі змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року №2), відповідно до яких судам підсудні справи за заявами, зокрема, щодо визнання недійсними державних актів про право власності на земельні ділянки. Таким чином судом встановлено, що Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯГ №681142, виданий на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.10.2006 року на земельну ділянку площею 1,88 га з кадастровим номером 5323283407:00:005:1021, виданий з порушенням вищевказаних положень закону, оскільки виданий на частину площі спадкової земельної ділянки незважаючи на дані свідоцтва про право на спадщину та не містить списку співвласників, до якого мала входити позивач [PERSON] , тому він є недійсним. Згідно пункту 4 частини 6 статті 24 Закону України «Про державний земельний кадастр», знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини є підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки. Відповідно до ст.153 Земельного кодексу України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Згідно ст.158 Земельного кодексу України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. У контексті положень ст.182 Цивільного кодексу України та ст.2 вказаного Закону, державній реєстрації підлягають факти виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Серед документів, що можуть підтверджувати наявність таких фактів, у п.5 ч.1 ст.19 Закону передбачено і рішення судів, що набрали законної сили. Згідно до ст.1 Закону України «Про державний земельний кадастр», державна реєстрація земельної ділянки це внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера. Кадастровий номер земельної ділянки індивідуальна що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування. Згідно ч.6 ст.16 цього Закону, кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Пунктом 114 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 р. №1051 визначено вичерпний перелік підстав для скасування державної реєстрації земельних ділянок. Державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі: 1) поділу чи об`єднання земельних ділянок на підставі заяви про державну реєстрацію земельних ділянок, які утворилися в результаті такого поділу чи об`єднання; 2) коли протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстроване з вини заявника, на підставі даних про те, що протягом одного року Державному кадастровому реєстраторові органом державної реєстрації прав не надано відповідної інформації в порядку інформаційного обміну. Згідно ч.1 ст.24 цього ж Закону державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. Згідно з п.п.60, 61 Порядку ведення державного земельного кадастру, запис у Поземельній книзі скасовується (поновлюється) Державним кадастровим реєстратором на підставі рішення суду. Скасування (поновлення) запису в Поземельній книзі здійснюється шляхом внесення до Державного земельного кадастру відомостей про його скасування (поновлення) із зазначенням дати та підстави для скасування (поновлення), посади, прізвища та ініціалів Державного кадастрового реєстратора, який скасував (поновив) запис, та формування з використанням програмного забезпечення Державного земельного кадастру нових аркушів Поземельної книги, які засвідчуються: в електронній (цифровій) формі електронним цифровим підписом Державного кадастрового реєстратора; у паперовій формі підписом Державного кадастрового реєстратора та скріплюються його печаткою. Відповідно до ч.1 ст.25 Закону України «Про Державний земельний кадастр», поземельна книга є документом Державного земельного кадастру, який містить такі відомості про земельну ділянку: а)кадастровий номер; б)площа; в) місцезнаходження(адміністративно-територіальна одиниця); г)склад угідь; ґ)цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); д)нормативна грошова оцінка; е)відомості про обмеження у використанні земельної ділянки; є)відомості про межі частини земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту, договору суборенди земельної ділянки; ж)кадастровий план земельної ділянки; з)дата державної реєстрації земельної ділянки; и)інформація про документацію із землеустрою, на підставі якої здійснена державна реєстрація земельної ділянки, а також внесені зміни до цих відомостей; і)інформація про власників (користувачів) земельної ділянки відповідно до даних про зареєстровані речові права у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; ї) дані про бонітування ґрунтів. У зв`язку з набранням чинності Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Постанови КМУ №703 від 22.06.2011 «Про затвердження порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень 01.01.2013 року функції по реєстрації прав на нерухоме майно покладено на Реєстраційну службу. Із витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку вбачається, що 19.08.2013 Миргородським районним відділом Полтавської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія номер ЯГ №681142 виданого 29.11.2007 року на ім`я [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину було зареєстровано земельну ділянку площею 1,88 гектарів та присвоєно кадастровий номер 5323283400:00:005:1021. В наслідок формування на місці розташування спадкової земельної ділянки нової земельної ділянки та проведення її державної реєстрації в Державному земельному кадастрі, відсутні відомості щодо земельної ділянки з кадастровим номером 5323283407:00:005:021 площею 3,76 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Клюшниківської сільської ради Миргородського району Полтавської області, 1/2 частина якої має належати позивачу в порядку спадкування по закону після смерті [PERSON] . В результаті чого приватним нотаріусом відмовлено позивачу [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказане майно. Статтею 1 Протоколу №1 до Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини гарантує право на вільне володіння своїм майном: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права». Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності. Отже, враховуючи вищевикладене, те, що представлені позивачем докази на підтвердження факту порушення його права власності на спадщину(земельну ділянку)в контексті положень ст.ст.76-80ЦПК України є належними та допустимими, а тому вказане право підлягає захисту, шляхом задоволення вимог про скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 5323283400:00:005:1021 площею 1,88 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва шляхом внесення відповідних записів до Поземельної книги. Вирішуючи позовні вимоги щодо відновлення державної реєстрації земельної ділянки, яка належала спадкодавцю [PERSON] та визнання права спільної часткової власності на цю земельну ділянку позивача та відповідача [PERSON] , суд зазначає наступне. Відповідно ст.79-1 ЗК України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру Відповідно до Порядку ведення державного земельного кадастру затвердженого постановою КМУ від 17.10.2012 №1051. Державна реєстрація земельної ділянки (внесення до Державного земельного кадастру відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номеру) здійснюється під час її формування за результатами складення документації із землеустрою, шляхом відкриття поземельної книги та таку земельну ділянку за заявою зокрема власника земельної ділянки до якої додається оригінал погодженої відповідно до законодавства документації із землеустрою та електронного документу який відповідає геодезичній та картографічним основам даним кадастрових карт (планів). Отже для реєстрації (як зазначає позивач відновлення ) в Державному земельному кадастрі земельної ділянки з кадастровим номером 5323283407:00:005:0021 площею 3,76 га, яка є об`єктом спадкування, з метою подальшого її спадкування, необхідно вчинити вищевказані дії повноважними особами, в даному випадку спадкоємцями [PERSON] та [PERSON] . Положення ЗУ «Про державний земельний кадастр» та Порядок ведення державного земельного кадастру, якими регулюються спірні правовідносини не містять положень про відновлення державної реєстрації земельної ділянки на підставі рішення суд , тому в задоволенні цих позовних вимог необхідно відмовити. Пунктом 210 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 03.03.2004 року, яка була чинною на час відкриття спадщини [PERSON] передбачено, свідоцтво про право на спадщину видається на підставі письмової заяви спадкоємців після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених частиною другою статті 1270, статтею 1276 Цивільного кодексу України не раніше зазначених у цих статтях строків. Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена. Зі змісту постанови державного нотаріуса Другої миргородської державної нотаріальної контори від 23.10.2019 року вбачається, що до майна померлого [INFO] [PERSON] в Другій миргородській державній нотаріальні конторі заведено спадкову справу №280/2006. Спадщину після смерті [PERSON] в рівних частинах по Ѕ частині прийняли діти, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] . За таких обставин право позивач на спадкування не потребує судового захисту, оскільки позивач [PERSON] після державної реєстрації земельної ділянки, яка належала спадкодавцю, зможе реалізувати своє право на спадкування шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину в нотаріальній конторі. Виходячи з вищевикладеного в задоволенні позовних вимог про визнання права спільної часткової власності в порядку спадкування за законом земельної ділянки після смерті [PERSON] необхідно відмовити. Виходячи з принципу диспозитивності, враховуючи заяву позивача про відмову від стягнення судових витрат з відповідача суд не вирішує питання розподілу судових витрат.

Outcome: partial