Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-21 00:00:00

[PERSON], яка діє в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON] звернулась до суду з позовом про встановлення факту постійного проживання малолітньої дитини однією сімєю із своїми батьками, визнання недійсним договору іпотеки від 31.07.2008 року, який в подальшому уточнила та остаточно просила суд: прийняти зміну раніше сформульованого предмета позову доповненням наступною редакцією: «Виключити з Державного реєстру іпотек запис про обтяження іпотекою квартири [ADDRESS]; Вилучити з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна запис про заборону відчуження квартири [ADDRESS]». В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про те, що 14 жовтня 1997 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб. 21 лютого 1998 року в шлюбі у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON]. 31 липня 2008 року [PERSON] було укладено із Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (надалі - [PERSON]) Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №4624, згідно якого в іпотеку Банку передано [PERSON] однокімнатну квартиру [ADDRESS] житловою площею 14,7 кв.м., загальною площею 27,4 кв.м. Позивач вважає, що водночас, укладеним між [PERSON] та Банком Іпотечним договором, щодо квартири [ADDRESS], порушені права малолітнього [PERSON] на користування житловими приміщеннями цієї квартири. Зазначає, що станом на 31.07.2008 р., тобто на дату укладення між [PERSON] та Банком Кредитного договору від 31.07.2008 р. №11378719000, згідно якого [PERSON] були видані кредитні кошти в сумі 47 650,00 дол. США, Іпотечного договору, а також договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], малолітній [PERSON] проживав безпосередньо однією сімєю із своїми батьками: [PERSON] та [PERSON] Наявність чи відсутність реєстрації місця проживання (прописки) самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сімї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому (Згідно п. 2 абзац 2 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 01.11.96 р. «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» Позивач вважає, що із викладених обставин вбачається, що малолітній [PERSON] мав право користування житловими приміщеннями за місцем проживання своїх батьків, оскільки це було єдиним місцем його проживання, незалежно від того, чи був він зареєстрованим за цією адресою чи ні. Оскільки, Договір купівлі-продажу квартири, Кредитний договір від 31.07.2008 р. №11378719000 та Іпотечний договір укладались одночасно в один день, відтак [PERSON] та його сімя не були та не могли бути зареєстровані в [INFO] в той же день (31.07.2008 р.) з обєктивних причин. Відповідачам було відомо те, що [PERSON] отримував кредит саме для купівлі житлової нерухомості з метою поліпшення житлових умов своєї сімї, що іншого житла його сімя немає. Тобто, як вважає позивач, мала місце єдина операція, спрямована на зміну житлових умов сімї [PERSON], а відтак і його малолітнього сина [PERSON] Вважає, що відповідачем порушено його права, а тому вимушений звернутись до суду. З огляду на такі факти та з урахуванням уточнень до позовної заяви від 04.11.2014 року (а.с.176 т.2)позивач просить позов задовольнити повністю. Позивач та представник позивача в судове засідання не зявились, однак належним чином про час та місце розгляду справи були судом повідомлені, про що свідчать розписки долучені до справи, а тому суд вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів. Представник відповідача ПАТ «Дельта Банк» [PERSON], згідно довіреності, копія якої міститься у матеріалах справи, в судовому засіданні позов не визнала, подала письмові заперечення проти позовних вимог [PERSON], просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявився, з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, у встановленому законом порядку, що стверджується відмітками в журналі реєстрації вихідної кореспонденції суду. Причин своєї неявки в судове засідання відповідач не повідомив. Представник третьої особи ПАТ «УкрСиббанк» [PERSON], згідно довіреності, копія якої міститься у матеріалах справи, в судовому засіданні позовні вимоги заперечила та просила у позові відмовити. Представник третьої особи органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, в судове засідання не зявився, хоча про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. На адресу суду поступило клопотання про розгляд справи у відсутності їхнього представника. Третя особа приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявилась, однак представила суду лист, в якому зазначила, що просить суд слухати справу у її відсутності. Заслухавши пояснення представника відповідача та представника третьої особи, зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, повно та всебічно дослідивши обставини та докази у справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є безпідставними і у їх задоволенні слід відмовити виходячи з наступних підстав та мотивів. Спірні правовідносини регулюються нормами ЦК України щодо зобовязань, правочинів та у відповідній частині - законодавством щодо прав дитини на користування житловим приміщенням у редакції, чинній на час виникнення відповідних юридичних фактів. Відповідно до ст. ст. 11-16, 202, 204, 509, 525, 526, 629 ЦК України, цивільні права та обовязки виникають, зокрема, із правочинів, повинні виконуватися належним чином, одностороння відмова від зобовязання не допускається; договір є обовязковим для виконання сторонами, правомірність правочину презюмується; особа здійснює свої права на власний розсуд, а також виконує цивільні обовязки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства, повинна діяти добросовісно, розумно, передбачаючи наслідки, не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Іпотекодавець зобовязаний до укладення іпотечного договору попередити іпотекодержателя про всі відомі йому права та вимоги інших осіб на предмет іпотеки, в тому числі ті, що не зареєстровані у встановленому законом порядку, у разі порушення цього обовязку іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобовязання та відшкодування іпотекодавцем завданих збитків (ст. 6 Закону України «Про іпотеку»). 31.07.2008 року [PERSON] уклав із Банком Договір про надання споживчого кредиту (при застосуванні ануїтентної схеми погашення №1137870200), відповідно до якого отримав 47 650,00 дол. США із строком повернення кредиту 27.07.2029 року. Пунктом 1.4. Кредитного договору визначено, що кредит надається на купівлю квартири №1, що розташована у будинку №11 по вулиці Біберовича у м. Львові. Обовязковою умовою надання кредиту було забезпечення виконання зобовязань позичальника шляхом укладення договору іпотеки щодо вказаної квартири відповідно до пункту 2.1. Кредитного договору та пунктами 1.1. та 1.2 Договору іпотеки. Пунктом 1.4. Договору іпотеки Іпотекодавець гарантував, що укладанням цього договору не порушені права та інтереси третіх осіб, в тому числі не порушені права дітей.(а.с.7-10 т.1). Позивачкою [PERSON], перед підписанням договору іпотеки, була надана згода на укладення останнього, посвідчена 31.07.2008 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрована в реєстрі за №4622. Текст заяви полягає в наступному: «Я, [PERSON], даю свою згоду на купівлю та укладення договору на умовах, мені відомих та передачу в іпотеку моїм чоловіком - гр. [PERSON] квартири №1, яка знаходиться за адресою: м. Львів вул. Біберовича, буд. 11. Також не заперечую проти можливого відчуження квартири у відповідності з умовами іпотечного договору в разі невиконання або неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобовязання». Зміст ст. 6 ЗУ «Про іпотеку», ст. ст. 60, 65 Сімейного кодексу України мені нотаріусом розяснено.», що підтверджується заявою, копія якої міститься в матеріалах справи.(а.с.80 т.1) Тобто, своєю заявою [PERSON] письмово надала згоду своєму чоловікові на купівлю квартири та передачу цієї квартири в іпотеку, в якості забезпечення по поверненню кредиту. Цією ж заявою [PERSON] підтвердила, що наслідки неповернення кредиту їй відомі. Згідно довідки з місця проживання про склад сімї, виданої Львівським комунальним підприємством «Рясне-402» 24.07.2008 року за №1517, у відчужуваній квартирі був зареєстрований [PERSON] Крім того, відповідно до п. 9 договору купівлі-продажу квартири №1, що розташована у будинку №11 по вулиці Біберовича у м. Львові, посвідченого 31.07.2008 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрована в реєстрі за №4623, продавець [PERSON] підтвердив покупцю [PERSON] інформацію про те, що інші особи у відчужуваній квартирі не зареєстровані та зобовязувався знятися з реєстраційного обліку до 21.08.2008 року та передати до розпорядження покупця квартиру в належному стані шляхом вручення ключів від квартири, технічних документів, документів з оплати комунальних послуг та інше.(а.с.29-30,31,32 т.2). Згідно доданої позивачкою до позовної заяви Довідки з місця проживання про склад сімї та прописки, що видана виконавчим комітетом Боринської селищної ради Турківського району Львівської області за №1098 від 19.07.2011 року вбачається, що [PERSON], [PERSON] та їхній неповнолітній син на момент укладення спірного договору, а саме: 31.07.2008 року, не були зареєстровані за адресою: [INFO], а були зареєстровані та фактично проживали у [INFO], а саме: [PERSON] був зареєстрований з 30.07.1997 року по 09.01.2009 року, [PERSON] була зареєстрована з 12.12.1997 року по 12.05.2009 року, син [PERSON] був зареєстрований з 21.02.1998 року по 12.05.2009 року.(а.с.11 т.1). Отже, 31.07.2008 року в день укладення договору іпотеки малолітній [PERSON] був зареєстрований та фактично проживав за адресою відмінною від ква¬ртири переданої в іпотеку, а саме: смт. Бориня Турківського району Львівської області. Відповідно до ч. 6 ст. 203 ЦК України, правочин, що вчиняється батьками, не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Недотримання в момент укладання правочину цих вимог є підставою для визнання цього правочину недійсним ( ч. 1 ст. 215 ЦК України). За положеннями ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства», батьки не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятись від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобовязуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобовязання. Таким чином, батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування розпоряджатись майновими правами дітей. Проте, як вказано самою позивачкою та підтверджено довідкою наявною в матеріалах справи: ні кожний з подружжя, ні неповнолітня дитина позивачки на момент укладення договору іпотеки прав користування на квартиру, придбану за кредитною угодою, не мали, а тому для укладення договору іпотеки в даному випадку згода органу опіки і піклування не потрібна. Посилання позивачки на положення ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» щодо попередньої згоди органу опіки і піклування для здійснення угод щодо нерухомого майна, право користування яким мають діти, не може бути підставою для задоволення позовних вимог позивачки, оскільки на момент укладення договору іпотеки неповнолітня дитина позивачки не мала права користування житловим будинком. Окрім цього, згідно з ч. 1 ст. 156 ЖК та ч. 1 ст. 405 ЦК члени сімї власника житла, що проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом. Абзацом 7 ч. 1 ст. 3 Закону «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Згідно з Примірним регламентом з оформлення документів та контролю з питань реєстрації і зняття з реєстрації місця проживання (перебування) фізичних осіб в Україні, затвердженим наказом МВС від 03.02.2006р. N96, особи, які проживають у приватних будинках і не обслуговуються житлово-комунальними підприємствами, звертаються безпосередньо до відповідного органу реєстрації особисто з наданням оформленої належним чином будинкової книги. На підставі поданих для реєстрації місця проживання документів уповноваженою особою органу реєстрації заповнюється 2 примірники талона реєстрації місця проживання та заносяться відповідні відомості із зазначенням адреси житла особи до паспортного документа шляхом проставляння штампа відповідного зразка. У разі реєстрації неповнолітніх дітей до 15 років разом з батьками (одним з батьків) відомості про їх реєстрацію вносяться до талона реєстрації одного з батьків. Згідно з п. 40 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції від 03.03.2004р. N20/5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції 03.03.2004р. за N283/8882, у разі укладення правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договорів щодо поділу, обміну житлового будинку, квартири за участю осіб, над якими встановлено опіку або піклування, нотаріус перевіряє наявність дозволу органу опіки та піклування на укладення таких договорів. Оскільки згідно зі ст. 405 Цивільного Кодексу України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону - нотаріуси для встановлення факту користування нерухомим майном витребовують довідку про реєстрацію місця проживання або місця перебування дитини за адресою майна, що відчужується або заставляється, видану житлово-експлуатаційною організацією або іншим відповідним уповноваженим органом з питань реєстрації. Коли з поданих документів нотаріусом установлено, що така дитина проживає за іншою адресою, ніж адреса майна, що відчужується, а також те, що така дитина не має права власності на це майно (його частину) нотаріус має право не витребовувати згоду органів опіки та піклування на посвідчення такого правочину. Тобто, право користування майном члена сімї власника житла повязано з моментом здійснення реєстрації за місцем проживання особи, про що робиться відповідний запис до будинкової книги. Таким чином, згода органів опіки та піклування необхідна лише у випадку, якщо дитина є власником (співвласником), або має право на користування жилим приміщенням, що відчужується. Отже, твердження [PERSON] про те, що на момент укладання договору іпотеки банком не дотримано вимог ч. 6 ст. 203 ЦК України не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки: отримання кредитних коштів на придбання квартири, купівля самої квартири та передача її в іпотеку банку відбувалася в один день - 31 липня 2008 року. А тому станом на день укладання договору іпотеки в даній квартирі ніхто не був ні зареєстрований, ні фактично не проживав. На день укладання договорів [PERSON] та його дружина [PERSON] були зареєстровані та фактично проживали у [INFO]. Разом з ними проживав за даною адресою і їх неповнолітній син - [PERSON], [INFO]. На момент укладення договору іпотеки син [PERSON] за адресою предмета іпотеки зареєстрованого місця проживання не мав, і тому майнових прав щодо забезпеченої Іпотечним договором квартири він також не мав. Крім цього, 23 жовтня 2012 року АТ «Дельта Банк» було долучено до матеріалів справи завірені копії анкети поручителя [PERSON] на 3 арк., паспорту [PERSON]Л на 2 арк., заяву-анкету позичальника [PERSON] на 4 арк., паспорту [PERSON] на 2 арк. В Анкетах [PERSON] та [PERSON] власноруч зазначили, що станом на 25.07.2008 року проживають за адресою: [INFO] з 30.07.1997 року.(а.с.225-235 т.1). Отже, враховуючи все вищевикладене та наявні в справі документи, вбачається, що неповнолітній син позивачки не є власником або співвласником квартири, що є предметом іпотеки, в ній на момент укладення договору не був зареєстрований та не проживав, а тому, при укладенні спірного іпотечного договору його право жодним чином не було порушено, а вимоги позивачки є необгрунтованими, незаконними та не підлягають задоволенню. Вказаний договір іпотеки по формі та змісту відповідає вимогам закону, посвідчений нотаріально, оскільки предметом іпотеки є нерухомість, отже повністю відповідає вимогам ст. 209 ЦК України. Відповідно до пункту 44 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» згідно зі статтею 32 ЦК, статтею 177 СК та статтею 17 Закону України від 26 квітня 2001 року 2402-ІII «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобовязуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобовязання. У звязку із наведеним суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житло¬вому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки) не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування». У відповідності до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину с недодержання в момент вчинення правочину стороною або сторонами вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного кодексу України, а саме - (ч. 1) зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; (ч. 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; (ч. 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; (ч. 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; та (ч. 6) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Отже, з матеріалів справи вбачається, що оспорюваний договір іпотеки відповідає вимогам статті 203 ЦК України та при його укладенні між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] були в повній мірі дотриманні всі законодавчо встановлені вимоги щодо дійсності згаданого правочину. Відтак, пов»язані з укладенням зазначених вище договорів інші вимоги позивача щодо виключення з Державного реєстру іпотек запис про обтяження іпотекою квартири [ADDRESS] та вилучення з Єдиного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомого майна запис про заборону відчуження квартири [ADDRESS] не підлягають до задоволення з підстав зазначених вище. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності суд вважає доводи позивача [PERSON] безпідставними та надуманими, такими, що не віднайшли свого підтвердження в судовому розгляді допустимими доказами, на підставі чого в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed