Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-22 00:00:00

02.12.2016 позивач звернулась до суду з позовними вимогами про повергнення майна з чужого незаконного володіння, на обґрунтування якого вказала, що 29.06.2011 між нею та відповідачем [PERSON] було укладено договір про надання правової допомоги, відповідно до якого, позивач зобов`язувалась надати відповідачу правову допомогу у спорах та представляти її інтереси в судах, що стосувались належних відповідачу земельних ділянок в смт. Козин Обухівського району Київської області. Так, як на момент підписання даного договору, відповідач не мала коштів на оплату послуг позивача, в якості розрахунку було визначена одна із спірних земельних ділянок, що належала відповідачу. Судові спори, де позивач приймала участь тривали значний час, проте жодної оплати від відповідача не отримувала. 26.03.2015 після завершення судових спорів, відповідач повинна була розрахуватись з позивачем, відповідно до умов договору, про що відповідачем було видано генеральну довіреність на розпорядження земельною ділянкою. Проте, під час реєстрації права власності позивач виявила, що зе5мельна ділянка відчужена відповідачем іншій особі, зазначає, що спірна земельна ділянка належить їй та просить суд витребувати її у відповідача 1. Відповідач [PERSON] та її представники подали заперечення щодо задоволення позовної заяви, вказали, що відповідач не укладала з позивачем договір про надання правової допомоги у спорах щодо належних відповідачу земельних ділянок. Кошти за надання правої допомоги по інших справах позивач всі отримала. Довіреність видана позивачу на спірну земельну ділянку з метою пошуку покупця. Таким чином, позивач не мала права на земельну ділянку, не надала доказів, що земельна ділянка їй належала, а тому в задоволенні позову просить відмовити. Представник відповідача [PERSON] подав заперечення проти позову, вказав, що позивач ніколи не була власником спірної земельної ділянки, а витребування у добросовісного набувача можливе лише власником. Щодо договору про надання правової допомоги то там вказується щодо оплата послуг здійснюється коштами. Крім того, договір про продаж земельної ділянки між відповідачами чинний та не оспорюється. В судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] подану позовну заяву підтримали в повному обсязі, пояснили, що позивач надавала [PERSON] правову допомогу з 2010 року по багатьох справах та представляла її інтереси в судах, оплата здійснювалась по факту виконання. Літом 2011 року [PERSON] звернулась до позивача про отримання адвокатських послуг по земельних спорах. На той час у відповідача не було коштів і було запропоновано, що з метою оплати послуг позивачу буде передана у власність одна із спірних земельних ділянок, що належала відповідачу. Договір про надання адвокатських послуг з вказаними умовами готувала позивач, підписала їх та передала на підпис відповідачу, через деякий час один екземпляр підписаного відповідачем передали позивачу. В подальшому на виконання умов договору відповідач видала довіреність позивачу на повне розпорядження земельною ділянкою. Проте, через деякий час [PERSON] продала спірну земельну ділянку. Позивач зазначає, що відповідач не оплатила послуги адвоката по декільком справам, в який вона приймала участь, оскільки оплата була визначена у формі передачі земельної ділянки. При укладанні договору між позивачем та відповідачем були присутня представник позивача та інші особи, відповідач погодилась на таку форму оплати. Право власності позивач не могла оформити під час чинності довіреності, оскільки відповідач втратила правовстановлюючі документи на землю. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечила в повному обсязі, вказала, що позивач не надала доказів на обґрунтування позову. Зазначила, що відповідач не укладала договір про надання правової допомоги на вказаних позивачем умовах, позивачем обраний не вірний спосіб захисту права, оскільки позивач не набула права власності на спірну земельну ділянку, оплату послуг відповідач здійснювала грошима в готівковій формі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив в повному обсязі, вказав, що відповідачі уклали договір купівлі-продажу земельної ділянки, жодних заборон на відчуження не було. Позивач не була власником земельної ділянки та обрала не вірний спосіб захисту своїх прав. Суд, заслухавши пояснення позивача, представників, дослідивши письмові докази та матеріали справи, заслухавши покази свідків [PERSON] , [PERSON] , дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що працювала помічником адвоката [PERSON] В 2011 році до них в офіс прийшов батько відповідача [PERSON] , якому позивач часто надавала адвокатські послуги, та повідомив, що в них є спір щодо земельних ділянок, які належать відповідачу, та повідомив, що в зв`язку щ тим, що у нього відсутні кошти, за надані послуги він розрахується шляхом передачі власності на одну із земельних ділянок позивачу. Був складений проект договору де було зазначено, що за надані послуги відповідач розрахується земельною ділянкою. Батько відповідача погодився, забрав з собою два екземпляра договору, а через деякий час приніс один екземпляр з підписом відповідача. Свідок та позивач надавали великий об`єм юридичних послуг Швецям, проте оплати не брали, оскільки розраховували на земельну ділянку. Відповідач не продовжила термін дії довіреності, не передала у власність земельну ділянку та не розрахувалась за отриманні юридичні послуги. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що працювала з позивачем в одному кабінеті, до позивача часто заходив батько відповідача, оскільки мав багато справ в судах. В 2011 році батько відповідача, запропонував за отримання адвокатських послуг передати у власність позивачу земельну ділянку, склали відповідний договір, батько відповідача одразу його не підписав, забрав договори та приніс їх підписані через декілька днів. [PERSON] не розрахувався за отримані послуги, позивач надавала багато юридичних послуг. В судовому засіданні встановлені наступні фактичні обставини справи. 29.06.2011 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про надання правової допомоги, відповідно до якого предметом даного договору є надання правової допомоги в судах з приводу земельних ділянок, належних [PERSON] . Відповідно до п.4.1. даного Договору в якості гонорару за правовий супровід судових справ, пов`язаних із земельними ділянками, належними [PERSON] по закінченню судових спорів і розроблення технічної документації на ділянки, Клієнт відступає Адвокату право власності на земельну ділянкою площею 0,3720 га, кадастровий номер 3223155400:06:001:0003, яка розташована на території Козинської селищної ради Обухівського району Київської області шляхом укладення відповідного правочину. Підписання даного Договору Клієнт визнає права Адвоката на земельну ділянку, обумовлені даним Договором, і в підтвердження цього, зобов`язується видати нотаріальне доручення на розпорядження ділянкою. Даний договір підписаний [PERSON] та [PERSON] 01.07.2013 [PERSON] видала нотаріально завірену довіреність на ім`я [PERSON] , [PERSON] бути її представником по питанню розпорядження земельною ділянкою площею 0,3720 га, кадастровий номер 3223155400:06:001:0003, яка розташована на території Козинської селищної ради Обухівського району Київської області. Довіреність видана терміном на три роки по 01.07.2016. 29.06.2011 та 17.12.2013 [PERSON] видала нотаріально завірені довіреність на ім`я [PERSON] на представництво її інтересів в державних органах та судах. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01.06.2017 власником земельної ділянки площею 0,3720 га, кадастровий номер 3223155400:06:001:0003, яка розташована на території Козинської селищної ради Обухівського району Київської області на підставі договору купівлі-продажу від 04.08.2016, власник [PERSON] , рішення про державну реєстрацію 08.08.2016. Відповідно до висновку експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи №1634/16735/17-32/16736/17-33 від 22.12.2017 КНДІСЕ було встановлено, що підпис від імені [PERSON] , який міститься ліворуч від рукописного запису « [PERSON] » графи «Клієнт» у договорі про надання правової допомоги від 29.06.2011, що укладений від імені [PERSON] та адвоката [PERSON]. виконаний не [PERSON] , а іншою особою з наслідуванням підпису [PERSON] . Згідно ст.12 ЦПК України , цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення . Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Позивач на обґрунтування позову посилається на договір про правову допомогу, який відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи №1634/16735/17-32/16736/17-33 від 22.12.2017 відповідачем [PERSON] не підписувався Згідно ст.110 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. На спростування вказаного висновку позивач надала свої пояснення та в судовому засіданні заслухано покази свідків. Разом з тим, суд приходить до висновку, що обставини укладення договору та його зміст не можуть підтверджуватись показами сторони по справі та свідками у разі наявності висновку експерта про те, що сторона договору його не підписувала. Таким чином, договір про надання правової допомоги від 29.06.2011 не береться судом до уваги та відхиляється як доказ та визнається судом не достовірним, оскільки не підписувався відповідачем. Крім того, на обґрунтування позову вказує на набуття нею права власності на спірну земельну ділянку та посилається на наявність довіреності від 01.07.2013 щодо розпорядження земельною ділянкою, роздруківку СМС-повідомлень, копії судових рішень та копію книги обліку доходів і витрат [PERSON] . Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст.334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно ст.132 ЗК України, угоди про перехід права власності на земельні ділянки укладаються в письмовій формі та нотаріально посвідчуються. Таким чином, чинним законодавством передбачено, що право власності на нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації а сам договір повинен бути укладений в письмовій формі та нотаріально посвідчуватись. Як встановлено в судовому засіданні, позивач не набула право власності на спірну земельну ділянку, не зареєструвала відповідне право, доказів про таке право та підстав його набуття на умовах визначених законом суду не надано, докази надані на обґрунтування набуття права власності не підтверджують обставину, що позивач набула таке право. Згідно ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Основною вимогою застосування віндикації, а саме витребування майна з чужого незаконного володіння є те, що з такою позовною вимогою може звернутись лише власник такого майна. Як встановлено в судовому засіданні позивач не набула права власності на спірну земельну ділянку, а від так позов не підлягає до задоволення в повному обсязі, оскільки позивач не довела набуття права власності на витребуване майно. Відповідач [PERSON] подала відповідні заяви про відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 97387,99 грн. На обґрунтування вказаного розміру витрат, суду були надані договори про надання правової допомоги, ордери про оплату, розрахунок затрат часу та об`єму виконаних робіт. Згідно ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Згідно ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною четвертою статті 133 ЦПК України, визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Надання адвокатами ТОВ «Центр Конфліктології і Права» відповідачу адвокатських послуг у суді при розгляді даної справи підтверджується договорами, дорученнями, меморіальними ордерами, та розрахунками витраченого часу на загальну суму 97387,99 грн. Враховуючи вказане, відповідачем доведено надання йому адвокатами вказаних послуг у суді. Разом з тим, як вбачається з наданих розрахунків, у вказані витрати внесено зокрема складання скарги до ВРП на дії судді, а вказані години затраченого часу не відповідають часу судових засідань зазначеного у протоколах судових засідань З огляду на те, що такі витрати у сумі 97387,99 грн. є неспівмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатами обсягом послуг у суді, затраченим ними часом на надання таких послуг (підготовка цієї справи до розгляду не вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи, адже, предметом позову була одна земельна ділянка і позивач обґрунтовував позов однією підставою), не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, суд дійшов висновку про стягнення з позивача на користь відповідача 15000 грн. витрат на професійну правничу допомогу у суді.

Outcome: approved