Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

15.03.2016 року позивач звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON], в якій просив стягнути з останньої на його користь заборгованість за кредитним договором № DNH4KP91631333 від 29.11.2006 року в розмірі 83287,22 грн., а також сплачений позивачем судовий збір. Після виконання вимог, передбачених ч.3 ст.122 ЦПК України, ухвалою судді від 01.04.2016 року відкрито провадження у справі та призначено в судове засідання. Проте відповідач в судове засідання не зявилася, судова повістка разом з позовним матеріалом повернуто до суду з відміткою, що [PERSON] померла. Згідно наданого на запит суду повідомлення відділу Державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Валківського районного управління юстиції у Харківській області за № 269/11-04-05 від 31.05.2016 року та копії актового запису про смерть № 08 від 14.04.2016 року, відповідач у справі - [PERSON], [INFO], померла 13.04.2016 року. За таких обставин ухвалою суду від 10.06.2016 року позовну заяву ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором було залишено без руху, як таку, що не відповідає вимогам ст.ст.119, 120 ЦПК України, оскільки не містить обґрунтування обставин щодо виконаних позивачем дій, передбачених ст.1281 ЦК України, яка встановлює порядок та строки предявлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців. За клопотанням представника позивача витребувано інформацію щодо наявності спадкоємців відповідача [PERSON] та відомості про склад спадщини, що залишилась після її смерті. За інформацією Валківської державної нотаріальної контори Харківської області № 1454/01.16 від 27.08.2016 року після смерті 13.04.2016 року [PERSON] станом на 27.08.2016 року спадкова справа не відкривалась, але строк для прийняття спадщини - 6 місяців з дня смерті спадкодавця ще не сплив, тому спадкоємці мають можливість до 13.10.2016 року подати заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори або звернутись з заявами про прийняття спадщини чи про відмову від неї до приватних нотаріусів Валківського районного нотаріального округу. Із повідомлення РСЦ МВС в Харківській області № 31/20-4610 від 25.08.2016 року вбачається, що на автоматизованому обліку транспортні засоби за [PERSON] не значаться. Сніжківська сільська рада Валківського району Харківської області листом № 02-19/422 від 31.08.2016 року повідомила, що в квартирі [ADDRESS] були зареєстровані [PERSON], [INFO], до дня її смерті 13.04.2016 року та її син [PERSON], [INFO], який фактично не проживав і не проживає за даною адресою. Відомості про зареєстроване майно в сільській раді відсутні. За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєктів на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] належить квартира [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності САВ № 768383, виданого 24.12.2008 року відділом по управлінню обєктами спільної власності територіальних громад району Валківської районної ради. На підставі п.1 ч.1 ст.201 ЦПК України ухвалою суду від 12.09.2016 року провадження у справі зупинено та розяснено позивачу про необхідність надання до суду інформації про залучення правонаступника відповідача [PERSON] протягом місяця після спливу строку для прийняття спадщини, тобто протягом місяця, починаючи з 13.10.2016 року. 23.11.2016 року позивач звернувся до суду з уточненою позовною заявою до [PERSON], в якій просить стягнути з нього на свою користь заборгованість за кредитним договором № DNH4KP91631333 від 29.11.2006 року в розмірі 89499,14 грн., який був уточнений в ході судового засідання, а також сплачений позивачем судовий збір. В обґрунтування уточнених позовних вимог вказує, що 29.11.2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № DNH4KP91631333, згідно до умов якого відповідач отримала кредит в розмірі 9769,50 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 28.05.2010 року. 13.04.2016 року позичальник [PERSON] померла. В процесі розгляду справи судом встановлено, що спадкоємцем померлої є [PERSON] відповідач у справі. Як зазначає позивач, станом на дату смерті заборгованість [PERSON] перед [PERSON] за кредитним договором № DNH4KP91631333 від 29.11.2006 року становить 184662,38 грн., яка складається з наступного: 9418,52 грн. - заборгованість за кредитом (тіло кредиту); 54577,28 грн. - заборгованість за відсотками; 120666,58 грн. - заборгованість з пені. Від цієї суми заборгованості позивачем віднято суму у розмірі 100421,40 грн., яка складається з 9418,52 грн. - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 34967,92 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 50776,80 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 4758,16 грн. - штраф (процентна складова), стягнення якої з відповідача на користь позивача було задоволено рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24.09.2013 року, тому підлягає стягненню різниця, що залишилася в сумі 89499,14 грн., яка складається з наступного: 19609,36 грн. - заборгованість за відсотками; 69889,78 грн. - заборгованість з пені. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], що діє на підставі довіреності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини. Вказав, що на даний час заборгованість за кредитним договором не погашена, тому відповідач [PERSON], як спадкоємець позичальника [PERSON], повинен відповідати в повному обсязі по зобовязаннях померлої, які існували на день її смерті. Пояснив, що розрахунок заборгованості дуже складний, але сума заборгованості розрахована за весь період, а потім відняли суму заборгованості, встановлену судом. Сума заборгованості, яка підлягає стягненню з [PERSON] починається з дня винесення заочного рішення Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська 24.09.2013 року у цивільній справі № 202/30705/13-ц по день смерті позичальника [PERSON] - 13.04.2016 року. Відповідач та його представник [PERSON], що діє на підставі довіреності, позов не визнали, заперечували проти його задоволення. Вказали, що згідно вироку Київського районного суду м. Харків від 16.05.2012 року у справі № 2018/1-915/2011/17, яким засуджена [PERSON] у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 358 КК України, [PERSON] визнана потерпілою в частині обвинувачення, що стосується саме укладення Договору № DNH4KP91631333 від 29.11.2006 року, про який йде мова в позовній заяві. Вказаний вирок суду у кримінальній справі набрав законної сили та, на думку відповідача, обовязковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду з питань чи мали місце ці дії та чи вчені вони цією особою. Як зазначає відповідач, позивач у цивільній справі, будучи обізнаним при розгляді кримінальної справи мав можливість заявити свої претензії про сплату боргу, як це зробила, наприклад, ЗАТ «Страхова компанія «Догмат - страхування»», на користь якої з [PERSON] були стягнуті кошти. Крім того, на підставі ч.3 ст.267 ЦК України відповідач заявив про сплив позовної давності, що згідно ч.4 ст.267 ЦК України є підставою для відмови в позові. При цьому посилається на дані позовної заяви згідно якої кредитний договір укладений 29.11.2006 року з кінцевим терміном повернення грошових коштів 28.05.2010 року. Тому, на думку відповідача, згідно ст. 254 ЦК України, саме з 29.05.2010 року позивач мав можливість заявляти вимоги про стягнення кредитної заборгованості. Таким чином, вимоги мали б бути предявлені до 28.05.2013 року. Відповідач наполягав, що ні померла [PERSON], ні він не знали про наявність рішення суду про стягнення заборгованості. Як спадкоємець не має можливості прийняти спадщину, оскільки в ході судового розгляду на все майно, що належало [PERSON], накладено арешт в рамках виконання попереднього судового рішення про стягнення заборгованості. При цьому його не залучено до участі у виконавчому провадженні як правонаступника, що позбавляє його права оскаржувати як рішення суду, так і дії державного виконавця. Звернув увагу суду, що може відповідати за позовом тільки майном, яке прийняв у спадщину після смерті [PERSON] Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається із наданої позивачем копії кредитного договору, 29.11.2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № DNH4KP91631333, згідно до умов якого відповідач отримала кредит в розмірі 9769,50 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 28.05.2010 року. Разом з тим, вироком Київського районного суду м. Харкова від 16.05.2012 року у кримінальній справі № 2018/1-915/2011/17 засуджено [PERSON] у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.190, ч.ч.2,3 ст.358 КК України (в редакції 2001 року) та призначено покарання з урахуванням ухвали апеляційного суду Харківської області від 11.10.2012 року у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного їй майна. Згідно вироку суду 29.11.2006 року [PERSON] діючи повторно, з корисливих мотивів, використовуючи довірчі відносини, що склалися між нею та [PERSON] з метою заволодіння майном останньої, запропонувала оформити на її ім'я кредит, нібито необхідний для потреб [PERSON], який буде погашатися за її рахунок. Не підозрюючи про злочинний намір [PERSON], [PERSON], будучи введеною в оману щодо справжніх намірів [PERSON], дала свою згоду на її пропозицію. Після чого в цей же день [PERSON], прибувши з [PERSON] в м. Харків, пішли в універмаг «Харків», розташований за адресою: м. Харків, пр. Московський, 137, де [PERSON] отримала у ФОП [PERSON], яка здійснювала свою торговельну діяльність в приміщенні універмагу «Харків», рахунок 57/1030 від 29.11.2006 року на придбання спальних меблів «Міраж» виробництва Росія та кухні «Аліна» виробництва Росія, який згодом було надано кредитному співробітнику ЗАТ КБ «ПриватБанк». Після чого [PERSON]С надала документи на своє ім'я: ідентифікаційний номер та паспорт громадянина України кредитному продавцю-консультанту ЗАТ КБ «ПриватБанк», який здійснює послуги з оформлення кредитів громадянам України, а також письмово заявою і усно повідомила завчену нею на прохання [PERSON] вигадану інформацію про своє матеріальне становище і місце роботи, які були внесені кредитним консультантом в заявку на отримання кредиту, яку вона підписала. В той же день ЗАТ КБ «ПриватБанк» на ім'я [PERSON] було оформлено кредитний договір № DNH4KP91631333 на суму 9 769 грн. 50коп. та перераховано грошові кошти на розрахунковий рахунок ФОП «[PERSON]П.» в сумі 7 515 грн., а решта кредитних коштів перераховано на розрахунковий рахунок ЗАТ КБ «ПриватБанк » за надані послуги з кредитування. Після оформлення на ім'я [PERSON] даного кредитного договору [PERSON] заволоділа вказаними меблями, реалізувавши їх за невстановлених слідством обставин, а грошовими коштами розпорядилася на власний розсуд, заподіявши [PERSON] значних матеріальних збитків на суму 9 769 грн. 50 коп. Таким чином, судом встановлено, що померла [PERSON] не отримувала кредитні кошти згідно кредитного договору № DNH4KP91631333, оформленого на її імя. Цими коштами заволоділа [PERSON] шляхом обману та зловживання довірою. Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, обовязковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. За змістом ч.3 ст.509 ЦК України зобовязання повинно ґрунтуватися на загальних засадах цивільного законодавства, зокрема, на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Сторони зобовязання повинні виконувати обовязки належним чином, здійснювати права, не зловживати ними, не порушувати прав осіб. Крім того, сторони повинні виходити з розумних витрат, строків виконання зобовязань, розміру збитків завданих у наслідок не виконання зобовязання. Учасники також мають керуватися моральними нормами суспільства про справедливість. З урахуванням положень ч.1 ст.526 ЦК України помилки при оформленні документів, що фіксують виконання зобовязання, унеможливлюють використання їхніх як судових доказів. позивач позбавляється можливості довести в суді виконання своїх зобовязань належним чином. Представник позивача в судовому засіданні посилався на належне йому право вибору тієї особи, яка, на його думку, має відповідати за позовом на підставі наданих ним доказів. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24.09.2013 року у цивільній справі № 202/30705/13-ц частково задоволено позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк», [PERSON] про стягнення заборгованості. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № DNH4KP91631333 від 29.11.2006 року в сумі 90421,40 грн. та стягнуто солідарно з ПАТ «Акцент-Банк», [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суму 10 000,00 грн., а всього заборгованість у сумі 100421,40 грн., що складається із: заборгованість за кредитом - 9 418,52 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 34967,92 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом - 0,00 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобовязав договором 50776,80 грн., штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 4 758,16 грн. Як вбачається зі змісту заочного рішення, сторони в судове засідання не зявилися. Наведені в ньому докази не дають однозначної відповіді на те, чи були належним чином виконані зобовязання сторонами. Рішення суду набрало чинності 04.10.2013 року, тобто через 10 днів після його проголошення. Крім того, міститься розяснення про можливість перегляду судом що ухвалив заочне рішення, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії. Згідно ч.1 ст.294 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Відповідно до ч.1 ст.226, ч.ч.1,2 ст.228 ЦПК України відповідачам, які не зявилися в судове засідання, направляється рекомендованим листом із повідомленням копія заочного рішення не пізніше трьох днів з дня його проголошення. Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії. Дані про отримання відповідачем копії вказаного судового рішення відсутні. З листа Індустріального районного суду м. Дніпропетровська № 01-12/840/2017 від 28.04.2017 року слідує, що 24.09.2013 року судом ухвалено заочне рішення у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства Акцент-Банк, [PERSON] про стягнення заборгованості, де позовні вимоги задоволено частково. Заяв про перегляд заочного рішення відповідачами не подавалося. Заочне рішення суду набрало законної сили 04.10.2013 року. Виконавчі листи видані 27.10.2013 року Представник відповідача наполягав, що [PERSON] не відомо було про наявність даного позову, копію вказаного заочного рішення суду не отримувала. Про його наявність відповідач дізнався лише з позовної заяви. Звернув увагу, що до теперішнього часу його не залучено до участі у справі, як правонаступника, шляхом заміни сторони, що позбавляє його можливості оскаржити дане рішення суду в передбаченому законом порядку, замість померлої матері. Суд вважає слушними зауваження відповідача про те, що дане заочне рішення суду містить невідповідності в зазначенні обставин, які визнано судом встановленими. Крім того, резолютивна частина рішення суду є незрозумілою щодо суми заборгованості за кредитним договором № DNH4KP91631333 від 29.11.2006 року, яка підлягає стягненню саме з [PERSON] Ст.554 ЦК передбачено, що у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Враховуючи, що відповідач [PERSON], як спадкоємець позичальника [PERSON], не залучений до участі у справі, викладені обставини позбавляють його права встановити істину у справі, що тим самим порушує його право власності. Відповідно до ч.1 ст.1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором, зокрема, у випадках коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Відповідно до ч.1 ст.230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Згідно ч.4 ст.25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент смерті. Уразі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобовязанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, згідно ч.1 ст.37 ЦПК України до участі у справі залучається правонаступник на будь-якій стадії цивільного процесу. Відповідно до п.3.3.3 укладеного договору № DNH4KP91631333 у випадку смерті [PERSON], [PERSON] має право в односторонньому порядку припинити дію даного Договору датою отримання документів про смерть [PERSON], при цьому нарахування відсотків припиняються наступного дня після вищезгаданої дати отримання документів про смерть [PERSON] або зменшити розмір процентної ставки до рівня, встановленого чинним законодавством. Відповідно до постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року N 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» п. 32 урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов'язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов'язання фактично не пов'язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. З огляду на викладене, враховуючи порушення зазначеної вище процедури, суд не вбачає підстав для задоволення позову про стягнення зі спадкодавця заборгованості за кредитним договором у визначеному позивачем розмірі в межах заявлених позовних вимог. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed