Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про вселення у квартиру [ADDRESS]; зобов'язання не чинити перешкоди в користуванні житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS]. При цьому, посилається на те, що він та доньки [PERSON], [PERSON] є власниками вказаної квартири, в якій і зареєстрований. Спірних питань з приводу користування квартирою не виникало до моменту розірвання шлюбу 9 лютого 2012 р. з [PERSON], яка в спірній квартирі проживає, не будучи в ній зареєстрованою. Після розірвання шлюбу він позбавлений доступу до зазначеної квартири і не має можливості проживати в квартирі, бо відповідачі протиправно викликають міліцію, психіатричні бригади, не пускають його в квартиру, залишаючи ключі з замку із внутрішньої сторони дверей квартири. Він звертався до житлового органу, органу внутрішніх справ, але відповідачі продовжують перешкоджати йому потрапити до квартири та проживанню в квартирі, тому він змушений проживати на вулиці. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав. Відповідач [PERSON], яка також притягнута судом до участі в справі в якості законного представника неповнолітнього відповідача [PERSON], позов не визнала, пояснивши, що проживанню позивачу по справі в квартирі ніхто не заважає. [PERSON] має доступ до квартири, може вільно відчиняти двері ключем, замок в квартиру не замінювався. Але [PERSON] веде себе неадекватно, зловживає спиртними напоями, погрожує, дії його агресивні, що негативно впливає на життя в квартирі всіх членів сім'ї. Позивач проживає у своєї матері, а не на вулиці. Представник відповідача [PERSON] проти задоволення позову заперечує, пояснивши, що спорів по поводу проживання [PERSON] у квартирі не виникає і позивач штучно створює конфліктну ситуацію навколо свого проживання в квартирі, бо має неприязнені відносини з колишньою дружиною [PERSON] Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача, представника відповідача, з'ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з слідуючих підстав. Судом встановлено, що спірним жилим приміщенням є однокімнатна квартира [ADDRESS], жилою площею 15, 30 кв. м. В квартирі зареєстровані позивач, відповідачі [PERSON], [PERSON], малолітні діти [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. В квартирі проживає також без реєстрації відповідач по справі [PERSON], шлюб з якою позивач розірвав в 2012 р. Квартира в рівних частинах належить на праві приватної власності [PERSON] та його дітям [PERSON], [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 21.01.2000 р. Між сторонами по справі виникають протиріччя щодо користування квартирою та проживання в ній (а.с.3-6, 73-76). Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно ст. 291 ЦК України фізична особа має право на вільний вибір місця проживання. Згідно ст. 311 ЦК України фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згідно ст. 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпоряджатися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї. Згідно ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст. 155 ЖК України жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. В п.15 постанови №9 Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996 р. „Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" роз'яснено, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст.33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Як вбачається з тексту позовних вимог, пояснень сторін, представника відповідача, письмових доказів по справі, між сторонами по праві існує спір щодо вільного доступу [PERSON] до квартири [ADDRESS] та проживання в ній (а.с. 55-58, 64, 66, 69-72, 77). Між тим, [PERSON] є співвласником спірної квартири і бажає проживати в цій квартирі, що є його правом. Ніяких підстав не існує, які б позбавляли право [PERSON] на вільне входження до квартири, співвласником якої він є, й він має всі законні підстави усунення перешкод в користуванні квартирою, з правом входження до квартири. Намагання [PERSON] вирішити спірні питання в позасудовому порядку не призвели до позитивного результату. Діючим законодавством України передбачено право співвласника чи власника майна користуватися своїм майном відповідно до його призначення. Щоб на майбутнє упередити наявність і виникнення будь-яких перешкод в цьому питанні, то зобов'язання відповідачів не чинити перешкоди в користуванні жилим приміщенням повинно відбутися вирішенням спору в судовому порядку, з урахуванням вищенаведених норм законів. Сам по собі факт наявності у позивача ключей від вхідних дверей квартири не є підставою для відмови в задоволенні позову [PERSON], бо вільного входу [PERSON] до квартири та проживання в ній, як з'ясовано в ході розгляду справи, він не має, при ситуації, коли відповідачі знаходяться вдома і закривають вхідні двері в квартиру на замок із середини квартири, тому є перешкоди для позивача на вхід до квартири та користування цією квартирою. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Такий захист може бути здійснений шляхом припинення дії, яка порушує право. Суд при вирішенні спору діє відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved