Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Івано-Франківської міської стоматологічної поліклініки, головного лікаря Івано-Франківської СМП про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, мотивуючи позовні вимоги тим, що Наказом №33-о/с від 04.02.2013р. Івано-Франківської міської стоматологічної поліклініки його звільнено з посади зубного техніка госпрозрахункового ортопедичного відділення за п.3 ст.40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором. Вважає таке звільнення незаконним, а тому просить суд постановити рішення, яким поновити його на посаді зубного техніка госпрозрахункового ортопедичного відділення Івано-Франківської міської стоматологічної поліклініки 07.02.2013р. та стягнути кошти за час вимушеного прогулу, стягнути моральну шкоду в сумі 10.000 грн. та витрати на правову допомогу адвоката. В судовому засіданні позивач позов підтримав з підстав викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити в повному обсязі. Представник Івано-Франківської міської стоматологічної поліклініки в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вважає їх безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягає задоволенню. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Головний лікар Івано-Франківської СМП в судове засідання не з'явився, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив. Вислухавши пояснення сторін по справі, дослідивши письмові матеріали справи судом встановлено, що повні вимоги підлягають до часткового задоволення виходячи із наступних підстав. Судом встановлено, із записів трудової книжки [PERSON] (а.с.9) вбачається, що відповідно до наказу 27-к від 25.01.1988 року [PERSON] переведений на посаду зубного техніка Івано-Франківської стоматологічної поліклініки. Відповідно до наказу №33 від 04.02.2013 року [PERSON] звільнено з посади зубного техніка з 07 лютого 2013 року за систематичне невиконання ним без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором, п.3 ст.40 КЗпП України та зобов'язано виплатити йому компенсацію за невикористану щорічну відпустку за 62 календарних дні за період роботи з 01.07.2010 р. по 07.02.2013 р. Із наказу №17-о/д від 10.04.2012 року вбачається, що за порушення трудової дисципліни, що виявилось у невиконанні фінансового плану зубному техніку: [PERSON] - оголошено догану. Із наказу №21-о/д від 21.01.2013 року вбачається, що за порушення трудової дисципліни, що виявилось у невиконанні фінансового плану зубному техніку: [PERSON] - оголошено догану. Відповідно до п.4.1.2 Правил внутрішнього трудового розпорядку працівників Івано-Франківської міської стоматологічної поліклініки головний лікар поліклініки, його заступники, завідувачі відділеннями, кабінетами, структурними підрозділами зобов'язані забезпечити безпечні умови праці, справність, наявність службово-посадових інструкцій та інструкцій по техніці безпеки. Створити умови на робочому місці для кожного працівника згідно його фаху та кваліфікації. Згідно вищезгаданих правил внутрішнього трудового розпорядку працівників Івано-Франківської міської стоматологічної поліклініки, окрім того з посадової інструкції старшого зубного техніка, посадової інструкції техніка зубного ІІ кв. кат. та посадової інструкції завідувача ортопедичним відділенням вбачається, що у обов'язки працівників не входить сприяння до покращення кількісних показників лікаря, тобто працівники не повинні самостійно шукати пацієнтів, а саме головний лікар поліклініки, його заступники чи завідувачі зобов'язані створити умови на робочому місці, тобто забезпечити роботою. Відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Згідно наказів №17-о/д від 10.04.2012р.та №21-о/с від 21.01.2012р. вбачається, що відповідач посилався на Положення про ортопедичне відділення та Правила внутрішнього трудового розпорядку, зокрема на п.3. 1.1 „Положення..." Проте вказаний пункт регулює відносини медичних працівників, які прийняті на посаду на підставі укладених строкових контрактів. Судом встановлено, що [PERSON] по контракту не був прийнятий на роботу та з ним не укладався строковий контракт. Статтею 141 КЗпП України передбачено обов»язок власника або уповноваженого ним органу правильно організовувати працю працівників, створювати умови для зростання продуктивності. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», за передбаченими п.3 ст.40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст.151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року. Підставою для звільнення є накази від 10.04.2012 року та 21.01.2013 року. Тобто, притягнувши позивача до відповідальності відповідач при наявності цих наказів звільняє позивача за систематичне невиконання ним без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором, п.3 ст.40 КЗпП України на підставі цих двох наказів. Звільняючи [PERSON] відповідач двічі застосував до нього відповідальність за одне і те ж порушення, що є порушенням ч. 2 ст. 149 КЗпП України, який передбачає, що за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. Відповідно до вимог ст. 236 КЗпП України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Станом на 27 березня 2014 року середній заробіток за час вимушеного прогулу [PERSON] становить 3 907 грн. 75 коп, який підлягає стягненню з Івано-Франківської міської стоматологічної поліклініки на його користь. Стягнення заробітної плати в межах платежів за один місяць та поновлення на роботі підлягає негайному виконанню. Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Відповідно до вимог ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. До часткового задоволення підлягають і вимоги щодо стягнення моральної шкоди, оскільки незаконним звільненням така шкода заподіяна, однак сума на якій наполягає [PERSON] є занадто завищеною та не відповідає реально заподіяній шкоді. Пунктом 1 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин. Виходячи з цього, на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судові витрати, а саме судовий збір в сумі 429 грн. 20 коп. Окрім того підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати на правовому допомогу в сумі 400 грн. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 40 п. 3, 141,263,237 КЗпП, України, ст.ст. 215, 218 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved