Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-14 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що 16 вересня 2010 року зареєстрував шлюб з відповідачем. В шлюбі у них народився син [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу є те, що напротязі останніх років відносини між ними погіршились, у зв'язку із чим між ними виникають сварки. Вважає, що примирення та збереження їхньої сім"ї є неможливим. А тому просив шлюб розірвати, дитину залишити на проживання з відповідачем. Позивач в судове засідання не зявився, попередньо подав до суду заяву, відповідно до якої просив розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримує, просив позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, попередньо подала до суду заяву, відповідно до якої просить розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги визнала. Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно свідоцтва про шлюб Серія 1-НМ № 088410, виданого 16 вересня 2010 року, сторони 16 вересня 2010 року зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис за № 1385 (а.с. 4). Від даного шлюбу у подружжя народився син [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Позивач стверджує, що причиною розірвання шлюбу є те, що на протязі останніх років відносини між ними погіршились, у зв'язку із чим між ними виникають сварки. Тому такий шлюб зберігати не доцільно. Крім цього, сторони добровільно узгодили питання щодо проживання неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], з матірю. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що оскільки сторони не підтримують шлюбні відносини, їхній шлюб існує формально, сторони добровільно узгодили питання щодо проживання неповнолітньої дитини з матір`ю, а тому шлюб між [PERSON] та [PERSON], слід розірвати. На підставі наведеного,

Outcome: approved