Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-27 00:00:00

15.08.2019 позивач позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому, уточнивши позовні вимоги, просить усунути йому перешкоди у вихованні та спілкуванні з дітьми: сином [PERSON] , [INFO] , та сином [PERSON] , [INFO] , та визначити спосіб участі у вихованні та спілкуванні з дітьми шляхом встановлення графіку зустрічей батька з дітьми, на час його перебування на території України, про який він повідомлятиме [PERSON] не пізніше ніж за 7 днів до моменту прибуття на територію України, наступним чином: кожного вівторка з 10.00 год. по 14.00 год., кожного четверга з 16.00 год. по 20.00 год., кожної суботи з 10.00 год. по 20.00 год., за місцем фактичного проживання позивача, за адресою [ADDRESS] , без обмеження місця прогулянок, в присутності матері, а також щорічно [INFO] (день народження синів) з 10.00 год. по 16.00 год., щорічно 07 січня (Різдво) з 10.00 год. 16.00 год., щорічно в день свята Пасхи з 10.00 год. по 16.00 год., за місцям проживання позивача, за адресою [ADDRESS] , без обмеження місця прогулянок. В обґрунтування позову покликається на те, що під час перебування у шлюбі, який 20.05.2019 року рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області розірвано, у них з відповідачем народилось двоє дітей, а саме: син [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] , які залишились проживати разом із матір`ю. Зазначає, що через відсутність взаєморозуміння та постійні суперечки, як у шлюбі, так і після його розірвання, вони з відповідачкою не могли досягнути згоди у питанні виховання дітей. Під час спільного проживання відповідач неодноразово забирала дітей та йшла проживати з ними до своїх батьків та після розірвання шлюбу склалася ситуація, при якій відповідач перешкоджає вільному спілкуванню батька з дітьми, не відповідає на усні звернення та телефонні дзвінки щодо зустрічей з синами, ігнорує обговорення питань, що стосуються їхнього здоров`я та розвитку. В той же час, задля забезпечення матеріального благополуччя сім`ї та якнайкращих інтересів двох дітей, він був вимушений систематично виїжджати за кордон, що теж в свою чергу ускладнює спілкування з дітьми, але ніяк не свідчить про те, що він як батько самоусунувся від виховання дітей чи не бажає спілкуватися з ними. За таких обставин, враховуючи обмежений період часу перебування на території України, задля першочергового забезпечення інтересів дітей, з метою якнайбільше приділити їм часу та оточити батьківським піклуванням, вважає за необхідне часто бачитися з ними, спільно проводити час, щоб вони не відчували недостачу батьківської любові. В свою чергу, відповідач, через особисту неприязнь до позивача, всіляко перешкоджає спілкуванню батька з дітьми, протягом декількох днів не відповідає на телефонні дзвінки, ігнорувати позивача, відмовляє у зустрічах з синами. Аналогічна ситуація склалася і під час останнього його приїзду до України, протягом 10 днів він намагався зустрітися з дітьми, проте дані спроби були безуспішними. Лише після того, як позивач у розмові запевнив відповідача, що у випадку таких її дій він вимушений шукати захисту своїх інтересів у способи, передбачені законом, вона напередодні та уже після подання позовної заяви дозволила декілька зустрічей з дітьми, зафіксувала їх, і в подальшому надала до суду у своєму відзиві в якості доказу того, що не чинить жодних перешкод у спілкуванні позивача з дітьми. Проте, такий стан речей не може бути прийнятним для позивача, який в короткий період часу перебування на території України, хоче якнайбільше поспілкуватися з дітьми, які відчувають до нього глибоку прив`язаність та сумують за ним. Позивач не вбачає у даному спілкуванні жодних негативних наслідків для дітей, а навпаки - це якнайкраще відповідає їхнім потребам. Зважаючи на напружені стосунки з відповідачем, її постійні відмови на прохання про побачення з дітьми, вважає, що жодні позасудові способи врегулювання конфлікту не будуть ефективними, вони лише затягнуть час, батько і надалі буде позбавлений можливості брати участь у вихованні дітей, що може мати негативний вплив на них. Таким чином, у зв`язку з обставинами, що склалися, необхідним є встановлення такого способу та порядку участі батька у вихованні дітей, за яким він буде мати можливість якомога більше часу проводити з синами та виконувати свої батьківські обов`язки. Позивач забезпечуватиме якнайкращі умови для проведення зустрічей з дітьми, слідкуватиме за їхнім комфортом, не допускатиме жодних факторів, які можуть негативно вплинути на зручність перебування дітей під час спілкування з батьком. Також, вважає, що запропонований ним в позовній заяві графік побачень з дітьми є обгрунтованим, та таким, що не порушує права та інтереси відповідача, з огляду на те, що перебування позивача на території України не є достатньо тривалим, а тому така систематичність зустрічей є необхідністю задля забезпечення в першу чергу інтересів дітей. 