Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-27 00:00:00

17 жовтня 2019 року до Нововодолазького районного суду Харківської області надійшла позовна заява ТОВ «ВЕЛЛФІН» до [PERSON] «Про стягнення заборгованості за договором позики», в якій позивач просить стягнути з [PERSON] \~на користь\~ТОВ «ВЕЛЛФІН»\~заборгованість за\~договором позики\~в розмірі\~51\~341,91\~гривень та\~судові витрати\~на оплату\~судового збору\~в сумі\~1\~921,00\~гривень(а. с. 2 8). Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 21.09.2020 року позовну заяву ТОВ «ВЕЛЛФІН» до [PERSON] «Про стягнення заборгованості за договором позики» залишено без руху для усунення недоліків, які усунуті позивачем 15.10.2020 року, та надано клопотання, в якому позивач просить вважити вірним відповідачем [PERSON] . На обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 28.09.2016\~року між\~позивачем та\~відповідачем [PERSON] \~укладено договір\~позики №\~73203\~в електронній\~формі.\~За умовами\~пункту 1.1.\~укладеного договору\~позики Позикодавець\~надає Позичальникові\~грошові кошти\~в сумі\~1201,00\~гривень на\~умовах строковості,\~зворотності,\~платності,\~а Позичальник\~зобов`язується повернути\~позику та\~сплатити проценти\~за користування\~позикою.\~Пунктом 1.3.\~договору позики\~встановлено,\~що позика\~надається строком\~на 14\~днів.\~Відповідно до\~пункту 1.4.\~дата перерахування\~суми позики\~на банківський\~рахунок вказаний\~Позичальником,\~за домовленістю\~сторін вважається\~датою укладення\~Договору позики\~між Позичальником\~і Позикодавцем.\~Позивачем в\~порядку встановленому\~пунктом 1.4.\~Договору позики\~на картковий\~рахунок відповідача\~була перерахована\~сума позики\~в розмірі\~1201,00\~гривень,\~яке надає\~ТОВ «ВЕЛЛФІН»\~технічну можливість\~для проведення\~операцій,\~по якій\~банк-еквайер\~здійснює зарахування\~коштів,\~згідно Договору\~про організацію\~переказу грошових\~коштів №ВП-180516-3\~від 18.05.2016\~року. Таким чином,\~позивачем належним\~чином виконані\~умови Договору\~позики,\~в той\~час як\~відповідачем отримані\~грошові кошти\~в передбачені\~строки не\~повернуті внаслідок чого в останнього утворилась заборгованість за Договором позики зі сплати основного боргу, процентів та прострочених процентів. Згідно пункту 1.5. Договору позики нарахування процентів за користування позикою проводиться у відповідності до наступних умов: - 1,9 процента від суми позики, але не менше ніж 30,00 гривень за перший день користування позикою; - 1,9 процента від суми позики, щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в пункті 1.2 цього Договору; - 3,8 процента від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк зазначений в пункті 1.2 цього Договору, у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником своїх зобов`язань за цим Договором. Відповідно пункту\~1.1,1.5\~Договору позики,\~загальний розмір\~заборгованості відповідача\~перед позивачем\~станом на\~08.10.2019\~року становить\~51341,91\~гривень,\~з яких:\~1201,00\~гривень -\~основний борг;\~25244,99\~гривень -\~заборгованість по\~відсоткам;\~24895,53\~гривень \~заборгованість за\~простроченими відсотками.Таким чином, виходячи з приписів Закону України «Про електронну комерцію»,Правил надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «ВЕЛЛФІН», укладення електронного договору позики з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором не потребує наявності сертифікації ключа ЕЦП підписувача, відомостей про особистий ключ підписувача та інших ознак, властивих звичайному електронному цифровому підпису без одноразового ідентифікатору. Тому просили стягнути з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «ВЕЛЛФІН» заборгованість за договором позики в розмірі 51 341,91 гривень та судові витрати на оплату судового збору в сумі 1 921,00 гривень Представник позивача Слухай Л. Ю., що діє на підставі довіреності, у судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце цього засідання повідомлялась належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України, про причини своєї неявки суд не повідомила, заяви про відкладення розгляду справи не надала, але скористалась правом, визначеним частиною 3 статті 211 цивільного процесуального кодифікованого закону України, й звернулась до суду із відповідним письмовим клопотанням про розгляд справи за її відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання теж не з`явився, про місце та час розгляду справи був сповіщений своєчасно та належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України (шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному веб-порталі Судової влади України), про причини своєї неявки суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи або про її розгляд за його відсутності не надала. Відповідно до змісту частини 1 статті 58 Цивільного процесуального кодексу України сторона може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника, а згідно частини 1 статті 223 цього ж кодексу неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Крім того, на підставі частини 3 статті 211 цього ж кодексу особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у представника позивача свідчать його відповідне клопотання, що мається до матеріалах справи. За таких обставин, приймаючи до уваги те, що підстав для визнання необхідним давання представником позивача особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність. Крім того, відповідно до частини 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України у зв`язку із неявкою в судове засідання відповідача, яка належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, і від якої не надійшло заяви про розгляд справи за її відсутності, суд вирішив можливим справу розглядати на підставі наявних в ній доказів та ухвалити заочне рішення, про що не заперечував представник позивача. Здійснюючи правосуддя на засадах змагальності й рівності учасників судового процесу перед законом і судом, всебічно, повно, об`єктивно, справедливо, неупереджено та своєчасно з`ясувавши всі обставини справи і всі фактичні данні в межах заявлених вимог, що мають значення для вирішення справи за суттю й на які сторони та їх представники посилались як на підставу своїх вимог та заперечень, перевіривши їх доказами, отриманими відповідно до правил цивільного процесуального кодифікованого закону й безпосередньо дослідженими у судовому засіданні, що відповідають вимогам закону про їх належність, допустимість, достовірність та достатність, а саме: дослідивши письмові докази у справі,- суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, пунктом 160 частини 1 Указу Президента України «Про реорганізацію місцевих загальних судів» № 451/2017 від 29.12.2017 року шляхом реорганізації (злиття) Валківського районного суду, Коломацького районного суду та Нововодолазького районного суду Харківської області утворено Валківський окружний суд у Валківському, Коломацькому та Нововодолазькому районах Харківської області із місцезнаходженням у містах Валках, селищі міського типу Новій Водолазі та селі Різуненковому Коломацького району Харківської області. За змістом пункту 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року районні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію. Окрім того, Постановою Верховної Ради України № 807-ІХ від 17.07.2020 року «Про утворення та ліквідацію районів», що набрала чинності 19.07.2020 року, змінений адміністративно-територіальний устрій нашої Держави. Зокрема, відповідно до підпункту 20 пункту 3 та абзаців 3 і 6 підпункту 20 пункту 1 цієї Постанови ліквідований Нововодолазький район Харківської області та утворені Красноградській район Харківської області (з адміністративним центром у місті Красноград) у складі території Старовірівської сільської територіальної громади та Харківський район Харківської області (з адміністративним центром у місті Харків) у складі території Нововодолазької селищної територіальної громади, що затверджені Кабінетом Міністрів України, тощо. При цьому, як чітко визначив законотворець у пункті 6 своєї Постанови, у продовж тримісячного строку з дня набрання нею чинності Кабінет Міністрів України повинен привести свої нормативно-правові акти у відповідність із нею та забезпечити таке приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів. Одночасно із цим, приписами статті 125 Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року № 254к/96-ВР (із змінами та доповненнями), а також статтею 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», закріплено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності, спеціалізації, інстанційності і визначається законом. Натомість, закон, який змінює існуючу систему судоустрою та приводить її у відповідність до нового адміністративно-територіального устрою, не прийнятий, Валківський окружний суд на цей час свою діяльність не розпочав, а тому справа перебуває на розгляді належного суду. Отже, у ході розгляду справи в межах заявлених вимог та зазначених і доведених обставин, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини, що мають значення для вирішення справи за суттю. Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з того, що завданням цивільного судочинства, визначеним у частині 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України, є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тому згідно частини 1 статті 4 цього ж нормативно-правового акту, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Отже, суд відповідно до приписів частини 1 статті 13 цивільного процесуального кодифікованого закону України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. При цьому частиною 1 статті 77 вказаного нормативно-правового документа визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У відповідності до припису частини 3 статті 12 та частини 1 статті 81 цивільного процесуального кодифікованого закону України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу. Судом встановлено, що 28.09.2016 року між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено договір позики № 73203 в електронній формі. Згідно пункту 1.1. укладеного договору позики Позикодавець надав Позичальникові грошові кошти в сумі 1201,00 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Пунктом 1.3. договору позики встановлено, що позика надається строком на 14 днів. Відповідно до пункту 1.4. дата перерахування суми позики на банківський рахунок вказаний Позичальником, за домовленістю сторін вважається датою укладення Договору позики між Позичальником і Позикодавцем. Відповідно до\~пункту 1.4.\~Договору позики\~на картковий\~рахунок відповідача\~була перерахована\~сума позики\~в розмірі\~1201,00\~гривень,\~яке надає\~ТОВ «ВЕЛЛФІН»\~технічну можливість\~для проведення\~операцій,\~по якій\~банк-еквайер\~здійснює зарахування\~коштів,\~згідно Договору\~про організацію\~переказу грошових\~коштів №ВП-180516-3\~від 18.05.2016\~року. Таким чином, позивачем належним чином виконані умови Договору позики, в той час як відповідачем отримані грошові кошти в передбачені строки не повернуті внаслідок чого в останнього утворилась заборгованість за Договором позики зі сплати основного боргу, процентів та прострочених процентів. Згідно пунктів\~4.1\~та 4.2.\~Правил порядку,\~Відповідач оформив\~Заявку для\~отримання позики,\~шляхом заповнення\~всіх полів\~Заявки,\~що відмічені\~як обов`язкові\~для заповнення.\~Заявка для\~отримання позики\~містить всі\~ідентифікуючі дані\~щодо Позичальника,\~а також\~фото останнього.На підставі заповненої Відповідачем заявки між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та Відповідачем було укладено Договір позики в електронній формі. Пунктом 1.6. Договору позики встановлено, що невід`ємною частиною Договору є Правила. Відповідно до пункту 4.8 Правил підтвердженням згоди Заявника на отримання позики є направлена на розгляд Товариством Заявка про надання позики з одночасною перевіркою банківської платіжної картки. Згідно пункту 4.9 Правил дійсність банківської платіжної картки перевіряється за допомогою резервування довільної, заздалегідь невідомої Заявнику суми від 1 до 99 копійок та з послідуючим зазначенням у відповідному полі Особистого кабінету, Заявником точної суми,що була зарезервована. Точну, зарезервовану суму Заявник може дізнатися шляхом звернення у банк, який емітував платіжну картку. Заявнику пропонується звернутись у банк використавши засоби СМС-повідомлень, засоби телефонного зв`язку, тощо. Відповідно до пункту 4.10 Правил відповідність зазначеної суми, підтверджує належність рахунку для перерахування позики Заявнику, та підтверджує згоду Заявника на отримання позики. Відповідно до пунктів 6.10 - 6.12 Правил Товариство надає позику в порядку одночасного перерахування суми, зазначеної в Договорі позики на рахунок банківської платіжної картки зазначеної в Заявці. Перерахування грошових коштів здійснюється в строк не пізніше 1 (одного) робочого дня з дати підписання Договору позики Сторонами. Датою укладання Договору позики між Товариством і Позичальником є дата перерахування суми позики на банківський рахунок. Згідно п. 1.4 Договору позики дата перерахування суми позики на банківський рахунок вказаний Позичальником, за домовленістю сторін вважається датою укладання Договору позики між Позичальником і Позикодавцем. Позивачем в порядку встановленому пункту 1.4. Договору позики через оператора послуг платіжної інфраструктури WAYFORPAY на картковий рахунок відповідача була перерахована сума позики, що зазначена в Договорі позики, що підтверджується повідомленням від 30.09.2019 року ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», яке надає ТОВ «ВЕЛЛФІН» технічну можливість для проведення операцій, по якій банк-еквайер здійснює зарахування коштів, згідно Договору про організацію переказу грошових коштів №ВП- 180516-3 від 18.05.2016 року. Згідно пункту 1.5. Договору позики нарахування процентів за користування позикою проводиться у відповідності до наступних умов: - 1,9 процента від суми позики, але не менше ніж 30,00 гривень за перший день користування позикою; - 1,9 процента від суми позики, щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в пункті 1.2 цього Договору; - 3,8 процента від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк зазначений в пункті 1.2 цього Договору, у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником своїх зобов`язань за цим Договором. Відповідно довідки\~наданої позивачем\~за договором\~№ 73203\~від 28.09.2016\~року загальний\~розмір заборгованості\~відповідача перед\~позивачем станом\~на 08.10.2019\~року становить\~51341,91\~гривень,\~з яких:\~1201,00\~гривень -\~основний борг;\~25244,99\~гривень -\~заборгованість по\~відсоткам;\~24895,53\~гривень \~заборгованість за\~простроченими відсотками. Згідно статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Відповідно до\~статті 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно частини 1\~статті 1047 Цивільного кодексу України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до\~статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до змісту статей\~525,\~526 Цивільного кодексу України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається. У відповідності до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до положень\~статті 627 Цивільноо кодексу України\~відповідно до\~статті 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі\~статтею 629 Цивільного кодексу України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із частиною першою\~статті 1054 Цивільного кодексу України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до\~статті 536 Цивільного кодексу України\~за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Відповідно до частини 1\~статті 1048 Цивільного кодексу України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано\~законами України «Про електронну комерцію»\~та «;Про електронний цифровий підпис». Статтею 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис»\~передбачено, що електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. У\~статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»\~(в редакції, що була чинна на день виникнення правовідносин) зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним\~статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 ЗУ «Про електронну комерцію»). Частина 5\~статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; -\~електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином, суд доходить висновку про те, що договір позики було укладено та підписано в електронній формі, і такі дії сторін відповідають приписам статей\~6\~та\~627 Цивільного кодексу України, статей\~11\~та\~12 Закону України «Про електронну комерцію». Так,\~із наданого\~позивачем розрахунку\~заборгованості вбачається,\~що заборгованість\~відповідача перед\~ТОВ «ВЕЛЛФІН»\~станом на\~08.10.2019\~року становить\~51341,91\~гривень,\~з яких:\~1201,00\~гривень -\~основний борг;\~25244,99\~гривень -\~заборгованість по\~відсоткам;\~24895,53\~гривень \~заборгованість за\~простроченими відсотками. Указаний розрахунок відповідачем не спростований. Таким чином, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.\~\~ Ухвалюючи рішення та задовольняючи позов повністю, суд вважає за необхідне вирішити згідно підпункту 6 частини 1 статті 264 Цивільного процесуального кодексу України питання про розподіл між сторонами по справі судових витрат. Так, відповідно до вимог частини 1 та 2 статті 141 зазначеного цивільного процесуального кодифікованого закону України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тоді як інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Приписи частини 1 та 2\~статті 133 Цивільного процесуального кодексу України\~передбачають, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Таким законом є Закон України «Про судовий збір» № 3674-VІ від 08.11.2011 року (із змінами та доповненнями), який встановлює правові засади справляння, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та його повернення. Положеннями статті 1 зазначеного Закону визначено, що судовий збір\~це збір, який справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів і включається до складу судових витрат. Згідно із абзацом 1 частини 1 статті 3 вказаного вище нормативно-правового акту, судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством України. Відповідно до змісту частини 1 й підпункту 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України Про судовий збір за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Із зазначеним позовом ТОВ «ВЕЛЛФІН» звернулось до суду у 2019 році. Пунктом 9 частини 1\~статті 40 Бюджетного кодексу України № 2456-VІ від 08.07.2010 року\~(із змінами та доповненнями) визначено, що розмір прожиткового мінімуму на відповідний бюджетний період у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для основних соціальних і демографічних груп населення визначається Законом про Державний бюджет України. Відповідно до приписів абзацу 3 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» № 2629-VIII від 23.11.2018 року (із змінами та доповненнями) з 01 січня 2019 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб встановлений в сумі 1921 гривень. На виконання вимог частини 4\~статті 177 Цивільного процесуального кодексу України\~до позовної заяви ТОВ «ВЕЛЛФІН» додало документ, що підтверджує сплату судового збору в розмірі 1921,00 гривень. Таким чином, з відповідача [PERSON] на користь позивача ТРВ «ВЕЛЛФІН» слід стягнути заборгованість за договором позики в розмірі 51 341,91 гривень та судовий збір в сумі 1921,00 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved