Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-15 00:00:00

[PERSON] ,12.02.2019 звернувся в суд з позовом до Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області, виконавчого комітету Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області, Комунального закладу «Судововишнянська комунальна міська лікарня» Судововишнянської міської ради Львівської області, третя особа міський голова Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області Станкевич О.З. про поновлення строку звернення до суду з позовом, визнання незаконними та скасування розпоряджень міського голови Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області Станкевича О.З. №10-ОС від 15.02.2018, №13-ОС від 10.04.2018, №15-ОС від 11.04.2018, стягнення з КЗ «Судововишнянська комунальна міська лікарня» 65\~791 грн. 97 коп. заробітної плати за час незаконного звільнення з посади головного лікаря у період з 13.04.2018 по 15.10.2018 включно, мотивуючи тим, що на підставі ухвали 2 сесії 7 скликання Судововишнянської міської ради №33 від 17 січня 2017 року його було призначено на посаду головного лікаря комунального закладу «Судововишнянська комунальна міська лікарня», а рішенням 12 сесії 7 скликання №2 від 20 грудня 2017 року, його роботу визнано незадовільною, між тим, як убачається із результатів поіменного голосування, таке питання на голосування не виносилось взагалі, що 15 лютого 2018 року міський голова Станкевич О.З., розпорядженням №10-ОС безпідставно наклав на нього дисциплінарне стягнення у вигляді догани за несумлінне виконання своїх посадових обов`язків не витребувавши відповідних пояснень, 10 квітня 2018 року розпорядженням №13-ОС повторно оголосив йому догану, а 11 квітня 2018 року №15-ОС звільнив з посади головного лікаря Комунального закладу «Судововишнянська міська лікарня» на підставі п.2\~ст.41 КЗпП України. Накладення дисциплінарних стягнень та подальше своє звільнення за п.2\~ст.41 КЗпП України\~позивач вважає незаконним, в т.ч., що він був призначений на посаду ухвалою 2 сесії 7 скликання Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області (№33 від 17 січня 2017 року), тому згідно приписів\~ст.147-1 КЗпП України\~саме цей орган вправі накладати на нього дисциплінарні стягнення за наявності для цього законних підстав, а не міський голова, що останній, всупереч вимог\~ст.149 КЗпП України\~не вимагав у нього жодних пояснень, одразу ж застосував до нього дисциплінарне стягнення, а у наказі про звільнення з роботи не зазначив які дії він вчинив, що слугували підставою для звільнення його з посади за п.2\~ст.41 КЗпП України. Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 19.09.2018, його позов задоволено частково, у тому числі поновлено на посаді головного лікаря Комунального закладу «Судововишнянська комунальна міська лікарня» Мостиського району Львівської області, на виконання рішення суду, розпорядженням міського голови Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області Станкевича О.З. №119 від 12.10.2018, його з 16.10.2018 поновлено на посаді головного лікаря, а 27.11.2018 він звільнився за власним бажанням, однак Апеляційний суд 17.01.2019 рішення суду першої інстанції скасував, йому у позові відмовив. Вважає розпорядження міського голови незаконними й такими, що порушують його права, просив позов задовольнити. Ухвалою судді від 18.02.2019 провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в суді вимоги підтримали з мотивів наведених у заяві, уточнили просять про визнання незаконними та скасування розпоряджень міського голови Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області Станкевича О.З. від 15.02.2018 №10-ОС та від 10.04.2018 №13-ОС про застосування дисциплінарних стягнень у вигляді оголошення догани, а також від 11.04.2018 за №15-ОС про звільнення з посади головного лікаря Комунального закладу «Судововишнянська комунальна міська лікарня» на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України, стягнення з Комунального некомерційного підприємства «Судововишнянська міська лікарня» Судововишнянської міської ради Львівської області на користь [PERSON] заробітної плати в сумі 65791 грн. 97 коп., за час незаконного звільнення з посади головного лікаря у період з 13.04.2018 по 15.10.2018. Окрім цього зазначили, що дисциплінарне стягнення у виді догани за виявлений 20 грудня 2017 року проступок застосоване міським головою в порушення строків визначених\~ст.148\~КЗпП України. Також незаконним є і розпорядження № 13-ОС від 10.04.2018 про оголошення догани за систематичне невиконання своїх посадових обов`язків та нераціональне використання бюджетних коштів, на підставі доповідної записки головного бухгалтера, яка не містить інформації про систематичність невиконання ним своїх обов`язків, що у період з 18.05.2018 по 22.05.2018 уповноваженим органом було проведено перевірку, в результаті якої фінансових порушень не виявлено. Вважають розпорядження міського голови незаконними, просять позов задовольнити. Представник відповідача - третя особа [PERSON] в суді позов заперечив з мотивів викладених у відзиві, окрім цього зазначив, що догани винесені позивачу є законні та обґрунтовані, оскільки позивач працюючи головним лікарем не раціонально розпоряджався фінансами, що призвело до накопичування дефіциту бюджету, тому 12 сесія 7 скликання Судововишнянської міської ради 20 грудня 2017 року визнала роботу [PERSON] незадовільною, також головним бухгалтером подано доповідну записку, яка свідчить про некомпетентність позивача. Згідно ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» він вправі видавати розпорядження одноособово, наполягає на відмові у позові в зв`язку з пропуском позивачем строку на звернення до суду з вимогами про захист свого порушеного права та інтересу. Представники [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні 01.11.2019 позов [PERSON] заперечили мотивуючи тим, що строк звернення до суду про вирішення трудового спору для позивача сплив 12.06.2018. Просили про застосування строків позовної давності. Заслухавши позивача, представників, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд доходить наступного висновку. Відповідно до\~ст.\~ст.\~4,\~13,\~81,\~82\~ЦПК України,\~кожна особа\~має право\~в порядку,\~встановленому цим\~Кодексом,\~звернутись до\~суду за\~захистом своїх\~порушених,\~невизнаних або\~оспорюваних прав,\~свобод чи\~законних інтересів.\~Суд розглядає\~справи не\~інакше як\~за зверненням\~особи,\~поданим відповідно\~до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених вимог\~і на\~підставі доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках.\~Кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків\~встановлених цим\~Кодексом.\~Доказування не\~може ґрунтуватися\~на припущеннях.\~Обставини,\~які визнаються\~учасниками справи,\~не підлягають\~доказуванню,\~якщо суд\~не має\~обґрунтованого сумніву\~щодо достовірності\~цих обставин\~або добровільності\~їх визнання.\~Обставини,\~які визнаються\~учасниками справи,\~зазначаються в\~заявах по\~суті справи,\~поясненнях учасників\~справи,\~їхніх представників. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. За положеннями п. 2 ч. 1 ст.\~41\~КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадках: винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір`я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. Розірвання трудового договору за п. 2 ч.1 ст.\~41\~КЗпП України можливе за таких умов: 1) безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл тощо); 2) винна дія працівника; 3) втрата довір`я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу. Безпосереднім обслуговуванням грошових і товарних цінностей є їх прийняття, збереження, транспортування, розподіл тощо. Основні слова, що відображають розуміння безпосереднього обслуговування грошових і товарних цінностей, - це прийняття і збереження. Тобто, основне коло працівників, які безпосередньо обслуговують грошові, товарні або культурні цінності, - це особи, які одержують їх під звіт. Коло цих працівників може бути розширене за рахунок основного кола матеріально відповідальних осіб, тобто осіб, з якими відповідно до законодавства можуть бути укладені договори про повну матеріальну відповідальність. Вирішуючи під час розгляду справи про поновлення на роботі працівника, звільненого за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, питання, чи відноситься позивач до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, суду в кожному конкретному випадку необхідно з`ясувати: чи становить виконання операцій, що пов`язані з таким обслуговуванням цінностей, основний зміст трудових обов`язків позивача; чи носить виконання ним указаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей. Як роз`яснено в абзаці 2 п. 28 П, звільнення з підстав втрати довіри суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом та ін.), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довіри (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). При встановленні у передбаченому законом порядку факту вчинення працівниками розкрадання, хабарництва і інших корисливих правопорушень ці працівники можуть бути звільненні з підстав втрати довір`я до них і у тому випадку, коли зазначені дії не пов`язані з їх роботою. Відповідно до положень пункту 20 частини першої\~статті 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»\~виключно на пленарних засіданнях районної, обласної ради вирішуються питання щодо управління