Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-31 00:00:00

08.06.2015 року позивачі звернулися з позовом до відповідача, де прохають стягнути на свою користь матеріальні збитки в сумі 17 428 грн., понесені ними у зв'язку зі смертю сина [PERSON] та моральну шкоду в розмірі 622 тис. грн., в зв'язку з цим, а також витрати за надання юридичної допомоги адвоката в сумі 900 гривень (а.с. 6-8). 22.06.2015 року позивачі подали уточнену позовну заяву про збільшення позовних вимог, де прохають остаточно стягнути з відповідача на свою користь 17 598 гривень матеріальних збитків, 622 тис.грн. моральної шкоди, а також 1 400 гривень витрат на правову допомогу адвоката із вказаних вище мотивів (а. с. 163-166). Ухвалою суду від 13.08.2015 року, до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача, без самостійних вимог щодо предмету спору, залучений [PERSON] (а. с. 227). В судовому засіданні позивачі, їхні представники позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, зокрема з тих підстав, які викладені ним у письмових запереченнях (а. с. 189-192). Третя особа [PERSON] при прийнятті рішення у справі, покладається на думку суду. Заслухавши пояснення сторін, їхніх представників, третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову частково, з наступних підстав. Судом встановлено, що в результаті нещасного випадку на виробництві [INFO] року, загинув трагічно єдиний син позивачів [PERSON] ,у віці 28 років. Нещасний випадок стався на залізничній колії під'їзних шляхів в с. Руденківка Новосанжарського району Полтавської області, які належать СП «Полтавська газонафтова компанія», відповідачу у справі, під час вигрузки вагона-хопра, з цементом, за допомогою автоцементовоза. Як встановлено в ході спеціального розслідування нещасного випадку, проведеного територіальним управлінням Держгірпромнагляду у Полтавській області від 18.07.2014 року, нещасний випадок визнаний таким, що пов'язаний з виробництвом та підлягає обліку на підприємстві, зі складанням акту за формою Н-1. Згідно висновку судової інженерно-технічної експертизи з охорони праці та безпеки життєдіяльності, проведеної фахівцями Харківського НДІСЕ ім. засл. професора М.С. Бокаріуса, роботи по розвантаженню цементу з вагону-хопра, за допомогою автоцементовоза, є роботами з підвищеною небезпекою. В ході перевірки встановлена також вина бурового майстра служби буріння та ремонту свердловин СППГНК [PERSON], третьої особи у справі, як відповідального за забезпечення дотримання на ділянці підприємства вимог законодавства про охорону праці і, стосовно якого, Новосанжарським районним судом Полтавської області постановлений обвинувальний вирок за ч. 2 ст. 272 КК України. Батьками померлого [PERSON] проведене його поховання, зі встановленням надмогильного пам'ятника, з придбанням ритуальних речей. Ними проведені також і інші документально підтверджені витрати, в зв'язку з цим. Заперечуючи по суті заявлених позовних вимог, щодо відшкодування позивачам матеріальних збитків, представник відповідача вказав зокрема на те, що підприємством такі збитки вже відшкодовані позивачам. Так,відповідно до заяв [PERSON] від 29.07.2014 року щодо надання матеріальної допомоги на закупку пам'ятника в розмірі 25 тис. грн. та на погашення неофіційних затрат та похорони сина у розмірі 10 тис. грн., йому було надано таку допомогу в розмірі 35 269 грн. 60 коп. Крім того, задоволена заява [PERSON] від 29.05.2014 року щодо надання матеріальної допомоги на поховання сина і 03.06.2014 року йому було надано таку матеріальну допомогу в сумі 19 413 грн. 60 коп. і, таким чином, сумарний розмір допомоги становить 54 683 грн. 20 коп. Дані факти підтверджуються відповідними документами (а.с. 218-223) та не заперечуються і самими позивачами. З урахуванням цього, суд вважає, що це є підставою для відмови у задоволенні позову про стягнення матеріальних збитків. Разом із цим, суд вважає безпідставними заперечення відповідача щодо ненадання позивачами доказів на спричинення моральної шкоди,оскільки це спростовується матеріалами справи. Беззаперечно що, трагічна смерть єдиного сина, в такому молодому віці, є тяжким безповоротним горем і біллю для його батьків на все їхнє життя. Згідно ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Частиною третьою ст. 13 цього ж закону, безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог,покладено на роботодавця. Таким чином, смертю сина позивачам завдана моральна шкода завдана з вини відповідача, який не створив безпечних умов праці на виробництві. Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. За правилами, передбаченими ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Частина 2 статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала ,якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно з частинами 1,2,5 ст.1187 ЦК України , джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Таким чином,моральна шкода,завдана смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, відшкодовується чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю,особою,яка на відповідній правовій підставі володіє об»єктом ,використання,зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку незалежно від вини такої особи. Частина 4 статті 23 ЦК України передбачає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної шкоди позивачів, суд визначає з урахуванням характеру та обсягу їх душевних страждань,завданих трагічною смертю єдиного сина, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості. При цьому суд враховує ті фактори що,встановити ціну людського життя, повернути сина батькам не неможливо,як не можливо і завдану їм моральну шкоду відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди, не може бути адекватною дійсним стражданням,а тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз оскільки, немайнові втрати батьків тривають до теперішнього часу й триватимуть надалі, а можливість відновлення їх, виключена. При цьому, суд звертає увагу на те що, не мають правового значення заперечення відповідача проти позову за наявності вини потерпілого [PERSON] у порушенні правил безпеки праці, як на підставу для відмови у задоволенні позову, оскільки діючим законодавством не передбачено звільнення від відшкодування моральної шкоди при наявності вини потерпілого. З урахуванням викладеного, суд визначає розмір грошової компенсації за спричинену моральну шкоду позивачам у розмірі 200 000 гривень на користь кожного з батьків. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір, так як позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від його сплати, а також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача витрати за надання правової допомоги адвоката.

Outcome: partial