Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про захист прав споживача та стягнення коштів в якому просив стягнути з відповідача 83026,10грн. за депозитним вкладом, 2161,35грн. нарахованих відсотків за неповернутим вкладом, 278,27грн. - 3% річних та 514,94грн. інфляційних. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 30.12.2013 року між ним та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір банківського вкладу №009-05502-301213 строком до 04.01.2015 р. та внесено на рахунок відповідача 30000,00 грн. 19.05.2014 року між ним та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір банківського вкладу №002-05521-190514 строком до 24.05.2015 р. та внесено на рахунок відповідача 60000,00 грн. 17 грудня 2014 р. він звернувся до відповідача з заявою про дострокове припинення договору №002-05521-190514. 09.01.2015 р. він знову звернувся до відповідача з заявою про перерахунок коштів в сумі 9400грн. на рахунок НЮА ім. Я.Мудрого, а решту 85115,55 грн. на рахунок, який відкритий на імя позивача в АТ «Ощадбанк». Після його звернень кошти з депозитних рахунків були перераховані на його поточний рахунок з відшкодуванням банком виплачених раніше відсотків за договором, у зв'язку з його достроковим розірванням. Однак, решта коштів не були перераховані відповідачем на інші поточні рахунки вказані позивачем. Під час розгляду справи відповідач перерахував 9400 грн. на рахунок НЮА ім. Я. Мудрого, а інша сума в розмірі 75715,55грн. була виплачена позивачу [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб. У зв'язку виплатою суми депозиту, позивач уточнив позовні вимоги. Виходячи з заяви про уточнення позовних вимог від 26.06.2015р., позивач просить стягнути з відповідача на його користь за договором банківського вкладу №002-05521-190514 24% річних по банківському вкладу, за прострочений строк, до дня фактичного повернення коштів в сумі 5636,17 грн., 3% річних від знецінення грошей в сумі 704,51 грн. та суму інфляції за несвоєчасне виконання грошових зобовязань в сумі 3421,63 грн. на загальну суму 9765,31 грн.; стягнути з відповідача на його користь за договором банківського вкладу №009-05502-301213 21,5% річних по банківському вкладу, за прострочений строк, до дня фактичного повернення коштів в сумі 3093,23 грн., 3% річних від знецінення грошей в сумі 431,61 грн. та суму інфляції за несвоєчасне виконання грошових зобовязань в сумі 1946,62 грн. на загальну суму 5471,46 грн.; Також, просить суд стягнути з ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб 13678,17грн. інфляційних втрат за несвоєчасне повернення 85115,55грн. вкладу. В дане судове засідання позивач не з'явився, направив до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав. Представник відповідача в дане судове засідання не зявився, направив до суду заяву про розгляд справи без його участі. Позов не визнав з підстав викладених в запереченнях (а.с. 66-69). Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне. За змістом ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У відповідності до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. З матеріалів справи вбачається, що 30.12.2013 року між [PERSON] та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір банківського вкладу №009-05502-301213 строком до 04.01.2015 р., сума вкладу складає 30000,00 грн. Відповідно до п.1.6 Договору банк відкриває вкладнику вкладний (депозитний) рахунок №26351110758333 (а.с.7). 19.05.2014 року між [PERSON] та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір банківського вкладу №002-05521-190514 строком до 24.05.2015 р., сума вкладу складає 30000,00 грн. Відповідно до п.1.6 Договору банк відкриває вкладнику вкладний (депозитний) рахунок №26355111634258 (а.с.9). Згідно п. 1.10, 1.11,1.12 Договорів банківського вкладу, вклад виплачується по закінченню строку розміщення вкладу, шляхом зарахування на поточний рахунок вкладника з використання платіжної картки №26209703106789 відкритий в установі банку. У випадку, якщо вкладник письмово заявляє про бажання дострокового припинити дію цього договору або про бажання зняти частину вкладу до закінчення строку дії договору, дія цього договору вважається припиненою достроково, а банк виплачує вкладнику весь вклад та проценти, нараховані за фактичний період перебування коштів на рахунку, за ставкою 0,01% річних. У разі дострокового розірвання цього договору за ініціативою вкладника банк має право здійснювати договірне списання з рахунку на користь банку належних сум. 17.12.2014 року [PERSON] звернувся до ПАТ «Дельта Банк» з письмовою заявою про бажання достроково припинити дію договору банківського вкладу №002-055221-190514. Після надсилання вимоги про припинення договору №002-05521-190514, а також у зв'язку із закінчення строку дії депозиту за договором №009-05502-301213, депозитні кошти були перераховані на поточний рахунок позивача відкритий в банку №26209703106789. 09.01.2015 року [PERSON] повторно звернувся до ПАТ «Дельта Банк» з письмовою заявою про перерахунок коштів в сумі 83556,95 грн., які знаходять на поточному рахунку позивача на сплату за навчання доньки [PERSON] в сумі 9400, 00 грн., а решту коштів просив перерахувати на його рахунок в Філії Житомирського обласного управління АТ «Ощадбанк» (а.с.14). З листа ПАТ «Дельта Банк» №05-2760527 від 04.02.2015 року вбачається, що кошти в сумі 9400,00 грн. перераховані згідно заяви [PERSON] (а.с.118). Відповідно до заяви про видачу готівки №5669 від 26.06.2015 року на рахунок [PERSON] була перерахована сума 75715,55 грн. (а.с.123). Таким чином, позивачу були перераховані кошти в сумі 85115,55грн., що перевищує розмір заявленої до стягнення суму депозиту. Згідно з ч.1 ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. Частиною другою статті 1060 ЦК України визначено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Відповідно до положень ст.1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав (ч. 5 ст. 1061 ЦК України). Вирішуючи спір суд вважає, що позивачем необґрунтовано нараховані проценти в розмірі вказаному в депозитних договорах. Як вказувалося вище, після розірвання з ініціативи позивача договору №002-05521-190514 та після закінчення строку дії договору №009-05502-301213 кошти з депозитних рахунків були перераховані на поточний рахунок позивача, як те передбачали умови договорів. Посилання позивача на позицію Верховного Суду України у справі №6-3913 від 29.05.2013 р. суд не бере до уваги, оскільки при розгляді даної справи було встановлено, що невиплачені кошти перебували в банку на депозитному рахунку. Отже, при вирішенні спору слід виходити з того, що кошти знаходилися на поточному рахунку позивача. Відповідно до п. 7.1.2. ст. 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» поточний рахунок рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. Відповідно до частин 1 та 3 ст. 1066 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) за договором банківського рахунку банк зобовязується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Статтею 1074 ЦК України встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути повязані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Відповідно до ст. 1089 ЦК України за платіжним дорученням банк зобовязується за дорученням платника за рахунок грошових коштів, що розміщені на його рахунку у цьому банку, переказати певну грошову суму на рахунок визначеної платником особи (одержувача) у цьому чи в іншому банку у строк, встановлений законом або банківськими правилами, якщо інший строк не передбачений договором або звичаями ділового обороту. Судом встановлено, що на підставі Постанови Національного банку України від 02.03.2015 № 150 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 08.04.2015 № 71 "Про внесення змін до рішення виконавчої дирекції [PERSON] від 02.03.2015 р. № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк" - тимчасову адміністрацію запроваджено строком на шість місяців з 03.03.20115р. по 02.09.2015р. включно. Пунктом 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується [PERSON] стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до п. 6 ст. 2 Закону ліквідація банку це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Процедура щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються спеціальними нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. Пунктом 16 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується [PERSON] стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до пункту 6 статті 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Відповідно до ч.5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: 1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; 2) примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; 3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку; 4) зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом; 5) нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед кредиторами. Статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що кредитор банку - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань. Оскільки, позивач в даному випадку має статус кредитора, на нього поширюються обмеження щодо задоволення його вимог до ПАТ «Дельта Банк» під час запровадження у ньому тимчасової адміністрації, встановлені приписами частини п'ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». (Зазначена правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року по справі 3-25гс15). За таких обставин, суд вважає, що хоча позивач правомірну нараховував 3% річних та інфляційні втрати до моменту запровадження тимчасової одміністрації банка, позов щодо їх стягнення не може бути задоволено, оскільки існує обмеження що задоволення вимог кредиторів. В раховуючи вищевикладене в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Outcome: dismissed