Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-25 00:00:00

В жовтні 2014 року Бердянський міжрайонний прокурор в інтересах держави звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що п. 5.87 рішення Бердянської міської ради №41 від 25.02.2010 року про затвердження проекту відведення земельної ділянки та передачу її у власність [PERSON] суперечить вимогам ст.ст.51, 58-60, 116, 118, 186-1 ЗК України та ст. 85, 88, 90 ВК України, оскільки земельна ділянка, яка надана у власність фізичній особі, розташована на території Бердянської коси в межах двокілометрової зони прибережної захисної смуги Азовського моря, а відтак, відноситься до земель водного фонду. Крім того, на порушення вимог ст. 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» проект землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки у власність не пройшов обов'язкову державну експертизу, тоді як землі рекреаційного призначення підлягають такій експертизі. Крім того, позитивні висновки про погодження проекту землеустрою щодо відведення у власність [PERSON] спірної земельної ділянки Управлінням Держкомзему у м. Бердянськ та Управлінням архітектури та земельних відносин виконкому Бердянської міської ради були відкликані. Також при затвердженні оскаржуваним рішенням ради проекту землеустрою були порушені вимоги містобудівного законодавства. Так, відповідно до ст. ст. 12, 19 Закону України «Про планування та забудову території» забудова та використання території населених пунктів повинні відповідати Генеральному плану відповідного населеного пункту. Генеральний план міста Бердянська затверджений рішенням Бердянської міської ради №8 від 25.06.2009 року. При цьому за адресою виділеної оскаржуваним рішенням Бердянської міської ради №41 від 25.02.2010 року [PERSON] земельної ділянки вказаним Генеральним планом передбачено лише розміщення зелених насаджень загального користування, що підтверджується листом виконавчого комітету Бердянської міської ради від 13.10.2014 року. З цих підстав прокурор просив визнати незаконним та скасувати п. 5.87 рішення Бердянської міської ради №41 від 25.02.2010 року; визнати недійсним державний акт на право власності серії ЯК №913412 на земельну ділянку площею 0,0604 га для ведення індивідуального дачного будівництва в місті Бердянську по [ADDRESS], що виданий на ім'я [PERSON]; зобов'язати [PERSON] повернути земельну ділянку вартістю 39404 грн. 96 коп., площею 0,0604 га, яка знаходиться по [ADDRESS], межі якої визначені в державному акті на право власності на землю серії ЯК №913412 виданому [PERSON], територіальній громаді міста Бердянська в особі Бердянської міської ради. В судовому засіданні прокурор підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити. Представник Бердянської міської ради подав заяву про розгляд справи у його відсутність відповідно до закону. [PERSON], повідомлена про час та місце розгляду справи за місце реєстрації, в судове засідання не з'явилась, причину неявки суду не повідомила, письмові заперечення на позов не подала. Заслухавши прокурора, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності з вимогами ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад і передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу. Частинами 1, 2 ст. 116 ЗК України передбачено, що громадяни і юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення садівництва у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву про вибір місця розташування земельної ділянки до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Вибір місця розташування земельної ділянки та надання дозволу і вимог на розроблення проекту її відведення здійснюються в порядку, встановленому ст. 151 ЗК України. Проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування. Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом (частина перша ст. 126 ЗК України в редакції, яка була чинною на момент виникнення правовідносин). Згідно із частиною третьою ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Таким чином, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. За змістом ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як встановлено судом, п. 5.87 рішення Бердянської міської ради №41 від 25.02.2010 року у приватну власність [PERSON] передана земельна ділянка площею 0,0604 га для індивідуального дачного будівництва в межах норм безоплатної приватизації, з присвоєнням поштової адреси : [ADDRESS]. На підставі вказаного вище рішення [PERSON] був виданий державний акт на право власності серії ЯК № 913412 на земельну ділянку площею 0,0604 га, для ведення індивідуального дачного будівництва, що розташована за вказаною адресою. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 51 ЗК України передбачено, що до земель рекреаційного призначення належать земельні ділянки зелених зон і зелених насаджень міст і інших населених пунктів, навчально-туристських та екологічних стежок, маркованих трас, земельні ділянки, зайняті територіями будинків відпочинку, пансіонатів, об'єктів фізичної культури та спорту, туристичних баз, кемпінгів, яхт-клубів, стаціонарних і наметових туристично-оздоровчих таборів, будинків рибалок і мисливців, дитячих туристичних станцій, дитячих і спортивних таборів, інших аналогічних об'єктів, а також земельні ділянки, надані для дачного будівництва і спорудження інших об'єктів стаціонарної рекреації. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок підлягають обов'язковій державній експертизі, зокрема, проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок водного фонду, оздоровчого та рекреаційного призначення. Відомості щодо належності спірної земельної ділянки, на час її передачі у власність, до земель рекреаційного призначення містяться у Генеральному плані міста Бердянська (затверджений рішенням Бердянської міської ради №8 від 25.06.2009 року), згідно з яким земельна ділянка по [ADDRESS] в м. Бердянську розміщується на території зелених насаджень загального користування. Зважаючи на те, що спірна земельна ділянка відноситься до земель рекреаційного призначення, однак всупереч ст. 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» та ч.9 ст.118 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) обов'язкова державна експертиза землевпорядної документації при виділенні земельної ділянки у власність [PERSON] проведена не булла, суд приходить до висновку про порушення міською радою земельного законодавства при передачі спірної ділянки у власність [PERSON] Відповідно до ст. 392 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Згідно ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.2 постанови № 7 від 16.04.2004 року „Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. Отже, державні акти на право власності на земельні ділянки, є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Виходячи з норм ст. 116 ЗК України, рішення органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування про передачу у власність земельної ділянки є необхідною передумовою виникнення права власності на земельну ділянку. З урахуванням вищезазначеного, передача у власність [PERSON] земельної ділянки на підставі п. 5.87 рішення Бердянської міської ради №41 від 25.02.2010 року відбулася з порушенням норм закону, а отже п. 5.87 вказаного рішення в цій частині є незаконним та підлягає скасуванню. За таких обставин державний акт на право власності на земельну ділянку видано [PERSON] без належної правової підстави, а тому його слід визнати недійсним та зобов'язати [PERSON] повернути спірну земельну ділянку територіальній громаді м. Бердянська.

Outcome: approved