Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-24 00:00:00

07.07.2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказуючи на те, що 17 січня 2015 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем по справі у Татарбунарському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про що було зроблено актовий запис за № 4. Від шлюбу мають одну малолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Причиною розпаду сім'ї, як зазначає позивачка, стало те, що на протязі останнього року сімейні відносини між ними поступово погіршувалися, що в кінцевому результаті привело до фактичного припинення шлюбних відносин, вони втратили почуття кохання один до одного, у них різні погляди щодо подальшого сумісного проживання, відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, з його ініціативи між ними часто виникали сварки, що в кінцевому результаті привело до припинення ведення спільного господарства та сумісного проживання. Тому вважає, що збереження сім'ї неможливе, оскільки суперечить інтересам обох сторін. Враховуючи, що сім'я фактично розпалась, позивачка вважає, що примирення між ними неможливе, у зв'язку з чим просить розірвати шлюб у судовому порядку. Представник позивачки в судове засідання не з'явився, але надав заяву з проханням справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги підтримав (а.с.13). Відповідач в судове засідання не з'явився, але надав до суду заяву з проханням заслухати справу у його відсутність, проти задоволення позову не заперечував, строк на примирення просив не надавати (а.с.12). Згідно з частиною 2 статті 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У такому разі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності з вимогами частини 2 статті 197 ЦПК України не здійснюється. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 174 ЦПК України, частина четверта якої передбачає, що в разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, є безумовним, а тому позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Як вбачається з свідоцтва про шлюб [NUMBER] від 29.06.2016 року (а.с.5), 17.01.2015 року був укладений шлюб між [PERSON] та [PERSON], який був зареєстрований у Татарбунарському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про що було зроблено актовий запис за № 4. Відповідно до ч.ч.3,4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Згідно ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що шлюб між сторонами носить формальний характер, вони фактично припинили подружні стосунки, проживають за різними адресами, відносини не підтримують, втратили почуття поваги та кохання один до одного, примирення не бажають, про що свідчать подані ними заяви (а.с.12-13). За таких обставин, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечать інтересам обох сторін, у зв'язку з чим, на думку суду, сім'я розпалась остаточно й шлюб між ними варто розірвати. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. В силу ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як видно із свідоцтва про шлюб, у зв'язку з реєстрацією шлюбу позивачка змінила прізвище з "[PERSON]" на "[PERSON]". В поданій позовній заяві (а.с.2), остання просила відновити їй дошлюбне прізвище "[PERSON]». Відповідно до ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд також вважає за необхідне роз'яснити сторонам, що згідно абз.2 ч.3 ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Крім того, відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору в сумі 551,20 гривні згідно квитанцій №17017830 (а.с.1) від 05.07.2016 року.

Outcome: approved