Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просить встановити факт окремого проживання та не ведення спільного господарства між нею та [PERSON] з 22 вересня 2014 року; стягнути з [PERSON] на її користь кошти в сумі 1 895 грн. та судовий збір по справі в сумі 487,20 грн. В обґрунтування позову зазначається, що 27 квітня 2012 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб. За час перебування у шлюбі, а саме 03 вересня 2013 року, народився син [PERSON], який на даний час проживає із позивачем. Однак, шлюбно-сімейні відносини між позивачем та відповідачем змінилися в гіршу сторону. Постійні непорозуміння між ними призвели до того, що позивач втратила колишнє почуття та повагу до чоловіка. Неодноразові дорікання та сварки, що виникали між ними призвели до стосунків, які не сумісні з подальшим спільним проживанням, оскільки, як виявилось у сторін зовсім різні вподобання та погляди на життя. Свідком негативних відносин у сім'ї часто ставала малолітня дитина, що спричиняло їй душевні страждання та негативно впливало на психічний стан і його подальший розвиток. Все це призвело до унеможливлення спільного із відповідачем проживання. Вже тривалий час, а саме з 22 вересня 2014 року вони не проживають однією сім'єю, спільного господарства не ведуть. В період шлюбу за спільним рішенням подружжя користувалося коштами кредитної картки, яка оформлена на ім'я [PERSON] в ПАТ КБ «Приватбанк». На момент фактичного припинення шлюбних відносин з відповідачем з 22.09.2014 року заборгованість по кредитній картці становила 3790, 00 грн., які після припинення шлюбних відносин та проживання окремо довелося погасити позивачу. Після погашення всіх коштів, які були використані з кредитної картки на момент шлюбу та проживання однією сім'єю як позивачем так і відповідачем, позивач розірвав кредитний договір. На даний час, відповідач відмовляється сплатити половину коштів в сумі 1895 грн., які були зняті з кредитної картки та використані ними як подружжям на потреби їх сім'ї, що підтверджується випискою з кредитного рахунку. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позовній заяві, просила їх задоволити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав викладених в запереченнях, просив суд відмовити в задоволенні позову. Додатково пояснив, що дійсно протягом тривалого часу (більше року) сторони не проживають однією сім'єю, однак не з 22 вересня 2014 року, а з квітня місяця 2014 року. Вказана обставина була встановлена рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 08 квітня 2015 року у справі № 569/19238/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, яке 25 червня 2015 року набрало законної сили. Оскільки у справі № 569/19238/14-ц судом розглядалась позовна заява [PERSON] від 02.12.2014 р., за якою судом 03.12.2014 р. було відкрито провадження у справі, то від вказаних дат «понад 7 місяців» це буде квітень місяць 2014 року, а з даного часу більше року. Також звертає увагу, що якщо ж все таки «понад 7 місяців» рахувати від дати винесення рішення у справі № 569/19238/14-ц, тоді це буде серпень місяць 2014 року, але аж ніяк не 22.09.2014 року, як стверджує позивачка у позовній заяві. До отримання копії позовної заяви не знав, що на ім'я позивачки в ПАТ КБ «Приватбанк» оформлено кредитну картку (кредитний договір), укладення цього договору позивачка від нього приховала. Він ніколи не давав письмової та усної згоди на укладення позивачкою кредитного договору, а тому не вирішував з нею питання про спільне використання кредитної картки. Йому також невідомо коли та скільки позивачка знімала з вказаної картки коштів, та як їх вона використовувала. Отримувані позивачкою з вказаної картки кошти не використовувались на потреби сім'ї, спільне майно на них не придбавалось. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги до задоволення підлягають частково з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 27 квітня 2012 року, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії 1ГЮ № 076719. Рішенням Рівненського міського суду від 08 квітня 2015 року по цивільній справі № 569/19238/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів встановлено, що [PERSON] понад 7 місяців проживає окремо від сім'ї. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З огляду на вищенаведене та твердження позивача про те, що із відповідачем вони проживають окремо та не ведуть спільного господарства саме з 22 вересня 2014 року, позовна вимога [PERSON] щодо встановлення факту окремого проживання між нею та [PERSON] з 22 вересня 2014 року підлягає до задоволення. Крім того, з дослідженої в судовому засіданні виписки по картці/рахунку № 5577212719110937, судом встановлено, що [PERSON] є клієнтом ПАТ КБ "ПриватБанк", та в період з 01.08.2014 року по 12.5.2015 року, користувалась даною карткою. З пояснень [PERSON], судом встановлено, що картка № 5577212719110937 видана їй ПАТ КБ "ПриватБанк" як додаткова кредитна картка до зарплатної картки. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] користувалась кредитною карткою як під час спільного проживання з [PERSON] так і під час окремого проживання. Частиною 3 статті 368 ЦК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 3\~ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частина 4\~ст. 65 СК України\~встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмети матеріального світу, так і майнові права та обов'язки. Договір, укладений одним із подружжя, створює обов'язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім'ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім'ї. За правовою позицією судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, наведеною у постанові від 19 червня 2013 року у справі № 6-55ц13, договір, укладений одним із подружжя, створює обов'язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім'ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім'ї. Договір, укладений одним із подружжя, за яким майно використане не на задоволення потреб сім'ї, а на інші потреби, не створює обов'язків для іншого з подружжя. Статтею 60 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших особі, які беруть участь у справі, виникає спір. Суд не\~\~може прийняти до уваги надані в судовому засіданні пояснення позивача [PERSON] про те, що вона користувалася коштами кредитної картки для задоволення сімейних потреб, а їх основна сума була витрачена на ремонт автомобіля, оскільки дане твердження було голослівним та спростоване відповідачем. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні вказав, що будь-яких коштів на ремонт автомобіля позивачем надано не було, даний автомобіль на сьогоднішній день так і залишається не відремонтованим, а про наявність кредитної картки у дружини йому стало відомо лише з позовної заяви. Суд вважає, що оскільки позивачем недоведено, що грошові кошти, отримані за кредитним договором, були використані на потреби сім"ї, їх не можна вважати спільними коштами подружжя та відповідно розглядати питання щодо поділу та стягнення. Також слід виходити з того, що між сторонами відсутні зобов'язальні (договірні) правовідносини, що виключає виникнення регресних зобов'язань та відповідач не є стороною за кредитним договором. З огляду на вищевикладене, вимога позивача щодо стягнення коштів з [PERSON] на її користь в сумі 1895 грн. не підтверджена належними та допустимими доказами відповідно до\~ст. 60 ЦПК України та до задоволенню не підлягає. У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України підлягаю стягненню з відповідача на користь позивача 243,60 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved