Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-18 00:00:00

05.06.2020року представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. У позовній заяві представник позивача посилався на те, що [INFO] у м. Севастополь помер [PERSON] , [INFO] . Відповідно до заповіту складеного 17 вересня 2015 року в м. Нова Одеса Миколаївської області, [PERSON] заповів позивачу дві земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площе 4,8381 га. кадастровий номер 4824884600:03:000:0001 та площею 4,8748 га кадастровий номер 4824884600:06:000:0006. Відповідач по справі [PERSON] є рідною донькою спадкодавця [PERSON] , а отже його спадкоємцем першої черги за законом. Поновивши у судовому порядку строк для подачі заяви про прийняття спадщини, позивач звернувся до нотаріуса із такою заявою надавши копію державного акту на земельну ділянку яка входить до складу спадщини, проте йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю у нього оригінала правовстановлюючого документа. Посилаючись на вищевикладене, а також те, що позивач прийняв після смерті [PERSON] спадщину, до складу якої входить вищевказані земельні ділянки право власності на які належало спадкодавцю і не припинилося внаслідок його смерті, представник позивача просив суд визнати за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] право власності на зазначені земельні ділянки. Позивач та його представник у підготовче судове засідання не з`явилися, але представник подав до суду заяву про розгляд справи без їх участі та просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явилася, але подала до суду заяву якій позовні вимоги [PERSON] визнала повністю та просила розглядати справу без її участі. У зв`язку з викладеним, судом ухвалено рішення про розгляд справи у відсутність сторін, на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши обставини справи, перевіривши їх письмовими доказами суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] у м. Севастополь помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується рішенням Печерського районного суду Миколаївської області у справі №757/55034/18 від 11 грудня 2019року. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно. Відповідач [PERSON] є рідною донькою [PERSON] , що підтверджується її свідоцтвом про народження та свідоцтвом про шлюб, а отже спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] . Відповідно до заповіту складеного 17 вересня 2015 року в м. Нова Одеса Миколаївської області, [PERSON] заповів позивачу дві земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,8381 га. кадастровий номер 4824884600:03:000:0001 та площею 4,8748 га кадастровий номер 4824884600:06:000:0006. Вказаний заповіт є чинним. Відомостей про існування осіб, що мали б право на обов`язкову частку у спадщині, судом не встановлено. Поновивши строк для подачі заяви про прийняття спадщини і подавши таку заяву нотаріусу позивач прийняв спадщину після смерті [PERSON] , проте йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність оригіналу документа підтверджуючого право власності спадкодавця на спадкове майно, що підтверджується постановою приватного нотаріуса Новоодеського районного нотаріального округу Миколаївської області Філіпенка Д.В. від 04.06.2020року. Оригінал документа підтверджуючого право власності спадкодавця на спадкове майно у позивача відсутній. Проте як видно, з досліджених судом доказів за покійним [PERSON] обліковуються земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площе 4,8381 га. кадастровий номер 4824884600:03:000:0001 та площею 4,8748 га кадастровий номер 4824884600:06:000:0006, що розташовані на території Підлісненської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області. На вищевказані земельні ділянку на ім`я [PERSON] 29.04.2002року Новоодеською РДАбуло видано державний акт серії ІІІ-МК №000376, копію якого досліджено судом. Отже спірні земельні ділянки на час відкриття спадщини дійсно належали спадкодавцю [PERSON] на праві власності і це право не припинилося в наслідок його смерті. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцю з часу її відкриття. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 Цього Кодексу, на загальних підставах. За правилами ст.ст. 1268, 1269 ЦК України, спадкування за заповітом чи за законом, в тому числі і обов`язкової частки є правом, а не обов`язком спадкоємця. У зв`язку з чим, такі особи мають реалізувати своє право шляхом здійснення визначених законом дій щодо прийняття спадщини, та, відповідно, або можуть відмовитися від реалізації нього, в тому числі не вчиненням дій, направлених на прийняття спадщини у визначеному законом порядку. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї За роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на нерухоме майно в тому числі: у випадку наявності заповіту - до осіб, що визначені у заповіті, а за його відсутності - до спадкоємців за законом у порядку черговості. За відсутності умов для одержання свідоцтва про право на спадщину, або у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину спадкоємець має право пред`явити вимоги про визнання права на спадщину у судовому порядку за правилами позовного провадження. В силу ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Потреба у застосуванні такого способу виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджено відповідними доказами, не визнається іншими особами або ними оспорюється (пункт 37 Постанови № 5 Пленуму ВССУ від 7 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»). Отже, у разі втрати, пошкодження або відсутності правовстановлюючого документу на ім`я спадкодавця, та неможливістю у зв`язку з цим отримати свідоцтва про право на спадщину за законом, права спадкоємців можуть бути захищені в судовому порядку у спосіб, визначений ст. 392 ЦК України. Згідно з п. 4.20 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину нотаріусом проводиться на підставі документів, оформлених відповідно до статті 19 Закону України ,,Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідно до цього Закону державна реєстрація прав проводиться на підставі оригіналів правовстановлюючих документів. Відсутність у позивача оригіналів правовстановлюючих документів на майно, що входить до складу спадщини, та неможливість їх відновлення, призвели до порушення прав [PERSON] щодо оформлення спадщини. Оскільки позивач є спадкоємцем [PERSON] за заповітом і прийняв спадщину на спірні земельні ділянки то його позовні вимоги про визнання права власності на вищевказані земельні ділянки підлягають задоволенню. Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору. Зважаючи на викладене та враховуючи те, що відповідачем до початку розгляду справи по суті подано заяву про визнання позову, суд вважає за можливе повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, тобто 1332грн. 50 коп. Ураховуючи повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, у відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 50 відсотків від сплаченого позивачем судового збору в сумі 1332грн. 50 коп.

Outcome: approved