overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-15 00:00:00

\~ \~ \~ [PERSON] 09 червня 2015 року звернулася до суду із позовною заявою, в обґрунтування якої посилається на те, що з 28 вересня 1996 року вона перебуває в шлюбі з відповідачем, з яким мають спільну неповнолітню дитину Дмитра [INFO]. Рік назад року вони припинили шлюбні відносини. Причиною розпаду сім'ї стало те, що з відповідачем не склалися взаємини, у зв'язку з чим виникали постійні суперечки та непорозуміння, що призвело до втрати почуттів та любові один до одного, відповідач \~ мешкає окремо,\~ тому просить розірвати шлюб. \~ \~ \~ Позивачка\~\~ у судове засідання не з"явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала. \~ \~ Відповідач\~ у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на розірвання шлюбу згоден. \~\~\~\~\~ Розглянувши матеріали справи, суд вважає за необхідне позов задовольнити. \~\~\~\~ Докази, які надано до справи, свідчать про наступне. \~\~\~\~\~\~\~\~\~ Сторони з 28 вересня 1996 року перебувають\~ у шлюбі,\~\~ мають неповнолітню дитину Дмитра [INFO]. Більше року минуло як вони припинили шлюбні відносини, у зв'язку із непорозумінням, різними поглядами на життя, що призвело до втрати почуттів, взаємної розпалася остаточно та відповідно до ст.112 СК України шлюб необхідно розірвати. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-29 00:00:00

[PERSON] 10.01.2018 р. звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначає, що квартира [ADDRESS] належить їй на праві приватної власності. Відповідач є колишнім чоловіком її доньки - [PERSON] [PERSON] з квітня 2016 р. в квартирі не проживає, ніякого контакту з нею не підтримує, фактичне його місцезнаходження позивачу не відомо. Реєстрація відповідача у належній їй квартирі перешкоджає оформленню субсидії. За позовом [PERSON] просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме - квартирою [ADDRESS] в м.Запоріжжя. Ухвалою судді від 16.01.2018 р. було відкрито провадження та призначено підготовче засідання 27.02.2018 р. 27.02.2018 р. закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду на 30.03.2018 р. Позивач в судовому засіданні підтримала позов, просила його задовольнити. Вказала, що квартира [ADDRESS] є комунальною. Відповідач до суду повторно не з»явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, заперечень не надав. Суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає положенням ч.4 ст..223 та ч.1 ст.280 ЦПК України. Третя особа - [PERSON]в судовому засіданні підтримала заявлений позов, пояснила, що з відповідачем перебувала у шлюбі, який наразі розірвано. Квартиру, яка полежить її матері, [PERSON] покинув добровільно ще до розірвання шлюбу. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та третьої особи, допитавши свідків, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03.07.2012 р. [PERSON] належить 7/10 часток квартири [ADDRESS] (а.с.4). Право власності позивача на вказану частку квартири зареєстровано ТОВ ЗМБТІ (а.с.5). У згаданій квартирі зареєстрований відповідач по справі. [PERSON] за місцем реєстрації не мешкає з 2016 р., що підтверджено поясненнями допитаних в суді свідків [PERSON], [PERSON], а також актом від 16.01.2018 р. про не проживання (а.с.15). Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування або розпорядження своїм майном. Ст..383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім"ї, інших осіб. Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися о суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України, член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку. Оцінивши наведені обставини справи у відповідності з вимогами ст.12 ЦПК України, суд дійшов висновку про задоволення позову [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-03 00:00:00

[PERSON] 10.10.2014 року звернувся в суд з вказаним позовом до відповідачів, посилаючись на те, що йому на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом належить житловий будинок [ADDRESS] [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у вказаному житловому будинку зареєстровані, але більш ніж вісім років в ньому не проживають, що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов від 06.10.2014 року. Реєстрація відповідачів в належному йому на праві приватної власності житловому будинку чинить перешкоди вільно володіти та розпоряджатися своєю власністю, що створює незручності та змушує його нести додаткові витрати, в тому числі і комунальні. В судовому засіданні позивач не з"явився, подав заяву, в якій просив справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримав в повному об"ємі, просив позов задовольнити; не заперечував щодо розгляду справи в заочному порядку. Відповідачі в судове засідання не з"явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином - шляхом оголошення через ЗМІ. Представник третьої особи в судове засідання не з"явився, про причини неявки до суду не повідомляв, заяв чи клопотань не надавав. Відповідно ст. 224 ЦПК України суд, в разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, за згоди позивача ухвалює судове рішення при заочному розгляді справи. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини: [PERSON] на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом належить житловий будинок [ADDRESS] [PERSON], [PERSON], [PERSON] у вказаному житловому будинку зареєстровані, але більше восьми років в ньому не проживають, що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов від 06.10.2014 року. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім"ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. На підставі ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оцінив та дослідив докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Позивачем надано достатньо доказів для визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-12 00:00:00

[PERSON] 11.08.2017 року звернувся в суд з позовом до [PERSON] про встановлення факту родинних відносин та про визнання права власності на частку у спадковому майні. Ухвалою Надвірнянського районного суду від 31.08.2017 року по справі залучено в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору управління державної архітектурно - будівельної інспекції в Івано-Франківській області. 10.01.2018 року [PERSON] до початку розгляду справи по суті подав зустрічний позов до [PERSON] про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на частку у спадковому майні, Ухвалою Надвірнянського районного суду від 22.01.2018 року дані позови об"єднано в одне провадження . Зважаючи на складність у викладенні рішення в повному обсязі, пов'язану з потребою у обгрунтуванні доводів сторін, на що може бути витрачений значний час, суд вважає за необхідне проголосити його вступну і резолютивну частини.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

[PERSON] 11.09.2014 року звернулась до суду з позовом, яким просить стягнути із [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1 / 4 частки всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати від дня пред"явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття; допустити негайне виконання рішення, в межах платежу за один місяць. В судове засідання позивач подала заяву про підтримання позовних вимог, справу просила розглянути у її відсутності та не заперечувала щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач до суду не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся, будь-яких заяв на відкладення з поважним причин до суду не подавав. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони проживали в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу [INFO] народився син- [PERSON] ( а.с. 2), який після розірвання шлюбу проживає із матір»ю та знаходиться на її утриманні. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов»язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними ( ч.1 ст. 181 СК України). Частиною 1 ст. 189 цього Кодексу батькам надано право укласти договір про сплату аліментів на дитину, умови якого (про розмір аліментів, строки їх виплати, тощо) не повинні порушувати її права. При цьому, розмір аліментів сторони визначають за домовленістю між собою, але за жодних обставин він не може бути меншим від передбаченого у ст. 182 СК України. Договір має бути укладено письмово та підлягає нотаріальному посвідченню. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає , вправі звернутись до суду з відповідним позовом. Згідно з ч.3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує 1) стан здоров»я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров»я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Домовленість щодо утримання дитини між батьками відсутня. При визначенні розміру аліментів на утримання сина, суд враховує стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, інші обставини, що мають істотне значення, той факт, що відповідач інших дітей, яким-би сплачував аліменти не має, здоровий , працездатний чоловік, а відтак стягує аліменти у визначеному позивачем розмірі, що віждповідає вимога чинного законодавства. У відповідності до ст.ст. 88, 367 ЦПК України, суд стягує з відповідача - 243,60 грн. судового збору на користь держави, рішення суду допускає до негайного виконання.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

[PERSON] 11.11.2014 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] в сумі 700 грн., щомісячно. Свої вимоги обґрунтувала тим, що від шлюбу з відповідачем мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з нею, і перебуває на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги добровільно не надає, хоча має таку можливість, так як є працездатним, працює та має дохід. Посилаючись на викладені обставини просила стягувати щомісячно на утримання дитини аліменти в розмірі 700 грн. В судове засідання позивачка не з"явилася, просила справу слухати за її відсутності, свої вимоги підтримала. Представник відповідача направив на адресу суду заяву про слухання справи в його відсутність, позовні вимоги визнав. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно вимог ст.. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною другою зазначеної статті передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків передбачених ст.. 184 СК України. За правилами ст.. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Із пояснень позивачки встановлено, що 17 серпня 2013 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 17 серпня 2013 року виданого відділом ДРАЦС по місту Первомайську реєстраційної служби Первомайського МРУЮ Миколаївської області, актовий запис № 268. 30 травня 2014 року в них народилася Донька [PERSON], батьком якого є відповідач, що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 24 червня 2014 року виданого відділом ДРАЦС по місту Первомайську реєстраційної служби Первомайського МРУЮ, актовий запис № 411. Матеріальної допомоги на утримання доньки відповідач в добровільному порядку не надає, хоча має можливість, є працездатним. За таких обставин суд дійшов висновку, що визнання позову не порушує права інших осіб, і може бути прийнято судом відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-07 00:00:00

[PERSON] 12 вересня 2019 року звернулася до суду з вказаним позовом, у якому просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] , посилаючись на те, що вказаний будинок належить їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу будинку від 23.05.2015 року, укладеного між нею та відповідачем; сторони перебували у шлюбі та під час шлюбу, який розірвано 24 вересня 2002 року, проживали у вказаному будинку. Відповідач зареєстрований у вказаному будинку, але з 2001 року в ньому не проживає без поважних причин. 02 жовтня 2019 відкрито провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач у судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про підтримку позовних вимог та розгляд справи за її відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про згоду з позовом та розгляд справи за його відсутності. Зважаючи, що сторони виклали свою позицію у направлених до суду заявах по суті справи, повідомлені про час та місце судового засідання належним чином, але не скористалися своїм правом взяти участь у судовому засіданні або надати заяви про його відкладення, що не перешкоджає розгляду справи по суті, суд на підставі ст.223 ЦПК України вирішив справу без присутності учасників справи. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки відповідач визнав позов, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд на підставі ч.4 ст.206 ЦПК України ухвалює рішення про задоволення позову, вважаючи, що вказані у позовній заяві обставини свідчать про втрату права користування відповідачем належним позивачу житловим приміщенням у зв"язку з непроживанням у ньому понад один рік, що відповідає положенням ч.2 ст.405 ЦПК України. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-06 00:00:00

[PERSON] 12 липня 2019 року звернулась до суду із вказаним позовом, у якому зазначала, що 23 листопада 2002 року сторони уклали шлюб та проживали разом до квітня 2019 року, за час шлюбу у них народилась дитина [PERSON] , [INFO] . Посилаючись на те, що спільне життя у них не склалося через відсутність взаємопорозуміння, різних поглядів на сімейне життя, виховання дитини та постійних сварок в родині, ведення спільного господарства та сумісне проживання остаточно припинено, позивач просила розірвати шлюб між сторонами та залишити їй існуюче прізвище. Ухвалою суду від 06 грудня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. У підготовче засідання позивач не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі та підтримання позовних вимог. Відповідач у підготовче засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі та згоду з позовом. Згідно з ч.ч.3, 4 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки відповідач визнав позов, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд на підставі ч.4 ст.206 ЦПК України ухвалює рішення про задоволення позову, вважаючи, що вказані у позовній заяві обставини справи відповідно до ст.112 СК України є підставою для розірвання шлюбу. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв"язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Тому вимоги позивача щодо повернення дошлюбного прізвища підлягають задоволенню. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-10 00:00:00

[PERSON] 12 травня 2020 року звернулась до суду із вказаним позовом, у якому зазначала, що сторони уклали шлюб 23 червня 2016 року та з квітня 2020 року сімейні стосунки припинили у зв"язку з розбіжностями по ряду побутових і життєвих проблем, втратили почуття любові та взаєморозуміння, проживають окремо та ведуть роздільне господарство, у відповідача є інші сімейні стосунки, тому подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе. Тому позивач просила шлюб між нею та відповідачем розірвати, залишивши їй дошлюбне прізвище. 25 червня 2020 року судом відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі надати суду клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін та (або) відзив на позовну заяву, до якого додаються докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем, та документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи. Позивач в установлений судом строк клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін не надала. Відповідач копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з доданими до неї документами отримав 09 липня 2020 року, про що свідчить зворотне поштове повідомлення (а.с.15), клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву до суду не надав. З матеріалів справи вбачається, що сторони уклали шлюб 23 серпня 2016 року (а.с.4), неповнолітніх дітей не мають, проживають окремо (а.с.6, 12). Статтями 51 Конституції України та 24 Сімейного кодексу України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Примушування жінки чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Тому, зважаючи на взаємні відносини подружжя, та що в подальшому позивач не має наміру зберегти подружні відносини, тобто подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, вказані обставини відповідно до ст.112 СК України є підставою для розірвання шлюбу. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Тому вимоги позивача щодо збереження шлюбного прізвища підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача сплачені ним судові витрати На підставі викладеного,

Outcome: approved