Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом та просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 20488,00 грн., витрати на правову допомогу та судовий збір. Свої вимоги мотивує тим, що 25.09.2018 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики №25-09-18/Н за умовами якого [PERSON] було надано кошти у розмірі 5 200,00 грн. Відповідно до п. 1.4 Договору та розписки від 25.09.2018 грошові кошти отримані [PERSON] згідно Договору мають бути повернуті [PERSON] 25.10.2018. Зазначає, що відповідно до п. 3.1 Договору, [PERSON] зобов`язаний сплачувати 3 % від загальної суми позики за кожен день прострочення. Разом з тим, відповідачем грошові кошти не повернуті, а тому позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. З урахуванням наведеного, просить задовольнити позовні вимоги. Враховуючи вищевикладене, просить задовольнити позовні вимоги. 04.02.2019 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. 14.02.2019 до суду надійшла інформація про зареєстроване місце проживання відповідача. Ухвалою суду від 15.02.2019 в справі відкрито спрощене позовне провадження та надано відповідачу 15 - денний строк на подання відзиву на позов з дня вручення ухвали про відкриття провадження. Відзив на позовну заяву відповідачем не подано. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частина 1 статті 1047 ЦК України встановлює, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що 25.09.2018 між позивачем та відповідачем було укладено договір позики №25-09-18/Н за умовами якого відповідачу було надано у борг кошти у розмірі 5 200,00 грн., що також підтверджується розпискою від 25.09.2018 (а.с.9-11) Відповідно до п. 1.4 Договору та розписки від 25.09.2018 грошові кошти отримані відповідачем згідно Договору мають бути повернуті позивачу 25.10.2018. Так, відповідно до ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Таким чином, наявність боргової розписки у позикодавця та відсутність останньої у позичальника, свідчить про те, що боргові зобов`язання останньою не виконані. За таких обставин, суд вважає, що розписка від 25.09.2018 в розумінні вимог ст. 1047 ЦК України є належним доказом у справі в підтвердження отримання відповідачем у позику від позивача коштів у розмірі 5200,00 грн. Судом встановлено, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання та суму боргу у розмірі 5200,00 грн. у визначений у розписці строк, позивачу не повернув, а тому суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] заборгованості згідно розписки від 25.09.2018 та договору позики №25-09-18/Н від 25.09.2018 у розмірі 5200,00 грн. є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Частина перша статті 509 ЦК визначає, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Так, відповідно до п. 3.1 Договору від 25.09.2018, відповідач взяв на себе зобов"язання сплатити пеню у розмірі 3 % від загальної суми позики за кожен день прострочення до повного повернення суми боргу, у разі неповернення усієї суми боргу у строк відповідно до п.1.4 або частини боргу. З огляду на умови укладеного договору позики, приймаючи до уваги межі заявлених вимог, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня у розмірі 3 % від суми боргу за кожен день прострочення за період з 26.10.2018 по 31.01.2019. Так, як вбачається з розрахунку, здійсненим судом за допомогою офіційної бази «Ліга», штрафні санкції становлять 15288,00 грн. Частиною третьою статті 551 ЦК України передбачено, зокрема, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини п`ятої статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. З наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідача за договором вбачається, що сума заборгованість по пені складає 15288,00 грн., що перевищує тіло боргу. На думку суду, такі дії позивача щодо нарахування значного розміру пені можуть тлумачитися як виявлення ознак недобросовісності. Тому у світлі вищезазначених міркувань та з огляду на усі наявні матеріали, суд вважає за потрібне ухвалити рішення на засадах справедливості, зменшивши розмір пені до 5200,00 грн., тобто до тіла позики. Така правова позиція суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 03.09.2014 № 6-100цс14. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Виходячи з вищевикладеного, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню заборгованість за договором позики №25-09-18/Н від 25.09.2018 у розмірі 10400,00 грн. Разом з тим, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогуу розмірі 3000,00 грн. не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, зокрема, належать: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Встановлено, що 21.09.2018 між адвокатським об`єднанням «Адвокати України» в особі [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про надання правової допомоги. (а.с.15-19) Разом з тим, доказів оплати послуг з надання професійної правничої допомоги до суду не надано та з матеріалів справи не вбачається. З урахуванням наведеного, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача сума судового збору 768,40 грн.

Outcome: partial