Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЛАФОРТ» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Позивач посилалась на те, що [INFO] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з вини відповідача [PERSON], загинув її чоловік [PERSON] Вироком Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 15.01.2014 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, у зв'язку з чим позивач просила суд стягнути з [PERSON] на її користь 97 450 гривень моральної шкоди та на утримання доньки [PERSON] щомісячне страхове відшкодування у розмірі 1017, 67 гривень на її корись, починаючи з 01 листопада 2016 року і до досягнення дитиною повноліття, також позивач просила стягнути з відповідача ПАТ «СК «ЛАФОРТ» на її користь одноразову компенсацію в розмірі 29 512,43 гривень, моральну шкоду в розмірі 2550 гривень та одноразову компенсацію на утримання [PERSON] (доньки позивача) в розмірі 36636,12 гривень. Представник позивача надав суду заяву, в якій просив справу розглянути без його участі, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, проти розгляду справи у заочному порядку не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву з проханням справу розглянути без його участі, також надав заперечення в яких проти задоволення позову заперечував, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Представник відповідача ПАТ «СК «ЛАФОРТ» у судове засідання не з'явився про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин суд вважає можливим розглянути дану цивільну справу у заочному порядку відповідно до вимог Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно частин 1-3 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлено, що 16 червня 2013 року [PERSON], керуючи автомобілем «Мітсубісі Оутлендер» державний номер [NUMBER], рухаючись в м.Дніпропетровську по вул. Набережній Перемоги з боку вул. Космічної в напрямку вул. 6-ї Стрєлкової Девізії, при виконанні розвороту ліворуч, не надав переваги в русі та допустив зіткнення з мотоциклом «YAMAXA», державний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] (брат позивача), який рухався у зустрічному напрямку. Після зіткнення, водій мотоцикла «YAMAXA» вдарився тілом об припаркований праворуч за напрямком його руху автомобіль «ЗАЗ-ТF 696 Р» державний номер. [NUMBER]. Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди, водій мотоцикла «YAMAXA» [PERSON] від отриманих травм загинув на місці пригоди. Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 січня 2014 року по кримінальній справі № 201/13436/13к [PERSON] було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. [PERSON] на день загибелі був чоловіком [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER], наявним в матеріалах справи (а.с. 10). Від шлюбу з [PERSON] позивач має неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 11). Донька позивача проживає разом із позивачем та знаходиться на її утриманні. Судом також було встановлено, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «ЛАФОРТ». Відповідно до ст. 27.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» є особою, яка має право на страхове відшкодування у зв'язку із смертю годувальника в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Згідно статті 27.4 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку із смертю годувальника відшкодовується частина неотриманих доходів потерпілого, яка кожному утриманцю належала б при його житті, за вирахуванням пенсії, наданих утриманцям внаслідок втрати годувальника. Порядок вирахування відшкодування утриманцям визначає Кабінет Міністрів України. Згідно із Постановою КМУ №1776 від 31.12.2004 року «Про затвердження Порядку проведення розрахунку розміру страхового відшкодування утриманцям у зв'язку із смертю годувальника внаслідок дорожньо-транспортної пригоди», розмір страхового відшкодування, що виплачується утриманцям у зв'язку із смертю годувальника внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, проводиться у межах визначеного законодавством ліміту відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілих, який діяв на дату укладання договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Частина неотриманих доходів померлого годувальника, яка за його життя належала б кожному утриманцю, визначається із середньомісячного доходу померлого, який включає виплати, що підлягають обкладенню податком з доходів фізичних осіб, пенсії, державну соціальну допомогу та щомісячні виплати за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, за останній календарний рік (за відрахуванням частки, яка припадала на померлого і працездатних осіб, та суми пенсій, виплачених утриманцям внаслідок втрати годувальника) шляхом ділення частини неотриманих доходів померлого годувальника, що припадає на зазначених осіб, на кількість цих осіб. Ліміт віповідальності ПАТ «СК ЛАФОРТ» становить 50000 гривень, що передбачено полісом обов'язкового страхування цивільної відповідальності. Середньомісячний заробіток [PERSON] за період з 01.06.2012 року по 31.05.2013 року становив 2634 гривні 61 копійок, що підтверджується Довідкою №494 від 21.10.2013 року, виданою Управлінням МВС України на Придніпровській залізниці. Донці позивача призначено пенсію в зв'язку із втратою годувальника, щомісячний розмір якої становить 894 гривень. Згідно ч. 1 ст. 1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років; одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім'ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років. Згідно ч. 2 ст. 1200 ЦК України, особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував. У відповідності до абз. 2 ч. 1 ст. 1197 ЦК України, середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров'я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п'ятикратного розміру заробітної плати. Отже, враховуючи ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю на одну особу та розмір заробітної плати, яку отримував [PERSON], і яка є меншою від п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати /з 01.01.2013 року -1147 грн./ ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік»/, розмір щомісячного страхового відшкодування на користь позивача та малолітньої дитини позивача має розраховуватися у відповідності із абз. 2 ч. 1 ст. 1197, ч.2 ст. 1200 ЦК України наступним чином: 1147 грн. х 5 = 5735 грн.:3 = 1911,67 грн. - 894 грн. + 1017,67 грн., де 1147 грн. - мінімальна заробітна плата на час смерті загиблого, 5735 грн. - п'ятикратний розмір мінімальної заробітної плати, 894 грн. - розмір пенсії в зв'язку із втратою годувальника, 1017,67 грн. - розмір щомісячного страхового відшкодування. Згідно із ст. 1202 ЦК України відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. За наявності обставин, що мають істотне значення, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більше , як за три роки наперед. Вирішуючи вимоги позивача щодо стягнення з [PERSON] щомісячного страхового відшкодування, суд приходить до висновку, що дані вимоги позивача ґрунтуються на вимогах закону, обґрунтовані та підлягають задоволенню. Встановлено, що у зв'язку із втратою годувальника позивач утримує неповнолітню дитину самостійно. Матеріальне становище позивача є вкрай тяжким оскільки вона не працює і не має самостійного доходу. Крім цього на її утриманні також знаходиться її батько - [PERSON], який не працює і потребує допомоги. Зазначені вище обставини мають істотне значення в розумінні ч. 1 ст. 1202 ЦК України. З огляду на ліміт відповідальності ПАТ «СК ЛАФОРТ» та враховуючи реальну можливість проведення такого відшкодування, суд вважає за необхідне зобов'язати ПАТ «СК ЛАФОРТ» виплатити одноразову компенсацію на користь неповнолітньої дитини на три роки вперед в розмірі 36636,12 гри. Розрахунок розміру відшкодування: 1017,67 грн. х 12 міс. = 12212,04 грн. х 3 роки = 36 636,12 грн. Також суд вважає за можливе зобов'язати ПАТ «СК ЛАФОРТ» виплатити одноразову компенсацію на 29 місяців наперед (з моменту пред'явлення даного позову до настання 14-річного віку донькою позивача) в розмірі 29 512,43 гривень. Розмір відшкодування розрахований з розрахунку щомісячного страхового відшкодування 1017,67 гривень, 1017,67 грн. х 29 місяців = 29 512,43 гривень. В результаті протиправних дій [PERSON] чоловік позивача [PERSON] від отриманих травм загинув на місці ДТП. Пунктом 4 Постанови № 4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року роз'яснено, що відповідно до ст. 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної чи юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавала за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. В пункті 6 Постанови № 4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року роз'яснено, що особо, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдану шкоду. Щодо відшкодування моральної шкоди, то суд враховує наступне. У відповідності до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Частиною 1 статті 1168 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. У відповідності до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору». Згідно ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім»ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч.2). Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає виходячи з вимог розумності, справедливості, а також істотності зазначених змін в звичному складі життя позивача у зв'язку з злочином. Судом встановлено, що у результаті злочину позивачу була заподіяна моральна шкода, яка виразилась у моральних стражданнях з приводу загибелі близької людини. Враховуючи вищезазначене, та з урахуванням вимог розумності і справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 10000 гривень, оскільки саме такий розмір шкоди буде необхідним і достатнім у даному випадку. Вирішуючи вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди з відповідача ПАТ «СК «ЛАФОРТ» в розмірі 2550 гривень, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» постановлюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. У відповідності до положень статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи викладене суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору та підлягають відшкодуванню пропорційно задоволеним вимогам. На підставі викладеного,

Outcome: partial