Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-15 00:00:00

Акціонерне товариство «Ідея Банк» в особі Жовтонецького Віктора Миколайовича звернулось в суд з позовом до [PERSON] в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 128872,78 гривень. Покликається на те, що 09.10.2018 року між сторонами укладено кредитний договір №Z02.00302.004411194. Згідно Кредитного договору, відповідач отримав кредит в розмірі 100000 гривень, зі сплатою 1,99% річних, з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, у томі числі процентів у терміни, передбачені встановленим Кредитним договором графіком щомісячних платежів. Позивач повністю виконав свої зобов`язання, згідно кредитного договору, що підтверджується видатковими касовими/меморіальними ордерами, однак відповідач не повернув отриманий кредит у встановлений договором термін та не сплатив нараховані інші платежі, у тому числі проценти за кредитним договором. Останній платіж боржником здійснено 11.11.2019 року. Отже, сума боргу відповідача за кредитним договором станом 30.09.2020 року становить 128872,78 гривень. Оскільки відповідач у добровільному порядку не сплатив заборгованість за кредитним договором, в тому числі кредит, відсотки за користування кредитом та інші обов`язкові платежі, позивач просить позовні вимоги задовольнити. [PERSON] у задоволенні позовної заяви банку просила відмовити. Звернулась до Акціонерного товариства «Ідея Банк» та Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна страхування життя» із зустрічним позовом про визнання недійними окремих положень Кредитного договору №Z02.00302.004411194. Зустрічну позовну заяву обґрунтовує тим, що обслуговування кредитної заборгованості не являється банківською послугою в розумінні Закону України "Про банки та банківську діяльність", за яку відповідач може отримувати будь-яку плату чи винагороду. Законодавством передбачено, що банк (відповідач) може лише встановлювати разову комісію за відкриття поточного рахунку, що необхідна для отримання коштів чи обслуговування кредитом. Оспорювані умови кредитного договору є несправедливими, їх наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Крім цього, укладаючи кредитний договір, банк нав`язав їй послугу страхування, яку включив в обов`язкові умови оспорюваного кредитного договору. Договір страхування від 09.10.2018 року позивач вважає неукладеним, так як вона не мала реальної волі на укладення такого договору, жодних дій зі сторони Страховика на його укладення зроблено не було, з [PERSON] фактично стягнули грошові кошти в сумі 14163,09 гривень, які остання отримувала в кредит у банку, а сам Договір Страховиком так і не підписано. Наявність в розділі «Реквізити страховика» роздруківки підпису та печатки від Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна страхування життя» не надає юридичної сили такому документу. Зазначає, що [PERSON] , як сторона за договором не давала згоди на використання електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису Страховиком і не вчиняла жодної дії на визнання такого договору. За вказаних обставин вважає Договір страхування таким, що фактично не укладений, а грошові кошти, які банк отримав з основної суми кредитних коштів мають бути зараховані до погашення суми основного боргу з обов`язковим перерахунком щодо нарахованих на таку суму відсотків. У зв`язку з цим, просить зустрічний позов задовольнити та визнати недійсною з моменту укладення договору умову п.1.4 Кредитного договору №Z02.00302.004411194 від 09 жовтня 2018 року, укладеного між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством (Акціонерним товариством) «Ідея Банк» за якою передбачено, що за обслуговування кредиту Банком позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно Графіку щомісячних платежів за кредитним договором; визнати недійсною з моменту укладення договору умову п.6.1 кредитного договору №202.00302.004411194 від 09 жовтня 2018 року, укладеного між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством (Акціонерним товариством) «Ідея Банк» - «Графік щомісячних платежів за кредитним договором» в частині визначеної в даному «Графіку» комісії, що підлягає до сплати; визнати Договір добровільного страхування життя на випадок смерті в результаті нещасного випадку №202.00302.004411194 від 09.10.2018 року неукладеним; зобов`язати Акціонерне товариство «Ідея Банк» зарахувати [PERSON] отримані з кредитних коштів суму в розмірі 14163,09 грн., в рахунок погашення суми кредиту по кредитному договору №Z02.00302.004411194 від 09 жовтня 2018 року та здійснити перерахунок за відсотками на таку суму з моменту укладення кредитного договору; зобов`язати Акціонерне товариство «Ідея Банк» зарахувати [PERSON] сплачену нею комісію у загальному розмірі 40260 гривень в рахунок погашення суми кредиту по кредитному договору №Z02.00302.004411194 від 09 жовтня 2018 року. Представником [PERSON] подано до суду заяву про розгляд справи за її відсутності у якій зустрічний позов підтримано. Зазначила, що з урахуванням сплаченої відповідачем за первісним позовом суми тіла кредиту, зарахування сум, сплачених в якості обслуговування кредиту, відсотків та суми, отриманої в якості страхового платежу в рахунок повернення кредиту, загальний залишок заборгованості складає 36 170,81 грн. Представник Акціонерного товариства «Ідея Банк» просив розглядати справу за його відсутності, позов підтримує та просить задовольнити. Подав відзив на зустрічний позов, у якому просив у задоволенні зустрічного позову відмовити, вказуючи на те, що Законом України «Про банки і банківську діяльність», передбачена така форма витрат, як плата за обслуговування кредиту, яка визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами. Чинним законодавством України надано право банку отримувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості, а тому немає підстав для визнання п.п.1.4,6.1 кредитного договору недійсними. Позичальник під час укладення договору ознайомлювався з його текстом та змістом в цілому, у тому числі, з графіком щомісячних внесків, жодних заперечень щодо уточнення чи зміни його викладу не висловив. Позивач письмово підтвердила, що отримала та ознайомилась з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, які надані виходячи із обраних позивачем умов кредитування. Відповідач стверджує, що оскаржуваний позивачем правочин на час його вчинення відповідав вимогам ст.203 Цивільного кодексу України, не суперечив вимогам Цивільного кодексу та іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; вчинений особами, які мають необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало внутрішній волі сторін; вчинений у формі, встановленій законом та спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені даним правочином. Виходячи із змісту ст.ст.1054, 1055 Цивільного кодексу України, між позивачем і відповідачем було узгоджено всі істотні умови, необхідні для договорів даного виду, а тому, відповідно, відсутні будь-які правові підстави для визнання кредитного договору недійсним. Твердження [PERSON] щодо неукладення Договору страхування заперечив, зазначаючи, що у Заяві про акцепт на укладення Договору про використання аналога власноручного підпису уповноваженої особи Страховика та відтиску печатки Страховика [PERSON] підтвердила, що вона «погоджується із тим, що під час укладення (в тому числі підписання) з боку Страховика договору страхування використовуватиметься аналог власноручного підпису уповноваженої особи Страховика та відтиск печатки Страховика, які відтворені за допомогою технічного пристрою та зразки яких містяться в цьому Договорі (п. 1 даної Заяви). вищенаведене а також особистий підпис, як на Заяві про акцепт, так і на Договорі добровільного страхування життя, спростовує твердження [PERSON] про те, що вона не давала згоди на використання електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису Страховиком та не вчиняла жодної дії на визнання такого договору. Крім цього, з умов кредитного договору, [PERSON] доручила Банку переказати страховику в безготівковій формі кредитні кошти за договором добровільного страхування (п. 1.6. Кредитного договору). Відтак, просить відмовити у задоволенні зустрічного позову в повному обсязі. Щодо витрат на правничу допомогу вказав, що такі є завищеними, а тому не підлягають задоволенню судом. Представник відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна страхування життя» подав до суду відзив на зустрічний позов. Вказав, що оспорюваний Договір Страхування від 09 жовтня 2018 року укладений відповідно до вимог Цивільного кодексу України, Закону України «Про страхування», Правил добровільного страхування життя № 01-1 (нова редакція) від 09.04.2009 р. зі змінами № 1 від 18.01.2010 р. та № 2 16.04.2010 р. та № 3 від 19.04.2011 р. та Ліцензії Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України серії АВ № 499971 від 18.12.2009 р. При цьому, згода на використання аналога власноручного підпису уповноваженої особи Страховика та відтиску печатки Страховика під час укладання Договору страхування життя була надана Позивачем шляхом підписання Заяви про акцепт на укладання Договору шляхом використання аналога власноручного підпису уповноваженої особи та відтиску печатки Страховика від 09.10.2018 року. З цього приводу подав Заяву про акцепт на укладення Договору про використання аналога власноручного підпису уповноваженої особи Страховика та відтиску печатки Страховика. Ставлячи під сумнів дійсність волевиявлення Позивача на укладення та виконання спірного договору, яке сторонами договору не заперечувалось та підтверджується вчиненими на виконання договору діями: укладення договору та виконання його умов, прийняття страхових платежів та інше, позивач не подав жодних доказів, які б підтверджували ці обставини. Вказує, що така форма зазначеного договору в силу презумпції, передбаченої ст. 240 ЦК України, є правомірною, а тому зустрічний позов до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна страхування життя» необґрунтований і у його задоволенні слід відмовити. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, пояснення сторін, приходить до наступного висновку. У відповідності до ст.2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 09.10.2018 року між сторонами укладено кредитний договір №Z02.00302.004411194. Згідно умов Кредитного договору Відповідач отримав кредит в розмірі 100000 грн., зі сплатою 1,99% річних, з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, у числі процентів у терміни, передбачені встановленим Кредитним договором графіком щомісячних платежів. Позичальник зобов`язаний повернути кредит, проценти, плату за обслуговування кредитної заборгованості достроково на вимогу банку у випадках, передбачених п.4.2.3 кредитного договору (п.3.1.3 кредитного договору). Пунктом 4.2.3 кредитного договору передбачено право банку вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів, плати за обслуговування кредитної заборгованості, відшкодування збитків, а позичальник зобов`язаний на вимогу банку достроково виконати вказані грошові зобов`язання у випадках, якщо, зокрема позичальник порушив терміни сплати щомісячних платежів більш ніж на один календарний місяць. Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позичкодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 ст.1050 ЦК України, передбачено, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. У відповідності до ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч.1. ст.625 ЦК України). Частина 1 ст. 612 ЦК України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не виконав зобов`язання у строк, який встановлений договором чи законом. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі - відшкодування збитків (ст.611 ЦК України). Як вказує банк, внаслідок несвоєчасних та не сплачених в повному обсязі необхідних платежів, невиконання своїх зобов`язань, у відповідача виникла заборгованість перед АТ «Ідея Банк», що відображена у розрахунку заборгованості за кредитним договором №Z02.00302.004411194. Згідно наданого банком розрахунку, станом на 30.09.2020 року заборгованість становить 128872,78 гривень та включає в себе: основний борг - 75542,66 гривень, прострочений борг - 13790,48 гривень, прострочені проценти - 1541,59 гривень, строкові проценти - 101,92 гривень, нарахована плата за обслуговування кредиту - 2830 гривень, прострочена плата за обслуговування кредиту - 33110 гривень та пеня за несвоєчасне погашення платежів нарахована до 29.02.2020 включно - 1456,13 гривень. Заборгованість відповідача також підтверджується випискою по особовому рахунку № [NUMBER] та довідкою-розрахунком заборгованості станом на 30.09.2020 року. Як вбачається із матеріалів справи, у зв`язку із невиконанням умов кредитного договору, 17.08.2020 року на адресу відповідача банком направлено вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань. Згідно даної вимоги, позивач вимагав терміново, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня направлення кредитором цієї вимоги, виконати зобов`язання по кредитному договору, а саме достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами, тобто до дня фактичного погашення всієї заборгованості за кредитом, а також суму пені, нарахованої на день повного погашення заборгованості та інші платежі за кредитним договором. Також, відповідачу було повідомлено, що у випадку непогашення заборгованості за кредитним договором в 30-денний строк з дня направлення цієї вимоги банком будуть здійсненні заходи щодо примусового стягнення із відповідача заборгованості за кредитним договором на власний вибір. Так, згідно п.1.2. Кредитного договору, Банк надає кредит у день підписання даного Договору строком на 60 місяців. Датою видачі кредиту, є дата списання коштів з позичкового рахунку для зарахування на