Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-11 00:00:00

12 березня 2020 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути на її користь аліменти на неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/2 частини заробітку щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до повноліття дітей. Ухвалою судді від 23 березня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін на 08.04.2020. 08.04.2020 розгляд справи відкладено на 12.05.2020, у зв`язку з неявкою відповідача. 12.05.2020 розгляд справи відкладено на 02.06.2020, у зв`язку з клопотанням відповідача. 02.06.2020 розгляд справи відкладений до 12.06.2020, за клопотанням відповідача. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково, погодившись сплачувати аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісяця. Заслухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 25 листопада 2006 року, актовий запис №2388 (а.с. 9). Від даного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , (а.с. 10-11). Як убачається з довідки військової частини [NUMBER] від 20.01.2020 № 2/49 середньомісячний дохід позивача складає 12\~118,31 грн (а.с. 19). Згідно довідки військової частини [NUMBER] від 17.04.2020 середньомісячний дохід відповідача складає 23\~565,41 грн (а.с. 49). Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Згідно зі статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-ХІІ і набула чинності для України 27.09.1991), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі статтею 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини першої статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною другою\~статті 182\~Сімейного кодексу\~України передбачено,\~що розмір\~аліментів має\~бути необхідним\~та достатнім\~для забезпечення\~гармонійного розвитку\~дитини. Згідно з частиною першою статті 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з частиною першою статті 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. \~Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Таким чином, враховуючи вимоги закону, обов`язок відповідача утримувати неповнолітніх дітей, розмір його доходів, часткове визнання ним позову, суд вважає, що стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання їх неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частки заробітку щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, є достатнім для забезпечення фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку дітей . Доводи позивача про необхідність оплачувати розвиток здібностей дітей та лікування [PERSON] суд не бере до уваги, оскільки такі витрати є додатковими і стягуються на підставі статті 185 Сімейного кодексу України, а відтак не підлягають врахуванню при стягнення аліментів на утримання дітей. Так само не можуть бути підставою для стягнення аліментів у більшому розмірі і витрати позивача на оренду житла, оскільки вони не є обставинами, які визначені у статті 182 Сімейного кодексу України. Відповідно до частини першої\~статті 137 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом ЦПК України) України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з частиною восьмою\~статті 141\~ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. \~Аналізуючи викладені вище норми права, слід зазначити, що підставою для відшкодування відповідних судових витрат в даному випадку витрат на професійну правничу допомогу є детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також відповідні докази на підтвердження таких витрат. При цьому, суд зауважує, що відповідно до частини четвертої\~статті 137\~ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на складання позову та подання його до суду, участі в судових засідання, ознайомлення з матеріалами справи та значенням справи для сторони. Правничу допомогу позивачеві надавав адвокат Шевченко А.В. на підставі договору про надання правничої допомоги від 10.03.2020. Згідно квитанції №30-1932К від 12.03.2020 [PERSON] сплатила адвокату 1\~200,00 грн за правничу допомогу (а.с. 23-24, 25). Суд вважає зазначений розмір витрат на правничу допомогу таким, що відповідає критеріям розумності та співмірності зі складністю справи. Також, відповідно до статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір.

Outcome: partial