Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Виконавчий комітет Лозівської міської ради Харківської області як орган опіки та піклування, Служба у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є рідною бабусею малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які зареєстровані та мешкають разом із позивачкою за адресою: [ADDRESS] , матір`ю яких є відповідачка по справі. У травні 2018 року відповідачка покинула дітей та виїхала до м. Харкова, де на даний час мешкає. Починаючи з 2017 року відповідачка безвідповідально ставиться до своїх батьківських обов`язків, не займається вихованням дітей, їх утриманням, не піклується про стан їх здоров`я, зловживає алкогольними напоями, витрачаючи матеріальну допомогу на дітей на свої особисті потреби, влаштовує своє особисте життя за допомогою випадкових зв`язків. Для забезпечення належного розвитку онуків, позивачка тривалий час докладає максимальних зусиль. Службою у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області було проведено перевірку та складено акт обстеження житлово-побутових умов сім`ї [PERSON] . Перевіркою встановлено, що для дітей створені всі необхідні умови для здорового та всебічного розвитку. У дітей окремі спальні місця, шафа для одягу, стіл. Діти забезпечені сезонним одягом та взуттям, предметами особистої гігієни, продуктами харчування. Санітарний стан приміщення задовільний. Враховуючи викладене позивачка просила позбавити відповідачку батьківських прав відносно малолітніх дітей; залишити малолітнім дітям місце реєстрації та фактичне місце проживання за адресою, де вона зареєстрована та проживає на теперішній час: [ADDRESS] ; стягнути з відповідачки аліменти на утримання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі Ѕ частки усіх видів заробітку, з індексацією відповідно до закону, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на розрахункові рахунки дітей до їх повноліття, починаючи з моменту надходження позовної заяви до суду. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та надала пояснення, аналогічні викладеним в позові. Не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про час та місце слухання справи повідомлялась належним чином, причини неявки не повідомила, відзив на позов не надала. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області як органу опіки та піклування надала Висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] та в судовому засіданні просила прийняти судове рішення з урахуванням інтересів дітей та задовольнити позовні вимоги. Аналогічну позицію висловила в судовому засіданні і представник Служби у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області. Вислухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 16 серпня 1988 року м. Лозова, райвідділ РАЦС (а.с.7). Матір`ю [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] ( а.с. 8-10). З копій характеристик Лозівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №3 вбачається, що [PERSON] та [PERSON] до школи приходять вчасно, охайно одягнені, мають всі необхідні шкільні речі. Мешкають разом з бабусею [PERSON] та братом [PERSON] . Бабуся відвідує батьківські збори, цікавиться навчанням та поведінкою онуків, бере активну участь у позакласному житті. Мати дітей [PERSON] з сім`єю не проживає, навчальний заклад не відвідує, зв`язку з класним керівником не підтримує, вихованням дітей не займається. Має статус матері-одиначки ( а.с.12-13). Відповідно до копії паспорту позивачки, вона зареєстрована за адресою [ADDRESS] (а.с. 3-5). Згідно акту обстеження умов проживання [PERSON] від 06.09.2019 року, складеного Службою у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області, бабуся [PERSON] зареєстрована та мешкає разом з онуками: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] в двокімнатній квартирі на 4 поверсі 5-поверхового будинку. В квартирі газо-, електро-, водопостачання та водовідведення в наявності, умови проживання задовільні. Для виховання та розвитку створені такі умови: у дітей окремі спальні місця, шафа для одягу, стіл, діти забезпечені сезонним одягом та взуттям, предметами особистої гігієни, продуктами харчування. Між членами сім`ї добрі стосунки, для дітей створені належні уми для проживання та виховання ( а.с.14). Згідно копії довідки Лозівського МРЦЗ Державного центру зайнятості № 3360 від 23.08.2019 [PERSON] зареєстрована як безробітна в Лозівському МРЦЗ з 02.04.2019 та за період з 02 квітня по 31 липня 2019 її дохід становить 6635,75 грн.(а.с. 16). Відповідно до висновку Виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області [PERSON] має трьох малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян відомості про батька дітей записані відповідно до ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України(далі-СК України). Відповідно до довідки КП «ЖУК» від 09.09.2019 мати разом з дітьми зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . 20.08.2019 до служби у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області надійшла заява від [PERSON] , в якій вона повідомляла про те, що протягом півтора року її донька [PERSON] покинула їй своїх дітей, а сама поїхала в м. Харків, де і мешкає по цей час. Починаючи з 2017 вона постійно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не займається вихованням дітей, ні матеріальної, ні фінансової допомоги за весь час не надавала, життям та здоров`ям дітей не цікавиться, веде аморальний спосіб життя, зловживає алкогольними напоями, влаштовує своє особисте життя за допомогою випадкових зв`язків. Відповідно до характеристик з навчального закладу доглядом, забезпеченням та вихованням дітей займається бабуся; мати [PERSON] з дітьми не проживає, вихованням дітей не займається, навчальний заклад не відвідує. Під час візиту в родину бабусі [PERSON] було з`ясовано, що умови для проживання малолітніх дітей створені. З метою попередження соціального сирітства спеціалісти служби у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області неодноразово намагалися встановити зв`язок з матір`ю [PERSON] , але марно. Згідно з інформацією, наданою службою у справах дітей по Основ`янському району м. Харкова з`ясовано, що спеціалістами служби неодноразово було здійснено виїзди за адресою де мешкає [PERSON] , а саме: [ADDRESS] , але двері ніхто не відчиняв, ознак присутності будь-кого вдома не було. Зі слів сусідів встановлено, що за даною адресою [PERSON] давно не бачили. Виконавчий комітет Лозівської міської ради Харківської області вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до її малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ( а.с.39-40). Надаючи правову кваліфікацію правовідносинам, суд враховує наступне. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст.51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. В даній ситуації суд звертає увагу, що статтею 32 Конституції України передбачено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Сімейне життя - це особисті майнові та немайнові відносини між подружжям, іншими членами сім`ї, яке здійснюється на засадах, визначених у Сімейному кодексі: кожна особа має право на повагу до свого сімейного життя (частина четверта статті 4); ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України (частина п`ята статті 5); регулювання сімейних відносин здійснюється з урахуванням права на таємницю особистого життя їх учасників, їхнього права на особисту свободу та недопустимості свавільного втручання у сімейне життя (частина четверта статті 7) та інше. Для суду є безспірним, що в даних правовідносинах при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав відповідача відбувається втручання в його право на сімейне життя, яке не є абсолютним і може бути обмеженим в порядку передбаченому Конституцією України. З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав неповнолітньої дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини" (статті 1, 9 Конвенції). Досліджуючи правомірність втручання в право відповідача на сімейне життя, суд розуміючи місце Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року в сфері стандартів прав людини, вважає за необхідне звернутись до принципів викладених в статті 29 Декларації, згідно із якими: Кожна людина має обов`язки перед суспільством, у якому тільки й можливий вільний і повний розвиток її особи. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві. Отже, в даному випадку допускається обмеження прав особи, а процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК України (статті 164-167). Відповідно до ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Положеннями норм Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов`язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст.150, 151, 152, 155 СК України). Відповідно до ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно д ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Відповідно до п.п.15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року та ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Згідно з наданими доказами, суд приходить до висновку, що відповідачка дійсно ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, нехтує своїми батьківськими обов`язками і не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дітей, не піклується про стан їх здоров`я, хоча б мала це робити, тобто по своїй вині ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. На підставі викладеного, суд дійшов переконливого висновку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її малолітніх дітей: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що повністю відповідає інтересам дітей. Суд звертає увагу відповідачки на те, що відповідно до ч.1 ст.169 Сімейного кодексу України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. В такому разі, судом буде перевірено, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини (ч.4 ст.169 Сімейного кодексу України). Відповідно до ч.3 ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно з вимогами ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст.183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст.184 СК України) і виплачуються щомісячно. Згідно ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку згідно з ч.2 ст.182 СК України. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка, заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися в якості аліментів на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти, на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВП № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. З огляду на наведене, виходячи із зазначених у статті 3 ЦК України засад розумності, справедливості і добросовісності цивільного законодавства, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дітей, стягнувши з відповідачки аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у розмірі Ѕ усіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на рахунки дітей до їх повноліття. Згідно з ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. У відповідності до ст.430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч.ч.3, 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Таким чином, суд вважає за необхідне задовольнити позовну вимогу про визначення місця проживання малолітніх дітей разом з їх бабусею, за місцем їх реєстрації і проживання, а саме: [ADDRESS] . Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до п.14 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір не справляється за подання заяви, апеляційної та касаційної скарги про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. Приймаючи до уваги вимоги ч.6 ст.141 ЦПК України, та враховуючи те, що позивачем заявлені вимоги немайнового (позбавлення батьківських прав) та майнового (стягнення аліментів) характеру, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь держави судовий збір у сумі 1536,80 грн. (на час звернення із позовною заявою до суду).

Outcome: approved