Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-28 00:00:00

28.08.2020 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн., щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитина, та аліменти на її користь як дружини, з якою проживає дитина, у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн., щомісячно, до досягнення дитиною трьох років, починаючи стягнення з дня звернення до суду. В обґрунтування позову зазначила, що малолітня дочка проживає з нею, та практично перебуває на її утриманні після припинення шлюбних відносин. Відповідач проживає окремо та відмовляється в добровільному порядку надавати матеріальне утримання для дитини, хоча таку змогу має, оскільки є працездатним, офіційно не працевлаштований, однак працює неофіційно в м. Києві, будь-яких стягнень з нього не проводиться, інших утриманців немає. Позивач позбавлена можливості одержувати додаткові джерела доходу, працювати та утримувати належно себе та дитину, оскільки перебуває у відпустці по догляду за малолітньою дочкою до виповнення нею трьох років. Тому змушена звернутися до суду з даним позовом. 01.09.2020 року ухвалою суду було прийнято до розгляду дану позовну заяву, відкрито провадження, розгляд справи по суті вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням ( викликом) сторін. 08.10.2020 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він позовні вимоги визнав частково, не заперечив проти сплати ним аліментів на утримання дитини в розмірі 1000 грн. та на утримання дружини - 500 грн. щомісячно. В обгрунтування відзиву вказав, що має хворобу серця, яка потребує постійного лікування та витрат. Також отримав травму пальця, яка потребує також тривалого лікування. Зазначив, що не працює, тому немає змоги надавати аліменти в такому розмірі, який заявлено позивачем. 15.10.2020 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій просила позовні вимоги задовольнити повністю. В обгрунтування позову вказала, що відповідач є молодим, здоровим, працездатним чоловіком та його стан здоров`я дозволяє йому виконувати будь-які роботи у звичайних умовах праці, отримувати заробітну плату та сплачувати аліменти на на утримання малолітньої дочки та на утримання дружини в заявленому нею розмірі. 22.10.2020 року від відповідача надійшло письмове заперечення, в якому не заперечив проти часткового задоволення розміру позовних вимог. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив, які просив задовольнити. Від позивача до суду надійшла письмова заява про розгляд справи без її участі. Відповідач позовні вимоги визнав частково з підстав заявлених у відзиві на позов та запереченні, не заперечив проти стягнення з нього аліментів на дитину у розмірі 1000 грн. щомісячно та на дружину у розмірі 500 грн. щомісячно. Доповівши позовні вимоги, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення за наступних підстав. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Як встановлено, батьками малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , є сторони у справі /а.с.8/. З довідок Брониківської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області від 20.08.2020 року за № 336,337 слідує, що малолітня [PERSON] проживає з позивачкою, входить до складу її сім`ї та нею ж утримується/ а.с.9,10/. Сторони звернулися до суду з позовом про розірвання шлюбу та проживають окремо. Позивач посилається на те, що відповідач ухиляється від покладеного на нього ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України обов`язку утримувати їх спільну неповнолітню дочку, жодної допомоги на її утримання не надає. Натомість відповідач визнав позовні вимоги частково, посилаючись на те, що не працює та має хвороби, які потребують постійного лікування та відповідних витрат. В підтвердження своїх доводів надав суду довідки з медичних установ з приводу його хвороб. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення закріплене в українському законодавстві. Зміст глави 15 СК України вказує на обов`язок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України). В пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із ч.ч. 2,4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов"язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. З огляду на обставити справи та надані докази судом встановлено, що будь-яких поважних причин, що унеможливлюють надання відповідачем матеріальної допомоги своїй неповнолітній дочці на момент розгляду справи не існує. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить достатнє їх утримання. Отже, як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, відповідач взмозі сплачувати аліменти на утримання своєї малолітньої дочки, та на дружину, до досягнення дитиною трьох років. Зокрема, є працездатним, його стан здоров`я дає змогу працювати, на даний час не працює офіційно, однак раніше неофіційно працював, від чого отримував заробітну плату, інших утриманців немає, будь-яких стягнень з нього не проводиться. Тому суд, враховуючи, також, розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку передбачений Закон України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», беручи до уваги часткове визнання відповідачем позову, приходить до висновку, що він спроможний сплачувати аліменти в розмірі по 1800 грн. на дитину та утримання на дружину в розмірі 800 грн. щомісячно, що буде відповідати як інтересам дитини, так і матеріальному становищу та стану здоров`я платника аліментів. Крім цього, задовольняючи позов частково, суд керується тим, що позивачем та його представником відповідно до вимог ст.ст. 12,81,89 ЦПК України не доведено та не надано достатніх доказів того, що відповідач взмозі сплачувати аліменти саме в такому розмірі, який заявлено в позовній заяві. Відповідно до ч.1 ст. 79, ч.1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання (пред`явлення) позовної заяви. У відповідності до вимог п.1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі у межах суми платежу за один місяць. Судовий збір згідно вимог ст. 141 ЦПК України підлягає стягнення з відповідача на користь держави.

Outcome: partial