Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-05 00:00:00

6 листопада 2013 року прокурор Михайлівського району звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Головного управління Державного земельного агентства у Запорізькій області до [PERSON], Михайлівської районної державної адміністрації Запорізької області, Реєстраційної служби Головного управління юстиції у Запорізькій області, про визнання незаконним та скасування розпорядження, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, скасування його реєстрації, зобов'язання повернути земельну ділянку. Ухвалою суду від 11 лютого 2014 року, за заявою прокурора, були залишені без розгляду позовні вимоги про зобов'язати повернути земельну ділянку. В обґрунтування своїх вимог прокурор зазначив, що при виділенні відповідачеві [PERSON] земельної ділянки був порушений порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність, передбачений ст.ст.118, 186 ЗК України, ст.ст.25, 29, 30, 56 Закону України „Про землеустрій", а саме: проект землеустрою по відведенню земельної ділянки не затверджувався, обов'язкова землевпорядна експертиза не проводилася. Крім того, постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 12 червня 2013 року було визнано незаконним та скасовано розпорядження голови Михайлівської районної державної адміністрації № 505 від 30 листопада 2009 року «Про надання дозволу на замовлення технічної документації із землеустрою», яким [PERSON] був наданий дозвіл на замовлення та розробку документації із землеустрою. Протиправність надання [PERSON] землі підтверджується також вироком Михайлівського районного суду Запорізької області від 15 листопада 2011 року. Враховуючи викладене, прокурор просить суд визнати незаконним та скасувати п. п. 1, 2, 4 розпорядження голови Михайлівської районної державної адміністрації № 583 від 23.12.2009 «Про затвердження технічної документації із землеустрою та передачу земельної ділянки», а також визнати недійсним державний акт на право власності серії ЯИ № 468030 на земельну ділянку площею 2,0 га та вартістю 44515,30 грн. для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Любимівської сільської ради Михайлівського району Запорізької області за межами населеного пункту, кадастровий номер земельної ділянки 2323383330:07:001:0006, виданого на ім'я [PERSON] та скасувати його реєстрацію. Прокурор Коваленко Я.І. в судовому засіданні просив задовольнити позовні вимоги на підставах викладених в позовній заяві. Представник позивача Чорненька О.П. в судовому засідання просила задовольнити позовні вимоги. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про причини неявки суду не повідомила, про час і місце судового розгулу була повідомлена своєчасно та належним чином. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, надав письмові заперечення (а.с. 111-113), згідно яких просить суд відмовити в задоволення позову, оскільки на даний час невідомо, які саме дії відповідача [PERSON] стали підставою для звернення позивачем з вказаним позовом. У разі порушення посадовими особами Михайлівської РДА певних процедур під час передачі у приватну власність землі саме зазначені особи і повинні понести відповідальність за свої дії, але при цьому Закон не передбачає припинення права власності на землю у разі незаконних дії або рішень таких осіб за наслідками яких громадянином було набуте відповідне право. Відповідно до п.12 Перехідних положень Земельного кодексу України до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями розташованими за межами населених пунктів здійснюють відповідні органи виконавчої влади. Згідно ж ст.1 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» місцева державна адміністрація є місцевим органом виконавчої влади і входить до системи органів виконавчої влади. Таким чином, оскаржуване розпорядження прийнято у відповідності до законодавства чинного на час його прийняття, а підстави звернення прокурора з позовом необґрунтовані. Вичерпний перелік можливих підстав для припинення права власності на землю визначений у ст.ст. 140, 142, 143 Земельного кодексу України. Закон не передбачає припинення права приватної власності на землю у разі визнання незаконними дій або рішень таких осіб, за наслідками яких громадянином було набуте відповідне право. Крім того, заперечення відповідача містить посилання на декілька рішення судів про відмову в задоволенні подібних позовних вимог. В судове засідання представник відповідача Михайлівської районної державної адміністрації Сахно Т.В. не з'явилася, але надала заперечення на позов (а.с. 120-121), в яких просить відмовити в задоволення позову, оскільки у разі задоволення позовних вимог прокурора буде погіршений існуючий стан громадянки [PERSON], буде порушено її право власності на земельну ділянку, яке набуте на підставах, що не заборонені законом. Законом встановлені можливі випадки для припинення права власності на землю у ст. ст. 140, 142, 143 Земельного Кодексу України. Вважає, що жодного із зазначених пунктів, який би дозволив встановити питання про припинення права власності на земельну ділянку [PERSON] немає. Посилаючись на Рішення №7-рп/2009 від 16.04.2009 Конституційного суду України представник відповідача вважає, що розпорядження голови райдержадміністрації індивідуальної дії вичерпало свою дію фактом їхнього виконання, у зв'язку з чим втратило чинність. Представник відповідача Реєстраційної служби Головного управління юстиції у Запорізькій області в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву з клопотанням про розгляд справи при його відсутності, а також письмові заперечення (а.с. 75-76), згідно яких просить відмовити в задоволення позову, оскільки вважає, що Реєстраційна служба Головного управління юстиції у Запорізькій області є неналежним відповідачем у справі. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за його відсутності від нього не надходило. При цьому суд враховує, що, у зв'язку з тимчасовою окупацією територій Автономної Республіки Крим та міста Севастополя діяльність органів державної влади України та здійснення ними владних повноважень є неможливими. Листом від 18 квітня 2014 року Михайлівське відділення УДППЗ «Укрпошта» повідомила суд про тимчасове призупинення приймання до пересилання поштових відправлень, адресованих одержувачам населених пунктів Автономної Республіки Крим та міста Севастополь. Тому, за таких обставин суд вважає за можливе застосувати виключний спосіб повідомлення відповідача [PERSON], який бере участь в даній справі, - шляхом розміщення тексту повістки в мережі Інтернет на офіційному веб-порталі «Судова влада України» в розділі оголошень Михайлівського районного суду Запорізької області, і визнає неявку відповідача неповажною, та вважає можливим ухвалити рішення за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи Державної інспекції сільського господарства в Запорізькій області в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву з клопотанням про розгляд справи при його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Частинами 6 - 9 ст. 118 ЗК України (в редакції, яка діяла на момент виникнення правовідносин), встановлено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та висновки конкурсної комісії (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян особами, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки подається Комісії з розгляду питань, пов'язаних з погодженням документації із землеустрою (далі - Комісія). Комісія протягом трьох тижнів з дня одержання проекту надає відповідному органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування свій висновок щодо погодження проекту або відмови у його погодженні. У разі відмови у погодженні проект повертається заявнику у зазначений у цій частині строк. Підставою відмови у погодженні проекту може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів. У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов'язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається Комісією до відповідного органу земельних ресурсів для здійснення такої експертизи. Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до ч. 1 ст. 155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до ч. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або Законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Відповідно до п. 1.4 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04 травня 1999 № 43, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 04 червня 1999 року за № 354/3647 (в редакції, чинній на момент видачі державного акту), державний акт на право власності на земельну ділянку та державний акт на право постійного користування земельною ділянкою видається на підставі рішення Кабінету Міністрів України, обласної, районної, Київської і Севастопольської міських, міської, селищної, сільської ради, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласної, районної, Київської і Севастопольської міських державних адміністрацій. Як встановлено в ході розгляду справи, розпорядженням голови Михайлівської районної державної адміністрації Запорізької області № 505 від 30 листопада 2009 року надано дозвіл [PERSON] на замовлення розробки технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), орієнтовною площею 2 га, розташованої на території Любимівської сільської ради (а.с. 9). Згідно розпорядження голови Михайлівської районної державної адміністрації Запорізької області № 583 від 23 грудня 2009 року (а.с. 15) затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, та передано безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства земельні ділянки із земель запасу Любимівської сільської ради Михайлівського району Запорізької області громадянам, зокрема [PERSON] Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 468030 (а.с. 8), відповідач [PERSON] є власником земельної ділянки, площею 2,0000 га, у межах згідно з планом, яка розташована на території Любимівської сільської ради Михайлівського району Запорізької області, призначена для ведення особистого селянського господарства. Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного між [PERSON] і [PERSON] 04 липня 2012 року (а.с. 134-137), посвідченого приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 971, продавець - [PERSON] передала (продала) нерухоме майно - земельну ділянку у власність покупцю, а покупець - [PERSON] прийняв (купив) це майно та сплатив за нього узгоджену сторонами грошову суму. О''єктом договору є земельна ділянка, що характеризується наступними ознаками: місце розташування земельної ділянки - Любимівська сільська рада Михайлівського району Запорізької області, за межами населеного пункту; площа земельної ділянки - 2,0000 гектари; цільове призначення (використання) земельної ділянки - для ведення особистого селянського господарства; форма власності - приватна власність; кадастровий номер - 2323383300:07:001:0006. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18 березня 2014 року (а.с. 148), право власності на земельну ділянку, призначену для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Любимівської сільської ради Михайлівського району Запорізької області, кадастровий номер земельної ділянки 2323383300:07:001:0006, зареєстроване за [PERSON], підстава виникнення права власності - договір купівлі-продажу від 04 липня 2012 року та державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 468030, виданий 28 грудня 2009 року. Відповідно до повідомлення Любимівської сільської ради Михайлівського району Запорізької області від 5 листопада 2014 року (а.с. 16), на території Любимівської сільської ради Михайлівського району Запорізької області громадянка [PERSON] не мала у постійному користуванні земельних ділянок для ведення особистого підсобного господарства (особистого селянського господарства) із земель запасу Любимівської сільської ради. Згідно повідомлення головного управління Держкомзему у Запорізькій області від 07 лютого 2011 року (а.с. 17), в травні 2009 року [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулися із заявою до Михайлівської районної державної адміністрації про вибір місця розташування земельних ділянок, загальною площею 10,00 га, для ведення особистого селянського господарства на території Любимівської сільської ради Михайлівського району. Відповідно до вимог ст.ст. 118, 151 ЗК України громадянами були зібрані матеріали вибору земельної ділянки, погоджені зі територіальними органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів, містобудування і архітектури, охорони культурної спадщини, природоохоронними і санітарно-епідеміологічними. Згідно п. 7 ст. 118, у порядку, визначеному п. 10 ст. 151, після отримання позитивних висновків відповідних органів, про можливість відведення земельної ділянки для цілей, зазначених у заяві (клопотанні), відповідний орган державної влади або місцевого самоврядування в даному випадку - Михайлівська районна державна адміністрація, згідно зі своїми повноваженнями, у двотижневий строк повинна розглянути матеріали вибору земельної ділянки і прийняти рішення про затвердження зазначених матеріалів та надати дозвіл на розроблення проекту відведення земельних ділянок, але замість цього голова Михайлівської районної державної адміністрації надав розпорядження №№ 500, 503, 504, 505, 506 від 30 листопада 2009 року «Про надання дозволу на замовлення розробки технічної документації із землеустрою». Ці розпорядження суперечать нормам чинного земельного законодавства, оскільки відповідно до ст. 118 ЗК України, рішення органу виконавчої влади щодо безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадян для ведення особистого селянського господарства із земель державної та комунальної власності приймається на підставі розробленого та погодженого відповідно до вимог законодавства проекту відведення земельної ділянки. Також в технічній документації відсутні розпорядження голови Михайлівської районної державної адміністрації надав розпорядження про надання або передачу земельних ділянок громадянам або матеріали, що підтверджують факти перебування даних земель у користуванні вищезазначених громадян. Крім того, ґрунтовий покрив земельної ділянки, площею 10,0 га, складається із ґрунтів агровиробничої групи - 61е, які згідно наказу Державного комітету України по земельних ресурсах від 06 жовтня 2003 року № 245, відносяться до особливо цінних земель, і, відповідно до ст. 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації», проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок особливо цінних земель підлягають обов'язковій державній експертизі. Згідно вироку Михайлівського районного суду Запорізької області від 15 листопада 2011 року (а.с. 19-22), [PERSON], перебуваючи на посаді заступника начальника відділу Держкомзему у Михайлівському районі Запорізької області та з січня 2009 року виконуючи обов'язки начальника вказаного відділу, будучи службовою особою, неналежно виконував свої службові обов'язки через несумлінне ставлення до них, внаслідок чого були підготовлені п'ять розпоряджень голови Михайлівської районної державної адміністрації та затверджена технічна документація про передачу у власність [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] земельних ділянок, загальною площею 10,0 га, розташованих на території Любимівської сільської ради Михайлівського району, чим завдано шкоду державним інтересам у розмірі 128676 гривень 80 копійок, у вигляді незаконного відчуження державних земель (земель запасу) у приватну власність вказаних громадян. [PERSON] було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, та призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посадові посади у державних органах строком на 1 рік. На підставі п. «г» ст. 1 Закону України «Про амністію в 2011 році» від 08 липня 2011 року [PERSON] звільнено від відбування призначеного покарання. Зазначений вирок набрав чинності 01 грудня 2011 року. Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 12 червня 2013 року (а.с. 96-100), визнано протиправним та скасовано розпорядження голови Михайлівської районної державної адміністрації Запорізької області № 505 від 30 листопада 2009 року «Про надання дозволу на замовлення розробки технічної документації із землеустрою». Зазначена постанова суду набрала чинності 6 серпня 2013 року. Таким чином, на час виникнення спірних правовідносин, тобто на час прийняття відповідачем - Михайлівською районною державною адміністрацією Запорізької області розпорядження № 583 від 23 грудня 2009 року, земельна ділянка, площею 2,000 га, не могла бути передана у приватну власність відповідача [PERSON], оскільки за змістом ст. 118 ЗК України вбачається, що надання громадянам, зацікавленим в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства, яка не перебувала у їх користуванні, відбувається за рішенням органу виконавчої влади, яке приймається на підставі розробленого та погодженого відповідно до вимог законодавства проекту відведення земельної ділянки, а у разі, якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов'язковій державній експертизі землевпорядної документації згідно із законом - то після отримання позитивного висновку такої експертизи, тобто лише після дотримання такого визначеного законом порядку відповідач - Михайлівська районна державна адміністрація Запорізької області в межах своїх повноважень могла прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Однак, зазначені вимоги законодавства при винесенні розпорядження голови Михайлівської районної державної адміністрації Запорізької області № 583 від 23 грудня 2009 року та при наданні у власність спірної частини земельної ділянки дотримані не були, проект відведення земельної ділянки відповідачем [PERSON] не розроблявся, не погоджувався з відповідними територіальними органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів, містобудування і архітектури, охорони культурної спадщини, природоохоронними і санітарно-епідеміологічними, на розгляд районної державної адміністрації не передавався і цим органом не розглядався, обов'язкова державна експертиза землевпорядної документації згідно із законом не проводилась, натомість відповідачем [PERSON] була виготовлена лише технічна документація. При цьому згідно тексту розпорядження голови Михайлівської районної державної адміністрації Запорізької області № 583 від 23 грудня 2009 року, зазначеним розпорядженням було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, та передано безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства земельні ділянки із земель запасу Любимівської сільської ради Михайлівського району Запорізької області громадянам, в тому числі й [PERSON], але проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки не розглядався і рішення про його затвердження та надання на цій підставі земельної ділянки у власність відповідачу [PERSON] не приймалось. Таким чином, суд приходить до висновку, що не було підстав для затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства відповідача [PERSON], передачі їй безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства земельної ділянки із земель запасу Любимівської сільської ради, площею 2,0000 га ріллі, розташованої на території Любимівської сільської ради Михайлівського району, та дозволу відповідачу [PERSON] на виготовлення державного акту на право власності на земельну ділянку, та відповідно оспорюване розпорядження голови Михайлівської районної державної адміністрації Запорізької області № 583 від 23 грудня 2009 року в цій частині є неправомірним, тому повинно бути визнане незаконним та підлягає скасуванню. Також, з урахуванням того, що відповідач [PERSON] набула право власності на земельну ділянку, площею 2,0000 га, яка розташована на території Любимівської сільської ради Михайлівського району Запорізької області, що призначена для ведення особистого селянського господарства, на підставі незаконного в цій частині розпорядження голови Михайлівської районної державної адміністрації Запорізької області № 583 від 23 грудня 2009 року, а чинним законодавством чітко визначено момент визнання державного акту на право власності на земельну ділянку недійсним, в даному випадку - визнання незаконним та скасування розпорядження (підстава отримання державного акту), тому виданий на підставі цього розпорядження державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 468030 від 28 грудня 2009 року є недійсним. При цьому суд не може прийняти до уваги посилання представників відповідачів на те, що прийняте розпорядження повністю відповідає нормам чинного законодавства України, відповідач під час вирішення цього питання діяв в межах своїх повноважень і у спосіб, встановлений чинним законодавством, а в ст. 140 ЗК України наведено вичерпний перелік підстав припинення права власності на земельну ділянку, і такої підстави як скасування рішення органу виконавчої влади, на підставі якого було видано державний акт на право власності на земельну ділянку, ЗК України не передбачено. Так, зазначені посилання представників відповідачів є безпідставними і необґрунтованими, оскільки, в позові ставиться питання не про припинення права власності на земельну ділянку, отриману у встановленому законом порядку, а про визнання незаконними підстав для набуття цього права внаслідок порушення вимог закону і визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку внаслідок порушення вимог закону при його отриманні. Положення ст.ст. 140, 143 ЗК України щодо припинення прав на землю застосовуються до правовідносин, коли особа правомірно набула право власності чи користування земельною ділянкою і в процесі її використання виникли підстави для припинення цих прав. При цьому, всупереч вимогам ст. 118 ЗК України проект відведення спірної земельної ділянки не розроблявся, державна експертиза не проводилась, висновок комісії з розгляду питань, пов'язаних із погодженням документації із землеустрою, не надавався, тому вбачається, що законних підстав для надання цієї земельної ділянки відповідачеві у власність не було. За таких обставин наведені вище посилання представників відповідачів є неприйнятним, оскільки захисту підлягає лише право власності, набуте на законних підставах. Також судом не можуть бути прийняті до уваги посилання представників відповідачів на те, що оскаржуване розпорядження є актом одноразового застосування і вичерпує свою дію фактом виконання, а тому не може бути скасовано після його виконання. В цьому випадку суд враховує положення рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2009 від 16 квітня 2009 року «У справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування)», відповідно до п. 5 якого Конституційний Суд України прийшов до висновку, що зі змісту частини другої статті 144 Конституції України та частини десятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вбачається, що рішення органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з мотивів невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними з ініціативи заінтересованих осіб судом загальної юрисдикції, тобто в судовому порядку. А положення щодо неможливості скасування чи змінення ненормативних правових актів органу місцевого самоврядування, які є актами одноразового застосування та вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, стосуються лише їх подальшого скасування чи змінення самим органом місцевого самоврядування після їх виконання. Що стосується позовних вимог в частині скасування реєстрації державного акта на право власності на земельну ділянку, суд приходить до висновку, що дана вимога не належить до передбаченого законом способу захисту порушеного права, оскільки не узгоджується з положеннями Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», яким передбачена певна процедура реєстрації права власності чи права постійного користування на нерухомість, до складу якої входять також земельні ділянки. Так, згідно положень ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», записи до Державного реєстру вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Записи скасовуються, якщо підстави, за яких вони були внесені, визнані судом недійсними. Отже, нормами Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено скасування державної реєстрації прав на земельну ділянку, а не реєстрації державного акту, тобто, у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації права на земельну ділянку, а не реєстрації державного акту. Крім того, належне районне управління юстиції в особі відповідної реєстраційної служби, до безпосередніх повноважень якого належить здійснення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, в якості співвідповідача у справі за даним позовом взагалі не заявлявся, а був заявлений неналежний з цього питання відповідач - реєстраційна служба Головного управління юстиції у Запорізькій області, до компетенції якої не належать повноваження щодо безпосереднього здійснення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно.

Outcome: partial