Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-22 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із заявою, де просять встановити факт народження у них дітей -[PERSON] та [PERSON], які народились [INFO] року в місті Севастополь АР Крим, що єтимчасово окупованою територією України. Свою заяву обґрунтовують тим, що встановлення даної обставини необхідно їм для державної реєстрації факту народження дітей в органах державної реєстрації актів цивільного стану. Заявники, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, в судове засідання не з'явилися. При цьому, в матеріалах справи міститься письмове клопотання [PERSON] в якій він просить суд розглянути та задовольнити дану заяву про встановлення факту народження дітей на тимчасово окупованій території України без його участі. Крім того, до початку судового засідання, до суду надійшло письмове клопотання представника [PERSON] - [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 12 квітня 2017 року, в якій остання також просить суд розглянути та задовольнити дану заяву про встановлення факту народження дітей на тимчасово окупованій території України без її участі. Жовтоводське міське відділення Державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, належним чином повідомлене про дату, час та місце судового розгляду, в судове засідання свого повноважного представника не направило та будь-який письмових клопотань не надало. Повно, всебічно та об'єктивно дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за таких підстав. Відповідно до частини 1 статті 257-1 ЦПК України, заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Статтею 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» чітко закріплено, що тимчасово окупованою територією України є Автономна Республіка Крим та місто Севастополь. Із копій паспортів громадян України вбачається, що заявники [PERSON] та [PERSON] є громадянами України. Відомості про припинення відносно них громадянства України відсутні. Також, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] знаходяться у шлюбі зареєстрованому 20 серпня 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтоводського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №181. При цьому, згідно відповідного свідоцтва, виданого 11 липня 2017 року Жовтоводським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області [PERSON] змінила прізвище на [PERSON]. У своїй заяві заявники просять суд встановити факт того, що [INFO] року в місті Севастополь у них народились діти [PERSON] та [PERSON]. На підтвердження даної обставини заявниками надано копії медичних свідоцтв про народження серії 67 за № [NUMBER] та за № [NUMBER], виданих медичною установою, що знаходиться на тимчасово окупованій території, а саме у місті Севастополь. Питання щодо можливості використання як доказів у справі про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України документів, які видані органами та установами (зокрема лікарняними закладами), що знаходяться на такій території, має вирішуватися з урахуванням загальних положень цивільного процесуального законодавства України щодо належності та допустимості доказів (ст.ст. 58, 59 ЦПК України). Зокрема, належними відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Допустимими є докази, одержані в порядку, встановленому законом. Даючи оцінку допустимості наданих заявниками доказів, слід виходити із положень ч.ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», відповідно до яких будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Разом із цим, вирішуючи питання щодо оцінки доказів у справі в частині встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до вимог українського законодавства є джерело права. Згідно рішень ЄСПЛ у справах проти Туреччини ( "Loizidou v Turkey», «Cyprus v. Turkey»), Молдови та Росії («Mozer v. the Republic of Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case) суд наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти у відповідності до сформульованого Консультативного висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватись недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованих територіях, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цих територій при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать. При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження дитини для реалізації майнових та особистих немайнових прав, як для заявників, так і для самих новонароджених дітей, суд вважає можливим, як виняток, прийняти до уваги медичні документи, видані лікарняними закладами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, які підтверджують факт народження у заявників [INFO] року в місті Севастополь, що єтимчасово окупованою територією України, дітей - [PERSON] та [PERSON]. Оскільки факт народження у заявників дітей [PERSON] та [PERSON], знайшов своє підтвердження в судовому засідання, а встановлення цього факту в судовому порядку заявникам необхідно для подальшої реєстрації народження дітей в органах державної реєстрації актів цивільного стану, суд вважає за необхідне дану заяву задовольнити.

Outcome: approved