Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-30 00:00:00

10.09.2018 року позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просила стягувати щомісячно з [PERSON], аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходів), але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дня пред"явлення позову і до повноліття дитини; стягувати щомісячно з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання її, як дружини, з якою проживає дитина, [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку(доходу), але не менше прожиткового мінімуму для працездатних осіб, починаючи стягнення з дня пред"явлення цього позову й до досягнення дитиною трирічного віку. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі та мають спільну неповнолітню дитину, сина [PERSON], [INFO]. Оскільки спільне сімейне життя з відповідачем не склалося вона з дитиною проживають окремо. Син проживає з нею та перебуває на її утриманні. Зазначає, що відповідач періодично надає допомогу на неповнолітнього сина, однак вона є недостатньою. Позивач вказує, що на даний час не працює, оскільки знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та лише отримує соціальну допомогу в розмірі 860 грн. щомісячно, інших доходів не має, а тому не може самостійно забезпечити належне утримання сина. Натомість відповідач офіційно працює, отримує щомісячно заробітну плату, інших утриманців немає, є фізично здоровим, а тому спроможний сплачувати аліменти на неї, як дружину, та на утримання неповнолітнього сина саме в розмірі, визначеному в позові. Тому змушена звернутися до суду. 13.09.2018 року у даній справі було відкрито провадження та призначено справу до розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження. В судове засідання позивач не прибула, подала письмову заяву, в якій просила розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримала, які просила задовольнити, Відповідач в судове засідання не прибув. Надав суду письмову заяву, в якій просив розгляд справи провести без його участі, позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення, відзиву на позов не подавав. Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та наявні у справі докази, зясувавши всі обставини справи в їх сукупності, взявши до уваги письмові заяви сторін, суд вважає, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі та є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідними копіями свідоцтв/а.с.11,12/. Неповнолітній син [PERSON] проживає разом із позивачкою та знаходяться на її утриманні /а.с.15/. Відповідач є здоровою та працездатною особою, офіційно працює в ТОВ "Органік мілк" на посаді лаборанта ІІ категорії, його заробіток за шість місяців складає 31901,57 грн. Проти посилань позивача відповідач не заперечив, відзиву на позов не подав, натомість вказав у письмовій заяві про визнання позову у повному обсязі. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою ВР України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ч. 2, 3 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно із ч.ч. 2,4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов"язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов»язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодних доказів, які б підтверджували неможливість відповідача надавати матеріальну допомогу дружині, з якою проживає дитина, та неповнолітній дитині суду надано не було. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. А тому, враховуючи пріоритетність інтересів дитини, на утримання якої стягуються аліменти, матеріальне становище позивача і відповідача, та, виходячи з принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу), та на дружину, з якою проживає дитина, в розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу), прийнявши визнання відповідачем позову в цій частині. Однак, вирішуючи вимогу позивача в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, остання є необгрунтованою та недоведеною належними та достатніми доказами в розумінні ч. 3 ст. 182 СК України . Так, позивачем не надано суду доказів того, що відповідач крім офіційного заробітку має інші доходи та витрати, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких останнім не доведено джерело походження коштів для їх оплати. А тому суд не вбачає законних підстав для визначення мінімального рекомендованого розміру аліментів в розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, обмежившись мінімальним гарантованим розміром аліментів, що становить не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, взявши до уваги лише розмір офіційного заробітку відповідача. Крім цього, суд відмовляє, також, у задоволенні вимоги позивача, що стосується стягнення аліментів на її утримання як дружини, в частині стягнення аліментів не менше прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскільки остання не грунтується на вимогах чинного законодавства. Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить достатнє та належне її утримання. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. У відповідності до п.1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає рішення у межах суми платежу за один місяць до негайного виконання. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у сумі 704,80 грн. Відповідно до ч.1 ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.

Outcome: partial