Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] в її інтересах та в інтересах неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Нікопольської міської ради про визнання осіб втративши ми право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог посилається на наступні обставини. Їй на підставі свідоцтва про право власності належить житловий будинок [ADDRESS] . У належному їй житловому будинку, крім неї, зареєстрована відповідачка [PERSON] та її діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] [INFO] , які за адресою реєстрації не проживають і не проживали. В добровільному порядку вирішити дане питання не є можливим, всі її звернення відповідачкою ігноруються. У зв`язку з тим, що в позасудовому порядку вирішити питання про зняття з реєстрації відповідачки разом з її дітьми виявилося неможливим, змушена звернутися до суду за захистом своїх прав та просить суд постановити рішення, яким визнати [PERSON] , [INFO] та її дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] такими, що втратили право користування житловим приміщенням в будинку [ADDRESS] . [PERSON] в судове засідання не з`явилася, від неї на адресу суду надійшла заява, в якій вона просить суд розгляд справи проводити за її відсутності, на задоволенні позову наполягає (а.с.40). Відповідачка [PERSON] своїм правом на подання відзиву не скористалася. Конверт, який був направлений за адресою останнього відомого її місця проживання, повернувся до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.34). Представник третьої особи Органу опіки та піклування виконавчого комітету Нікопольської міської ради Городничий О.Л. в судове засідання не з`явився, від нього на адресу суду надійшли пояснення, згідно яких проти задоволення позову в частині визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком не заперечує. З позовними вимогами щодо визнання малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням в будинку [ADDRESS] не погоджується, оскільки діти не можуть самостійно обирати місце свого проживання. Тому, факт їхнього непроживання в спірному будинку не є безумовною підставою для позбавлення дітей правакористування цим житлом. Малолітні діти належать до сім`ї своєї баби навіть тоді, коли спільно з нею не проживають та є членами сім`ї [PERSON] і мають право користуватися житловим приміщенням. Право на користування житловим будинком у малолітніх виникло на підставі факту їхнього народження. Тому, з урахуванням вищевикладеного, а також, враховуючи ч.2 ст.18 ЗУ «Про охорону дитинства», ст.27 Конвенції про права дитини, служба у справах дітей Нікопольської міської ради вважає недоцільним визнавати [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням в будинку [ADDRESS] (а.с.46). Згідно ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України» національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 20 лютого 2020 року належить житловий будинок [ADDRESS] (а.с.5). Відповідно до довідки, виданої 05 березня 2020 року, в житловому будинку [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та відповідачка [PERSON] разом зі своїми дітьми [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.6). Однак, [PERSON] разом зі своїми дітьми [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , за адресою реєстрації не проживають. Факт їхнього непроживання підтверджується актом від 03 березня 2020 року, складеного квартальним комітетом № 19 (а.с.10). Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За таких обставин, суд приходить до висновку, що [PERSON] за адресою своєї реєстрації не проживає без поважних причин, не сплачує кошти за користування жилим приміщенням і комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню житлового будинку та добровільно не усуває ці порушення, а тому, виходячи із вимог ст.71 ЖК України, позовні вимоги про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог в частині зняття з реєстрації [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , то суд, вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Як вбачається зі змісту ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. У даному випадку місцем проживання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є місце проживання їхньої матері [PERSON] . Тому, суд не приймає пояснення представника органу опіки та піклування щодо необхідності збереження реєстрації дітей у житловому будинку, який належить їхній бабусі [PERSON] . Відповідно до ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно постанови Верховного Суду України від 16.01.2012 року, вирішення питання про зняття особи з реєстрації залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням, відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. (ст.ст.71, 72, 116, 156, ЖК УРСР; ст.405 ЦК України). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас вимогу про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Отже, в судовому засіданні доведено, що відповідачка з дітьми у житловому будинку добровільно не проживає з моменту своєї реєстрації, з цього часу наміру вселитися в житловий будинок та проживати у ньому не виявляли, вони не проживають у житловому будинку без поважних причин. А тому, суд вважає, що [PERSON] разом зі своїми дітьми [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , слід визнати такими, що втратили право користування житловим будинком. На підставі викладеного та

Outcome: approved