Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-22 00:00:00

15.09.2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ДП «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії «ДП «Адміністрація морських портів України» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги зазначив, що рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 27.04.2017 року його було поновлено на роботі в Миколаївській філії ДП «Адміністрація морських портів України» на посаді заступника начальника з операційної діяльності Миколаївської філії ДП «Адміністрація морських портів України» з 15.11.2016 року та стягнуто на його користь з ДП «Адміністрація морських портів України» середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 217797,33 грн. Рішення набрало законної сили. Рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу було виконано відповідачем 06.09.2017 року, шляхом виплати 175326,85 грн. Станом на час подання позову відповідач категорично відмовляється виконувати рішення суду в частині поновлення на роботі, в звязку з чим за заявою Профспілки працівників морського транспорту Миколаївського морського торговельного порту було подано до Заводського ВП ГУ НП у Миколаївській області заяву про вчинення кримінальних правопорушень, відповідальність за які передбачена ст.ст. 172, 383 КК України, щодо незаконного звільнення працівників з особистих мотивів, а також невиконання рішень суду про поновлення працівників на роботі. 11.08.2017 року до ЄРДР було внесено відомості про кримінальне провадження за №12017150030003168. Таким чином, в звязку з невиконанням рішення суду в частині поновлення на роботі, він перебуває у вимушеному прогулі з 27.04.2017 року. Посилаючись на викладене [PERSON] просив суд стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі з 27.04.2017 року по день ухвалення судового рішення з розрахунку його середнього заробітку у розмірі 1927,41 грн. Ухвалою суду від 21.09.2017 року провадження по справі було відкрито. В процесі розгляду справи позивач неодноразово уточнював вимоги в частині розміру середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду. 23.04.2018 року позивач надав заяву про уточнення позовних вимог та остаточно визначившись з позовними вимогами, просив стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки виконання рішення суду за період з 28.04.2017 року по 23.04.2018 року у розмірі 472215,45 грн., з розрахунку 245 роб днів х 1927,41 грн. (середній заробіток). 13.04.2018 року представник ДП «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії «ДП «Адміністрація морських портів України» надав суду відзив на позов, в яких зазначив, що позов [PERSON] є незаконним, необґрунтованим та таким, що не відповідає дійсним обставинам справи. Так, 12.05.2017 року від позивача до ДП «Адміністрація морських портів України» надійшла заява в якій він просить винести наказ по філії про поновлення його на роботі та невідкладно належним чином повідомити його про можливість приступити до виконання посадових обовязків. На звернення Адміністрації, від Заводського ВДВС надійшла відповідь від 26.06.2017 року, в якій повідомляється про те, що 02.06.2017 року відкрито виконавче провадження та вчиняються виконавчі дії спрямовані на забезпечення виконання рішення. Крім того, зазначається, що рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача. Згідно постанови державного виконавця від 14.07.2017 року, виконавче провадження №54059326 закінчено, в звязку з направленням подання до органів поліції. Разом з цим, на момент розгляду справи та прийняття рішення про поновлення [PERSON] на роботі, останній вже працевлаштувався у ТОВ «Марконі», де працює і до цього часу. Тобто трудова книжка позивача знаходиться у ТОВ «Марконі». У своїй заяві позивач просив видати тільки наказ про поновлення його на роботі, проте до цього часу не надав до Адміністрації своєї трудової книжки. Таким чином, якщо на момент винесення рішення суду про поновлення [PERSON] на роботі та на даний час позивач офіційно працевлаштований у ТОВ «Марконі» то Адміністрація не могла і на даний час не може виконати рішення суду, оскільки, по перше, до Адміністрації не надано відповідно заяви позивача з наданням трудової книжки; по друге, відповідно до Постанови КМУ від 03.04.1993 року та спільного наказу, Адміністрація не має право поновлювати позивача на роботі на посаду заступника начальника з операційної діяльності, оскільки він не має права працювати за сумісництвом; по трете, відповідно до п. 12 Положення, в разі поновлення Адміністрацією позивача на роботі за сумісництвом, в разі не надання трудової книжки, відповідальність би покладалася на начальника Адміністрації. 23.04.2018 року представник позивача надала до суду заяву, в якій просила слухати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила про їх задоволення. В судовому засіданні представник позивача вимоги підтримала в повному обсязі, підтвердила викладені обставини. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на безпідставність заявлених вимог та відсутність вини відповідача у затримці виконання рішення суду. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного. Рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 27.04.2017 року, позов [PERSON] до ДП «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії «ДП «Адміністрація морських портів України» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено частково, поновлено [PERSON] на роботі в Миколаївській філії ДП «Адміністрація морських портів України» на посаді заступника начальника з операційної діяльності Миколаївської філії ДП «Адміністрація морських портів України» з 15.11.2016 року та стягнуто на його користь з ДП «Адміністрація морських портів України» середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 217797,33 грн., в решті позовних вимог відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 22.06.2017 року рішення Заводського районного суду від 27.04.2017 року залишено без змін та набрало законної сили. Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відповідачем було виконано 06.09.2017 року [PERSON] виплачено 175326,85 грн. , але в частині поновлення на роботі не виконано і під час розгляду справи у суді. У звязку з невиконанням відповідачем рішення про поновлення на роботі, [PERSON] звернувся до державної виконавчої служби з заявою про примусове виконання рішення суду. 02.06.2017 року старшим державним виконавцем Заводського відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області [PERSON] винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП№54059326) з виконання виконавчого листа №487/6407/16-ц про поновлення [PERSON] на роботі Миколаївській філії ДП «Адміністрація морських портів України» на посаді заступника начальника з операційної діяльності Миколаївської філії ДП «Адміністрація морських портів України» з 15.11.2016 року. 07.06.2017 року старшим державним виконавцем Заводського відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області [PERSON] здійснено вихід за адресою: м. Миколаїв вул. Заводська, 23 для перевірки виконання рішення суду, але рішення суду виконано не було про що складено відповідний акт. 08.06.2017 року старшим державним виконавцем Заводського відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області [PERSON] винесено постанову про накладення штрафу за невиконання рішення на боржника [PERSON] морських портів України» в особі Миколаївській філії ДП «Адміністрація морських портів України» в розмірі 5100 грн. 13.06.2017 року на адресу боржника старшим державним виконавцем Заводського відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області [PERSON] направлено вимога про зобовязання поновити [PERSON] на посаді відповідно до рішення суду, у звязку з чим бути присутніми 17.06.2017 року о 10:00 годин за адресою м. Миколаїв вул. Заводська, 23. Проте, вимога державного виконавця від 13.06.2017 року не виконана, [PERSON] на посаді не поновлено, про що державним виконавцем складено відповідний акт. 07.07.2017 року старший державний виконавець Єлькіна О.В. звернулась до головного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення та внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про вчинення посадовими особами ДП "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії "ДП "Адміністрація морських портів України" кримінального правопорушення, передбаченого ст. 382 КК України. 14.07.2017 року старшим державним виконавцем Заводського відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області [PERSON] винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, в звязку з тим, що рішення боржником не виконано, а його виконання без участі неможливе, державним виконавцем накладено на боржника штраф відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». 11.08.2017 року слідчим Заводського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області порушено кримінальне провадження №12017150030003168 за заявою Профспілки працівників морського транспорту ММТП про грубе порушення законодавства про працю посадовими особами Адміністрації Миколаївського морського порту, шляхом незаконного звільнення працівників з особистих мотивів, а також про умисне невиконання судових рішень про поновлення працівників на роботі. Конституція України, трудове та цивільне законодавство закріплює обовязок кожного неухильно додержуватися положень Конституції України та законів України, добросовісно здійснювати свої права та обовязки і встановлює юридичну відповідальність за їх невиконання та передбачає заходи примусового виконання цивільних обовязків, які виникають, зокрема, безпосередньо з актів законодавства, рішення суду або договору, у разі їх невиконання боржником добровільно (стаття 68 Конституції України, статті 14 ЦК України, статті 18, 430 ЦПК України, Закон України «Про виконавче провадження»). Так, частина перша статті 235 КЗпП України передбачає, що в разі звільнення без законних підстав працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, підлягає негайному виконанню (частина пята статті 235 КЗпП України). Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обовязковості і підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні. Оскільки зазначена норма права в імперативній формі передбачає негайне виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі відсутність у судовому рішенні вказівки про це не позбавляє рішення його обовязковості з моменту проголошення. Обовязковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства (ст. 129-1 Конституції України). Отже, з огляду на принцип загальнообовязковості судових рішень за змістом статей 18, 430 ЦПК України судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обовязковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням. Як розяснив Пленум Верховного Суду України у пункті 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обовязків. Отже аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обовязок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обовязок полягає у тому, що у роботодавця обовязок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (частина друга статті 18 ЦПК України). Статтею 236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. У випадку невиконання цього обовязку добровільно, рішення суду підлягає виконанню у примусовому порядку. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадовихосіб), що підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначають Закон України «Про виконавче провадження» (далі Закон), а також прийнята на виконання цього Закону Інструкція про проведення виконавчих дій, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року № 74/5. Відповідно до зазначених нормативно-правових актів примусове виконання рішень в Україні покладається на державну виконавчу службу та здійснюється останньою на підставі виконавчого документа. Виходячи з лексичного значення (тлумачення) поняття «затримка», як «зволікання», «проволока», за змістом норм статті 236 КЗпПУкраїни затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення. Відповідно до ч. 7ст. 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого, або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. З аналізу ст. 235 КЗпП України слідує, що вимушений прогул припиняється моментом винесення рішення про поновлення на роботі. Правові наслідки несвоєчасного виконання рішення суду власником або уповноваженим ним органом встановлені ст. 236 КЗпП України, якою передбачено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Відповідно до статті 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. За змістом пункту 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100, у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. Виходячи з відкоригованої таким чином заробітної плати в розрахунковому періоді за встановлениму пунктах 6, 7 і 8 розділу IV порядком визначається середньоденний (годинний) заробіток. У випадках коли підвищення тарифних ставок і окладів відбулось у періоді, протягом якого за працівником зберігався середній заробіток, за цим заробітком здійснюються нарахування тільки в частині, що стосується днів збереження середньої заробітної плати з дня підвищення тарифних ставок (окладів). Ураховуючи, що у справі, яка переглядається, за період від часу звільнення позивача до часу поновлення його на роботі підприємство здійснювало підвищення розміру тарифних ставок і посадових окладів, при обчисленні середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу в період затримки виконання рішення суду заробітна плата позивача підлягала коригуванню на коефіцієнт підвищення тарифних ставок і посадових окладів. Враховуючи ви викладене, суд дійшов висновку, що рішення суду від 27.04.2017 року про поновлення позивача на роботі відповідачем виконано не було, в звязку з чим вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню. Отже, починаючи з дати винесення рішення про поновлення на роботі - 27.04.2017 року по час винесення зазначеного рішення по 23.04.2018 року, слід вважати періодом затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі [PERSON] Рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 27.04.2017 року встановлено, що середньоденний заробіток [PERSON] становить 1927,41 грн., вказаний розмір заробітку не оспорювався і стороною відповідача. Отже, середній заробіток позивача за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 28.04.2017 р. по 23.04.2017 р. складає 472215,45 грн. (245 робочіх днів х 1927,41 грн.), який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. При цьому, відповідно до постанов Верховного Суду України у справах від 25.05.2016 року №60511цс16 та від 21.09.2017 року №6-2597цк16, судом враховано, що законодавством не передбачено жодних підстав зменшення розміру середнього заробітку за весь вимушеного прогулу. Таким чином, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. При цьому, суд вважає доводи відповідача, надані у відзиві на позов, не заслуговують на увагу через невідповідність їх вимогам законодавства. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у звязку з тим, що позивач при предявленні позову був звільнений від сплати судового збору, тому судовий збір у розмірі 4722,16 грн. підлягає стягненню з відповідач на користь держави.

Outcome: approved