Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-29 00:00:00

06.01.2017 року року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить зобовязати [PERSON] спростувати недостовірну негативну інформацію про [PERSON], яку він поширив, а саме про нібито психічну хворобу [PERSON], у той же спосіб у який вона була поширена і перед тими ж людьми, перед якими вона була поширена та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральної шкоди, завданої розповсюдженням про [PERSON] недостовірної негативної інформації, що паплюжить його честь, гідність та ділову репутацію в розмірі 5000 грн. В обґрунтування позову позивач зазначив, що у вересні 2016 року звернувся до муніципальної інспекції Житомирської міської ради з приводу проведення перевірки правомірності парковки на прилеглих територіях та зелених насадженнях біля будинків та порушення правил благоустрою м. Житомира. Протоколом про адміністративне правопорушення від 03.10.2016 року винесене спеціалістом муніципальної інспекції Житомирської міської ради [PERSON] про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] передчабеного ст. 152 КУпАП. В даному протоколі відповідач в графі пояснення зазначив, що він вважає і знає, що сусід психічно хвора людина, яка постійно скаржиться на мене та моїх сусідів. Дана інформація про психічне захворювання є негативною неправдивою інформацією, наклепом на позивача, яку публічно поширив відповідач, оскільки написав про те в протоколі, який розглядався на засіданні адміністративної комісії, в присутності сусід позивача, тобто повідомив негативну, недостовірну інформацію про [PERSON] іншим особам, чим принизив честь, гідність, та ділову репутацію перед працівниками виконкому та перед сусідами. Своїми неправомірними діями відповідач завдав моральної шкоди, яка полягала у душевних стражданнях, повязаних з тим, як до [PERSON] будуть ставитися після такого наклепу сусіди та працівники виконкому. Ставлення після цього випадку змінилося, вказані люди почали підозріло та з певним острахом стали дивитися, що завдає незручності та дискомфорту, та позивач змушений пройти обстеження і доказувати особам, з яким спілкується, що він психічно здорова людина. Таким чином, зазнав негативних емоційних хвилювань, у звязку з чим останній оцінив моральну шкоду заподіяну відповідачем у розмірі 5000 грн., що полягає у душевних та моральних стражданнях. Сторони в судове засідання не з'явилися. Позивача надав клопотання про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позові, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з"явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин, враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення у заочному порядку за відсутності сторін, без фіксування судового процесу звукозаписувальним засобом, що відповідає положенням, які передбачені ч. 2 ст. 158, ч. 4 ст. 169, ч. 2 ст. 197 та ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи та оцінивши надані сторонами докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до положень ст.ст.\~10,\~11,\~60 ЦПК Українисуд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим законом. Статтею 34 Конституції України\~кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Разом з тим відповідно до\~ст. 68 Конституції України\~кожен зобов'язаний неухильно додержуватися\~Конституції\~та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Статтею 10 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Україною, передбачено право кожного на свободу вираження поглядів, одержання і передання інформації та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. При цьому з урахуванням практики застосування Конвенції, межі свободи вираження думок залежать від їх змісту та від того, чим займається особа, стосовно якої ці думки висловлені. Беручи до уваги зазначені конституційні положення, при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечуватися баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Згідно ч. 1ст. 16 ЦК Україникожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права чи інтересу, а відповідно ч. 1\~ст. 277 ЦК Українифізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації, оскільки згідно ст. 47-1Закону «Про інформацію»ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень, якими є, за винятком образи чи наклепу, висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумаченні як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, в тому числі вживання гіпербол, алегорій, сатири. При цьому оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Стаття 269 ЦК України\~визначає, що особисті немайнові права належать кожній фізичній особі від народження або за законом, особисті немайнові права тісно пов'язані з фізичною особою, особистими немайновими правами фізична особа володіє довічно, зміст особистого немайнового права становить можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері свого приватного життя, згідно з ч. 1\~ст. 271 ЦК України. Відповідно до п. 15 Постанови пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, а під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Однак, чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Разом із тим, особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Статтею 1 Закону України «Про інформацію»визначено, що інформація -це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Судом встановлено, що у вересні 2016 року звернувся до муніципальної інспекції Житомирської міської ради з приводу проведення перевірки правомірності парковки на прилеглих територіях та зелених насадженнях біля будинків та порушення правил благоустрою м. Житомира. Протоколом про адміністративне правопорушення від 03.10.2016 року винесене спеціалістом муніципальної інспекції Житомирської міської ради [PERSON] про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] передчабеного ст. 152 КУпАП. В даному протоколі відповідач в графі пояснення зазначив, що він вважає і знає, що сусід психічно хвора людина, яка постійно скаржиться на мене та моїх сусідів. Дана інформація про психічне захворювання є негативною неправдивою інформацією, наклепом на позивача, яку публічно поширив відповідач, оскільки написав про те в протоколі, який розглядався на засіданні адміністративної комісії, в присутності сусід позивача, тобто повідомив негативну, недостовірну інформацію про [PERSON] іншим особам, чим принизив честь, гідність, та ділову репутацію перед працівниками виконкому та перед сусідами. Своїми неправомірними діями відповідач завдав моральної шкоди, яка полягала у душевних стражданнях, повязаних з тим, як до [PERSON] будуть ставитися після такого наклепу сусіди та працівники виконкому. Ставлення після цього випадку змінилося, вказані люди почали підозріло та з певним острахом стали дивитися, що завдає незручності та дискомфорту, та позивач змушений пройти обстеження і доказувати особам, з яким спілкується, що він психічно здорова людина. Таким чином, зазнав негативних емоційних хвилювань, у звязку з чим останній оцінив моральну шкоду заподіяну відповідачем у розмірі 5000 грн., що полягає у душевних та моральних стражданнях. Згідност. 3 Конституції Українилюдина, її життя і здоров'я, честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Право висловлювати судження, оцінки, думки гарантованост. 34 Конституції України. Вказане право закріплено також у ст. 10 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка відповідно дост. 9 Конституціїє складовою частиною національного законодавства. Відповідно до вимогст. 55 Конституції Україниправа і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно дост. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленомуЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно дост. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Статтею 201 ЦК Українипередбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Відповідно до роз'яснення п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року №1, під гідністю розуміється визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, а з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. Гідність означає передусім об'єктивну цінність особистості, її соціальну значимість як відповідну, адекватну з людською сутністю, тобто ту якість, за якої людина чинить так, як належність ії сутності та призначенню, як повинна чинити саме людина. Ця якість особи пов'язана передусім із оцінкою себе як моральної особистості, яка є значимою для оточення та суспільства, тобто є позитивним оціночно-емоційним ставленням до себе у формі свідомості і почуття власної гідності, який знаходить свій прояв у самооцінці своїх моральних якостей в їх системній єдності. Поняття гідності та честі є взаємопов'язаними, але між ним існує різниця, яка полягає в тому, що честь означає саме зовнішнє визнання, оцінку дій, діяльності особистості з боку інших, тобто честь пов'язана із суспільною оцінкою і визнанням моральних заслуг і достоїнств людини як члена суспільства. Суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Відповідно дост. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, на підставіст. 1167 ЦК України, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Правилами\~ст. 275 ЦК України, передбачено, що захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений\~главою 3 цього Кодексу, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його поширення та наслідків, що їх спричинило це порушення. До таких спеціальних способів захисту відносяться, наприклад, спростування недостовірної інформації та/або право на відповідь (стаття 277 ЦК України), заборона поширення інформації, якою порушуються особисті немайнові права (стаття 278 ЦК України), а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Пунктом 18 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» визначено, що саме позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію,навідповідачаможебутипокладено обов'язок відшкодувати моральну шкоду. Верховний суд України в п. 1 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4(з подальшими змінами та доповненнями) звернув увагу судів на те, що встановлене Конституцієюта законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов'язаних з відшкодуванням такої шкоди. Крім цього, в п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У відповідності дост. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Верховний суд України в Постанові Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4(з подальшими змінами та доповненнями) звернув увагу судів на те, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Таким чином, внаслідок протиправних дій відповідача, позивачеві були заподіяні психологічні (моральні) страждання, розмір відшкодування яких, враховуючи: характер та обсяг фізичних, душевних, психічних страждань, характеру немайнових втрат й принципу розумності та справедливості, вирішуючи розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд враховує характер та об'єм його фізичних, душевних, психічних страждань, враховує вказані позивачем та встановлені судом обставини характеру спричиненої моральної шкоди позивачу та, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає можливим стягнути на користь позивача моральну шкоду у розмірі 5 000,00 гривень. Відповідно до вимог\~ст. 88 ЦПК України\~з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати - за вимогу немайнового характеру у розмірі 640 грн. та за вимогу про відшкодування моральної шкоди у розмірі 1600 грн., що разом становить 2240 грн. На підставі вишевикладеного та у відповідності до ст.3,11,15,88,123,124 ЦПК України, ст.23,201,270,277,280,297 ЦК України, ст. 10 Конвенції з прав людини,постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року №1, суд,-

Outcome: approved