Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому, з урахуванням змінених позовних вимог, просить стягнути через державне казначейство України з держави на відшкодування моральної шкоди, завданої йому ГУНП України у Вінницькій області, Вінницькою місцевою прокуратурою Вінницької області, Вінницьким районним судом Вінницької області 300 000,00 грн. Позов обґрунтовує тим, що рішенням № 1 від 09.11.2010 року 1 сесії 6 скликання Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області його було обрано Стрижавським селищним головою Вінницького району, Вінницької області. 14 березня 2014 року слідчий СВ Вінницького РВ УМВС України у Вінницькій області В.П. Глушко зробив висновок про те, що він своїми умисними діями скоїв злочин, передбачений ч.1 ст.366 КК України - службове підроблення, на підставі чого порушив кримінальну справу відносно нього за ознаками вказаного злочину. Старший прокурор прокуратури Вінницького району, старший радник юстиції Лашкевич О.І. затвердив обвинувальний акт у кримінальному провадженні за ч.1 ст.366 КК України, внесеного до ЄРДР за №12013010100000953 від 30.05.2013 року. Вироком Вінницького районного суду від 15.04.2015 року його визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України та призначено покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі з позбавленням права обіймати посади чи займатися діяльністю пов'язаною з виконанням функцій представників влади чи місцевого самоврядування, а також обіймати постійно чи тимчасово в органах державної влади органах місцевого самоврядування, на державних чи комунальних підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов'язані з виконанням організаційно - розпорядчих чи адміністративно - господарських функцій строком 2 роки. Тим же рішенням від 15.04.2015 року, всупереч ст.43 Конституції України судом його повністю позбавлено права на працю та елементарних умов життя, адже відповідно до винесеного вироку, він ніде не міг влаштуватись на роботу. Як тільки влаштовувався, так зразу ж відповідно до вказівок кримінально -виконавчої інспекції негайно був звільнений та був попереджений, що у разі невиконання вироку суду будуть надіслані матеріали прокурору для вирішення питання про притягнення його до кримінальної відповідальності згідно зі ст.382 КК України. Таким чином, відповідачі заподіяли істотної шкоди його охоронюваним Конституцією України та законами України правам, свободам та інтересам. Це призвело до того, що його фізичний стан внаслідок моральних і фізичних страждань різко погіршився. Він вимушений був звертатись до лікарів за медичною допомогою, де лікарі констатували у нього гіпотонічну хворобу, ІХС, стенокардію напруги вперше виявлену 2ФК, атеросклеротичний кардіосклероз. Незважаючи на очевидне упереджене обвинувачення, та те, що він є публічною особою, має постійне місце проживання, раніше не притягався до кримінальної відповідальності, суддею Вінницького районного суду Вінницької області Гриценко І.Г. відповідно ст.76 КК України на нього, [PERSON], покладено обов'язки не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально - виконавчої інспекції, повідомляти кримінально - виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи; періодично з'являтися для реєстрації в кримінально - виконавчу інспекцію. 17 листопада 2016 року колегія суддів Апеляційного суду Вінницької області не знайшовши жодних підстав для притягнення його до кримінальної відповідальності вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 15 квітня 2015 року відносно нього скасувала та закрито кримінальне провадження за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України. Таким чином, своїми незаконними рішеннями, діями, держава Україна в особі органу дізнання і досудового слідства (Вінницький РВ УМВС України, який перебуває в структурному підпорядкуванні УМВС України у Вінницькій області) (Прокуратура Вінницького району Вінницької області) і суду (Вінницький районний суд Вінницької області) завдали йому значної моральної (немайнової) шкоди внаслідок незаконного обвинувачення, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного позбавлення його права на працю. Незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, пред'явленням обвинувачення у вчиненні службового злочину були зганьблені його честь і гідність, завдано непоправної шкоди престижу та діловій репутації, як публічної людини, яка понад 16 років чесно пропрацювала на посаді Стрижавського селищного голови. В ті дні електронні ЗМІ рясніли повідомленнями про його паталогічні кримінальні нахили. У зв'язку з незаконним його засудженням були повністю паралізовані всі можливі (і не тільки нормальні) життєві зв'язки. Його було повністю усунуто від активного громадського життя. Він не міг реалізувати своє конституційне право на працю та бути в черговий раз обраним на посаду Стрижавського селищного голови. Під час перебування під слідством і судом стан його здоров'я був близьким до критичного. Існувала реальна загроза життю через безкінечні серцеві приступи. За час незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності до нього неодноразово викликалась швидка медична допомога та неодноразово проходив курси лікування у районних лікарів та за місцем свого проживання. Відповідно до існуючих відомчих інструкцій та міжнародно-правовим зобов'язанням держава Україна повинна поважати право кожного на життя і здоров'я (ст. 2 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, ст. 27 Конституції України). Під обвинуваченням (слідством) він перебував фактично по 17 листопада 2016 року. Щонайменше до цього часу продовжувала діяти підписка про невиїзд. А значить до цього часу порушувались нормальні життєві зв'язки, були утруднені спілкування і стосунки з оточуючими людьми. Все ще залишались істотні перешкоди у здійсненні активної громадської діяльності. Все це супроводжувалось моральними переживання та стражданнями. Що стосується „інших негативних наслідків", то найбільш непоправним серед них вважає страх, який залишиться з ним назавжди. Страх громадянина перед власною державою. Адже всі вище зазначені незаконні рішення, дії (бездіяльність) органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду не були наслідком слідчої (судової) помилки, а свідомої упередженої дії спрямованої на його знищення як особи. В державі, яка називає себе європейською, десятки державних службовців, міліціонерів, прокурори, судді були задіяні у привселюдній безсоромній нарузі над його правом, використовуючи його для переслідування на приватне замовлення публічної людини. В нього на все життя залишиться гірке усвідомлення абсолютної незахищеності пересічного українця, якого власті та правоохоронні органи з будь-яких мотивів можуть запросто знищити як особу (фізично), так і особистість (морально). Саме з цих міркувань виходив, визначаючи розмір моральної (немайнової) шкоди, який оцінює щонайменше в 300000 гривень. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали із наведених в ньому підстав. Позивач пояснив, що він протягом чотирьох скликань підряд обирався Стрижавським сільським головою. Після того як його оговорили в газетних публікаціях він знову балотувався на Стрижавського сільського голову, однак його вже не обрали. По його справі відбулось 40 судових засідань, в яких він приймав участь. Він втратив звичні життєві зв'язки, його ніде не хотіли приймати на роботу, оскільки зразу за новим місцем роботи надсилались листи із КВІ з вимогою негайного його звільнення. Так, 18.03.2015 року він був прийнятий на посаду інженера з експлуатації котельного устаткування «Віноблагроліс», а вже 07.10.2015р. із КВІ Вінницького району надійшло повідомлення про необхідність його звільнення відповідно до вироку суду від 15.04.2015р. і 09.10.2015р. його було звільнено на підставі вказаного вироку по п.7.ст.36 КЗпП України. Після даного звільнення він влаштувався на посаду інспектора з кадрів ТОВ «Житлово - експлуатаційне об'єднання», а вже 06.11.2015 року вимушений був звільнятись із даного місця роботи, оскільки 05.11.2015р. із Вінницького районного відділу КВІ знову надійшло повідомлення про необхідність його звільнення в триденний строк відповідно до вироку суду від 15.04.2015р. Для того, щоб не «підводити» керівника підприємства за те, що він прийняв його на роботу та не створювати нікому незручностей він вимушений був написати заяву про звільнення його із роботи за згодою сторін і 06.11.2015р. був звільнений за п.1 ст.36 КЗпП України, хоча зрозуміло, що такого бажання в нього не було, а це був вимушений крок. Через вказані обставин він хвилювався та погіршувався стан його здоров'я. Представник відповідача Державної Казначейської служби України Мураховська В. Ф. позов не визнала та пояснила, що право на відшкодування шкоди, завданої громадянинові органами дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду виникає лише внаслідок встановлення незаконності дій посадових осіб вказаних органів, а саме факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, однак такої незаконності вироком чи іншим рішенням суду не встановлено. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудового розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. На її думку позивачем не доведено спричинення йому моральної шкоди, оскільки публікація в пресі немає відношення до органів досудового слідства і суду, підставою для звільнення позивача із посади селищного голови була його особиста заява від 25.02.2014 року, а не рішення суду. До повідомлення [PERSON] про підозру ніякі слідчі дії з ним не проводились, після засудження він влаштувався на роботу, однак за повідомленням Вінницького районного відділу КВІ його звільнено лише один раз - із посади інженера з експлуатації котельного устаткування «Віноблагроліс», а із посади інспектора з кадрів ТОВ «Житлово - експлуатаційне об'єднання» позивач звільнився за згодою сторін, а не за повідомленням КВІ відповідно до вироку суду. Вважає, що надані ксерокопії із амбулаторної картки хворого не доводять погіршення стану здоров'я позивача саме за період із дня повідомлення йому про підозру, а також те, що його хвороби пов'язані із звільненням із роботи. Просить в задоволенні позову відмовити. Представник ГУНП у Вінницькій області Дмитрук Ю.Д. позов не визнала та пояснила, що ГУНП у Вінницькій області є неналежним відповідачем по заявленому позову. Досудове розслідування по кримінальному провадженні за ч. 1 ст. 366 КК України, внесеному до диного реєстру досудових розслідувань за № 12013101100000953 від 30.05.2013 року було проведено слідчим СВ Вінницького РВ УМВС України у Вінницькій області. Постановою КМУ від 16 вересня 2015 року України № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» ліквідовано УМВС України у Вінницькій області та утворено юридичну особу публічного права Головне Управління Національної поліції у Вінницькій області. Відповідно до витягу ЄДРЮО станом на сьогоднішній день УМВС України у Вінницькій області знаходиться в стані припинення. Отже, співробітники ГУНП України у Вінницькій області не проводили жодних дій по даному кримінальному провадженню. Зазначила, що позивачем не доведено належними доказами спричинення йому моральної (немайнової) шкоди та причинного зв'язку виявлених хвороб із виконанням вироку суду. Представник відповідача Вінницького районного суду в судове засідання не з'явився, надав суду заперечення, в яких позов не визнає, просить відмовити в його задоволенні. Представник відповідача Вінницької місцевої прокуратури в судове засідання не прибув, відзиву на позов не надав, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляд за його відсутності не надходило. Суд, вислухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задовлення, виходячи з наступного. 30.05.2013 року в ЄРДР зареєстроване кримінальне провадження за №12013010100000953 за ч.1 ст.366 КК України. Відповідно до запису № 91 у Реєстрі матеріалів досудового розслідування [PERSON] повідомлено про підозру 14.03.2014 року. 28.03.2014р. старшим прокурором прокуратури Вінницького району, старшим радником юстиції Лашкевичом О.І. затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні за ч.1.ст.366 КК України, внесеного до ЄРДР за №12013010100000953 від 30.05.2013 року. Вироком Вінницького районного суду Вінницької області від 15 квітня 2015 року [PERSON] було визнано винним і йому призначено покарання за ч. 1 ст. 366 КК України у виді 2 (двох) років обмеження волі з позбавленням права обіймати посади чи займатися діяльністю пов'язаною з виконанням функцій представників влади чи місцевого самоврядування, а також обіймати постійно чи тимчасово в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на держаних чи комунальних підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій строком 2 (два) роки. На підставі ст. 75 КК України [PERSON] звільнено від відбування призначеного основного покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік. Відповідно до ст. 76 КК України [PERSON] зобов'язано: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання роботи; періодично з'являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію. Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 08.07.2015 року вироком Вінницького районного суду Вінницької області від 15 квітня 2015 року, яким [PERSON], було визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, залишено без змін. Ухвалою Колегії суддів палати у кримінальних справах вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 01.2016 року Ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 08.07.2015 року щодо [PERSON] скасовано і призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 17.11.2016 року вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 15 квітня 2015 року, щодо [PERSON] скасовано та закрито кримінальне провадження щодо [PERSON], оскільки вину [PERSON] у вчиненні злочину , передбаченого ч.1 ст. 366 КК України, в установленому законом порядку не доведено та на даний час вичерпано всі можливості отримання доказів його вини. Рішенням № 1 від 09.11.2010 року 1 сесії 6 скликання Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області його, відповідно до чинного Закону України «Про вибори депутатів Верховної ради Автономної Республіки Крим, місцевих рад, селищних, сільських, міських голів», визнано обраним Стрижавським селищним головою Вінницького району, Вінницької області. Рішенням № 1 від 25.02.2014 року 49 сесії 6 скликання Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області задоволено заяву селищного голови [PERSON] та достроково припинено його повноваження з 25.02.2014 року. Наказом №11к по Вінницькому обласному обласному комунальному спеціалізованому лісогосподарському підприємству «Віноблагроліс» від 18.03.2015 року», [PERSON] був прийнятий на посаду інженера з експлуатації котельного устаткування ІІ категорії. 07.10.2015р. із КВІ Вінницького району за вих. № 3136 від 06.10.2015р. надійшло повідомлення про необхідність протягом трьох днів звільнити засудженого [PERSON] відповідно до вироку суду від 15.04.2015р (а.с.9). 09.10.2015р. Наказом №16-к [PERSON] звільнено на підставі вказаного вироку по п.7.ст.36 КЗпП України. 13.10.2015р. наказом по ТОВ «Житлово - експлуатаційне об»єднання» [PERSON] прийнято на посаду інспектора з кадрів ТОВ «Житлово - експлуатаційне об'єднання». 05.11.2015р. за вих. №3883 від 04.11.2015р. із Вінницького районного відділу КВІ надійшло повідомлення про необхідність протягом трьох днів звільнити засудженого [PERSON] відповідно до вироку суду від 15.04.2015р (а.с.10). 06.11.2015 року наказом по ТОВ «Житлово - експлуатаційне об'єднання» №100/15-ос [PERSON]І звільнений з роботи за угодою сторін п.1ст.36 КЗпП України. Позивач перебував під слідством і судом протягом 32 місяців і 3 дні, тобто з моменту повідомлення про підозру з 14.03.2014 року по день постановлення відносно нього ухвали Апеляційним судом Вінницької області від 17.11.2016 року. Статтею 56 Конституції України закріплено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб і службових осіб при здійсненні ними повноважень. Частина 2 статті 1176 ЦК України передбачає, що право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Частина 7 даної статті передбачає, що порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Згідно ст. 1 Закону України від 01.12.1994 №266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодуванню підлягає шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Ст. 2 вказаного Закону (в редакції від 13.04.2012 ) встановлено, що право на відшкодування такої шкоди виникає у випадках постановлення виправдовувального вироку суду, закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. У наведених у ст.1 цього закону випадках громадянинові відшкодовується і моральна шкода (ч.5 ст.3). Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 вищевказаного Закону ( в редакції від 13.04.2012) провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (стаття 4). Згідно з ч.3 ст. 23 ЦК України та пункту 10 постанови Пленуму Верховного суду України від 25 травня 2001 року N 5 «Про внесення змін та доповнень до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу та глибини страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У відповідності до п.п.9,14 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31 березня 1995року №4, відповідно до ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством, за час незаконного перебування під слідством чи судом провадиться він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. У випадках, коли межі відшкодування визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподаткованим мінімумом доходів громадян, суд при вирішені цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що діють на час розгляду справи. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі №6-2203цс15 від 2 грудня 2015 року. Розмір мінімальної заробітної плати на 2018 рік було встановлено Законом України «Про бюджет України на 2018 рік» у місячному розмірі з 1 січня 3723 грн. Проте, відповідно до п.п. 1,3.9 розділу ІІ «прикінцеві та перехідні положення» Закону №1774- УІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» мінімальна заробітна плата, після набрання чинності цим законом до внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини застосовується в розмірі 1 600 грн. До приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом вони застосовуються в частині, що не суперечить цьому закону. Оскільки позивач піддався кримінальному переслідуванню протягом 32 місяців і 3-х днів мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди за вказаний період складає 51360грн. (32 міс. * 1600 = 51200 + 3 дн. (1600: 30* 3=160)). Суд вважає, що по справі не доведено причинно наслідковий зв'язок зазначених позивачем захворювань з незаконним притягнення його до кримінальної відповідальності. Так, залучена судом в якості спеціаліста завідуюча терапевтичним відділенням Тиврівської ЦРЛ лікар-терапевт вищої категорії Присяжна О.Д. вивчивши оригінали записів медичної картки [PERSON] роз'яснила, що запис від 2015 року (а.с.28) містить інформацію про те, що у [PERSON] діагнозовано гостру респіративну вірусну інфекцію і це єдиний запис протягом 2015 року. В 2016 р. поставлено Д-З: ІХС, Атеросклеротичний кардіосклероз, стабільна стенокардія, напруга ФК (функціональний клас-2), серцева недостатність. Рекомендовано консультацію кардіолога, однак результати консультації відсутні. Запис сімейного лікаря від 01.02.2017 року (а.с.27) , згідно якого, тиск 100 х 60 підтверджує наявність раніше гіпотонічної хвороби, про що є записи із 2012 року, коли [PERSON] був взятий на облік по стенокардії. Даний діагноз не підтверджено кардіограмами, а є лише думкою лікаря. За наявності лише однієї кардіограми, без дослідження додаткових результатів медичних обстежень, по наданих для вивчення записах у медичній карті хворого не можна вважати, що вони є належним доказом того, що діагнозовані хвороби серця прогресували саме від хвилювань перенесених від судових справ і саме в період слідства та судових розглядів. Разом з тим, суд враховує, що внаслідок незаконного засудження позивач був позбавлений нормальних життєвих зв'язків, свого конституційного права на працю, його було звільнено з роботи, внаслідок чого він позбавлений був можливості забезпечувати себе, свою сім'ю протягом тривалого часу ( 32 місяців і 3 днів ) він переносив осуд з боку суспільства, були принижені його честь, гідність, ділова репутація, що безспірно та безумовно спричинило йому значних моральних страждань, внаслідок чого він змушений був докладати додаткових зусиль для організації свого життя, життя своєї сім'ї. За таких обставин суд визначає розмір моральної шкоди в сумі 70560 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 25 Бюджетного кодексу казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. В силу ч.2 ст.25 вказаного Кодексу передбачено, що відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. П. 9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України установлено, що до законодавчого врегулювання безспірного списання коштів бюджету та відшкодування збитків, завданих бюджету: 1) рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно Казначейством України. Зазначені рішення передаються до Казначейства України для виконання. Безспірне списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) здійснюється Казначейством України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за черговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджету - в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань.

Outcome: approved