Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-09 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач, [PERSON], в судове засідання не з'явився та подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Свої позовні вимоги мотивував тим, що 31.12.2013 року він одружився із [PERSON], відповідачкою по справі, зареєструвавши шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Калушського міськрайонного управління юстиції, Івано-Франківської області, актовий запис № 525. Дітей від даного шлюбу не має. На протязі тривалого часу вони з відповідачем не проживають однією сім'єю. Причиною розпаду сім'ї стало те, що сторони не зійшлися характерами, стосунків між ними не має і шлюб носить формальний характер. Все це привело до того, що вони втратили почуття поваги і любові, тому він переконаний, що подальше спільне життя і збереження шлюбу не можливе. Він вважає, що надії на збереження сім'ї немає ніякої, шлюб між ними носить формальний характер. Просить позов задоволити, розірвати шлюб зареєстрований 31.12.2013 року між ним та відповідачкою у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Калушського міськрайонного управління юстиції, Івано-Франківської області, актовий запис № 525. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явився хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином в засобах масової інформації, а саме в газеті «Галичина», що свідчить про байдуже ставлення до вирішення справи. Причин неявки суду не повідомив. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає позов підставним та таким, що підлягає до задоволення із наступних підстав: Як встановлено в судовому засіданні сторони тривалий час спільно не проживають, подружніх відносин не підтримують та не ведуть спільного господарства, позивач наполягає на розірванні шлюбу. Згідно ч.1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ч.2 та ч.3 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Разом з цим, згідно ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до роз'яснень, які містяться у пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя від 21 грудня 2007 року № 11, охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них. На підставі наведеного, ст.ст.109-112 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved