Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: виконавчий комітет Лозівської міської ради як орган опіки та піклування, Служба у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області про позбавлення батьківських прав, призначення опікуна та стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є рідним дідусем малолітнього [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: [ADDRESS]. Його син, відповідач по справі - [PERSON] перебував у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON]. Від даного шлюбу у них народилися сини: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. [INFO] мати онуків [PERSON] померла. Малолітньому [PERSON] надали статус дитини-сироти у зв'язку з тим, що відомості про батька записано відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України, а [PERSON] надали статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Рішенням Виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області його було призначено опікуном над онуками [PERSON] та [PERSON] Батько [PERSON], [PERSON], відбував покарання в місцях позбавлення волі, звідки 21.08.2017 року був звільнений умовно-достроково. Відповідач зловживає алкогольними напоями, не працює, проживає окремо, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не цікавиться її здоров'ям та не займається її лікуванням, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, не забезпечує необхідним харчуванням, матеріальної допомоги не надає. Після смерті матері онук постійно перебуває з позивачем та знаходиться на його повному утриманні. Його онук відвідує Лозівський НВК «загальноосвітній навчальний заклад - дошкільний навчальний заклад №8», забезпечений увагою, завжди охайно одягнений, має навчальні досягнення достатнього та середнього рівня, систематично відвідує школу. У свою чергу відповідач по справі жодного разу не відвідав школу, не спілкувався з вчителем. Така позиція свідчить про свідоме ухилення [PERSON] від виховання своєї дитини, нехтування ним своїх батьківських обов'язків. Відповідач веде аморальний спосіб життя, не забезпечуючи дитину необхідним харчуванням, своєчасним медичним доглядом, лікуванням, що негативно впливає на фізичний розвиток дитини. Враховуючи викладене, просив позбавити відповідача батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON], [INFO]; призначити його опікуном над малолітнім [PERSON], [INFO]; залишити [PERSON] місце реєстрації та фактичне місце проживання за адресою: [ADDRESS]; стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання дитини - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 усіх видів його заробітку, з індексацією відповідно до закону, але не менше 50% мінімального прожиткового мінімум на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи стягнення з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та надав пояснення, аналогічні викладеним в позові. Не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, відзив на позов не надав. В судовому засіданні представники третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, надали висновок виконавчого комітету Лозівської міської ради як органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та в судовому засіданні надали пояснення, аналогічні викладеним у висновку. Не заперечували проти задоволення позову. Крім того, зазначили, що рішенням виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області від 30.10.2012 року було встановлено опіку над [PERSON], [INFO] та його опікуном призначено [PERSON] Володимировича-позивача у справі. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача та представників третіх осіб, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач по справі перебував у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON], від даного шлюбу у них народилися сини: [PERSON] та [PERSON]. Батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та відповідач по справі - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER], повторно виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Лозова Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області, актовий запис №66 (а.с.6). З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER], повторно виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Лозова реєстраційної служби Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області, актовий запис №573, вбачається, що [PERSON] [INFO] померла (а.с.13). З копії рішення виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області №797 від 30.10.2012 року вбачається, що [PERSON], [INFO], надано статус дитини-сироти, [PERSON], [INFO], надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування, над ними встановлено опіку (піклування) та призначено [PERSON], [INFO], опікуном (піклувальником) на дітьми та над їх майном (а.с.10). З копії довідки про звільнення серії ХАР №02725, виданої Державною установою «Олексіївська виправна колонія №25», вбачається, що [PERSON], [INFO], засуджений 01.04.2016 року, відбував покарання в установах Державної кримінально-виконавчої служби з 07.09.2015 року по 21.08.2017 року, звідки звільнений умовно-достроковий на невідбутий строк 11 місяців 20 днів (а.с.12). Згідно копії довідки з місця проживання про склад сім'ї та прописку, наданої Комунальним підприємством «Житлова управляюча компанія» 18.05.2018 року, [PERSON] проживає і постійно прописаний за адресою: [ADDRESS], разом з ним проживає 5 членів сім'ї: [PERSON] (підопічний), [INFO], [PERSON] (підопічний), [INFO], [PERSON] (підопічний), [INFO], [PERSON] (син), [INFO] (а.с.8). Квартира, розташована за адресою: [ADDRESS], належить [PERSON] на праві приватної власності, що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно [NUMBER] від 12.03.2009 року (а.с.11). Як вбачається з інформації про стан утримання, навчання та виховання дитини [PERSON], [INFO], виданої 25.06.2018 року Лозівським НВК «загальноосвітній навчальний заклад-дошкільний навчальний заклад №8» Лозівської міської ради Харківської області, [PERSON] навчається в школі з першого класу, має навчальні досягнення достатнього та середнього рівнів, систематично відвідує школу, має охайний зовнішній вигляд, в повній мірі забезпечений навчальним приладдям, підручниками, дитячими книжками, взуттям та одягом. Дідусь-опікун [PERSON] багато уваги приділяє вихованню Сашка, цікавиться його успіхами в школі, турбується про його здоров'я. Батько хлопчика [PERSON] не займається вихованням Сашка, за три роки навчання сина не відвідав школу, не поцікавився навчанням хлопчика (а.с.9). Згідно копій довідок із КЗОЗ «Лозівське ТМО» за № 222 від 02.02.2018 р. та № 1180 від 05.05.2018 року, дитина [PERSON], [INFO], наглядається сімейним лікарем міського центру сімейної медицини. При огляді лікарем дитини вдома і в лікувальному закладі поряд з дитиною присутній завжди його опікун [PERSON]. Батько дитини [PERSON] жодного разу ніяким чином здоров'ям дитини не цікавився. До лікувальних закладів дитину приводе тільки опікун, [PERSON], про батька дитини медичні працівники ніякої інформації не мають і ніколи його поряд з дитиною не бачили (а.с. 49-50). Згідно копії довідки КЗОЗ «Лозівське ТМО» КЗОЗ «Лозівська ЦРЛ» від 05.2018 р. за № 325, відповідач перебував на обліку в наркологічному відділенні з 1994 року з приводу синдрома залежності від опіоїдів, знятий з обліку в 2010 році в зв'язку із засудженням, потребує огляду лікаря-нарколога(а.с.51). З висновку виконавчого комітету Лозівської міської ради як органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] за № 02-13-7/124 від 18.01.2019 року вбачається, що малолітній [PERSON] має статус дитини позбавленої батьківського піклування. Його мати - [PERSON], померла [INFO]. Батько дитини, [PERSON], [INFO], перебував в місцях позбавлення волі. На цей період опікуном над дитиною був призначений дідусь - [PERSON]. Після повернення з місць позбавлення волі, в серпні 2017 року, [PERSON] не виявив бажання забрати свого сина від дідуся. Службою у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області з [PERSON] проводилася роз'яснювальна робота щодо необхідності забрати сина до себе на виховання, створення для нього належних умов. У письмових поясненнях від 07.11.2017 року, наданих Службі у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області, [PERSON] пообіцяв протягом 2 місяців вирішити питання створення належним умов для виховання сина та забрати його на виховання. 07 листопада 2017 року [PERSON] був попереджений про відповідальність за виховання дитини, йому було винесено офіційне попередження. Проте останній ніяким чином не приймає участі у вихованні та утриманні дитини, розвитком та навчанням дитини не цікавиться. Питання щодо виконання [PERSON] своїх батьківських обов'язків по відношенню до його малолітнього сина [PERSON], [INFO], розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини 20.06.2018 року та 16.01.2019 року. Враховуючи викладене, Виконавчий комітет Лозівської міської ради Харківської області в інтересах дитини вважає за доцільне позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO]. Надаючи правову кваліфікацію правовідносинам, суд враховує наступне. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст.51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. В даній ситуації суд звертає увагу, що статтею 32 Конституції України передбачено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Сімейне життя - це особисті майнові та немайнові відносини між подружжям, іншими членами сім'ї, яке здійснюється на засадах, визначених у Сімейному кодексі: кожна особа має право на повагу до свого сімейного життя (частина четверта статті 4); ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України (частина п'ята статті 5); регулювання сімейних відносин здійснюється з урахуванням права на таємницю особистого життя їх учасників, їхнього права на особисту свободу та недопустимості свавільного втручання у сімейне життя (частина четверта статті 7) та інше. Для суду є безспірним, що в даних правовідносинах при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав відповідача відбувається втручання в його право на сімейне життя, яке не є абсолютним і може бути обмеженим в порядку передбаченому Конституцією України. З іншої сторони обов'язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав неповнолітньої дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини" (статті 1, 9 Конвенції). Досліджуючи правомірність втручання в право відповідача на сімейне життя, суд розуміючи місце Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року в сфері стандартів прав людини, вважає за необхідне звернутись до принципів викладених в статті 29 Декларації, згідно із якими: Кожна людина має обов'язки перед суспільством, у якому тільки й можливий вільний і повний розвиток її особи. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві. Отже, в даному випадку допускається обмеження прав особи, а процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами Сімейного кодексу України (статті 164-167). Відповідно до ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. Положеннями норм Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов'язаний піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов'язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст.150, 151, 152, 155 СК України). Відповідно до ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Відповідно до п.п.15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року та ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Згідно з наданими позивачем та третіми особами доказами, суд приходить до висновку, що відповідач дійсно ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, нехтує своїми батьківськими обов'язками і не піклується про фізичний і духовний розвиток [PERSON], не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не піклується про стан її здоров'я, хоча б мав це робити, тобто по своїй вині ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. На підставі викладеного, суд дійшов переконливого висновку про доцільність позбавлення [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно його дитини [PERSON], [INFO], що повністю відповідає інтересам дитини. Суд звертає увагу відповідача на те, що відповідно до ч.1 ст.169 Сімейного кодексу України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. В такому разі, судом буде перевірено, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини (ч.4 ст.169 Сімейного кодексу України). Відповідно до ч.3 ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно з вимогами ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст.184 СК України) і виплачуються щомісячно. Згідно ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку згідно з ч.2 ст.182 СК України. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка, заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися в якості аліментів на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти, на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову. У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВП № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. З огляду на наведене, виходячи із зазначених у статті 3 ЦК України засад розумності, справедливості і добросовісності цивільного законодавства, суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дитини, стягнувши з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, вважаючи, що саме такий їх розмір буде достатнім і, разом з тим, співрозмірним з урахуванням мети аліментного зобов'язання. У відповідності до ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Крім того, суд вважає за необхідне відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог про призначення його опікуном, оскільки його вже призначено опікуном [PERSON], [INFO], за рішенням виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області №797 від 30.10.2012 року. Згідно ч.3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання, її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Таким чином позовну вимогу про залишення [PERSON] місця реєстрації та фактичного місце проживання за адресою: [ADDRESS] суд вважає необхідним задовольнити, визначивши у відповідності до ч. 3 ст. 29 ЦК України місце проживання дитини разом з його опікуном -за місцем проживання опікуна. Приймаючи до уваги вимоги ч.6 ст.141 ЦПК України, та враховуючи те, що позивачем, зокрема, заявлені вимоги майнового (стягнення аліментів) характеру, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 704,80 гривень (на час звернення із позовною заявою до суду).

Outcome: partial