об`єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, що перебувають в управлінні районних і обласних рад; призначення і звільнення їх керівників. Згідно зі\~ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»\~міський голова призначає на посади та звільняє з посад керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, крім керівників дошкільних, загальноосвітніх та позашкільних навчальних закладів; укладає від імені територіальної громади, ради та її виконавчого комітету договори відповідно до законодавства, а з питань, віднесених до виключної компетенції ради, подає їх на затвердження відповідної ради. Згідно ухвали 2 сесії 7 скликання Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області № 33 від 17 січня 2017, на базі відокремленої частини майна комунальної власності територіальної громади м. Судова Вишня Мостиського району Львівської області, створено Комунальний заклад «Судововишнянська комунальна міська лікарня» Судововишнянської міської ради Львівської області, головним лікарем закладу призначено Коника [PERSON] С [PERSON] , останнього уповноважено здійснити державну реєстрацію юридичної особи (а.с. 12). Із пояснень\~сторін в\~суді убачається,\~що питання призначення позивача на посаду головного лікаря КЗ «Судововишнянська комунальна міська лікарня» Судововишнянської міської\~ради Львівської\~області відбувалось не на конкурсній основі, тому контракт з позивачем не укладався. Із копії Статуту КЗ «Судововишнянська комунальна міська лікарня» Судововишнянської міської ради Львівської області, затвердженого Рішенням сесії Судововишнянської міської ради від 17.01.2017, Посадової інструкції головного лікаря Судововишнянської комунальної міської лікарні убачається, що управління лікарнею здійснює головний лікар, який на умовах контракту призначається на посаду та звільняється з посади розпорядженням міського голови та погодженням головного лікаря Мостиського району, головний лікар лікарні несе персональну відповідальність за стан та діяльність лікарні, ефективне використання та збереження майна лікарні, представляє її інтереси в усіх підприємствах, установах та закладах, розпоряджається майном лікарні за згодою з міською радою та видає доручення, розпоряджається коштами та майном відповідно до чинного законодавства, несе відповідальність за завдання матеріальної шкоди в межах, визначених чинним цивільним законодавством та законодавством про працю України, інше (а.с. 36-46, 218-224). Отже, [PERSON] , як головний лікар лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я, здійснював управління лікарнею, ніс персональну відповідальність за її стан та діяльність, за ефективне використання та збереження майна закладу, розпоряджався коштами та майном відповідно до чинного законодавства, ніс відповідальність за цільове використання коштів загального і спеціальних фондів, ніс відповідальність за завдання матеріальної шкоди, а отже є особою, яка входить до кола осіб, яких може бути звільнено на підставі п.2 ч.1 ст. 41 КЗпП України, означена обставина учасниками справи не оспорюється. Комісією з вивчення роботи медичних закладів Судововишнянської міської ради від 18.12.2017 складено звіт, згідно якого робота КЗ «Судововишнянська КМЛ» (головний лікар Коник [PERSON] .С.), не у повній мірі відповідає поставленим вимогам та завданням і зокрема: не завершена робота щодо проведення оптимізації установи та її штатного розпису, що стало наслідком розбалансування у роботі установи та її управлінні; відсутній аналіз фінансових витрат керівником установи призвів до виникнення заборгованості з випрати заробітної плати, що є серйозним порушенням фінансової дисципліни (а.с. 18). 20.12.2017, 12 сесією 7 скликання Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області №2, за наслідками заслуховування звіту головного лікаря КЗ «Судововишнянська комунальна міська лікарня» Коника Я.С. про роботу комунального закладу та ураховуючи звіт комісії з вивчення роботи медичних закладів Судововишнянської міської ради, виступи і голосування депутатів міської ради, з метою покращення надання медичної допомоги мешканцям громади, вдосконалення діяльності комунального закладу міста лікарні та контролю за використанням бюджетних коштів, прийнято рішення про не затвердження звіту про роботу КЗ «Судововишнянська комунальна міська лікарня», а роботу головного лікаря закладу [PERSON] визнано не задовільною (а.с. 19). 15.02.2018, розпорядженням міського голови Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області Станкевича О.З. №10-ОС, головному лікарю Судововишнянської комунальної міської лікарні Конику Я.С., за некомпетентність та несумлінне виконання своїх посадових обов`язків, оголошено догану (а.с.22). Відповідно до ч. 1\~ст. 147 КЗпП України\~догана - це дисциплінарне стягнення, яке може бути застосоване до працівника саме за порушення трудової дисципліни. Згідно ст.ст.148,\~149 КЗпП України\~дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Розпорядження міського голови Станкевича О.З. № 10-ОС про застосування дисциплінарного стягнення до позивача, видано 15.02.2018, тоді як проступок виявлено 20.12.2017, тобто в порушення строку визначеного у ст.148 КЗпП України, а отже таке розпорядження слід скасувати як незаконне. Разом з цим, слід зазначити, що підставами для застосування 15.02.2018 до [PERSON] дисциплінарного стягнення слугували звіт комісії з вивчення роботи медичних закладів Судововишнянської міської ради від 18.12.2017 та рішення сесії №2 від 20.12.2017 (а.с. 22). Між тим, звіт з вивчення роботи медичних закладів складений Комісією 18.12.2017, не містить інформації ким, коли і у який спосіб та у які строки наголошувалось про необхідність проведення оптимізації роботи установи та її штатного розпису, не конкретизовано які саме наслідки призвели до розбалансування у роботі установи та її управлінні, в чому саме полягає порушення керівником установи фінансової дисципліни, не зазначено розмір та період заборгованості з виплати заробітної плати працівникам, інше. Більше того, згідно додатку до рішення 12 сесії 7 скликання про результати поіменного голосування за проект рішення № 2 від 20.12.2017, із загального складу ради, у який входить 26 депутатів та міський голова, були присутні 18 депутатів, з яких: не голосували 1, 18 - утрималось, проти такого рішення проголосувало 4 депутати (а.с. 19 зворот). 10.04.2018, на підставі доповідної записки головного бухгалтера КЗ «Судововишнянська комунальна міська лікарня» Будзин Я.В. №89 від 10.04.2018 та відповідно до ст.ст. 147-149 КЗпП України, міським головою Станкевич О.З. прийнято розпорядження №13-ОС «Про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді оголошення догани головному лікарю [PERSON] » за систематичне невиконання своїх посадових обов`язків та нераціональне використання бюджетних коштів (а.с. 23). Між тим, посилань, які мають ознаки систематичності та свідчать про систематичність невиконання позивачем, як головним лікарем своїх обов`язків, а також нераціональне використання ним бюджетних коштів, як розпорядження №13-ОС від 10.04.2018 року, так і доповідна записка головного бухгалтера закладу Будзин Я.В. №89 від 10.04.2018 - не містить (а.с. 23). Доказів, які б свідчили про систематичність невиконання позивачем, як головним лікарем закладу своїх посадових обов`язків та нераціональне використання ним бюджетних коштів, у справі немає, відповідачем суду не надано. 11.04.2018, міським головою Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області Станкевич О.З., видано розпорядження № 15-ОС про звільнення [PERSON] з посади головного лікаря КЗ «Судововишнянська комунальна міська лікарня» відповідно до п.2 ст.41 КЗпП України, з 13.04.2018 (а.с. 24). Правовий аналіз п.2 ст. 41 КЗпП України, дає підстави для висновку, що означена норма матеріального права не передбачає настання для роботодавця негативних наслідків, чи наявності завданої роботодавцю матеріальної шкоди як обов`язкової умови для звільнення працівника; звільнення з підстави втрати довір`я може вважатися обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). Розпорядження міського голови Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області Станкевич О.З. № 15-ОС від 11.04.2018 про звільнення з 13.04.2018 [PERSON] з посади головного лікаря КЗ «Судововишнянська комунальна міська лікарня» на підставі п.2 ст.41 КЗпП України, жодних обґрунтувань не містить, підстав для втрати довіри до позивача, у ньому не зазначено. Винні дії позивача під час виконання ним своїх посадових обов`язків на посаді головного лікаря КЗ «Судововишнянська комунальна міська лікарня», які б слугували підставою для звільнення за п.2 ст. 41 КЗпП України, відповідачем не встановлювались, жодних перевірок з цього приводу останнім не проводилось. При цьому, згідно характеристики в.о. директора КНП Судововишнянської міської лікарні Кужди Ю.Т., інших документів долучених до справи, [PERSON] за весь час роботи в Судововишнянській лікарні характеризується як кваліфікований спеціаліст, добрий керівник та організатор, користується заслуженим авторитетом та повагою серед колективу медпрацівників району та його мешканців, неодноразово нагороджувався грамотами ( а.с. 121-131). За таких обставин, видаючи розпорядження № 15-ОС від 11.04.2018 про звільнення [PERSON] на підставі п.2 ст. 41 КЗпП України з посади головного лікаря КЗ «Судововишнянська комунальна міська лікарня», міський голова Станкевич О.З. діяв всупереч вимогам чинного трудового законодавства. 19.09.2018 рішенням Городоцького районного суду Львівської області позов [PERSON] задоволено частково, визнано незаконними та скасовано розпорядження міського голови Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області від 15.02.2018 №10-ОС, від 10.04.2018 №13-ОС, від 11.04.2018 від 15-ОС, позивача поновлено на посаді головного лікаря КЗ «Судововишнянська комунальна лікарня» Мостиського району Львівської області, стягнуто з відповідача різницю між заробітною платою лікаря та головного лікаря, рішення в частині поновлення на посаді звернуто до негайного виконання (а.с. 25-29). 12.10.2018 міським головою Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області, на виконання рішення Городоцького районного суду Львівської області від 19.09.2018, видано розпорядження №119 про поновлення на роботі [PERSON] на попередній роботі - посаді головного лікаря КЗ «Судововишнянська комунальна міська лікарня» Мостиського району Львівської області з 16.10.2018, а Наказом №120-к від 22.11.2018, позивача звільнено з посади головного лікаря за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України (а.с.31, 102, 225). 17.01.2019, колегією суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду, апеляційну скаргу міського голови Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області Станкевича О.З. задоволено, рішення Городоцького районного суду Львівської області від 19.09.2018 скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у позові в зв`язку із зверненням до неналежного відповідача (а.с. 32-34). [PERSON] в суді просить скасувати розпорядження міського голови Судововишнянської міської\~ради Мостиського\~району Львівської\~області Станкевича\~О.З.\~від 15.02.2018\~№10-ОС\~та від\~10.04.2018\~№13-ОС про оголошення йому доган та розпорядження від 11.04.2018\~за №15-ОС про звільнення з посади головного лікаря, як незаконні, а відповідно стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Судововишнянська міська лікарня» Судововишнянської міської ради Львівської області на його користь заробітну плату в сумі 65791 грн. 97 коп., за час незаконного звільнення з посади головного лікаря у період з 13.04.2018 по 15.10.2018, включно. Із пояснень представників [PERSON] та [PERSON] в суді, із довідки №10 від 10.05.2019 убачається, що заробітна плата позивача на посаді головного лікаря КЗ «Судововишнянська комунальна міська лікарня» Судововишнянської міської ради Львівської області, у період з 13.04.2018 по 15.10.2018 (час незаконного звільнення) становила б 65\~791 грн. 97 коп. (а.с. 120). Згідно рішення 27 сесії 7 скликання Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області №12, Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, з 02.04.2019 створено Комунальне некомерційне підприємство «Судововишнянська міська лікарня» Судововишнянської міської ради Львівської області та визнано його правонаступником майна, прав та обов`язків Комунального закладу «Судововишнянська комунальна міська лікарня» Судововишнянської міської ради Львівської області (а.с.182-185) . Із змісту Статуту КНП «Судововишнянська міська лікарня» Судововишнянської міської ради Львівської області, затвердженого рішенням Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області №12 від 08.04.2019 убачається, що КНП «Судововишнянська міська лікарня» за організаційно правовою формою є комунальним підприємством та юридичною особою публічного права зі всіма правами та обов`язками, має самостійний баланс, рахунки в Державному казначействі України, установах банків, круглу печатку зі своїм найменуванням, штамп, а також бланки з власними реквізитами, самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і затверджує штатний розпис у встановленому законом порядку (а.с. 185). Оскільки суд\~визнає незаконними\~розпорядження міського\~голови Судововишнянської\~міської ради\~Мостиського району\~Львівської області\~Станкевича О.З.\~від 15.02.2018\~№10-ОС\~та від\~10.04.2018\~№13-ОС про оголошення доган позивачу та розпорядження від 11.04.2018\~№15-ОС про звільнення останнього з посади головного лікаря, тому є підстави для стягнення з Комунального некомерційного підприємства «Судововишнянська міська лікарня» Судововишнянської міської ради Львівської області на користь [PERSON] заробітної плати в сумі 65\~791 грн. 97 коп. з утриманням з цієї суми всіх податків та обов`язкових платежів, за час незаконного звільнення з посади головного лікаря у період з 13.04.2018 по 15.10.2018, включно. Розмір нарахованої заробітної плати в сумі 65\~791 грн. 97 коп., яка підлягає стягненню на користь позивача за час його незаконного звільнення, учасниками справи не оспорюється. Підстав для задоволення вимог [PERSON] частково, з огляду на розпорядження міського голови Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області Станкевича О.З. №119 від 12 жовтня 2018 року суд не убачає, оскільки таке розпорядження видано на виконання рішення Городоцького районного суду Львівської області від 19.09.2018, яке 17.01.2019 скасовано постановою Львівського апеляційного суду з ухваленням нового рішення про відмову у позові в цілому. Представники [PERSON] та [PERSON] , третя особа [PERSON] в судовому засідання та у відзивах від 02.04.2019 та від 08.04.2019 клопочуть про застосування строку позовної давності мотивуючи тим, що строк для звернення з позовом до суду для позивача минув 12.06.2018, при цьому останній звернувся з вимогами лише 18.02.2019. Так, згідно з п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06 листопада 1992 року № 9 (з наступними змінами) встановлені статтями 228, 233 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити пропущений строк. Тобто питання поновлення пропущеного строку повинно вирішуватись судом. Із пояснень позивача, його представника в суді, із оглянутих матеріалів справи №441/414/18 убачається, що [PERSON] , 12.03.2018 звертався в суд із позовом до міського голови Судововишняської міської ради Мостиського району Львівської області Станкевича О.З. про визнання незаконним та скасування розпорядження №10-ОС від 15.02.2018 про оголошення догани, що під час розгляду справи в суді вимоги уточнив, просив визнати незаконними та скасувати розпорядження міського голови Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області Станкевича О.З. від 15.02.2018 №10-ОС, від 10.04.2018 №13-ОС та від 11.04.2018 №15-ОС, поновити його на посаді головного лікаря КЗ «Судововишнянська комунальна міська лікарня» та стягнути на його користь різницю заробітної плати між заробітною платою лікаря комунального закладу та заробітною платою головного лікаря за період з 13.04.2018 по 19.09.2018. Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 19.09.2018, позов [PERSON] задоволено частково, визнано незаконними та скасовано розпорядження міського голови Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області Станкевича О.З. від 15.02.2018 №10-ОС, від 10.04.2018 №13-ОС та від 11.04.2018 №15-ОС, [PERSON] поновлено на посаді головного лікаря КЗ «Судововишнянська комунальна міська лікарня» та стягнуто з міського голови Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області різницю між заробітною платою лікаря комунального закладу та заробітною платою головного лікаря за період з 13.04.2018 по 19.09.2018, з утриманням з цієї суми податків і інших обов`язкових платежів, рішення в частині поновлення [PERSON] на посаді головного лікаря звернуто до негайного виконання. 17.01.2019 року колегією суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду, рішення Городоцького районного суду Львівської області від 19.09.2018 скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у позові. Повний текст постанови складено 04.02.2019, позивачем отримано 05.02.2019, а 12.02.2019 [PERSON] повторно звернувся до суду з вимогами про визнання незаконними та скасування розпоряджень міського голови Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області Станкевича О.З. від 15.02.2018 №10-ОС, від 10.04.2018 №13-ОС, від 11.04.2018 №15-ОС, стягнення з Комунального некомерційного підприємства «Судововишнянська міська лікарня» Судововишнянської міської ради Львівської області на його користь заробітної плати в сумі 65791 грн. 97 коп., за час незаконного звільнення з посади головного лікаря у період з 13.04.2018 по 15.10.2018. Із змісту постанови Львівського апеляційного суду від 17.01.2019 убачається, що апеляційну скаргу міського голови Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області Станкевича О.З. задоволено, рішення Городоцького районного суду Львівської області від 19.09.2018 скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у позові в зв`язку із зверненням до неналежного відповідача, що суд, в порушення п.3 ч.5 ст. 12 ЦПК України не роз`яснив позивачу право на залучення співвідповідачів Судововишнянську міську раду Мостиського району Львівської області та її виконавчий комітет, а також не роз`яснив наслідки не вчинення такої процесуальної дії. Наведене, суд визнає поважною причиною пропуску строку на звернення [PERSON] до суду за захистом свого порушеного права, а відтак такий строк позивачу поновлює. Суд бере до уваги і інші доводи учасників справи в обґрунтування своїх позицій, однак оцінює як такі, що наведених вище висновків суду не спростовують. Європейський суд з прав людини в своїй усталеній практиці, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя зазначає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Outcome: approved