Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-15 00:00:00

15.02.2018 року позивач звернулась до суду із позовом, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим [ADDRESS]. В обгрунтування заявлених вимог у позовній заяві вказала, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 19.06.2012 року [PERSON] є одноосібним власником квартири [ADDRESS] Відповідач [PERSON] є сином позивача, який по теперішній час є зареєстрований у вказаній квартирі, однак в ній фактично не проживав, бо на той час працював у м. Харків, де орендував житло. Восени 2013 року відповідач повідомив, що має наміри поїхати на заробітки, можливо до Росії, де пізніше повідомив позивача, що знайшов там роботу в м. Москва. Точної адреси відповідача позивач не знає, зідзвонюються рідко. Останній рік не спілкуються. З часу виїзду до Росії [PERSON] жодного разу не приїздив в м. Балаклія. 14.02.2018 року комісією під головуванням депутата Балаклійської міської ради Супрун О.Л. був складений Акт обстеження житлово-побутових умов про не проживання відповідача [PERSON] за місцем реєстрації з 2013 року. При обстеженні речі відповідача були відсутні і його самого у квартирі виявлено не було. Реєстрація відповідача у квартирі перешкоджає позивачу розпоряджатися нею та негативно впливає на її бюджет. В судове засідання позивач не з»явилась, надала заяву, в якій підтримала позовні вимоги, просила розглянути справу без її участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі, відзиву на позовну заяву та заяви про розгляд справи за його відсутності не надав. У зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди позивача суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.223 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 19.06.2012 року, Витягу з Державного реєстру правочинів від 19.06.2012 року та Витягу про державну реєстрацію права від 04.07.2012 року, [PERSON] належить квартира [ADDRESS]. Із довідки виконавчого комітету Балаклійської міської ради Харківської області від 14.02.2018 року № 303 вбачається, що за адресою: [ADDRESS] станом на 14.02.2018 року зареєстровано місце проживання [PERSON] та [PERSON] З акту від 14.02.2018 складеного депутатом Балаклійської міської ради Харківської області Супрун О.Л., в присутності свідків: [PERSON] та [PERSON], вбачається, що [PERSON] прописаний, але фактично не проживає за адресою: [ADDRESS]. При обстеженні помешкання не було виявлено [PERSON], його речі відсутні. Зі слів сусідів та власниці приміщення [PERSON] ніколи не проживав за заначеною адресою, а з 2013 року знаходиться за межами України. Відповідно до положень ч.1 ст.383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім"ї, інших осіб. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 2 ст.405 ЦК України передбачено, що член власника сім"ї втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В правових позиціях, які містяться в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від.12.04.1985 року з наступними змінами "Про деякі питання,що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", у справах про визнання наймача або членів його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, тощо) суд може продовжити пропущений строк. Таким чином, обов'язковою умовою для визнання особи такою, що втратила право користування житлом, є її відсутність в житловому приміщенні протягом року без поважних причин . Із змісту позову вбачається, що відповідач не проживає в спірній квартирі з 2013 року з власної волі, його речі за місцем проживання відсутні, а позов пред'явлено до суду у лютому 2018 року. Відповідач не проживає у квартирі позивача більше року з власної волі, а своєю реєстрацією у житлі порушує права позивача як власника на користування та розпорядження майном, захист, якого передбачений ст. 391 ЦК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved