Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON], просила: - виселити відповідача з її домоволодіння, яке складається з 2/5 частки домоволодіння, та належить позивачу на праві власності відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 20.05.2010 року приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №363; - зобов'язати територіальний підрозділ ДМС України, а саме Кіровський РВ УМВС України в Кіровоградській області, зняти з реєстрації [PERSON] з її домоволодіння, яке складається з 2/5 частки домоволодіння та належить їй на праві власності відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 20.05.2010 року приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №363. Під час розгляду справи позивач уточнила позовні вимоги (а.с.38-39), остаточно просила: - визнати відповідача таким, що втратив право користування та проживання в житловому будинку за адресою: [ADDRESS], яке належить їй на праві приватної власності; - в порядку усунення їй перешкод в користуванні житловим будинком виселити [PERSON] з житлового будинку за адресою: [ADDRESS], який належить їй на праві приватної власності. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що після смерті матері [PERSON], успадкувала 2/5 частки домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS], відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 20.05.2010 року приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 363. Проте, в повному обсязі розпорядитись успадкованим майном не має можливості оскільки за життя її мати прописала в будинку відповідача. [PERSON] на час звернення до суду відбуває покарання в Кіровоградській ВК №6 ДДУПВП, відмовляється в добровільному порядку знятись з реєстрації. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Додатково зазначали, що на даний час вирішується питання її опіки над малолітніми [PERSON], [INFO]. та [PERSON], [INFO]., які є дітьми спадкодавця - [PERSON], позбавленої за життя батьківських прав щодо них. Також, на час розгляду справи вирішується питання перерозподілу часток у спадковому майні з урахуванням інтересів малолітніх дітей спадкодавця. Відповідач проти позову заперечив надіславши письмові заяви (а.с.32,35-36,45), та особисто в судовому засіданні в режимі відео конференції позовні вимоги не визнав у повному обсязі. Зазначав, що має право на користування житловим приміщенням, оскільки таким чином захистить інтереси [PERSON], [INFO]. та [PERSON], [INFO]., яких вважає своїми спільними з [PERSON] дітьми. Тому, після відбуття покарання має намір проживати разом з ними та займатись їх вихованням. Крім того, на час розгляду справи ним вчиняються дії по встановленню його батьківства по відношенню до цих дітей. Серед таких дій є його звернення до Кіровського районного суду м. Кіровограда з відповідним позовом. На підставі викладеного просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 06 листопада 2014 року до участі у справі залучено в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору : орган опіки та піклування Кіровоградської міської ради, [PERSON] та [PERSON], останні є піклувальниками [PERSON], [INFO]. та [PERSON], [INFO]. Треті особи орган опіки та піклування Кіровоградської міської ради, [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з»явились, повідомлялись судом про час та місце розгляду справи належним чином. Представник органу опіки та піклування Кіровоградської міської ради надала до суду заяву, якою просила провести розгляд справи без її участі, вирішення питання залишила на розсуд суду. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Згідно статті 15 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 9 ЖК УРСР житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Судом встановлено, що на час розгляду справи [PERSON] є власницею 2/5 частин домоволодіння з відповідною часткою господарсько-побутових будівель, що знаходиться в [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом та витягом про державну реєстрацію прав /а.с. 5-6/. У вказаному домоволодінні з 14 листопада 2001 року зареєстрований [PERSON], [INFO] /а.с. 21/, який був співмешканцем матері позивача [PERSON], та був прописаний з її згоди проти чого сторони не заперечували. Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 26.11.2007 року [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно її дітей : [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]., та [PERSON], [INFO] /а.с. 51-52/. На даний час піклувальниками неповнолітніх дітей є [PERSON] та [PERSON] (а.с.46-48). Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22 жовтня 2014 року було відкрито провадження у цивільній справі за позовом органу опіки та піклування Кіровоградської міської ради до [PERSON], треті особи [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину від 12.05.2010року та визнання за [PERSON], [PERSON], [INFO]. та [PERSON] [INFO]. спадкового майна, що лишилось після смерті їх матері в рівних частках /а.с. 46-48, 49-50/. Згідно довідки №00346 від 27.05.2010 року, виданої начальником Кіровоградської виправної колонії №6, [PERSON] відбуває покарання в Кіровоградській виправній колонії №6 ДДУПВП. Початок строку 05.04.2009 року, кінець строку 05.04.2018 року /а.с. 10/. Конституція України встановила основні засади права власності. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним, складається з права володіння, права користування і права розпорядження. Згідно листа Вищого спеціалізовано суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-150/0/4-13 від 28.01.2013 року „Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав" при розгляді справ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, судам необхідно розрізняти правовідносини, які виникають між власником і колишнім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, колишніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї колишнього власника житла. У першому випадку власник житла має право вимагати визнання колишнього власника таким, що втратив право користування так зняття його з реєстрації. При цьому втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника. Встановлено, що відповідач не є членом сім'ї позивача. Між сторонами відсутні будь-які договірні відносини щодо користування спірною квартирою. Рішення суду позивачу необхідно для зняття відповідача з реєстрації відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» За положеннями ч. 1 ст. 317 та ч. 1 ст. 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном і він реалізовує їх на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Глава 28 ЦК України визначає житло об'єктом права приватної власності . Відповідно до положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи, такою, що втратила право користування житлом , як спосіб усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідачем не доведено, а судом не встановлено, що він є батьком [PERSON], [INFO]. та [PERSON] [INFO]. За наведеного вимога про визнання відповідача таким, що втратив право користування та проживання в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] підлягає задоволенню. В судовому засіданні позивач вказала, що не підтримує вимогу про зобов'язання територіальний підрозділ ДМС України, а саме Кіровський РВ УМВС України в Кіровоградській області, зняти з реєстрації [PERSON] з її домоволодіння, яке складається з 2/5 частки домоволодіння та належить їй на праві власності відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 20.05.2010 року приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №363, проте відповідної заяви про залишення цієї вимоги без розгляду, або закриття провадження в цій частині не надала. Відмовляючи у даній вимозі суд враховує, як позицію позивача, так і те що орган до якого ставиться вимога вчинити певні дії не є учасником цивільного процесу, не доведено про наявність порушених прав позивача в межах її обґрунтування. Крім того, згідно положення Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», відповідно до статті 3 якого реєстрацією є внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції. Згідно частини 1 статті 7 Закону зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно з частиною 1 статті 11 Закону, реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. Таким чином, за наявності судового рішення про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, яке набрало законної сили, та відповідно до ст.14 ЦПК України є обов'язковим для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Окремого рішення про зняття з реєстраційного обліку такої особи у судовому порядку не передбачається. Згідно ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з матеріалів справи в будинку [ADDRESS], [PERSON] не проживає, так як перебуває в місцях позбавлення волі. Таким чином, суд вважає, що між сторонами відсутній спір щодо усунення перешкод позивачу шляхом виселення відповідача з будинку. Відтак суд відмовляє у даній вимозі. За наведеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. За позиції позивача суд не розподіляє судові витрати.

Outcome: partial