Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-08 00:00:00

23.04.2015р. [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом про розірвання шлюбу. Позивачка у позовній заяві та в наданій суду 09.06.2015р. заяві в обґрунтування вимог посилалася на те, що вони з відповідачем зареєстрували шлюб 23.08.2001р. у Жовтневому відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, про що зроблено актовий запис №725. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає з позивачкою. Подружні відносини з відповідачем припинилися з серпня 2011 р., коли відповідач пішов з сім'ї та сторони стали проживати окремо, з того часу спільне господарство не ведеться та сторони не мають спільного бюджету. Спільне життя з відповідачем не склалося через суперечки, різне розуміння подружніх відносин. Позивачка вважає, що родина розпалася остаточно і не може бути відновлена. Строк на примирення просила не надавати. Просила шлюб розірвати та винести заочне рішення суду в судовому засіданні за її відсутності та без фіксування процесу технічними засобами, про що надала суду відповідну заяву. В цій заяві позивачка також просила не стягувати з відповідача на її користь судові витрати та зазначила, що після розірвання шлюбу вона прізвище не змінює (а.с. № 27, 28). Відповідач [PERSON] в судові засідання 26.05.2015р. та 09.06.2015р. повторно не з'явився, про дату та час слухання справи був повідомлений належним чином за адресою, наданою адресно-довідковим підрозділом ГУДМС, УДМС України в Дніпропетровській області від 05.05.2015р. (а.с. № 10), за адресою фактичного проживання, відомою позивачці, а також через оголошення у пресі - газеті „Вісті Придніпров'я" (а.с. № 26). Згідно до поштового повідомлення, судові повістки повернуті до суду у зв'язку із закінченням терміну зберігання (а.с. №14-17), про причини неявки суд не сповістив. Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 169, ч. 2 ст. 197 ЦПК України ухвалити рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами, а також на підставі ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України винести по справі заочне рішення суду. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Сторони зареєстрували шлюб 23.08.2001р. у Жовтневому відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, про що зроблено актовий запис №725 (а.с. № 7). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. № 8), який проживає з позивачкою. Судом встановлено, що подружні відносини між сторонами припинилися з серпня 2011р., коли відповідач пішов з сім'ї та сторони стали проживати окремо, з того часу спільне господарство не ведеться та сторони не мають спільного бюджету. Спільне життя з відповідачем не склалося через суперечки, різне розуміння подружніх відносин. З огляду на вищевикладене і приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами по даній справі припинені майже 4 роки тому і з цього часу більше не відновлювалися, позивачка від позову не відмовилася, а відповідач, будучи належним чином повідомленою про дату та час слухання справи, будь-яких заперечень до суду не надав, то суд дійшов висновку про те, що родина сторін розпалася остаточно, її відновлення бути не може, і шлюб підлягає розірванню. Обговорюючи питання розподілу судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України, у зв'язку із задоволенням позову та проханням позивачки не стягувати з відповідача судові витрати, понесені нею по сплаті судового збору 243грн. 60 коп. 300грн. та витрат по розміщенню оголошення в газеті (а.с. № 1, 27, 29), суд вважає за можливе не розподіляти судові витрати при винесенні рішення суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved