Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-17 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Видавництво "Ділове місто" про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за весь час затримки при розрахунку. В обґрунтування позовних вимог позивачка вказує, що 03.11.2014 р. вона була прийнята на роботу в ТОВ «Видавництво «Ділове місто» на посаду журналіста згідно наказу 3-11/14 від 03.1 12014 р. 07.07.2015 р. звернулася з заявою про звільнення за угодою сторін, про що було видано наказ № 1-7/15 від 07.07.2015 р. Під час роботи на займаній посаді керівництвом підприємства, в порушення вимог законодавства про працю, не виплачувалася заробітна плата, оскільки за час роботи на підприємстві (з 03.11.2014 року по 07.07.2015 року) заробітна плата виплачувалась лише до грудня 2014 року, а починаючи з грудня 2014 року керівництво підприємства пояснювало, що у зв'язку з фінансовими труднощами заробітна плата буде виплачена пізніше. ТОВ «Видавництво «Ділове місто» в порушення вимог ст. 116 КЗпП України не повідомив її про належні суми при звільненні та не надано довідку про нарахування заробітної плати змушена проводити розрахунок заборгованості виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Мінімальна заробітна плата на 2014 рік в Україні встановлена Законом України "Про держбюджет на 2014 рік" та складає 1218 грн. Заробітна плата не виплачувалася з грудня 2014 р. по 07.07.2015 р., тобто 7 місяців, таким чином заборгованість по заробітній платі складає 8526 грн. (1218 грн. х 7 міс.) Окрім зазначеного, нею під час роботи в ТОВ «Видавництво «Ділове місто» не використана щорічна основна відпустка за 6 місяців 2015 р. При звільнені їй не виплачено компенсацію за невикористану відпустку з розрахунку шести місяців роботи, в розмірі 487,20 грн. Враховуючи, що порушення законодавства про працю, а саме не виплата заробітної плати призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя, оскільки не отримувала коштів на які розраховувала, їй завдано моральну шкоду, яку оцінює в 5 000 грн. Позивачка просить суд винести рішення яким: стягнути з відповідача на її користь 8526 грн. - заборгованості по заробітній платі, компенсацію за невикористану відпустку - 487,2 грн., моральну шкоду - 5 000 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку або прийняття рішення суду. В суді позивачка та її представник позов підтримали, просять його задовольнити. В суді позивачка пояснила, що до грудня 2014 р. в редакції отримувала заробітну плату однак за неї не розписувалася, а з грудня 2014 р. почалися фінансові непорозуміння; редактор газети обіцяла що це тимчасові труднощі, на роботу виходила постійно, під час перебування головного редактора на лікарняному в березні-червні 2015 р. газета продовжувала виходити, за цей час за вказівкою співзасновника газети було змінено офіс газети; в редакції працювала на своїй техніці, працювали на одному ентузіазмі, співзасновник газети обіцяв погасити заборгованість по зарплаті; при звільненні їй видали трудову книжку із записами про роботу, ні розрахункових ні компенсації за невиплачену відпустку при цьому не отримала; в правоохоронні органи не зверталась. Представник відповідача в суді позов не визнав, просить відмовити в його задоволенні. Суду представник відповідача пояснив, що є головним редактором видання; позивачка була прийнята на роботу на неповну ставку, отримувала заробітну плату за яку розписувалася у відомостях; позивачці за час роботи надавалась відпустка; з березня по червень 2015 р. перебувала на лікарняному, за той час справами редакції не займалася і хто платив заробітну плату працівникам, в тому числі і позивачці їй не відомо, за цей час було втрачено бухгалтерську документацію; дійсно під час звільнення розрахунок з позивачкою не було проведено оскільки заборгованості по заробітній платі не було, за липень 2015 р. заробітну плату позивачці не виплатила, розрахунок з нею не провела; позивачка брала відпустку в грудні 2014 р. - січні 2015 р.; зверталась в правоохоронні органи з заявою про викрадення бухгалтерських документів, звернулася в Кам'янець-Подільську ОДПІ із заявою про проведення податкової перевірки. Свідок [PERSON] суду пояснив, що разом із позивачкою працював в редакції газети «Ділове місто», з травня по червень 2015 р. коли головний редактор хворіла займався організаційними питання, за той час заробітну платню їм ніхто не платив, позивачка як і інші працівники готували матеріали для газети, засновник газети [PERSON] вирішував всі інші питання пов'язані із друком та розповсюдженням газети, обіцяв розрахуватися по всіх боргах редакції; 07.07.2015 р. звільнився разом із позивачкою, розрахункових коштів не отримував. Заслухавши пояснення сторін, свідка, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне. Позивачка працювала з 03.11.2014 р. по 07.07.2015 р. в ТОВ «Видавництво «Ділове місто» на посаді журналіста, що підтверджується копією її трудової книжки(4), копією наказу № 1-7/15 від 07.07.2015 р. про звільнення(а.с.6), копією заяви позивачки до директора відповідача про звільнення за згодою сторін від 07.07.2015 р.(а.с.5). Той факт, що позивачка з листопада 2014 р. по липень 2015 р. працювала у відповідача також підтверджується формою ОК-5 виданої управлінням Пенсійного фонду України(а.с.32). Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Представником відповідача не надано суду доказів підтверджуючих, що у підприємства відсутня заборгованість по заробітній платі перед позивачкою, доказів підтверджуючих виплату позивачці заробітної плати з грудня 2014 р. по липень 2015 р. включно, про перебування позивачки в грудні 2014 р. - січні 2015 р. у відпустці, про звернення в правоохоронні органи із заявою про викрадення бухгалтерських документів, не надано суду і документів підтверджуючих проведення перевірки Кам'янець-Подільською ОДПІ. Суд враховує визнання представником відповідача в суді тої обставини, що при звільненні з позивачкою не було проведено розрахунок. Критично суд оцінює доводи представника відповідача, що позивача приймалась на роботу на неповний робочий день оскільки представником відповідача не було надано суду копію наказу про прийняття на роботу позивачки, доказів підтверджуючих табелювання робочого часу позивачки за період її роботи в редакції, доказів що позивачка працювала в редакції погодинно, неповний робочий день(тиждень). Із змісту форми ОК-5 виданої управлінням Пенсійного фонду України(а.с.32) - «Індивідуальні відомості про застраховану особу» вбачається, що редакцією в управління Пенсійного фонду подавались наступні відомості про заробітну плату позивачки: за листопад 2014 р. 317,00 грн. за 28 днів; за грудень 2014 р. 317,00 грн. за 31 день; за січень 2015 р. 317,00 грн. за 31 день; за лютий 2015 р. 700,00 грн. за 28 днів; за березень 2015 р. 350,00 грн. за 31 день; за квітень 2015 р. 350,00 грн. за 30 днів; за травень 2015 р. 350,00 грн. за 31 день; за червень 2015 р. 350,00 грн. за 30 днів; за липень 2015 р. 76,09 грн. за 7 днів. Відповідно до ст.3 закону України «Про оплату праці» та ст. 95 КЗпП України - мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт). До мінімальної заробітної плати не включаються доплати, надбавки, заохочувальні та компенсаційні виплати. Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов'язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників. Розмір мінімальної заробітної плати в грудні 2014 р. - липні 2015 р. складав 1218,00 грн. згідно законів «Про державний бюджет України на 2014 р.» та «Про державний бюджет України на 2015 р.». Оскільки розмір заробітної плати, яка нараховувалась позивачці відповідачем протягом грудня 2014 р. - липня 2015 р. був менше мінімальної заробітної плати, відповідачем не надано доказів виплати цієї заробітної плати позивачу, а тому враховуючи позовні вимоги позивачки згідно ст..11 ЦПК України, суд дійшов висновку, що вимоги стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в розмірі 8526 грн. (1218 грн. X 7 міс.) за період з грудня 2014 р. по 07.07.2015 р. підлягає до задоволення. Відповідно до ч.1 ст.83 КЗпП України та ст..24 закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Розмір грошової компенсації за невикористану відпустку за попередні роки визначається виходячи із середнього заробітку, який працівник має на час її проведення. Представником відповідача в суді визнано, що розрахунок при звільненні з позивачкою не було проведено, що позивачка використала відпустку в грудні 2014 р. - січні 2015 р., а тому, на думку суду, вимоги позивачки стягнути грошову компенсацію за невикористану нею за час роботи в редакції відпустку підлягають до задоволення також. Оскільки, згідно ст. 75 КЗпП України щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, то враховуючи зміст позовних вимог позивачки компенсація за невикористану відпустку за 6 місяців 2015 р. повинна їй бути нарахована за 12 днів(24 дні:х 0,5 року = 12 днів). Середньоденна заробітна плата позивачки за 8 місяців роботи(листопад 2014 р. по 07.07.2015 р.) становила 40,60 грн.( 1218 грн. х 8 місяців = 9744 грн.; 9744 грн. : 240 днів = 40,6 грн.). Розмір грошової компенсації за невикористану відпустку з врахуванням позовних вимог позивача становитиме 487,2 грн.(40,04 грн. х 12 днів), а тому вимоги позивачки в цій частині також підлягають до задоволення. Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Ст.117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Враховуючи те, що відповідач в порушення вимог ст. 116 КЗпП України не здійснив розрахунок при звільненні позивачки з нею повний розрахунок, що в суді визнав представник відповідача, а тому вимоги позивачки стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки по день винесення рішення судом підлягають до задоволення. При визначенні розміру середнього заробітку який підлягає до стягнення на користь позивача суд враховує розмір мінімальної заробітної плати 1218,00 грн., розмір середнього заробітку за період з травня 2015 р. по червень 2015 р., кількість робочих днів в цей період визначені в листі Мінпраці України від 09.09.2014 № 10196/0/14-14/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік», а тому середній заробіток який підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача за період з 08.07.2015 р. по 18.01.2016 р. становитиме 8845,80 грн.: 1218,00 грн. х2 : 38 днів(кількість робочих днів в травні-червні 2015 р.) = 64,10 грн.; липень 2015 р.(з 08.07.2015 р. по 31.07.2015 р.) за 18 робочих днів + 23 роб.дні(серпень 2015 р.) + 21 роб.дні(вересень 2015 р.) + 22 роб.дні(жовтень 2015 р.) + 22 роб.дні(листопад 2015 р.) + 20 роб.дні(грудень 2015 р.) + 12 роб.дні(січень 2015 р., з 01.01.2016 р. по 18.01.2016 р.) = 138 роб. дні; 64,10 грн. х 138 роб.дні = 8845,80 грн. Ст.2371 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд приймаючи до уваги пояснення позивача про понесені ним моральні страждання, враховуючи обставини справи, час перебування позивача в трудових відносинах з відповідачем, час затримки з розрахунком, вважає, що вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню. З сум заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки з розрахунком які підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення податок на доходи фізичних осіб та обов'язкові платежі. На підставі ст. ст. 83, 95, 116, 117, 2371 КЗпП України, законами України «Про оплату праці» та «Про відпустки», «Порядком обчислення середньої заробітної плати» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 ( 100-95-п ) (з наступними змінами і доповненнями),

Outcome: approved