Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом до [PERSON] та її неповнолітніх дітей про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. [PERSON] та в інтересах своїх наповнолітніх дітей звернулася в суд з зустрічним позовом до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення. Ухвалою Надвірнянського районного суду від 27.11.2014 року до участі в розгляді даної справи залучено в якості третьої особи службу в справах дітей Надвірнянської РДА, як представника органу опіки та піклування. [PERSON] помер 16.02.2015 року. Після його смерті спадщину прийняли його син [PERSON] та дружина [PERSON]. Ухвалою Надвірнянського районного суду від 14.03.2016 року визнано позивачем та відповідачем по справі [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача- відповідача [PERSON], [PERSON] позовні вимоги підтримав, суд пояснив, що [PERSON] з 10 вересня 1977 року зареєстрована та проживає в будинку, який знаходиться за адресою вул. Січових Стрільців,50, с. Назавизів, Надвірнянського району Івано-Франківської області та являється співвласником даного будинку, їй належить 3/4 частини домоволодіння. [PERSON] та її неповнолітні діти [PERSON] і [PERSON] були зареєстровані за даною адресою значно пізніше, 11.06.2013 року, в господарстві бували рідко, а з липня-серпня 2013 року взагалі не проживають та навіть не приїжджають до цього дому, [PERSON] не сплачує комунальні платежі і взагалі господарством вона не цікавиться. [PERSON] являється колишньою дружиною покійного сина позивача-відповідача [PERSON], [PERSON], який помер 24 квітня 2014 року. Перешкод в користуванні спірним жилим приміщенням [PERSON] відповідачу-позивачу [PERSON] ніколи не створювала. [PERSON] та [PERSON] в липні серпні 2013 року добровільно разом з дітьми перейшли проживати в будинок по вул.. Грушевського с. Назавизів, Надвірнянського району та проживали там до смерті [PERSON] Після того [PERSON] перейшла проживати в с. Л.Тарновиця в будинок своєї матері. Таким чином, оскільки [PERSON] разом з неповнолітніми дітьми у спірному домі не проживають більше року , не оплачує плату за користування жилим приміщенням комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню спірного господарства та не приймає участі у спільному побуті, вони вважаються такими, що втратили право користування ним. Просить визнати [PERSON] та її неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житлом, а саме: будинком який знаходиться за адресою вул. Січових Стрільців,50, с. Назавизів, Надвірнянського району Івано-Франківської області. Представник [PERSON], позов позивача підтримала, позов [PERSON] не визнала, пояснила, що [PERSON] належить 1/4 частина домоволодіння по вул.. С.Стрільців, 50 в с. Назавизів, Надвірнянського району, Івано-Франківської області. [PERSON] разом з неповнолітніми дітьми зареєстрована в будинку, однак там не проживає з липня-серпня 2013 року, добровільно перейшла проживати з чоловіком в будинок по вул..Грушевського с. Назавизів. Жодного разу вона не приходила і не хотіла поселитись в будинку. Її з будинку ніхто не виганяв. Просить постановити рішення, яким визнати [PERSON] та її неповнолітніх дітей такими, що втратили право на житло, в позові [PERSON] відмовити. [PERSON] свій позов підтримала, позов [PERSON] та [PERSON] не визнала, суду пояснила, що [PERSON] являється матір»ю її покійного чоловіка, а [PERSON] його братом. В спірному будинку № 50 по вул. Січових Стрільців в с. Назавизів вона проживала з 2011 року разом своїм чоловіком [PERSON], з яким на той час перебувала у цивільному шлюбі. Також з ними проживала і її неповнолітня дочка [PERSON]. 12 липня 2012 року вона з [PERSON] офіційно зареєструвала шлюб. З 11.06.2013 року вона та двоє малолітніх дітей зареєстровані в частині будинку, що належав [PERSON] ( покійному батьку її чоловіка), який дав згоду на реєстрацію. В серпні 2013 року, в зв'язку з погіршенням стану здоров'я її матері [PERSON], яка проживає одна в [INFO] і є інвалідом, вона змушена була часто їздити до неї та доглядати її. На той час ще був живий [PERSON], який надавав їй допомогу у догляді за матір'ю. 25 березня 2014 року її чоловік [PERSON] захворів і перебував на стаціонарному лікуванні, і вона змушена була з 15 квітня 2014 року і до його смерті цілодобово його доглядати. Весь цей час її діти проживали в будинку [PERSON] та [PERSON] 24 квітня 2014 року її чоловік помер. Після смерті відносини між нею та [PERSON] погіршились. В червні 2014 року вона перейшла проживати в [INFO] до матері. З серпня 2014 року вона неодноразово зверталася до позивачів,відповідачів з проханням не чинити їй перешкоди у користуванні житлом, однак отримувала негативну відповідь. Вони наголошували, що будинок належить тільки їм, а вона не має жодного права там проживати. Просить постановити рішення, яким зобов'язати [PERSON] та [PERSON] не чинити їй перешкод у користуванні житловим приміщенням в будинку № 50 по вул. Січових Стрільців, в с. Назавизів, Надвірнянського району, Івано-Франківської області. Вселити її та неповнолітніх дітей: [PERSON], 2003 р.