Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-16 00:00:00

30 жовтня 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , мотивуючи свої вимоги тим, що оскільки правовстановлюючі документи на будинок на спадкодавця не видавалися, він позбавлений можливості оформити спадщину на своє ім`я, а тому вимушений звернутись з позовом до суду. 31 жовтня 2019 року ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження і призначено підготовче засідання. В підготовче засідання сторони не з`явилися, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, в яких зазначили: позивач - про підтримання позову, відповідачі - про визнання позову. Згідно з положеннями ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Як слідує з положень ст.\~200\~ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. \~\~ Враховуючи те, що відповідачами позов визнається, про що надані письмові заяви, суд вважає можливим розглянути справу у підготовчому засіданні. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за заповітом підлягають задоволенню повністю з наступних підстав. Відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно з частиною третьою статті 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України\~"Про\~державну реєстрацію\~речових прав\~на нерухоме\~майно та\~їх обтяжень" нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. З довідки №389 від 24.09.2019, виданої виконкомом Михайло-Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] , був побудований [PERSON] у 1969 році ( а.с.19). Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Відповідно до довідок №389, №390 від 24.09.2019, виданих виконкомом Михайло-Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області на підставі погосподарських книг за 1969-2019 роки, житловий будинок [ADDRESS] , був зареєстрований на ім`я [PERSON] з 1969 року, який вона будувала, володіла ним до дня смерті, але свідоцтво на право власності на будинок не отримувала; на підставі земельно-кадастрової книги, земельна ділянка 0,40 га за вказаною адресою була зареєстрована на ім`я [PERSON] з 1969 року і надавалась їй колгоспом під забудову. Земельна ділянка не приватизована ( а.с.19,20). Таким чином, [PERSON] , на підставі записів в погосподарській книзі набула право приватної власності на домоволодіння по [ADDRESS] . З довідки Чернігівського районного бюро технічної інвентаризації за № 541 від 18.07.2019 вбачається, що право власності на житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS] , не зареєстровано (а.с. 22). Згідно записів у копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] померла [INFO] ( а.с.10). На день смерті [PERSON] була зареєстрована і постійно проживала за адресою: [ADDRESS] одна, про що свідчить довідка виконкому Михайло-Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області від 24.09.2019 №388 ( а.с.18). До спадкового майна померлої [PERSON] належить і житловий будинок з господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS] . Спадщину за заповітом після смерті [PERSON] прийняв її онук - [PERSON] , позивач по справі, якому 17.09.2019 державним нотаріусом Чернігівської районної державної нотаріальної контори Кравченко Т.В., видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 2,4135, кадастровий номер 7425581300:06:000:0199, для ведення особистого селянського господарства ( а.с.29). Таким чином, після смерті [PERSON] , відповідно до ст.1218 ЦК України, до позивача [PERSON] перейшли всі права, що належали на момент відкриття спадщини спадкодавцю [PERSON] на спірний будинок. Як передбачено ст.\~328\~ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положень ст.392\~ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно п.4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом МЮУ\~№ 296/5\~від 22\~лютого 2012\~року видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~У зв"язку\~з відсутністю\~правовстановлюючого документу\~на вказаний\~будинок на ім`я спадкодавця [PERSON] , позивачу було відмовлено у видачі на його ім`я свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить повідомлення державного нотаріуса Чернігівської районної державної нотаріальної контори Кравченко Т.В. від 17.09.2019. (а.с. 17). За таких обставин, суд приходить до висновку, що за позивачем [PERSON] , як спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , можливо визнати право власності на житловий будинок з господарськими спорудами. Отже позовні вимоги позивача підлягають задоволенню повністю.

Outcome: approved