16.08.2019 направлено запит щодо доступу до персональних даних в АДР Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області щодо реєстрації місця проживання відповідача [PERSON] , відповідь на який судом отримано 04.09.2019. 04.09.2019 відкрито провадження в зазначеній справі та призначено підготовче судове засідання на 03.10.2019. 18.09.2019 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву та докази направлення такого іншим учасникам справи. 03.10.2019 від представника позивача надійшло клопотання про відкладення підготовчого судового засідання у зв`язку з її зайнятістю в іншому судовому засіданні. 03.10.2019 підготовче судове засідання відкладено на 07.11.2019. 23.10.2019 від представника позивача надійшла відповідь на відзив. 31.10.2019від відповідача надійшло заперечення. 07.11.2019 від представника позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог. 07.11.2019 підготовче судове засідання відкладено на 28.11.2019. 28.11.2019 зобов`язано третю особу надати суду висновок про участь позивача у спілкуванні та вихованні малолітніх дітей, в підготовчому судовому засіданні оголошено перерву до 26.12.2019. 12.12.2019 від третьої особи надійшов висновок про участь позивача у спілкуванні та вихованні малолітніх дітей. 26.12.2019 закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду по суті на 07.02.2020. 07.02.2020 справа слухалась, в судовому засіданні оголошено перерву до 28.02.2020. В судовому засіданні представник позивача адвокат Артимович А.В. позовні вимоги підтримала, просить позов задоволити. Додатково відзначила, що відповідач чинить перешкоди позивачу у спілкуванні з дітьми, що проявляється зокрема у категоричній відмові у зустрічах позивача з синами, повному ігноруванні його телефонних дзвінків, питань що стосуються здоров`я та розвитку дітей. Натомість позивач як батько з народження дітей відчуває відповідальність за їхній розвиток, виховання та забезпечення гідних умов життя. В зв`язку з чим, вимушений систематично виїжджати за кордон, однак такі поїздки жодними чином не свідчать про те, що позивач самоусунувся від виховання дітей, навпаки позивач справно сплачує аліменти на дітей, систематично надсилає дітям одяг, іграшки та продукти харчування. Вважає, що той обмежений період його перебування на території України слід спрямувати задля першочергового забезпечення інтересів дітей, приділити їм якнайбільше часу та оточити батьківським піклуванням, проте такі його наміри відповідачем сприймаються негативно та остання всіляким чином перешкоджає йому спілкуватись з дітьми, зокрема по місцю його тимчасового проживання батьківському будинку в с. Гординя Самбірського району вказуючи на неприязні відносини з його батьками. Звернула увагу суду на той факт, що в наявному у справі висновку Органу опіки та піклування жодними чином не враховано інтересів позивача, натомість такий складено лише за словами відповідача. Просить позов задоволити з врахуванням уточненої позовної заяви. Відповідач [PERSON] та її представник позову не визнали повністю, вказавши що позивач перебуває на території України незначний проміжок часу (1-2 місяці на рік), а тому вона не чинила і не має наміру чинити йому якісь перешкоду у спілкуванні з дітьми. Впродовж перебування позивача на території України всіма силами намагається сприяти зустрічам батька з синами, які так потребують батьківського плеча та піклування. Так, зокрема під час його останнього перебування в Україні в серпні 2019 року вони всі разом відпочивали, гуляли, разом водили дітей в поліклініку, щоб зробити останнім щеплення, що підтверджується доданими до матеріалів справи доказами. І в цей же час, як вона зрозуміла, отримавши ухвалу про відкриття провадження у справі, позивач звертається до суду з даним позовом, що є цілком незрозумілим для неї. Звернула увагу на те, що після народження дітей, через систематичні конфлікти з матір`ю позивача, змушена була перейти проживати до своїх батьків, які також проживають в с. Гординя Самбірського району, проте позивач на той час перебував за межами України. Коли останній повернувся на Україну, вони з ним помирились і вона перейшла проживати знову в будинок його батьків, що недалеко від будинку її батьків. Проте, коли відповідач поїхав знову за межі України, матір позивача, у вечірній час, близько 21 год., коли вона годувала дітей, сказала їй покинути їхній будинок, зібрала зі своїм чоловіком їхні з дітьми речі і до 1 год. ночі переносила їх до будинку її батьків. Вказала, що вона неодноразово з дітьми, гуляючи вулицею, заходила на подвір`я до батьків позивача, гостювала у них з дітьми, дозволяла їм спілкуватись, вони заходили до них і на [PERSON] колядувати. Запрошувала їх на день народження до дітей, проте вони не прийшли. Не заперечила факту, що іноді не відповідала на його телефонні дзвінки, проте такі її дії пов`язані з тим, що вона самостійно займається вихованням двох дворічних дітей, які в силу свого віку потребують значного часу для догляду та опіки, діти могли в цей час спати. Просили в позові відмовити, оскільки позивач не довів, що відповідач порушила його права на участь у вихованні дітей. Разом з тим, ствердили, що вона відповідач не заперечуватиме у відвідинах батьком їхніх дітей в будь-який момент за місцем їхнього з дітьми проживання, тобто в будинку її батьків. Крім цього, погоджується з висновком органу опіки щодо встановлення часу відвідин батьком їхніх дітей, оскільки такий зроблено саме з врахуванням їхніх інтересів. Представник третьої особи в судове не з`явився, надіславши суду листа в якій просить суд проводити розгляд справи у їхній відсутності. Наданий ними висновок підтримують. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, опитавши свідків, перевіривши матеріали справи, суд доходить до наступних висновків. Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Поняття «суд, встановлений законом», стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Сокуренко і Стригун проти України» («Sokurenko and Strygun v. Ukraine») від 20 липня 2006 року, заяви № 29458/04 та № 29465/04, § 24). Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частини перша, друга та п`ята статті 263 ЦПК України). Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. … Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35). Разом з тим, Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23). Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] до 20.05.2019 року перебували у зареєстрованому шлюбі, а.с. 17. Позивач [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , а.с. 12-13. Судовим наказом Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24.09.2018 року постановлено стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на синів [PERSON] та [PERSON] , в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не більше десять прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 24 вересня 2018 року і до досягнення дітьми повноліття та згідно розрахунку заборгованості по аліментах від 12.08.2019 року така відсутня, а.с. 14 -16. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно преамбули Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25.01.1996 року, ратифікованої Україною 03.08.2006 року, та яка набрала чинності для України 01.04.2007 року, визначається важливість ролі батьків у захисті та підтримці прав і найвищих інтересів дітей, зважаючи на те, що Держава, в разі необхідності, має також брати участь у такому захисті й у такій підтримці. Статтею 141 СК України передбачено, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (ст. 153 СК України). Частиною 3 статті 157 СК України визначено, що той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Частиною 2 ст. 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Суд вважає безпідставними доводи представника позивача про те, що позивачу чиняться перешкоди у спілкуванні з малолітніми синами [PERSON] та [PERSON] з огляду на те, що діти народились [INFO] , згідно пояснень наданих представником позивача, свідками [PERSON] та [PERSON] , позивач тривалий час працює за кордоном і впродовж 2018 - 2019 року перебував на території України близько 1 одного місяця приблизно по два-три рази на рік. Доводи представника позивача про те, що підчас останнього перебування позивача на території України, відповідач протягом десяти днів відмовляла останньому в побаченні з дітьми є необґрунтованими оскільки матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів на підтвердження даних тверджень. Дані факти також не підтверджені поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON] , оскільки остання суду пояснила, що останніх 1,5 роки перебувала за межами України. А [PERSON] вказав, що особисто не був присутній при розмовах позивача та відповідача. Натомість, відповідачем надані фотознімки, з яких вбачається, що позивач разом з дітьми впродовж серпня 2019 року проводили час разом, відпочивали. Даний факт не заперечується, зокрема, і представником позивача в уточненій позовній заяві. В своєму клопотанні про виклик свідків - представник позивача [PERSON] вказувала на те, що підставність позовних вимог зможуть підтвердити свідки [PERSON] [PERSON] , які були очевидцями неодноразових непорозумінь позивача та відповідача з приводу спілкування батька з дітьми. Проте свідок [PERSON] суду пояснила, що з відповідачкою [PERSON] у неї склались неприязні відносини з самого початку, оскільки, син одружився з відповідачкою, бо та вже була вагітною і це було для них "проблемою". З часу народження дітей, відповідачка з її сином та дітьми проживали у її будинку в с. Гординя Самбірського району, проте після того як син змушений був їхати на роботу закордон, [PERSON] залишилась у їхньому будинку лише на тиждень. Причиною того стали її постійні непорозуміння з невісткою, оскільки її все в ній дратувало, їй не подобалось як відповідачка виховує, годує та доглядає дітей, які були дуже неспокійні (народились передчасно) та багато плакали. Внаслідок чого, сказала відповідачці, щоб вона йшла проживати до своєї мами, зібрала її речі та речі дітей (дитячий візок, сумки з одягом, тощо) та ввечері, близько 22 год., разом з своїм чоловіком [PERSON] віднесли їх до будинку батьків відповідачки в с. Гординя Самбірського району, куди перейшла проживати і відповідачка з дітьми в цей же вечір. Ствердила, що її син позивач дуже любить своїх дітей, постійно дає гроші на їхнє утримання та прагне спілкуватись з ними. Однак, відповідачка не дає йому такої можливості. Особисто не була свідком таких розмов, про таке їй відомо зі слів сина. Також не заперечила, що відповідачка інколи навідується у їхній будинок, де проживає її чоловік дідусь дітей. Останній раз така зустріч відбулась 06.01.2020 на [PERSON] , де діти погрались та навіть вдалось зробити кілька фото. З пояснень, наданих суду свідком [PERSON] також неможливо встановити наявність перешкод для позивача у спілкуванні з дітьми, оскільки свідок вказав, що перебуває у нормальних відносинах з відповідачкою, проте остання не дає можливості його сину та і їм з дружиною власне спілкуватись з дітками. Пригадав, що в один з днів, коли син перебував в Україні, останній просив відповідачку, щоб та дала йому дітей, на що остання заперечила та сказала, що викличе поліцію. Про даний факт, йому також нібито відомо зі слів сина, бо останній був дуже знервований та плакав. Вказав, що відповідачка погоджується лише на зустрічі позивача з дітьми за межами його будинку, а саме - в магазинах, розважальних центрах тощо. Перед від`їздом син купив деякі продукти та просив його передати їх дітям, однак відповідачка не прийняла таких. Не заперечив факту, що власноручно відніс речі відповідачки та дітей до будинку її батьків. Вказав, що дуже хотів, щоб онуки приходили до його будинку. Так, перед днем народження онуків просив відповідачку, щоб та прийшла з дітками у його будинок, однак остання не погодилась та запросила його на день народження онуків [PERSON] та [PERSON] у будинок її батьків. Однак, в зв`язку з тим, що у будинок батьків відповідачки не заходить, не мав змоги побачитись з онуками. Відтак, з пояснень даних свідками [PERSON] та [PERSON] вбачається, що між ними та відповідачкою були неприязні, складні відносини, між ними постійно відбувались конфлікти та сварки з приводу, на їхню думку, "неправильного" догляду та виховання дітей відповідачкою, що по своїй суті призвело до примусового залишення останньою разом з малолітніми дітьми їхнього місця тимчасового проживання по [ADDRESS] . Проте, такі пояснення не підтверджують чинення відповідачкою перешкод позивачу у спілкуванні з дітьми. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відтак, доводи представника позивача про те, що задля забезпечення максимального комфорту для дітей, зустрічі повинні відбуватись в будинку батьків позивача, який облаштований для дітей є дещо необґрунтованими з огляду на наступне. Діти сторін по справі - [PERSON] та [PERSON] досягли двох років, а відтак, зважаючи на їхній вік, налагоджений відповідачкою та вже звичний для них побут, наявність спокійної невимушеної обстановки, має слугувати пріоритетом для батька в питанні забезпечення якнайкращих інтересів дітей, відсутності будь яких проявів стресових ситуацій для дітей, враховуючи те, що діти в серпні 2018 року проходили лікування в лікаря невропатолога в КНП «Дрогобицька міська лікарня №1». Спілкування дитини і батьків є неодмінним елементом належного розвитку і виховання дитини. Таке спілкування слугує задоволенню життєво важливих потреб як дитини, так і дорослих членів сім`ї, чого не заперечила в судовому засіданні відповідачка, додатково відзначивши, що у випадку перебування позивача в Україні та за наявності у нього бажання бачитись з дітьми частіше не буде заперечувати. За таких обставин, зазначений представником позивача «формалізм» у підході до визначення місця зустрічей батька з дітьми, а саме будинку батьків позивача, який хоча і належним чином облаштований та є чужим для них, що свідчить про неврахування інтересів дітей. В той же час, саме інтереси малолітніх дітей, зокрема враховані Службою у справах дітей Самбірської районної державної адміністрації Львівської області, яка на вимогу суду склала висновок про участь [PERSON] у вихованні малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] від 09.12.2019 року №01-07/583 шляхом встановлення графіку зустрічей [PERSON] з дітьми сином [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , щотижня у вівторок та неділю по 2 години у проміжках часу між 13 та 17 год. за попереднім узгодженням з матір"ю [PERSON] та у її присутності за адресою [ADDRESS] та щороку [INFO] у день народження дітей з 10 год. до 12 год. за адресою [ADDRESS] . Суд вважає за необхідне звернути увагу позивача і на те, що даний висновок складений саме на вимогу суду, а не за його зверненням як учасника справи та власне як батька малолітніх дітей, який має намір та прагне бачитись, спілкуватись та виховувати синів. Згідно акту обстеження матеріально побутових умов проживання [PERSON] в с. Гординя Самбірського району Львівської області від 03.09.2019 року та дозволу від 03.09.2019 року, відповідачка тимчасово разом з малолітніми синами проживає, здійснює за ними догляд, та займається їх вихованням у будинку свого батька [PERSON] на [ADDRESS] . При цьому, останній не заперечує щодо зустрічі, перебування позивача у його будинку задля забезпечення спілкування з синами [PERSON] та [PERSON] , Разом з тим, суд вважає за необхідне звернути увагу позивача на те, що з часу звернення до суду з даним позовом, а це серпень 2019 року, по день ухвалення рішення по справі, позивач жодним чином не висловив свого бажання дати будь які пояснення чи безпосередньо з`явитись до суду. Доводи його представника про вимушеність його виїзду за кордон, яке спрямоване виключно задля матеріального забезпечення дітей є дещо голослівними, оскільки позивач сплачує аліменти у мінімальному визначеному законодавством розмірі,а докази здійснення ним витрат на придбання для дітей необхідних речей, одягу, іграшок в основному стосуються періоду його спільного проживання з позивачкою. Крім цього, будь-яких доказів на підтвердження неможливості приїхати в Україну з серпня 2019 по лютий 2020 та наступних періодів його приїзду в Україну суду не надано. Відповідно до принципу диспозитивності розгляду цивільної справи, суд має вирішувати справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень та добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. За таких обставин, з урахуванням вищевказаного, дослідивши усі докази по справі та врахувавши інтереси малолітніх дітей, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача та визначення способу його участі у вихованні та спілкуванні з синами, шляхом усунення перешкоди щодо спілкування та виховання дітей згідно з графіком, встановленим рішенням органу опіки та піклування, при цьому спілкування має відбуватися за попередньою домовленістю з матір`ю дітей, з урахуванням стану здоров`я малолітніх, режиму дня та харчування для дітей відповідного віку. При цьому, суд враховує, що позивач, звертаючись з позовними вимогами з зазначенням конкретних способів його участі у вихованні та спілкуванні з дітьми, жодним чином не обґрунтував та не підтвердив належними та допустимими доказами того, що такі спосіб та порядок спілкування з дітьми визначені з врахуванням віку дітей, режиму їх дня, навчання та відпочинку (Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.02.2018 у справі № 754/13775/15-ц).

Outcome: partial