банківський поточний рахунок Позичальника. Згідно п. 1.3. Кредитного договору, за користування кредитом Позичальник сплачує змінювану процентну ставку в розмірі 1,99% річних від залишкової суми кредиту. Згідно п. 1.4 кредитного договору, за обслуговування кредиту, що включає в себе: надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в контакт-центрі, шляхом направлення CMC-повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо. Позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості, щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно графіку щомісячних платежів за кредитним договором ( надалі - «графік щомісячних платежів»). Пунктом 2.1 кредитного договору передбачено, що позичальник повертає кредит разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості в 60 щомісячних внесках включно до 9 дня/числа кожного місяця, згідно графіку щомісячних платежів. Платежі здійснюються на транзитний рахунок № [NUMBER] в банку, МФО 336310 з якого проводиться погашення заборгованості за договором у такій черговості: 1) для оплати простроченої заборгованості кредиту за договором; 2) для погашення нарахованої заборгованості за договором, строк сплати якої не минув; 3) для сплати штрафних санкцій (пені) згідно з пунктом 3.3.1 цього договору; 4) для погашення іншої заборгованості (в тому числі дострокове погашення заборгованості за кредитом). Згідно пункту 5.1. кредитного договору, позичальник заявляє та гарантує, що уся інформація, відомості та документи (у тому числі ті, що містяться в даній угоді та кредитній справі клієнта у банку), які повідомлені та надані ним банку з метою одержання кредиту, є достовірними і відповідають дійсності; кредит одержується ним на поточні потреби та не пов`язаний із підприємницькою діяльністю; банк перед укладенням кредитного договору повідомив йому в належній формі в повному обсязі інформацію, передбачену законодавством України, зазначена інформація йому відома та зрозуміла, він ознайомився з тарифами банку і згоден з ними; належний йому примірник оригіналу даної угоди вручено йому банком при підписанні даної угоди; умови даної угоди та договору він вважає справедливими і такими, що відповідають його інтересам, а також надає свою згоду на збір, зберігання, використання та поширення через бюро кредитних історій інформації про нього, а також третім особам, у випадку невиконання позичальником взятих на себе зобов`язань. Пунктом 5.2 кредитного договору передбачено, що цей договір є укладеним з дня його підписання сторонами та діє протягом строку кредитування, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором. У пункті 5.7 кредитного договору зазначено, що згідно з Законом України «Про споживче кредитування» реальна річна ставка складає 76.01509095%. Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у тому числі тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі) на момент укладення договору складає 264134,67 грн. Вказані показники діють за умови своєчасного погашення позичальником грошових зобов`язань, відповідно до пункту 2.1 цього договору та за дії процентної ставки, вказаної в пункті 1.4 договору. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (частина перша статті 215 ЦК України). Згідно з частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до частини першої статті 207 ЦК України, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Одночасно особливості регулювання правовідносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені Законом. Статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Судом встановлено, що відповідач у кредитному договорі №Z02.00302.004411194 від 09 жовтня 2018 року встановив щомісячну плату за надання інформації з приводу виконання кредитного договору, а саме: надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, зокрема зі стаціонарних телефонів по Україні, в контакт-центрі, шляхом направлення CMC; повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо. Позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості, щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно графіку щомісячних платежів за кредитним договором ( надалі - «графік щомісячних платежів»). При цьому, відповідно до частини 1 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Таким чином, має місце встановлення у спірних положеннях кредитного договору оплатності послуг про надання інформації з приводу виконання кредитного договору, що прямо суперечить вищенаведеним нормам Закону України «Про споживче кредитування» та є підставою для визнання відповідних частин договору недійсними. Крім того, за змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитись перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо в супереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Таким чином, несправедливим є положення договору про споживчий кредит щодо встановлення плати за обслуговування кредиту, що є підставою для визнання таких положень недійсними. Наведене вище узгоджується із правовими висновками Верховного Суду у справі №583/3343/19, провадження №61-22778ск19, висловленими в постанові від 01.04.2020 року та має місце у даній справі. Крім цього, у постанові від 16 листопада 2016 року, ухваленій Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду у справі №234/169/15-ц, суд звернув увагу на те, що ведення відповідного обліку заборгованості та надання відповідної інформації є лише обов`язком банку (ч.1 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування») і не являється послугою Банку, в розумінні Закону, за яку Банк може отримувати будь-яку винагороду (плату). В силу ст. 1054 ЦК України, статті 20 Закону України «Про споживче кредитування», статей 47 та 49 Закону України "Про банки та банківську діяльність», за користування кредитом, банк може отримувати на постійній основі лише проценти. Факт обізнаності позивача про свій обов`язок сплачувати комісію банку в момент укладення договору не спростовує протиправність відповідних положень кредитного договору та їх невідповідності вимогам частини 1 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», а тому суд відхиляє доводи банку про те, що між позивачем і відповідачем було узгоджено всі істотні умови, необхідні для договорів даного виду, атому доводи Банку є невірними. При цьому, судом встановлено, що позивач сплачував кошти за обслуговування кредитної заборгованості, що стверджується рухом коштів по рахунках, які додані до матеріалів справи. Згідно поданого [PERSON] розрахунку, загальна сума сплаченої комісії за обслуговування кредитного договору №Z02.00302.004411194 від 09 жовтня 2018 року становить 40260,00 грн. Отже, визнання недійсною з моменту укладення договору умову п.1.4 Кредитного договору №Z02.00302.004411194 від 09 жовтня 2018 року в частині стягнення плати за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно Графіку щомісячних платежів за кредитним договором, тобто пункту договору який нерозривно пов`язаний з п. 6.1 вказаного договору свідчить про обґрунтованість вимоги про визнання недійсною з моменту укладення договору умови п.6.1 кредитного договору №202.00302.004411194 від 09 жовтня 2018 року, в частині визначеної в «Графіку» комісії, що підлягає до сплати, оскільки до розмірів виплат відображених у даному графіку включено плату за обслуговування кредитної заборгованості. Як наслідок визнання недійсним умов кредитного договору в частині визначення плати за обслуговування кредитної заборгованості (п.п.1.4, 6.1 Кредитного Договору) слід здійснити перерахунок здійснених з часу укладення вказаного договору платежів та зарахувати сплачену позивачем суму в рахунок погашення основного боргу по кредитному договору. Враховуючи діючу заборгованість по кредитному договору, сплачена [PERSON] плата за обслуговування кредитної заборгованості по кредиту в розмірі 40260,00 грн. підлягає зарахуванню в рахунок погашення основного боргу. Отже, вищенаведені обставини свідчать про те, що заборгованість за основним боргом за кредитним договором становить 88612,78 грн. (128872,78 - 40260,00 = 88612,78) та підлягає стягненню з відповідача на користь АТ «Ідея Банк». Окрім цього, судом встановлено, що 09.10.2018 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна страхування життя» та [PERSON] був укладений Договір добровільного страхування життя № Z02.00302.004411194 за посередництва і за участі ТОВ "НЬЮ ФАЙНЕНС СЕРВІС", який діє на підставі Договору доручення АСІМ.17.38840.001.АР від 23.11.2017 року із (Страховиком). Пунктом 1.6 Договору Страхування передбачено, що позичальник надає свою згоду на укладення за рахунок Позичальника як страхувальника та застрахованої особи договору добровільного страхування життя. Цим Договором Позичальник доручає та дає розпорядження Банку: переказати страховику, в безготівковій формі кредитні кошти в частині суми страхового платежу, належного страховику, через транзитний рахунок Банку. Позичальник погоджується на страхування своїх, як застрахованої особи, пов`язаних із життям майнових інтересів, що не суперечить чинному законодавству України, згідно договору страхування, вигодо набувачем за яким виступає Банк. Детальна інформація про страхування міститься у заяві на страхування, яка додається до даного Договору. Зі змісту п.1 Заяви про акцепт на укладення Договору про використання аналога власноручного підпису уповноваженої особи Страховика та відтиску печатки Страховика, [PERSON] підтвердила, погоджується із тим, що під час укладення (в тому числі підписання) з боку Страховика договору страхування використовуватиметься аналог власноручного підпису уповноваженої особи Страховика та відтиск печатки Страховика, які відтворені за допомогою технічного пристрою та зразки яких містяться в цьому Договорі. Згідно п.2 Заяви про акцепт, підписання цієї Заяви про акцепт на укладення Договору про використання аналога власноручного підпису уповноваженої особи Страховика та відтиску печатки Страховика (надалі - Заява про акцепт) підтверджую свою беззаперечну згоду на використання аналога власноручного підпису уповноваженої особи Страховика та відтиску печатки Страховика, що відтворені за допомогою технічного пристрою, зразки яких містяться в пункті 1 цієї Заяви про акцепт, для вчинення правочинів, визначених п. 1 цієї Заяви про акцепт. Також: підтверджую, що вчинення вказаних в п. 1 цієї Заяви про акцепт правочинів із використанням аналога власноручного підпису уповноваженої особи Страховика та відтиску печатки Страховика, що відтворені за допомогою технічного пристрою, є моїм вільним волевиявленням, відповідає моїй внутрішній волі та ніяким чином не порушує права Сторін. Відповідно до п.2 Заяви, підписанням цієї Заяви про акцепт також підтверджую, що (а) Договір укладений з наміром створити правові наслідки, що обумовлені Договором, (б) Договір не вчинено з наміром, приховання іншого правочину, що вчиняється Сторонами (в) при укладенні Договору цілком розумію природу правочину, що вчиняється, права та обов`язки Страхувальника та Страховика, що виникають на підставі Договору, (г) Мені цілком зрозумілі всі обставини, що мають істотне значення для укладення Договору, а також (д) що не існує ніяких обставин, що можуть перешкодити Сторонам у вчиненні Договору (п.3 Заяви про акцепт). Договір вважається укладеним, та набуває чинності з моменту підписання мною цієї Заяви про акцепт та діє протягом невизначеного строку. Таким чином, підписавши вказаний договір, позивач підтвердила, що укладення з її боку було добровільним і здійснювалось за її бажанням, а також своїм підписом підтвердила, що ознайомлена із правилами страхування, розуміє їх зміст, цілком погоджується з ними. Водночас, покликання [PERSON] на висновок Верховного Суду від 16.03.2020 по справі №910/1162/19 не є підставою для визнання Договору Страхування від 09.08.2018 р. неукладеним, адже з урахуванням обставин конкретної справи, предмета спору, підстав позову, змісту позовних вимог та встановлених фактичних обставин правовідносини які виникли у даній справі, суд приходить до висновку, що ці обставини не є тотожними, ідентичними та релевантними, а відтак даний правовий висновок не може бути застосований до правовідносин у цій справі. Позивачем не надано суду доказів, що підписи вказаного договору страхування життя виконані без погодження з нею іншою особою. Позивачем також не надано доказів того, що позивачу нав`язано послугу страхування життя. Таким чином, встановлені в ході розгляду справи свідчать про те, що Договір страхування життя вчинений у формі та у спосіб передбачені законом, укладений у письмовій формі, як передбачено правовими нормами ст. 981 ЦК України, підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Таким чином судом встановлено, що спірні правочини вчинено в письмовій формі, як передбачено правовими нормами ст. 981 ЦК України, підписано сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позичальник на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірних договорів та у подальшому виконував їх умови, не скористався своїм правом розірвати кредитні договору протягом 14 днів з моменту укладення, а тому заявлений зустрічний позов в частині визнання Договору добровільного страхування життя на випадок смерті в результаті нещасного випадку №202.00302.004411194 від 09.10.2018 року неукладеним; зобов`язання Акціонерного товариства «Ідея Банк» зарахувати [PERSON] отриманих з кредитних коштів суму в розмірі 14163,09 грн., в рахунок погашення суми кредиту по кредитному договору №Z02.00302.004411194 від 09 жовтня 2018 року, здійснення перерахунок за відсотками на таку суму з моменту укладення кредитного договору є безпідставним та задоволенню не підлягає. За таких обставин, поданий представником [PERSON] загальний залишок заборгованості в сумі 36 170,81 грн. з урахуванням, як зазначено, сплаченої суми тіла кредиту, зарахування сум, сплачених в якості обслуговування кредиту, відсотків та суми, отриманої в якості страхового платежу в рахунок повернення кредиту до уваги судом не береться. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Беручи до уваги наведене, суд вважає, що банком частково доведено обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, оскільки встановлено, що у відповідача [PERSON] дійсно наявна заборгованість за кредитним договором №Z02.00302.004411194 від 09 жовтня 2018 року, яка враховуючи недійсність п.п.1.4, 6.1 Кредитного договору становить 88612,78 грн. Водночас, оцінюючи доводи наведені [PERSON] в частині розміру заборгованості, суд виходить з того, що наданий відповідачем за первісним позовом розрахунок сплаченої комісії за обслуговування кредитного договору банком не спростований, а відтак може бути застосований при визначенні остаточного розміру боргу за кредитним договором, як належний доказ по справі. Таким чином, позов банку підлягає до часткового задоволення. Разом з цим, у Рішенні Конституційного Суду України №15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року зазначено, що у справі про захист прав споживачів кредитних послуг держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Отже, дії АТ «Ідея Банк» при укладанні спірного кредитного договору суперечили вимогам закону, відтак наявні підстави для визнання окремих положень договору недійсними, а тому, виходячи з вищенаведених мотивів, зустрічний позов підлягає до часткового задоволення та слід визнати недійсною з моменту укладення договору умову п.1.4 Кредитного договору №Z02.00302.004411194 від 09 жовтня 2018 року в частині стягнення плати за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно Графіку щомісячних платежів за кредитним договором; визнати недійсною з моменту укладення договору умову п.6.1 кредитного договору №202.00302.004411194 від 09 жовтня 2018 року, в частині визначеної в «Графіку» комісії, що підлягає до сплати; зобов`язати Акціонерне товариство «Ідея Банк» зарахувати [PERSON] сплачену нею комісію у загальному розмірі 40 260 гривень в рахунок погашення суми кредиту по кредитному договору №Z02.00302.004411194 від 09 жовтня 2018 року. Відповідно до вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» [PERSON] звільнена від сплати судового збору за подання до суду позовної заяви. За подання позовної заяви повинен бути сплачений судовий збір в розмірі 4204,00 гривень (840,80х5 заявлених вимог). Таким чином, зважаючи на задоволення судом трьох позовних вимог із п`яти заявлених, з банку на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2522,40 гривень, що відповідає вимогам ч.1 ст. 141 ЦПК України. Разом з цим, слід стягнути з [PERSON] пропорційно до розміру задоволених вимог на користь банку судовий збір за подання банком позовної заяви, що складає 1445,33 грн. (88612,78 /128872,78х2102,00). Стосовно вимоги про відшкодування витрат на правову допомогу, суд виходить із диспозиції ч.1 ст. 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Як встановлено судом, між АТ «Ідея Банк» та адвокатським об`єднанням «АСТРІМ» укладено Договір про надання правової допомоги №ЮО-01/01/19 від 01.01.2019 року, предметом якого є надання клієнту правової допомоги. Відповідно до витягу з додатку до акту приймання-передачі наданих послуг від 01.10.2020 року, згідно договору, вартість послуг, наданих адвокатським об`єднанням становить 2 100,00 гривень. Крім цього, між [PERSON] та адвокатом Павленко А.Л. 09.11.2020 року укладено Договір про надання правової допомоги №37/11 про надання правової допомоги. Згідно рахунку-фактури про оплату від 13.11.2020 року, вартість послуг адвоката становила 4000,00 гривень. Оплата послуг підтверджується квитанцією від 17.11.2020 року ПАТ КБ «Приватбанк». Суд вважає, що визначені адвокатами суми гонорару є обґрунтованими, такими, що відповідають складності справи та часу, який затрачено на фактичне надання правової допомоги, обсягом, наданих адвокатами послуг, у зв`язку з чим вказана сума підлягає відшкодуванню пропорційно до задоволених позовних вимог, а доводи сторін щодо відсутності підстав для стягнення витрат на правову допомогу є необґрунтованими, а тому відхиляються судом. Відтак, зі сторін також підлягають стягненню судові витрати на професійну правничу допомогу. З [PERSON] на користь банку слід стягнути витрати на правничу допомогу в сумі 1443,96 грн. (88612,78/128872,78х2100,00), а з АТ «Ідея Банк» підлягають стягненню судові витрати на професійну правничу допомогу на користь [PERSON] в розмірі 2400,00 грн. (4000,00/5х3) гривень.

Outcome: partial