н, [PERSON], [INFO] у даний житловий будинок. Представник служби у справах дітей Надвірнянської РДА, як органу опіки і піклування, в судовому засіданні заперечила проти визнання [PERSON] та її неповнолітніх дітей такими, що втратили право на житло в будинку 50 по вул.. С.Стрільців с. Назавизів, тому що в с. Лісне Тарновиця у будинку [PERSON] (матері [PERSON]М.) немає умов для проживання та навчання дітей. Заслухавши пояснення сторін, свідків та дослідивши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.60 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог та зясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на праві власності належить 3/4 частини житлового будинку № 50 по вул. С.Стрільців в с. Назавизів Надвірнянського, Івано-Франківської області, що підтверджується заповітом №12 від 11.09.1992 року та свідоцтвом про право власності на спадщину по закону № 4459 від 15.09.1992 року та відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 1/4 частина житлового будинку № 50 по вул. С.Стрільців в с. Назавизів Надвірнянського, Івано-Франківської області згідно відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно належить [PERSON] В даному житловому будинку на даний час, окрім [PERSON], власника будинку також зареєстрована [PERSON], та її неповнолітні діти [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] з 11.06.2013 року. Також судом встановлено, що [PERSON] ( покійний чоловік [PERSON]М.), [PERSON] разом з неповнолітніми дітьми залишили місце проживання [INFO] ще в липні серпні 2013 року , про що не заперечує і сама [PERSON] в судовому засіданні, перейшли проживати в [INFO]. З того часу [PERSON] в спірному будинку не проживала. Після смерті чоловіка, дзюбакевича В.С. перейшла проживати до своєї матері по вул. Довбуша, 1 в с. Лісна Тарновиця, де проживає і по даний час з неповнолітніми дітьми. Факт її відсутності у спірному житлі підтверджено даними актів обстеження умов проживання [PERSON] депутатом Назавизівської сільської ради, Надвірнянського району, [PERSON], а також його поясненнями, що він будучи депутатом Назавизівської сільської ради обстежував умови проживання [PERSON] з жовтня 2013 року по листопад 2014 року, заходив в будинок, де проживали тільки [PERSON] та її покійний чоловік [PERSON], [PERSON] з неповнолітніми дітьми в будинку не проживала. Також він не бачив її речей. Свідки [PERSON] та [PERSON]пояснили суду, що в серпні 2013 року покійний [PERSON] та [PERSON] перейшли проживати в будинок по вул.. Грушевського с. Назавизів, де проживали до смерті [PERSON] Після смерті чоловіка [PERSON] переїхала проживати до своєї матері в с. Л.Тарновиця Надвірнянського району. В будинку [PERSON] вона з дітьми не проживала. Поселятися в спірний будинок в неї наміру не було, так як вона ніколи не приходила до [PERSON] З пояснень свідка [PERSON] вбачається, що її дочка [PERSON] після смерті чоловіка [PERSON] проживає з дітьми в неї у с. Лісна Тарновиця. З довідки від 11.12.2014 року Ліснотарновицького навчально-виховного комплексу вбачається, що [PERSON] навчається в Ліснотарновицькому НВК з 01.09.2010 року по 13.09.2012 року та з 01.09.2013 року по даний час. В Назавизівській [PERSON] ступенів неповнолітня [PERSON] навчалась тільки з 01.09.2012 року по 28.08.2013 року ( довідка Назавизівської [PERSON] ступенів від 12.12.2014 року). Суд критично відноситься до пояснень свідків [PERSON] та [PERSON], так як вони суперечать одне одному та є неправдивими та не послідовними. З їх пояснень вбачається, що вони разом з [PERSON] в листопаді та грудні 2014 року їхали поселятись в спірний будинок, однак [PERSON] їх в будинок не допустила. [PERSON] пояснив, що він їхав велосипедом, чим добирались [PERSON] та [PERSON] не знає. Акт обстеження матеріально-побутових умов підписував недавно. З ними в с. назавизів депутат Ліснотарновецької сільської ради не їздила. [PERSON] пояснив, що він один раз їхав в с. Назавизів поселяти [PERSON] в спірний будинок. Вони всі троє їхали на підводі, речей з собою не везли. Акт умов проживання [PERSON] підписав тиждень назад в будинку останньої. Депутат Ліснотарновецької сільської ради [PERSON] з ними не їздила. Враховуючи наведене, суд також не бере до уваги акти обстеження матеріально-побутових умов сім»ї [PERSON], складені депутатом Ліснотарновецької сільської ради Надвірнянського району, [PERSON] про те, що [PERSON] 10.11.2014 року та 24.11.2014 року намагалась поселитись в будинок № 50 по вул.. С.Стрільців с. Назавизів, тому що вони не відповідають дійсності. Судом також встановлено, та вбачається з пояснень свідка [PERSON], депутата Назавизівської сільської ради, що [PERSON] намагалась поселитись в спірний будинок 17.03.2016 року, однак [PERSON] її в будинок не допустила. Таким чином, суд встановив, що [PERSON] разом з неповнолітніми дітьми не проживає в спірному будинку по вул.. С.Стрільців, 50 в с. Назавизів з серпня 2013 року без поважних причин, проживати в будинку в неї наміру не було. Тільки під час слухання справи про визнання її та неповнолітніх дітей такими, що втратили право на користування житлом вона звернулась до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення, намагаючись поселитись в будинок 17.03.2016 року. Судом достовірно встановлено, що [PERSON] протягом 2013-2015 років не чинила [PERSON] та її неповнолітнім дітям перешкод у користуванні житлом. Ніяких об»активних і належних доказів того, що позивачами відповідачу чинились перешкоди у користуванні згаданим вище будинком [PERSON] суду не надала. Вирішуючи позови, суд погодився з доводами представників позивачів- відповідачів [PERSON] та [PERSON] про те, що позивачі не можуть здійснити своє право власності і розпорядитися належним їм майном, так як в житловому будинку залишилися зареєстрованими відповідач-позивач [PERSON] з неповнолітніми дітьми, про що свідчить довідка Назавизівської сільської ради від 11.06.2014 року № 811. [PERSON] в добровільному порядку знятися з реєстрації в будинку №50 по вул. С.Стрільців в с.Назавизів відмовляється. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності непорушно, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні, власник може бути позбавлений права власності або обмежений в його здійсненні тільки у випадках і в порядку, встановленому законом, примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване тільки як виняток по мотивах суспільної необхідності на підставах і в порядку, встановленому законом, і за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Об'єкт права власності (спірний будинок) є житловим приміщенням, тому режим мешкання в нім регулюється нормами Житлового кодексу України. Відповідно до ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян. Власник на свій розсуд володіє, користується та розпоряджається майном, що йому належить. Власник має право здійснювати стосовно свого майна будь-які дії, що не протирічать закону. Згідно ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Дослідивши всі наявні докази по справі, суд прийшов до переконання, що визнання відповідача та неповнолітніх дітей такими, що втратили право користування житлом у спірному будинковолодінні не завдасть істотної шкоди їх інтересам та не порушить їх права. Відповідно до ст. 176 СК України батьки зобовязані передати у користування дитини майно, яке має забезпечити її виховання та розвиток. Права батьків і дітей на користування житлом, яке є власністю когось з них, встановлюється законом. Спірне будинковолодіння не є власністю [PERSON] та не було власністю її покійного чоловіка [PERSON], а належить в цілому [PERSON] та [PERSON] Чоловік відповідача,позивача [PERSON] помер 24.04.2014 року, про що свідчить свідоцтво про смерть серії 1-НМ №189305 видане виконавчим комітетом Назавизівської сільської ради Надвірнянського району, Івано-Франківської області. Він також не був власником спірного будинковолодіння. Проживаючи у шлюбі з [PERSON] [PERSON] розпочала будівництво будинку, на даний час воно не закінчене. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] правомірні та обґрунтовані, регулюються нормами ст.ст.29, 317, 391 ЦК України та Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" і підлягають задоволенню, оскільки вказаний житловий будинок належить позивачам- відповідачам на праві власності на законних підставах, відповідач-позивач [PERSON] не проживає у ньому більше року без поважних причин. Тому, оцінюючи здобуті докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про задоволення позову [PERSON] та [PERSON] Позов [PERSON], яка також діє в інтересах неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення до задоволення не підлягає, оскільки в судовому засідання достовірно встановлено, що вона не являється власником спірного будинковолодіння, більше року не проживає в даному будинковолодінні разом з неповнолітніми дітьми без поважних причин, не несе витрат по утриманню спірного господарства. На підставі ст.ст. 319,379,382,383,386 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved