Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-17 00:00:00

15.03.2017 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягувати з останнього на її користь аліменти на утримання їхніх неповнолітніх дітей: дочки [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини від його заробітку щомісячно і до досягнення ними повноліття, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування позову зазначила, що відповідач має стабільне пенсійне забезпечення, отримує соціальну допомогу, однак ухиляється від надання матеріальної допомоги на дітей, які повністю знаходиться на її утриманні. А тому звернулася з даним позовом до суду. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, що в ньому зазначені, які просила задовольнити повністю. Відповідач в судове засідання не з"явився, надіслав до суду письмову заяву, в якій просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги фактично визнав, однак вказав, що надає матеріальну допомогу дітям, тому посилання позивачки на одноособове утримання дітей є безпідставним. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши надані докази по справі, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Обовязок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обовязків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Судом встановлено, що сторони по справі є батьками неповнолітніх дітей: дочки [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO] /а.с.5, 6/. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення закріплене в українському законодавстві. Зміст глави 15 СК України вказує на обовязок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обовязку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Способи виконання обовязку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. В пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розяснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 10 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобовязані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися, як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1 ст. 60 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Як встановлено, та підтверджено належними доказами відповідач періодично надає матеріальну допомогу своїм неповнолітнім дітям/а.с.18-26/, однак, як зазначає позивач, в неналежному розмірі та нерегулярно. Таким чином, враховуючи дані обставини, відповідачем не надано та судом не встановлено поважних причин, що унеможливлюють надання ним матеріальної допомоги своїм дітям на момент розгляду справи, беручи до уваги, що відповідачем фактично позовні вимоги про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітніх дітей визнано. А тому, враховуючи Закон України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, суд стягує з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3\~ частини його заробітку (доходів) щомісячно, але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що буде відповідати інтересам дітей, зокрема, для задоволення їх мінімальних життєвих потреб, так і матеріальному становищу та стану здоровя платника аліментів. На думку суду, визначений судом розмір аліментів є реальним, завдяки чому матеріальний стан відповідача, навіть з відрахуванням аліментів, буде задовільним та стабільним, що в свою чергу не тільки не звільняє його від обовязку утримувати своїх дітей, а навіть дозволяє йому виконувати свої зобовязання щодо оплати аліментів у розмірі, визначеному судом. Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить належне їх утримання. Відповідно до ч.1 ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Також, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 640 грн. .

Outcome: approved