Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та просила припинити право власності відповідача на 1/4 частки квартири [ADDRESS] шляхом виплати відповідачу її ринкової вартості в сумі 87500 грн.. Також позивачка просила стягнути з [PERSON] на її користь витрати на поховання спадкодавця [PERSON], в розмірі 6722 грн. та стягнути судові витрати, в тому числі витрати на проведення експертизи. Позов обґрунтований тим, що частка відповідача є незначною-1/4 частина, тоді як позивачці належить ? частини квартири, виділ частки відповідача із двокімнатної квартири є неможливим, тобто вона є неподільною, тому на підставі ст.365 ЦК України просила вимоги задовольнити. Також [PERSON] зазначила, що відповідно до ст.1232 ЦК України, оскільки нею було витрачено 13444,55 грн. на поховання спадкодавця, тому половину цієї суми - 6722 грн. відповідач повинен відшкодувати позивачці. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, а також пояснила, що вона є власником ? частин квартири, свідоцтво про право власності на спадкове майно не отримала, але документи до нотаріальної контори вже подала. Представники відповідача повністю заперечували проти задоволення позову вказуючи на те, що вимоги [PERSON] щодо припинення права власності відповідача на частку майна, яка не зареєстрована за ним в Державному реєстрі прав на нерухоме майно є безпідставними, тому що на теперішній час [PERSON] не набув права власності на частку квартири. Також представники [PERSON] вказували на те, що припинення права власності завдасть [PERSON] істотної шкоди, тому що іншого нерухомого майна у власності відповідача немає, на підтвердження чого надали копію витягу з реєстру №32214561 від 14.01.2015 р. Також вказували на те що вартість частки квартири, зазначена в експертизі від 02.12.2013 р. не відповідає ринковій вартості на теперішній час, оскільки станом на час розгляду даної справи ціни на нерухоме майно значно збільшилися, крім того, експертиза була проведена в рамках іншої справи, тому вимога про стягнення її вартості є незаконною. Щодо стягнення з [PERSON] витрат на поховання, представники відповідача вважають, що вимога не підлягає задоволенню, оскільки відсутні належні докази підтвердження сплати цих коштів саме позивачкою. Вислухавши позивачку, представників відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити з наступних підстав. Згідно з рішенням апеляційного суду Одеської області від 05 листопада 2014 р. за [PERSON] було визнано право власності на 1/4 частини квартири [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті [PERSON], померлого [INFO]. Як видно із представленого витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14 січня 2015 року за відповідачем не зареєстровано нерухоме майно на праві власності. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло виданого 01 грудня 2008 року позивачка [PERSON] є власником ? частини квартири [ADDRESS]. Право власності на спадкове майно, тобто на ? частини вказаної квартири позивач не оформила, тому твердження [PERSON] про наявність в неї права власності на ? частини квартири є безпідставним . Згідно з вимогами ст.319 ЦК України власник майна володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У відповідності до вимог ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Частиною 1 ст.1297 України закріплено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно з нормами ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно ст.358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Нормами ст.365 ЦК України передбачено, що право особи може бути припинено за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо частка є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим. Отже враховуючи вказані судом норми та встановлені обставини, суд приходить до висновку, що підстав для припинення права власності на частину в квартирі та стягнення компенсації не має, оскільки позивачка не представила доказу підтверджуючого право власності на спадкове майно. Згідно до вимог ст.1232 ЦК України спадкоємці зобов'язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця. Вимогами ст.60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ч.1 ст.58,59 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Стосовно вимоги про стягнення витрат пов'язаних з похованням спадкодавця, то суд, оцінивши надані докази, приходить до висновку, що позов в цій частині також не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не надано належних доказів в підтвердження сплати нею 13444,55 грн.. Представлені нею договори вказують лише на замовлення послуги, однак квитанцій або чеків про перерахування вказаних коштів [PERSON] за отримання послуги не надано. Крім того, до представлених договорів- замовлення на організацію та проведення поховання №130176 та №130175 від 01 серпня 2012 року суд ставиться критично, оскільки вони були оформлені і на позивача і на Департамент праці та соціальної політики Одеського міської ради, підписи замовників відсутні (а.с.9-10). Відповідно до вимог Стаття 8 Закону України «Про поховання та похоронну справу» організація діяльності в галузі поховання померлих здійснюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, іншими центральними органами виконавчої влади, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування та їх виконавчими органами. Згідно з вимогами ч.1 ст.12 вказаного закону особа, яка зобов'язалася поховати померлого, на підставі свідоцтва про смерть звертається згідно із статтею 8 цього Закону до сільського голови або ритуальної служби з приводу укладення відповідного договору-замовлення на організацію та проведення поховання. Ця особа має право вибирати виконавців послуг серед суб'єктів господарської діяльності, які уклали договори із сільським головою або ритуальною службою про надання цих послуг. Не приймається судом до уваги і наданий позивачкою договір -замовлення на організацію проведення поховання укладений з ПП [PERSON] на суму 12280 грн., оскільки не було представлено відомостей про наявність у ПП [PERSON] договору з ритуальною службою. В обґрунтування розміру компенсації за ? частини квартири позивач надала висновок експерта ОНДІСЕ від 02 грудня 2013 року №5321/24, отриманий при розгляді іншої справи №523/1284/13-ц, та просила стягнути вартість проведеного дослідження. Вказана вимога є незаконною, оскільки при розгляді даної справи судом експертиза не призначалася, тому виходячи із вимог ст.88 ЦПК України підстав для стягнення витрат за проведення дослідження по іншій справі взагалі не має, а для суду такий висновок є письмовим доказом.

Outcome: dismissed