Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-19 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], в якій просила: - визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами по [ADDRESS], виданого 29 травня 2014 року за реєстровим № 225 на ім"я [PERSON]; - визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами по [ADDRESS] виданого 19 березня 2015 року року за реєстровим № 66 на ім"я [PERSON] ; - скасувати державну реєстрацію права власності відповідачів на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами по [ADDRESS]. В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що є спадкоємицею двоюрідного брата [PERSON], який помер [INFO]. Рішеням Млинівського районного суду від 28 січня 2016 року, яке набрало законної сили, визнано за нею право власності на спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON], а саме на 3/7 частки житлового будинку від загальної площі 79,1 квадратних метрів, житлової площі 54,2 квадратних метрів та на 3/7 частки надвірних будівель і споруд, що розташовані по [ADDRESS] При зверненні до державного реєстратора з заявою про державну реєстрацію її права на 3/7 частки житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, їй було відмовлено у реєстрації її права власності на вказане нерухоме майно, про що ухвалено відповідне рішення за № 2826733. Підставою для ухвалення державним реєстратором такого рішення послужила інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 53185597 від 13 лютого 2016 року, згідно якої право власності на вказаний житловий будинок з надвірними будівлями, зареєстроване за [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частині за кожною на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого приватним нотаріусом Млинівського районного нотаріального округу Мервінською Аллою Володимирівною від 29 травня 2014 року за реєстровим № 255 та від 19 березня 2015 року за реєстровим № 66. Зазначає, що [PERSON] був інвалідом дитинства 2-ї групи. Доки були жива його мати, то мати доглядала брата. Після смерті матері деякий час брат знаходився у спецбудинку для осіб з обмеженими можливостями, а саме в психо-неврологічному диспансері. З 20 листопада 2013 року над ним було встановлено опіку, а її, [PERSON], призначено його опікуном. 26 лютого 2014 року в інтересах [PERSON], вона, як опікун, подала заяву про прийняття спадщини після смерті його матері для оформлення спадщини на житловий будинок, в якому проживали [PERSON] та [PERSON]. Однак, після подання вказаної заяви, їй стало відомо, що право власності на житловий будинок в [ADDRESS], зареєстровано 17.03.2010 року за [PERSON] - рідним братом [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого 15.03.2010 року виконкомом Ярославицької сільської ради Млинівського району Рівненської області. Вважаючи, що дане свідоцтво було видано без наявних на те правових підстав, оскільки будинок був власністю колгоспного двору, звернулась до суду з позовом про визнання свідоцтва про право власності на будинок недійсним та визнання за нею права на спадщину на частину будинку, яка за законом належала [PERSON]. Рішенням Млинівського районного суду Рівненської області її позов задоволено, скасовано рішення Ярославицької сільської ради Млинівського району Рівненської області про оформлення права приватної власності на будинок за [PERSON] в частині 3/7 часток від 1/1 частини будинку; визнано недійсним свідоцтво про право власності на вказаний будинок з надвірними будівлями і спорудами в частині 3/7 часток від 1/1 частини будинку; та визнано за нею, [PERSON], право власності на спадкове майно за законом на 3/7 частки спірного будинку з надвірними будівлями і спорудами, що залишились після смерті [PERSON]. Проте, під час розгляду згаданої справи, відповідачі оформили в нотаріуса і зареєстрували право власності на спадщину після смерті [PERSON], в тому числі на весь житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами по 1/2 ч. кожна, хоча останньому 3/7 частки на цей будинок не належали. При цьому, позивач стверджує, що нотаріусу було відомо про наявність на розгляді у Млинівському районному суді спору щодо будинку, а відтак про спір також мало бути відомо відповідачам. З цих підстав, враховуючи, що 3/7 частки житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами до складу спадкового майна, належного спадкодавцю [PERSON], не належали, вважає незаконними та просить скасувати свідоцтва про право на спадщину , видані відповідачам по 1/2 частці на весь житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами. В судове засідання позивач [PERSON] не з"явилась. Натомість подала до суду заяву, в якій вказала, що позов підтримує з підстав, наведених у позовній заяві, позовні вимоги просить задовольнити в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з"явились, про причини своєї неявки суд не повідомили, хоча належним чином були повідомлені про час і дату слухання справи, шляхом поміщення про це оголошення в засбох масової інформації, заяви про розгляд справи у їх відсутності чи заперечень проти позову або будь- яких письмових пояснень, не надали. ( а.с.33,34,52,90,) . Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і дату судового розгляду, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як відповідачі не з'явились на судовий розгляд справи, про причини неявки суд не повідомили, хоча були завчасно повідомлені про час, місце і дату розгляду справи в суді, заяви про розгляд справи у їх відсутності не надали, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд рахує за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Проаналізувавши досліджені в суді докази в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що рішенням Млинівського районного суду Рівненської області від 28 січня 2016 року, визнано за [PERSON] право власності на спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON], а саме на 3/7 частки житлового будинку від загальної площі 79,1 квадратних метрів, житлової площі 54,2 квадратних метрів та на 3/7 частки надвірних будівель і споруд, що розташовані по [ADDRESS] Цим же рішенням визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане виконавчим комітетом Ярославицької сільської ради Млинівського району Рівненської області від 15.03.2010 року на ім"я [PERSON] в частині 3/7 часток від 1/1 цілої частини житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що розташовані по [ADDRESS] . Вказане судове рішення набрало законної сили. ( а.с.5-7). З цього видно, що [PERSON] не належало на праві приватної власності 3/7 частки у житловому будинку по [ADDRESS] Судом також встановлено що, після смерті [PERSON] 29.05.2014 року та 19.03.2015 року нотаріусом було видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом, згідно яких спадкоємцями житлового будинку по [ADDRESS] є його дочки [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частки кожна. ( а.с. 60 ) . Вказані свідоцтва зерєстровані в реєстрі за № 255 та № 66. Відповідно до ст. ч.1 ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За правилом ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином, враховуючи, що [PERSON] 3/7 частки у спірному будинку на праві власності не належали, то до обсягу і складу спадкового майна, що залишилось після його смерті, 3/7 частки будинку не входить. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що [PERSON] не був власником 3/7 частин житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами по [ADDRESS] і на момент його смерті вказане нерухоме майно йому не належало. Відтак, за правилом ч.1 ст.1216 ЦК України право на 3/7 частки спірного будинку до його спадкоємців [PERSON] та [PERSON] в порядку спадкуання не перейшло і у часткову власність 3/7 частки вказаного нерухомого майна відповідачі не набули. Як вбачається з матеріалів справи, зареєструвати своє право власності на спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON], яке визнано за [PERSON] в судовому порядку, а саме на 3/7 частки житлового будинку від загальної площі 79,1 квадратних метрів, житлової площі 54,2 квадратних метрів та на 3/7 частки надвірних будівель і споруд, що розташовані по [ADDRESS], позивач не змогла з об'єктивних причин. Так, при зверненні до державного реєстратора з заявою про державну реєстрацію її права на 3/7 частки житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, їй було відмовлено , оскільки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним № 53185597 від 13 лютого 2016 року право власності на вказаний житловий будинок з надвірними будівлями, зареєстроване за [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частині за кожною. При цьому, як видно, таку реєстрацію здійснено 13 лютого 2016 року, тобто після того як рішенням Млинівського районного суду за [PERSON] визнано право власності на 3/7 частки спірного житлового будинку з надвірними будівлями. ( а.с.19) Враховуючи наведене, для захисту права власності позивача на спірне нерухоме майно, суд вважає необхідним позовні вимоги [PERSON] задовольнити в повному обсязі, визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами , видані [PERSON] і [PERSON] та скасувати державну реєстрацію права власності кожного з відповідачів на 1/2 частки житлового будинку. Враховуючи викладене, на підставі ст. ст. 16, 328, 1216, 1218 ЦК України,

Outcome: approved