Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-16 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він з 21.09.2008 року по 09.09.2015 року перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Зазначає, що відповідач являється власником земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Вказує, що за період шлюбу на вищевказаній земельній ділянці ним було зведене незавершене будівництво житлового будинку. Позивач просить суд визнати проведені будівельні роботи, матеріали, конструктивні елементи та обладнання, що були використані в процесі будівництва житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] та визнати за ним право власності на ? частину проведених будівельних робіт, матеріалів, конструктивних елементів та обладнання, що були використані в процесі будівництва даного житлового будинку. В ході судового розгляду позивач уточнив позовні вимоги, просив суд визнати незавершений будівництвом житловий будинок готовністю 75 %, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], об'єктом спільної сумісної власності його та відповідача та визнати за ним прав власності на ? частину вищевказаного незавершеного будівництвом житлового будинку. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав уточнені позовні вимоги. Просив суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали. Просили суд, відмовити в задоволенні позову, з підстав викладених в письмових запереченнях. Заслухавши пояснення учасників процесу, свідка, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов безпідставний та не підлягає до задоволення з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що з 21.09.2008 року по 09.09.2015 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. (а.с. 6, 8). Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо ) самостійного заробітку ( доходу ). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя. Зі ч. 1 ст. 70 СК України вбачається, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно договору дарування земельної ділянки 20.06.2011 року [PERSON] подарувала своїй дочці [PERSON], земельну ділянку, площею 0,1330 га в с. Струмівка, Луцького району, Волинської області, яка належала їй на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 19.05.2006 року (а.с. 36). Крім того, на підставі договору дарування від 20.06.2011 року [PERSON] подарувала [PERSON] незавершений будівництвом житловий будинок готовністю 57 %, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 38). Ч 1. ст. 57 Сімейного кодексу України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Отже, в силу вимог ст. 57 Сімейного кодексу України після укладення договору дарування від 20.06.2011 року спірний незавершений будівництвом житловий будинок готовністю 57 % є особистою приватною власністю відповідача [PERSON] Крім того, як вбачається з досліджених в судовому засіданні матеріалів інвентаризаційної справи, забудовником та власником незавершеного будівництвом житлового будинку до його дарування відповідачеві була її мати - [PERSON] Дана обставина не спростована позивачем. Крім того, проектна документація, а також дозволи на будівництво спірного будинку, в яких забудовником вказана [PERSON] не оспорювалися позивачем. Також, [PERSON] не заявлялися вимоги про визнання недійсним вищезазначеного договору дарування від 20.06.2011 року. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № О-84 від 15.08.2016 року, яка була проведена на підставі ували Луцького міськрайонного суду від 03.06.2016 року, ступінь готовності незавершеного будівництвом житлового будинку становить 75 % (а.с. 80-93). Таким чином, з моменту дарування [PERSON] будинку і до цього часу було проведено 18 % будівельних робіт (75 %-57%). Відповідно до п.п. 3, 5 ст. 3 ЦК України, до загальних засад цивільного законодавства належать свобода договору, а також судовий захист цивільного права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Всупереч ст. 60 ЦПК України [PERSON] не надав жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що будівництво здійснювалось сторонами як подружжям, за кошти подружжя, а не замовником будівництва і власником земельної ділянки [PERSON] та батьком відповідача [PERSON], яким було надано в судовому засіданні підтверджуючі документи на придбання будівельних матеріалів, які використовувались в процесі будівництва спірного будинку. Крім того, доказів на підтвердження того, що після переходу права власності на незавершений будівництвом спірний житловий будинок до відповідача в порядку дарування, [PERSON] приймав участь у добудові спірного будинку, що призвело до збільшення його ступеня готовності на 18 %, суду останнім не надано. Разом з тим, не приймає як доказ участі в будівництві спірного будинку, надані позивачем товарні чеки, накладні, рахунки тощо, оскільки вони не підтверджують факт придбання позивачем будівельних матеріалів на будівництво житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] При цьому, частина наданих товарних чеків, накладних, рахунків взагалі не містить інформації, що витрати на придбання будівельних матеріалів понесено саме [PERSON] А тому, суд приходить до висновку, що позовні вимоги до задоволення не підлягають через їх недоведеність. Інші доводи позивача та його представника також не спростовують висновків суду.

Outcome: dismissed