Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-21 00:00:00

[PERSON] (дошлюбне прізвище Підопригора) Г.С. звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи його тим, що 15.07.2012 р. вони з відповідачем зареєстрували шлюб, від якого мають дочку [PERSON], [INFO] Після одруження близько року вони жили у злагоді, проте в даний час вони не можуть порозумітися із важливих питань, через що декілька місяців тому їх подружнє життя припинилось, шлюбних стосунків вони не підтримують. Між ними відсутні будь-які подружні почуття любові, поваги, взаємопідтримки. Подальше спільне проживання є неможливим та суперечить її інтересам. Вважає, що їх шлюбні стосунки фактично припинені, примирення між ними не можливе, а тому просить шлюб розірвати. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала за викладених в позовній заяві обставин, просить його задовольнити, розірвати шлюб між нею та відповідачем. Суду пояснила, що спільне із відповідачем життя перетворилось для неї на приниження, що приносить їй моральні страждання. Вона не бачить перспектив для збереження сім»ї, підтримки він чоловіка, у них різні погляди на життя. Шлюбні стосунки припинено, сторони з 11.02.2015 року разом не проживають, примирення не можливе. Вказала, що за час, який надавався судом для примирення відповідач лише один раз робив спробу примиритись, погіршилось його відношення до дитини, примирення не досягнуто, шлюбних відносин не відновили. Вважає, що збереження шлюбу неможливе, оскільки це суперечить її інтересам та інтересам дитини. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, суду показав, що вони із позивачкою дуже мало зустрічались, а тому спільне сімейне життя призвело до певних непорозумінь, які, однак не є причиною розірвання шлюбу. Він любить дружину та дитину, хоче зберегти шлюб та сім»ю, багато працює, а тому не має можливості багато уваги приділяти дружині та дитині. Він змінить свою поведінку та збереже сім»ю. Після спливу терміну на примирення, що наданий судом, відповідач позов не визнав, просив шлюб не розривати. Визнав, що його спроби до примирення не призвели, однак вважає, що зберегти шлюб можливо, він віруючий, а тому розірвання шлюбу суперечить його релігійним переконанням, просив в задоволенні позову відмовити. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов належить задовольнити, так як строк наданий сторонам для примирення не дав позитивних результатів, відповідач не досяг примирення та збереження сімї, позивачка вважає збереження сімї неможливим, наполягає на розірванні шлюбу, так як це суперечить її інтересам, спроби відповідача до примирення не привели. Також судом враховується вік сторін, що є людьми із сформованими поглядами на життя, дійсні причини подачі позову про розірвання шлюбу, а саме те, що позивачка 13.02.2015 року звернулась до суду із позовом саме для того, щоб шлюб, який існує лише формально розірвати, а не для того, щоб спонукати відповідача якимось чином змінити поведінку чи примиритись із ним, тривалість шлюбу, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, наявність у сторін неповнолітньої дитини, те, що розірвання шлюбу не позбавляє батьків обов"язку брати участь у вихованні дітей. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 15.07.2012 року, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Жмеринці Жмеринського міськрайонного управління юстиції Вінницької області, актовий запис 124 (а.с.6). Від шлюбу у сторін є неповнолітня дитина: [PERSON], [INFO] (а.с. 5), яка проживає разом із матірю позивачкою. Сторони не підтримують шлюбних стосунків, втратили почуття любові та поваги один до одного. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, та це суперечило б інтересам сторін, які не бажають продовжувати подружні стосунки один з одним. Встановленим фактам відповідають правовідносини, що регулюються Сімейним кодексом України. Так, частиною 1 статті 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Зокрема, ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 111 Сімейного кодексу України визначено, що суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Зі змісту статті 112 Сімейного кодексу України вбачається, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч. 1 ст.111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч. 5 ст.191 ЦПК України). Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. При визначенні строку на примирення суд заслуховує думку сторін та враховує конкретні обставини справи. Якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті. Відповідно до ч.2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За ч.3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Сторони не підтримують шлюбних стосунків, у сторін немає спільних інтересів. Тримісячний термін, наданий сторонам для примирення позитивних результатів не надав. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу, оскільки вважає подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, оскільки це суперечило б інтересам позивачки, яка не бажає продовжувати подружні стосунки з відповідачем, про що вона заявила суду. На підставі викладеного, суд прийшов до висновку, що шлюб подружжя сторін слід припинити його розірванням. Документально підтверджені судові витрати (а.с.1), підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки відповідно до норм ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved