Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-09 00:00:00

21 червня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із зазначеним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що йомуналежить квартира [ADDRESS]. 17 листопада 1990 року між ним та [PERSON]. У його дружини був брат [PERSON], [INFO], у якого на момент купівлі вищезазначеної квартири не було де проживати. В звязку з чим, 18 листопада 1999 року з його згоди [PERSON] було зареєстровано в квартирі. 08 квітня 2016 року [PERSON] помер. Після смерті брата його дружини [PERSON], виявилось, що в квартирі ще зареєстровані відповідачі його дружина [PERSON] та його син [PERSON], проте згоди на їх реєстрацію він ніколи не давав. Крім того на квартирі є великі борги за комунальні послуги, зокрема борг за надання послуг з теплопостачання, станом на 01.05.2016 року складає 10 823,85 грн., борг за надання послуг з водопостачання та водовідведення, станом на 01.04.2016 року складає 9 742,12 грн, які наразі сплачує він. Так дійсно, він знав про те, що в його квартирі проживає не тільки [PERSON], а ще й відповідачі по справі, проте він не знав того, що вони там зареєстровані. Відповідачі по справі не є членами його сімї, та не можуть бути прирівняні до таких осіб в розумінні ст. 64 ЖК України, оскільки разом з ними він ніколи не проживав, спільного господарства та бюджету не мав, крім того, за весь час їх знайомства в них з відповідачами склалися неприязні стосунки. Він, як власник квартири [ADDRESS], має намір використовувати її для власного проживання зі своєю дружиною, оскільки мають дорослого сина, який планує створити сімю, а умови для проживання в квартирі, де він наразі проживає, не є належними для співмешкання двох сімей. Він неодноразово намагався вселитись до спірної квартири, проте відповідачі перешкоджають це зробити, на його прохання про звільнення квартири та зняття з реєстраційного обліку не реагують. Крім того, з їх вини у квартирі наразі неможливо проживати, оскільки всі комунікації були відключені за величезні борги, в квартирі навіть немає холодильнику, який було ними здано на металобрухт. Змоги поспілкуватись з відповідачами не має, оскільки вони ведуть аморальний спосіб життя. Оскільки спільне життя з ними неможливе та враховуючи неприязні стосунки, він вимушений звернутися до суду із позовною заявою для того, щоб він зміг користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд. На підставі викладеного просить суд усунути перешкоди у здійсненні ним права користування власністю, а саме квартирою, яка розташована за адресою:м. Дніпропетровськ, [ADDRESS], шляхом зняття з реєстраційного обліку [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] з квартири яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Зобовязати Головне управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області зняти з реєстраційного обліку [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] з квартири яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Судові витрати по справі покласти на відповідачів (а.с.2-4). Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав викладених у позові та просили їх задовольнити. Позивач [PERSON] пояснив, що відповідачі ведуть аморальний спосіб життя. В квартирі мешкають невідомі люди. Вони неохайно ставляться до житла, не сплачують за комунальні послуги. В квартирі палять вогонь, бо холодно, все відключено за борги. Відповідач [PERSON] зловживає спиртними напоями. Відповідач [PERSON] має інвалідність. Представник позивача [PERSON] пояснила, що відповідач [PERSON] її племінник. Її чоловік дозволив проживати у квартирі її брату. Але після смерті брата відносини з відповідачами погіршилися. Відповідач [PERSON] веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями. В квартирі постійно ночують якісь люди. За комунальні відповідачі не сплачують. Неохайно відносяться до квартири. В квартирі неможливо проживати. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти виселення з квартири, оскільки зима, а вони не мають іншого житла. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала. Пояснила, що не хоче виселятися. У них нічого не має по квартирі. Є квитанції, що вона платила за комунальні послуги. Представник третьої особи Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в судове засідання не з'ялилися, повідомлялися належним чином, причина неявки суду невідома. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 13 жовтня 1999 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 2756 (а.с.15). Відповідно до реєстраційного посвідчення від 28 жовтня 1999 року квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на праві приватної власності (а.с.14). З технічного паспорту на квартиру № 46 в житловому будинку № 43 по вул. Молодогвардійська виготовленого станом на 06.10.1999р. вбачається, що квартира однокімнатна має загальну площу 29,5кв.м, житлову 17,1кв.м, підсобну 12,4кв.м та складається з: 1-коридор площею 3,6кв.м, 2-санвузол площею 2,8кв.м, 3-кухня площею 6,0кв.м, 4-житлова площею 17,1кв.м (а.с.16-18). 17 листопада 1990 року позивач [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 17.11.1990р., актовий запис № 1403 (а.с.21). [PERSON], 1968р.н. є рідним братом [PERSON] (до шлюбу Волик) [PERSON], що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с.21). За відомостями КП "Житлового господарства Самарського району" ДМР квартира [ADDRESS] належить [PERSON], який в квартирі не проживає. В квартирі проживають з 1999 року брат дружини власника [PERSON], 1968р.н. з родиною його дружина [PERSON], 1970р.н., його син [PERSON], 1994р.н., [PERSON], [INFO] (а.с.19-20). 08 квітня 2016 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ № 683804 від 11 квітня 2016 року, актовий запис № 473 (а.с.13). За відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Дніпропетровській області відповідач [PERSON], 1970р.н. зареєстрована в [INFO] з 1999 року, відповідач [PERSON], 1994 року зареєстрований з 2010 року (а.с.26-27). З наданих копій рахунків [ADDRESS] наявна заборгованість за водопостачання та водовідведення станом на 01.03.2016 рік. у розмірі 9714,41грн., за послуги теплопостачання станом на травень 2016 року борг у розмірі 10823,85грн. (а.с.22). З наданих копій квитанцій вбачається, що позивач [PERSON] сплачував [ADDRESS] квартплату у травні та червні (а.с.23). Відповідно до довідки МСЕК № 2 від 21.04.2016р. відповідач [PERSON] інвалід з дитинства та має 3групу (а.с.32). В 2011 році відповідач [PERSON] закінчив спеціальну загальноосвітню школу 12 СШ КЗО "Навчально-реабілітаційний центр "Горлиця" ДОР (а.с.40). Аналізуючи спірні правовідносини, співставляючи їх із здобутими в судовому засіданні доказами суд доходить наступного. Згідно ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 1 Протоколу 1 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод та ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. У відповідності до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового\~ рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення\~ права\~ власності\~ на\~ житлове\~ приміщення\~ або\~ права користування\~ житловим\~ приміщенням,\~ про виселення, про визнання особи безвісно\~ відсутньою або оголошення її померлою,\~ тощо.\~\~ Відповідно до ст. 1 Протоколу 1\~Європейської конвенції з прав людини\~і основоположних свобод та ч. 1\~ст. 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. В силу ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Частинами 2, 4 ст. 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Дана позиція висвітлена пунктом 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі окрім інших прав право на повагу до її житла. [PERSON] охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов'язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав». Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. У справі «Беллет проти Франції» суд зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. За змістом ст. 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод на - національному рівні має бути гарантований правовий захист за для реального забезпечення прав і свобод, передбачених цією Конвенцією, коли держава має певну свободу розсуду щодо форм засобів захисту, але, у всякому випадку, забезпечує їх ефективність як на практиці, так і за законом: можливість розглянути вимогу за суттю і надати захист в сенсі запобігання чи припинення подальшого тривання стверджуваного порушення (зокрема, рішення ЄСПЛ від 26.10.2000 у справі «Кудла проти Польщі»). У відповідності до ст. 310 Цивільного кодексу України, фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця\~ проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. У відповідності до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. У відповідності до ст. 156 ЖК України: Члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім'ї власника будинку зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і при домової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі у витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. За змістом ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 150 ЖК України визначено, що жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. У відповідності до ст. 116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження цим майном. Тобто в розумінні ст.ст. 316, 321, 391 ЦК України, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], наділений правом володіння, користування та розпорядження нею. Дійсно у відповідності до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Проте відповідачі [PERSON] та [PERSON] не є членом сім'ї власника [PERSON] Вони були членами сім'ї померлого [PERSON], якому надавали дозвіл на проживання в спірній квартирі. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що відповідачі не дбайливо ставитися до квартири. Відповідачі не мають права власності чи права проживання за цією адресою, тому позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 214 Цивільного процесуального кодексу України, під час ухвалення рішення суд зокрема має вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. \~Розглядаючи позови в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, у відповідності до вимог ст. 11 ЦПК України, оцінюючи їх в сукупності та аналізуючи зміст наведених вище норм права, суд доходить висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: approved