Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-05 00:00:00

10 квітня 2019 року позивач звернулася до Березнегуватського районного суду Миколаївської області з позовною заявою до відповідача про визнання незаконними та скасування п.4 та п.5 рішення Березнегуватської районної ради № 4 від 01 березня 2019 року «Про створення комунального некомерційного підприємства «Березнегуватська центральна районна лікарня» та зобов`язання Березнегуватську районну раду ухвалити рішення про призначення її головним лікарем (директором) вказаного підприємства, уклавши додаткову угоду до контракту від 05 жовтня 2015 року. В позові зазначила, що 05 липня 2006 року відповідно до розпорядження № 416 голови Березнегуватської районної державної адміністрації її було призначено на посаду головного лікаря Березнегуватської центральної районної лікарні (надалі Березнегуватська ЦРЛ). 05 жовтня 2015 року з нею було укладено трудовий контракт про зайняття посади головного лікаря Березнегуватської ЦРЛ та продовжено трудові відносини строком на 5 років. 31 січня 2019 року Березнегуватською районною радою на своєму офіційному сайті було оприлюднено проект рішення "Про створення комунального некомерційного підприємства "Березнегуватська центральна районна лікарня" Березнегуватської районної ради (надалі КНП «Березнегуватська ЦРЛ»), яке є правонаступником усього майна, прав та обов`язків Березнегуватської ЦРЛ. Відповідно до п.5 даного проекту передбачалося призначення її директором КНП "Березнегуватська ЦРЛ" шляхом продовження з нею трудових відносин відповідно до контракту від 05 жовтня 2015 року. Однак на засіданні Президії Березнегуватської районної ради, в порушення Регламенту роботи районної ради, до даного проекту рішення були внесені зміни, згідно з якими вже передбачалося призначення її тимчасово виконуючою обов`язки керівника підприємства до проведення конкурсу на дану посаду. 01 березня 2019 року на пленарному засіданні районною радою було прийнято рішення № 4 «Про створення КНП «Березнегуватська ЦРЛ» Березнегуватської районної ради, зі змінами, внесеними Президією, де відповідно п.4 та п.5 рішення її призначено тимчасово виконуючим обов`язки головного лікаря (директора) підприємства на період до проведення конкурсу, з укладенням контракту лише на вказаний період. Вважаючи зазначені пункти рішення районної ради незаконними, оскільки вони прийняті з порушенням Регламенту та вимог ст.36 КЗпП України, позивач і звернулася до суду з даним позовом. 15 травня 2019 року, до початку першого судового засідання у справі, позивач звернулася до суду із заявою про зміну позовних вимог, в якій, враховуючи прийняття районною радою 24 квітня 2019 року рішення № 5 про призначення її головним лікарем (директором) КНП «Березнегуватська ЦРЛ», просила визнати незаконними в період з 01 березня по 24 квітня 2019 року п.4 та п.5 рішення Березнегуватської районної ради № 4 від 01 березня 2019 року «Про створення комунального некомерційного підприємства «Березнегуватська центральна районна лікарня» та зобов`язати Березнегуватську районну раду укласти з нею додаткову угоду до контракту від 05 жовтня 2015 року, з 01 березня 2019 року. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, пояснила, що з 05 липня 2006 року працює головним лікарем Березнегуватської ЦРЛ, а з 05 жовтня 2015 року між нею та відповідачем укладено контракт на строк до 05 жовтня 2020 року. В зв`язку із реорганізацією медичних закладів, відповідачем 01 березня 2019 року шляхом перетворення Березнегуватської ЦРЛ, створено КНП «Березнегуватська ЦРЛ», яке є її повним правонаступником, однак її, в порушення вимог трудового законодавства, призначено тимчасово виконуючим обов`язки головного лікаря вказаного підприємства до проведення конкурсу. 24 квітня 2019 року її все ж таки призначено головним лікарем (директором) новоствореної юридичної особи, укладено з нею додаткову угоду до контракту, а п.4 та п.5 вказаного рішення вирішено вважати такими, що втратили чинність. Крім того пояснила, що перебування на посаді тимчасово виконуючого обов`язки головного лікаря в період з 01 березня по 24 квітня 2019 року, крім порушення трудового законодавства, її особистих прав не порушило, оскільки керівником закладу охорони здоров`я вона залишалася та в оплаті праці нічого не втратила. Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог позивача заперечувала, пояснила, що дійсно 31 січня 2019 року на сайті ради було оприлюднено проект рішення про створення КНП «Березнегуватська ЦРЛ», де позивача планувалося призначити головним лікарем (директором) підприємства, однак в ході обговорення вказаного рішення спочатку на Президії, а потім і на сесії ради, в проект рішення були внесені зміни, та призначено позивача тимчасово виконуючим обов`язки головного лікаря (директора) підприємства до проведення конкурсу. Однак, вже 24 квітня 2019 року рішенням районної ради її було призначено на посаду головного лікаря (директора), укладено додаткову угоду до контракту, а пункти 4 та 5 рішення від 01 березня 2019 року визнано такими, що втратили чинність. На час розгляду справи судом будь-яких особистих прав позивача не порушено, а тому її вимоги є безпідставними. Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши докази у справі, суд дійшов наступного. Розпорядженням голови Березнегуватської районної державної адміністрації № 416 від 04 липня 2006 року позивача призначено на посаду головного лікаря Березнегуватської ЦРЛ з 05 липня 2006 року (а.с.7) 05 жовтня 2015 року між відповідачем та позивачем, як головним лікарем Березнегуватської ЦРЛ, було укладено контракт, за умовами якого остання здійснює поточне керівництво закладом охорони здоров`я, забезпечує його діяльність, визначену Статутом, виконання показників ефективності використання і збереження закріпленого за закладом комунального майна, а відповідач створює належні умови для її матеріального забезпечення та організації праці (а.с.8-10). 31 січня 2019 року на офіційному сайті відповідача оприлюднено проект рішення районної ради про створення КНП «Березнегуватська ЦРЛ» та призначення позивача директором підприємства (а.п.31). Однак, 01 березня 2019 року на сесії районної ради було прийнято рішення № 4 «Про створення КНП «Березнегуватська ЦРЛ» Березнегуватської районної ради, затверджено його Статут, а пунктами 4 та 5 позивача призначено тимчасово виконуючим обов`язки головного лікаря (директора) на період до проведення конкурсу. Крім того, голові районної ради рекомендовано укласти з позивачем контракт на період до проведення конкурсу (а.с.11). Відповідно до п.п.1.1. та 1.2. Статуту підприємства КНП «Березнегуватська ЦРЛ» є лікарняним закладом охорони здоров`я, створене шляхом перетворення Березнегуватської ЦРЛ та є правонаступником усього його майна, всіх прав та обов`язків (а.с.12-18). Однак рішенням відповідача № 5 від 24 квітня 2019 року, на звернення депутатів районної ради від 19 квітня 2019 року, позивача було призначено на посаду головного лікаря (директора) КНП «Березнегуватська ЦРЛ» Березнегуватської районної ради, звільнивши її з посади тимчасово виконуючого обов`язки головного лікаря, голові районної ради рекомендовано укласти з позивачем додаткову угоду до контракту від 05 жовтня 2015 року, та в зв`язку з цим, пункти 4 та 5 рішення №4 від 01 березня 2019 року вважати такими, що втратили чинність (а.с.79-87). 30 травня 2019 року, між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду до контракту від 05 жовтня 2015 року, за умовами якої назву посади позивача було змінено з «головний лікар» на «головний лікар (директор)», назву підприємства змінено з «Березнегуватська ЦРЛ» на КНП «Березнегуватська ЦРЛ», визначено умови оплати праці, не нижчі за попередні, та визначено, що умови угоди застосовуються з 01 травня 2019 року (а.с.104-107). Так, діяльність районної ради, як органу місцевого самоврядування, регулюється ЗУ «Про місцеве самоврядування». Згідно ст.46 вказаного Закону, порядок підготовки і розгляду питань на пленарних засіданнях та інші процедурні питання, визначаються регламентом ради. Статтею 6.5. «Регламенту роботи Березнегуватської районної ради сьомого скликання» передбачено, що депутат районної ради має право вносити в усній та письмовій формі пропозиції, зауваження та доповнення щодо питань, які обговорюються на сесії, вносити проекти рішень і доповнення до них. Вказані норми регламентуються і ЗУ «Про статус депутатів місцевих рад». В ході судового розгляду було встановлено, що зміни до проекту рішення ради в частині призначення позивача тимчасово виконуючим обов`язки директора підприємства, вносилися на засіданні сесії ради 01 березня 2019 року, про що свідчить його протокол, а тому порушень стосовно внесення змін до проекту рішення ради судом не вбачається (а.с.47-58). Законом України від 06 квітня 2017 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення законодавства з питань діяльності закладів охорони здоров`я» внесено окремі зміни до Основ законодавства України про охорону здоров`я. Відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень цього ж Закону, державні та комунальні заклади охорони здоров`я - бюджетні установи можуть реорганізовуватися в казенні підприємства або комунальні некомерційні підприємства. Згідно п.п.3 п.3 Прикінцевих положень вказаного Закону звільнення працівників закладів, що реорганізуються відповідно до пункту 2 цього розділу, допускається лише у разі, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу. Відповідно до Методичних рекомендацій з питань перетворення закладів охорони здоровя з бюджетних установ у комунальні некомерційні підприємства Міністерства охорони здоровя України, схваленого Робочою групою з питань реформи фінансування сфери охорони здоров`я України, протокол від 14 квітня 2017 року №9, якщо в процесі перетворення власник (відповідна рада) прийняв рішення про припинення трудових відносин із керівником закладу охорони здоровя то і призначення нового керівника має відбуватися з урахуванням особливостей, визначених Основами законодавства України про охорону здоровя (конкурсна основа, контрактна форма). Трудові відносини не припиняються в тим керівником, який вже працював до моменту утворення комунального некомерційного підприємства на умовах контракту. Крім того, частини 3 та 4 ст.36 КЗпП України передбачають, що зміна підпорядкованості підприємства, установи, організації не припиняє дії трудового договору. У разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників. Однак, за правилами статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Аналіз наведених вище норм свідчить про те, що завдання цивільного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи. Тобто обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Як встановлено судом та не заперечувалося позивачем в судовому засіданні, будь-яких прав позивача, крім зміни назви посади з головного лікаря (директора) на тимчасово виконуючого обов`язки головного лікаря (директора) рішенням відповідача № 4 в період з 01 березня по 24 квітня 2019 року порушено не було, позивач залишалася керівником закладу охорони здоров`я, та заробітна плата, у відповідності до штатних розписів Березнегуватської ЦРЛ та КНП «Березнегуватська ЦРЛ» була незмінною (а.с.108-117). За такого, враховуючи, що рішенням відповідача від 24 квітня 2019 року порушені трудові права позивача було відновлено, пункти 4 та 5 рішення районної ради від 01 березня 2019 року визнано такими, що втратили чинність, будь-яких інших прав позивача відповідачем порушено не було, суд дійшов висновку про відмову позивачу в задоволенні позову.

Outcome: dismissed