Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-07 00:00:00

15 травня 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» (далі - Відповідач, ПАТ «КЗРК») про відшкодування моральної шкоди, у зв`язку з ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків в сумі 160 000 грн. без утримання податків з доходу фізичних осіб та інших податкових платежів. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що з 1966 року по 2007 рік відпрацював за посадами: електромонтер, машиніст скреперної установки, підземний начальник дільниці, головний інженер, підземний майстер на підприємстві відповідача ВО «Кривбасруда» на теперішній час - ПАТ «КЗРК». 25.05.2007 року був звільнений з підприємства відповідача у зв`язку із виходом на пенсію. Після звільнення з 15.01.2008 року по 08.12.2008 року також працював на підприємстві відповідача інженером-конструктором. Рішенням МСЕК від 19.03.2008 року позивачу було встановлено 25% втрати професійної працездатності по хронічному бронхіту безстроково, в подальшому у зв`язку із погіршенням стану здоров`я було встановлено 40% втрати професійної працездатності та визнано інвалідом 3 групи. Від профзахворювання позивач переносить моральні та фізичні страждання, які виражаються у порушенні звичайного способу життя, неможливості працювати за професією через стан здоров`я, переживання за своє здоров`я, витрачанні часу на лікування. Вважає, що отримав профзахворювання з вини відповідача, який повинен компенсувати йому моральну шкоду. Відповідач позовні вимоги не визнав, зазначивши у відзиві на позовну заяву, що ПАТ «Кривбасзалізрудком» не є правонаступником майнових і немайнових прав та обов`язків РУ імені Кірова ВО «Кривбасруда», Державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова», на яких тривалий час працював позивач у шкідливих умовах праці. На підприємстві відповідача позивач дійсно працював в період з 09.04.1997 року по 25.05.2007 року заступником головного інженера з виробництва шахти «Родіна», однак довідка МСЕК, якою встановлено відсоток працездатності позивача не містить відомостей стосовно перенесення останнім моральних страждань, а отже відсутнє підтвердження факту нанесення позивачу моральної шкоди. Крім того, додатково зазначив, що у період з 05.01.2008 року по 08.12.2008 року позивач працював інженером-конструктором (поверхневим) техніко-проектного відділу ш. «Октябрська», тобто у нешкідливих умовах. На думку відповідача, протиправних дій, які б знаходилися у причинному зв`язку з настанням у [PERSON] професійного захворювання, відповідач не вчиняв, а тому не може нести відповідальність за шкоду завдану позивачу. Ухвалою судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 травня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. 07 червня 2019 року судом отримані клопотання відповідача про розгляд справи у порядку загального позовного провадження, зобов`язання позивача надати до суду оригінали письмових доказів, та визнання явки позивача обов`язковою, які за результатами розгляду ухвалою суду від 02.07.2019 року залишені без задоволення. Відповідач, який належним чином повідомлений про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, скористався своїм правом та направив до суду відзив на позовну заяву. Позивач, у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження, строк своїм правом подати відповідь на відзив не скористався. Згідно ст. 279 ЦПК України суд проводить розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх в сукупності, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до записів, які містяться в трудовій книжці, виданої на ім`я [PERSON] , останній з 29.09.1972 року по 22.07.1976 року працював на шахті «Північна» Рудоуправління ім. Кірова підземним гірним майстром, підземним начальником дільниці, з 08.09.1976 року по 08.04.1976 року працював на шахті «Північна» Рудоуправління ім. Кірова підземним начальником дільниці, заступником інженера по виробництву, підземним гірничим майстром та був звільнений з підприємства на підставі ст.38 КЗпП України. 09.04.1997 року прийнятий на шахту «Родіна» заступником головного інженера по виробництву, де працював до 25.05.2007 року, та був звільнений з підприємства у зв`язку із виходом на пенсію. В період з 15.01.2008 року по 08.12.2008 року працював на шахті «Октябрська» ВАТ «Кривбасзалізрудком» на посаді інженера-конструктора, звільнений з підприємства на підставі ст. 38 КЗпП України (а.с. 26-36). При цьому, суд погоджується з твердженням представника відповідача щодо необґрунтованості вимог позивача в частині стягнення з ПАТ «Кривбасзалірудком» моральної шкоди, завданої під час його роботи в шкідливих умовах у Державному виробничому об`єднанні «Кривбасруда» у Рудоуправлінні ім. Кірова в період з 19.09.1972 року по 08.04.1997 року, оскільки підприємство відповідача не є правонаступником вказаної юридичної особи. Так, відповідно до вимог ч.3 ст.82 ЦПК України, обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Виходячи з вказаних вимог закону, суд визнає загальновідомими такі обставини реорганізації 01.07.1975 р. - промислове об`єднання «Кривбасруда» (згідно з постановою Ради Міністрів УРСР від 18.04.1975 р. за №194 та наказом по Мінчормету СРСР від 12.06.1975 р. за №430) реорганізовано у виробниче об`єднання, до складу якого увійшли всі рудоуправління на правах виробничих структурних одиниць. Станом на 01.01.1978 р. до складу ВО «Кривбасруда» входило 10 рудоуправлінь. Рудоуправління «Інгулець» наказом Міністерства чорної металургії УРСР від 01.09.1977 р. передано до складу Інгулецького гірничо-збагачувального комбінату. 01.01.1988 р. - на виконання наказів Мінчормету СРСР від 16.11.1987 р. за №1015 і ГПО «Южруда» від 13.10.1987 р. за №2 на базі рудоуправлінь імені: Леніна, Р. Люксембург, ХХ партз`їзду, Фрунзе, Дзержинського, Ілліча створено три виробничі одиниці - РУ ім. Леніна, РУ ім. ХХ партз`їзду, РУ ім. Дзержинського. 01.10.1989 р. - рудоуправління імені Кірова та ХХ партз`їзду виділилися зі складу об`єднання в самостійні підприємства з наданням їм юридичного статусу. Інші рудоуправління (згідно з наказом Мінметалургії СРСР від 07.09.1989 р. за №170 та наказом по об`єднанню від 20.09.1989 р. за №349) були ліквідовані, а на їх базі створено на правах структурних одиниць 10 шахт: «Першотравнева-1», «Першотравнева-2», ім. Леніна, ім. Орджонікідзе, «Гвардійська», «Октябрська», «Родіна», «Саксагань», «Гігант», ім. Валявка. 01.08.1995 р. - наказом Мінпромполітики України від 27.07.1995 р. за №148 зі складу об`єднання виділена шахта «Саксагань» у самостійне державне підприємство: до цього моменту тут були відпрацьовані запаси багатих залізних руд. 1998 р. - відповідно до наказу Мінпромполітики України від 29.07.1998 р. за №263 державне виробниче підприємство «Кривбасруда» перейменовано в Криворізький державний залізорудний комбінат (КДЗРК). До його складу увійшли: шахтоуправління «Родіна» та «Октябрське», шахти ім. Леніна, ім. Орджонікідзе, «Гвардійська». Вказані обставини підтверджуються історичною довідкою, розміщеною на офіційному сайті відповідача ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат»(http://www.krruda.dp.ua/pro-nas/). Крім того, факт того, що відповідач не є правонаступником рудоуправління ім. Кірова ВО «Кривбасруда» підтверджується наданими відповідачем письмовими доказами: копією постанови КМУ від 28.12.1998 року № 2078 «Про створення Державної акціонерної компанії «Укррудпром» та копією спільного наказу Міністерства промислової політики України та Фонду державного майна України № 65/322 від 22.02.1999 року, згідно з якими Державне рудоуправління імені Кірова перетворене в ДП «Державне рудоуправління імені Кірова» ДАК «Укррудпром»; копією постанови КМУ № 1851 від 20.12.2000 року «Про заходи щодо підвищення ефективності управління корпоративними правами держави в Державній акціонерній компанії «Укррудпром», згідно якої вартість майна ДП «Державне рудоуправління імені Кірова» було виключено із статутного фонду ДАК «Укррудпром» та передане до сфери управління Державного комітету промислової політики України; копією Наказу Державного комітету промислової політики України № 20 від 22.01.2001 року, згідно з яким на базі реорганізованого ДП « державне рудоуправління імені Кірова» було створено ДП «Рудоуправління імені Кірова»; копією наказу Державного комітету промислової політики України № 165 від 19.04.2001 року «Про подальшу реструктуризацію РУ імені Кірова», згідно з яким був затверджений укрупнений перелік об`єктів та виробничих потужностей ДП «Рудоуправління імені Кірова», що підлягають передачі на баланс Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь». Таким чином, виходячи із наведених обставин, судом встановлено, що ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» не є правонаступником прав та обов`язків ні ш. «Північна» РУ імені Кірова ВО «Кривбасруда», ні Державного рудоуправління імені Кірова, на яких працював позивач в період з 19.09.1972 року по 08.04.1997 року. Судом також встановлено, що позивач з 09.04.1997 року по 25.05.2007 року працював на підприємстві відповідача заступником головного інженера з виробництва шахти «Родіна» ПАТ «Кривбасзалізрудком», що не заперечувалось відповідачем. Відповідно до Акту №03 розслідування хронічного професійного захворювання форми П-4 від 12 лютого 2008 року встановлено наявність у [PERSON] професійного захворювання - хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої ст. (пиловий бронхіт першої-другої ст., емфізема легень першої-другої ст.), ЛН першого-другого ст., із зазначенням його причини - тривалий стаж роботи (34 роки 6 місяців) в умовах запиленості повітря робочої зони, яка перевищувала ГДК (а.с. 8-9). Також, відповідно до пункту 16 вказаного Акту № 03 професійне захворювання виникло за обставин праці на шахті «Родіна» ВАТ «Криворіжзалізрудком» в період з 09.04.1997 року по 25.05.2007 року (10 років 1 місяць) та на шахті «Северная» РУ ім.. Кірова ВО «Кривбасруда» з 29.09.1972 року по 08.04.1997 року загалом 24 роки 5 місяців. У пункті 19 згаданого Акту № 03 визначені особи, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, а саме адміністрація шахти «Северная» РУ ім. Кірова ВО «Кривбасруда» та шахти «Родіна» ВАТ «Кріворіжзалізрудком». Внаслідок зазначеного вище хронічного професійного захворювання, Позивач 19.03.2008 року пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією (надалі - МСЕК), де йому встановлено ступінь втрати професійної працездатності - 25% безстроково внаслідок професійного захворювання, що підтверджується копією довідки МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги серії ДНА 02 № 022975 виданою на ім`я [PERSON] (а.с.6). 19.10.2010 року Позивач повторно пройшов огляд МСЕК , де йому встановлено ступінь втрати професійної працездатності - 40% внаслідок професійного захворювання безстроково, та третю групу інвалідності, що підтверджується копією довідки МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги серії 10ААА № 007429 виданою на ім`я [PERSON] (а.с. 7). Так, наявність професійного захворювання у позивача також підтверджується наданими позивачем письмовими доказами, зокрема виписними епікризами, з яких вбачається що він неодноразово проходив стаціонарне лікування в закладах охорони здоров`я з діагнозом: хронічне обструктивне захворювання легень першої ст., фаза загострення, ЛН першого ступеню, протягом 2007-2018 років (а.с. 10-25) . Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону праці» відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Судом встановлено, що у зв`язку з отриманням професійного захворювання та встановленням стійкої втрати працездатності у розмірі 25%, позивачу заподіяно моральну шкоду. Внаслідок отриманого професійного захворювання у позивача змінилися умови життя, він змушений постійно проходити лікування, яке не дає покращення в стані здоров`я, обмежений у можливості працевлаштування, вільному виборі праці. Крім того, відчуває біль та важкість у грудній клітині, задишку, сухий кашель та швидку втому. Доводи представника відповідача щодо відсутності причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача, судом відхиляються, оскільки, як вбачається з аналізу норм ч. 2 ст. 153, ст. 173, ч.1 ст. 237-1 КЗпП України, до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України '' Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому, суд враховує, що період роботи позивача в шкідливих умовах на підприємстві відповідача 10 років 1 місяць із загального стажу роботи в шкідливих умовах 36 роки 6 місяців, характер отриманих професійних захворювань, відсоток втрати позивачем професійної працездатності, тяжкість вимушених змін в його життєвих і виробничих стосунках, що позивачу первинно встановлено 25% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням безстроково, в подальшому при огляді 19.10.2014 року встановлено 40% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням безстроково та встановлено ІІІ групу інвалідності, що вказує на неможливість покращення стану здоров`я позивача в подальшому, і, виходячи з цих обставин, суд, вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди 25 000 грн. Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди саме в розмір 160 000 грн., то на думку суду, така сума належним чином не вмотивована, є значно завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві моральної шкоди. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в сумі 768,40 грн.

Outcome: partial