Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-31 00:00:00

13.09.2016 року до Краснолиманського міського суду звернулася позивач [PERSON] з позовом до Маяківської сільської ради Слов'янського району Донецької області про визнання права власності в порядку спадкування, обґрунтувавши свої вимоги тим, що вона доводилась племінницею по матері [PERSON], яка [INFO] померла. На випадок смерті тітка залишила заповіт від 21.10.2003 pоку, яким заповідала позивачу житловий будинок з господарськими спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS]. З метою оформлення спадщини [PERSON] звернулась до нотаріальної контори. Після визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини на підставі Рішення Слов'янського міськрайонного суду від 04.04.2016 року у справі 2/243/1125/2016 вона знову звернулась до нотаріуса з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину. Проте позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з тим, що вона не надала документ, що підтверджує право власності [PERSON] вказаного житлового будинку. Наведене підтверджується Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної від 22.06.2016 року №23/02-31. Договір від 06.07.1990 року, на підставі якого будинок належав спадкодавці, був втрачений, але чинним законодавством не передбачено можливості отримання дублікатів документів спадкоємцями. Враховуючи наведені вище обставини, позивач не має можливості отримати правовстановлюючий документ на успадкований будинок з господарськими будівлями і спорудами. Просить суд визнати за нею, [PERSON] право власності на житловий будинок А-1 загальною площею 27,6 кв.м., житловою площею 11,6 кв.м., літню кухню Б, паркан №1, розташовані за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом після [PERSON], померлої [INFO]. Позивач [PERSON], належним чином повідомлена про дату час і місце розгляду справи, в судове засіданні не прибула, надала заяву про розгляд справи без її участі в судових засіданнях (а.с.36), проти заочного рішення по справі не заперечувала. Представник відповідача Маяківської сільської ради Слов'янського району Донецької області, який належним чином повідомлений про дату час і місце розгляду справи шляхом направлення судової повістки, про що свідчить поштове повідомлення (а.с 55), в судове засідання не прибув, про наявність поважних для цього причин суд не повідомив, заперечень проти вимог позивача не висунув. Розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив фактичні обставини та відповідні їм спадкові правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] у селі Маяки Слов'янського району Донецької області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER], яке видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Слов'янському району реєстраційної служби Слов'янського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 51 (а.с. 12). На момент смерті [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS], що підтверджується записом в Домовій книзі( а.с.66-67). Згідно повідомлення КП Бюро технічної інвентаризації м. Слов"янська від 27.10.2016 року [PERSON] належав на праві власності житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] на підставі договору дарування № 1544 від 06.07.1990 року (а.с.52). Згідно даних які зазначені у звіті про оцінку майна, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], станом на 02 серпня 2016 року, за зазначеною адресою рахуються об'єкти: житловий будинок А-1 загальною площею 27,6 кв.м., житловою площею 11,6 кв.м., літню кухню Б, паркан №1 (а.с.17-28). Відповідно до копії заповіту від 21.10.2003 року, реєстровий номер 66, який посвідчений секретарем виконавчого комітету Ямпільської селищної ради Краснолиманського району Донецької області Воробйовою В. Д., [PERSON] на випадок своєї смерті житловий будинок з господарськими спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] заповідала [PERSON] (а.с. 64). Відповідно до копії свідоцтва про народження [PERSON], місце реєстрації - відділ державної реєстрації актів цивільного стану Краматорського міського управління юстиції, актовий запис №796, про що відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Слов'янську реєстраційної служби Слов'янського міськрайонного управління юстиції Донецької області 04 листопада 2015 року видано повторне свідоцтво про народження [NUMBER] батьком зазначено [PERSON], матір'ю - [PERSON] (а.с. 9). Як вбачається з копії свідоцтва про одруження від 29.10.1986 року серії [NUMBER] було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11). Відповідно до копії свідоцтва про одруження від 01.06.2002 року серії [NUMBER] було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10). Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Стаття 1298 ЦК України передбачає, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Постановою приватного нотаріуса Слов'янського районного нотаріального округу Донецької області Зубкової А.О. від 22 червня 2016 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок після померлої [PERSON]. (а.с. 14). Згідно повідомлення приватного нотаріуса Слов'янського районного нотаріального округу Донецької області Зубкової А.О. 12.05.2016 року була заведена спадкова справа №23/2016 щодо майна померлої [INFO] [PERSON]. Спадщину за законом та за заповітом після померлої прийняла [PERSON] Інші особи із заявами про прийняття спадщини або про відмову від спадщини не зверталися (а.с. 57, 58-89). Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. На момент виникнення права власності на будинок (1990 рік) зазначені цивільні відносини регулювалися ЦК УРСР. Відповідно до діючого на той час законодавства у приватній власності громадян могли знаходитись жилі будинки, збудовані на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці, або придбані на законних підставах, наприклад, за договором купівлі-продажу, міни, дарування, за правом спадщини. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Таким чином, закон передбачав державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності не залежало від державної реєстрації до часу набрання законної сили ЦК України та Закону України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. На підставі ст. ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає, що позивачем доведено набуття права власності на спадкове майно на законних підставах, неможливість захисту іншим шляхом ніж визнання права власності на спадщину в судовому порядку, позовні вимоги є законним та обґрунтованими, а тому приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов'язані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи.

Outcome: approved