Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-01 00:00:00

В липні 2014 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу, інфляційних втрат, відсотків та моральної шкоди за договором позики. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 10 листопада 2011 року він уклав договір позики з відповідачем, згідно з яким передав йому грошові кошти в сумі сім тисяч двісті гривень. Договір укладено у письмовій формі у вигляді розписки. Позичальник мотивував одержання позики для сплати штрафу, накладеного у судовому порядку, та зобов'язався повернути суму позики до 10.01.2012 року. По закінченню строку, на який бралась сума позики, [PERSON] коштів не повернув. В телефонній розмові він повідомив, що знаходиться в м. Москва, де тимчасово працює, і пообіцяв повернути кошти через місяць. Через місяць приїхав і кошти не віддав. Після цього він неодноразово звертався до відповідача з проханням повернути борг, телефонував йому, але на дзвінки він не відповідав. Дружина відповідача пообіцяла передати чоловіку прохання повернути кошти, але до цього часу коштів йому не повернуто. Сума боргу з урахуванням 3% річних від простроченої заборгованості та індексу інфляції становить 8591,85грн. В судовому засіданні сторони відсутні. Вони належно повідомлялися про час та місце розгляду справи. В адресованій суду заяві позивач підтримав позовні вимоги та просить справу розглянути без його участі. Відповідач викликався в судове засідання шляхом публікації оголошення в пресі. Відповідач заперечень на позов не надав. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу без участі сторін за наявними письмовими доказами. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до наступного. Сторони 10 листопада 2011 року уклали договір позики на суму 7200 грн. з остаточним строком повернення боргу до січня 10.01.2012 року. У визначений договором строк і до цього часу відповідач борг не повернув. Заборгованість становить: 7200 грн. 00 коп. - сума позики, 532 грн. 62 коп. - 3% річних від простроченої заборгованості, сума інфляції - 859,23 грн.. Згідно з п. п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування матеріальної та моральної (немайнової шкоди). Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання чи виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % від простроченої суми. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов, може бути надана розписка позичальника. Згідно статті 1049 ЦК України Позичальник зобов'язаний повернути Позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. За умовами ст. 1050 ЦК України якщо позичальник не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. За невиконання своїх зобов'язань за договором згідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів. Враховуючи, що неналежним виконанням договірних зобов'язань порушуються права позивача, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % від простроченої суми (відповідно до розрахунку), а всього 8834 грн. 85 коп. слід задовольнити. Що ж до моральної шкоди, то суд вважає наступне. Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1, ч. 2 п. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Пленумом Верховного суду України у Постанові від 31.03.1995 р. № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", вказує: „Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідно до ст. 10 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 57 ЦПК України). Докази повинні бути належними, тобто містити інформацію щодо предмета доказування (ст. 58 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст. 59 ЦПК України). Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 60 ЦПК України). Позивач не надав суду доказів того, що він зазнав моральних страждань від дій відповідача. Отже, позовні вимоги про стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають. Згідно з вимогами ст.ст. 79, 87 ЦПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати, пов'язані із вчиненням дій, необхідних для розгляду справи. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені витрати. В зв'язку із частковим задоволенням позовних вимог з відповідачки підлягає стягненню на користь держави судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в сумі 243 грн. 00 коп., тоді як мінімальний розмір судового збору по даній категорії судових справ становить 243 грн. 60 коп. Ціна позову становить 9591 грн. 85 коп. (позивачем помилково було включено в ціну позову судові витрати). Судом задоволені позовні вимоги в сумі 8591грн. 85 коп. Відшкодуванню відповідачем підлягає: 243,60х8591,85:9591,85-0,60=211,85 грн. Окрім того, позивач оплатив витрати по розміщенню оголошення в пресі щодо виклику відповідача в судове засідання в сумі 199,00 грн., які також підлягають відшкодуванню відповідачем. З відповідача підлягає стягненню на користь держави недоплачений позивачем судовий збір в сумі 0 грн. 60 коп.

Outcome: partial