Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-16 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що 11.08.1973 року, зареєструвала шлюб з відповідачем у відділі ЗАГС Івано-Франківського міськвиконкому. Від шлюбу народилося троє дітей, які на даний час є повнолітніми. Спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на життя. Вважає, що шлюб існує лише формально, шлюбні відносини вони не підтримують, а тому, примирення та збереження їхньої сім"ї є не можливим. Просила шлюб розірвати. Позивачка в судове засідання не зявилася, попередньо подала заяву, якою просила розгляд справи здійснювати без її участі, позовні вимоги підтримує (а.с.13). Представник позивачки в судовому засіданні 24.10.2016 року позовні вимоги підтьримала з підстав наведених у позовній заяві, просила їх задоволити. В судове засідання 17.11.2016 року не зявилася, попередньо подала заяву, якою просила розгляд справи здійснювати без її участі, не заперечує проти заочного розгляду справи(а.с. 34). Відповідач в судовому засіданні 07.09.2016 року заявив клопотання про відкладення розгляду справи з метою надання часу для роздумів з приводу заявленого позову. В судові засідання призначені на 24.10.2016 року, 17.11.2016 року відповідач не зявився повторно, хоча про день та час слухання справи повідомлявся належним (а.с. 16, 28-33). Беручи до уваги вищенаведене, суд ухвалив провести розгляд справи за відсутності відповідача. Дослідивши матеріали справи, беручи до уваги пояснення представника позивачки судом встановлено наступне. Як вбачається з матеріалів справи згідно свідоцтва про одруженння Серія ІІ-АГ № 582332 від 22.08.1986 року сторони 11.08.1973 року зареєстрували шлюб у відділі ЗАГС Івано-Франківського міськвиконкому, про що в книзі записів актів громадянського стану про одруження зроблено запис за № 919 (а.с.4). Неповнолітніх дітей від даного шлюбу немає. Позивачка стверджує, що вони перебувають у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем, не підтримують сімейних відносин, не ведуть спільного господарства. На думку позивачки шлюб їх існує формально, збереження шлюбу суперечить її інтересам. Тому, такий шлюб зберігати не доцільно. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що оскільки, сторони не підтримують шлюбні відносини, їхній шлюб існує формально, а тому шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] зареєстрований 11.08.1973 року у відділі ЗАГС Івано-Франківського міськвиконкому, про що в книзі записів актів громадянського стану про одруження зроблено запис за № 919 слід розірвати. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивачки понесені судові витрати. На підставі наведеного, пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 104, 110, 112 Сімейного кодексу України, ст. 197 Цивільного процесуального кодексу України,

Outcome: approved