Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-20 00:00:00

В березні 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за несплату аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на підставі рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 03.06.2013 року відповідач зобов'язаний сплачувати щомісячно на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини від усіх видів доходів відповідача. Проте, відповідач ухиляється від сплати аліментів, в зв'язку з чим утворилась заборгованість в розмірі 19 618 грн. 55 коп. Посилаючись на наведені обставини, позивач просила стягнути з відповідача неустойку (пеню) за період з квітня 2013 року по листопад 2016 року в розмірі 6 680 грн. 62 коп. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] визнав частково. Посилаючись на те, що він має ще іншу дитину - [PERSON], [INFO], на утримання якого він сплачує аліменти, не заперечував проти стягнення з нього неустойки (пені) в розмірі 4 409 грн. 20 коп. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Зокрема, судом встановлено, що сторони: позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON], [INFO]. На її утримання відповідач зобов'язаний сплачувати кошти (аліменти) в розмірі ? частини від усіх видів своїх доходів, відповідно до рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 03.06.2013 року. Також з матеріалів справи слідує, що [PERSON] свій обов'язок по утриманню вищевказаної дитини виконував неналежним чином, внаслідок чого станом на 01.11.2016 року рахується заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 19 618 грн. 55 коп., що підтверджується довідкою, виданою Вознесенським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області. Ст. 196 СК України передбачає відповідальність за прострочення сплати аліментів. Так, за правилами вказаної статті при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. При цьому, враховуючи періодичність відповідних платежів, правову природу пені, остання нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. Разом з тим, сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1% пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 01.07.2015 року по справі за № 6-94цс15. За загальним правилом форма вини - умисел чи необережність значення не має. У даному випадку необхідно виходити із презумпції вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти на утримання дитини та прострочила виконання зобов'язання, яка і повинна доказувати протилежне. При утворенні заборгованості не за виною платника аліментів дані заходи не застосовуються (наприклад, коли прострочення сплати аліментів стало внаслідок тяжкої хвороби боржника або іншої незалежної від нього причини). В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів (п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 р. за N 3). При цьому, під ухиленням від сплати аліментів закон розуміє як пряму відмову від надання утримання, так і різні дії (бездіяльність) зобов'язаної особи, спрямовані на повне чи часткове ухилення від сплати аліментів; приховання особою дійсного розміру свого заробітку (доходу); зміну роботи або місця проживання з метою запобігання сплаті аліментів; приховання свого місцезнаходження; інші дії, що свідчать про намір особи ухилитися від виконання обов'язків щодо утримання. Ухилення від сплати аліментів завжди припускає винні навмисні дії (бездіяльність). Відповідно до ст. 10 ЦПК України, особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, підтвердивши їх доказами (фактичними даними) з дотриманням вимог ст.ст. 57 - 60 ЦПК України. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачу [PERSON] було відомо про покладений на нього рішенням суду обов'язок щодо сплати аліментів на утримання малолітньої доньки [PERSON]. Проте, останній в 2013-2014 роках сплачував аліменти не регулярно та не в розмірі, який було визначено державним виконавцем у відповідності до ст. 195 СК України, а в 2015-2016 роках взагалі не виконував свій обов'язок по утриманню дитини, в зв'язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 19 618 грн. 55 коп. Доказів, що обумовлена заборгованість з оплати аліментів виникла з незалежних від відповідача причин, останнім не надано. Згідно наданого позивачем розрахунку, розмір неустойки (пені) за період з квітня 2013 року по листопад 2016 року становить 6 680 грн. 62 коп. Даний розрахунок судом перевірений, він обчислений відповідно до вищевказаних правових норм. За такого наявні підстави для нарахування та стягнення неустойки (пені) з [PERSON] в розмірі 6 680 грн. 62 коп. При цьому, суд не вбачає підстав для зменшення вищевказаного розміру неустойки (пені) з тих підстав, що відповідач має ще одну дитину, оскільки [PERSON] не скористався своїм правом і не вирішив у встановленому ч. 1 ст. 192 СК України порядку питання щодо зміни розміру стягнутих на утримання доньки [PERSON] аліментів. В силу ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача належать до стягненню понесені й документально підтверджені судові витрати (судовий збір) у розмірі 640 грн. 00 коп.

Outcome: approved