Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-08 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом в суд до [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики. Свої вимоги мотивує тим, що 06.10.2015 року він уклав з відповідачем у письмовій формі договір позики №2, згідно якого передав відповідачу в строк до 05.12.2015 року грошові кошти в розмірі 70000,00 грн. Однак, взяті на себе зобовязання відповідач [PERSON] не виконав, вчасно до 05.12.2015 року борг не повернув, незважаючи на неодноразові вимоги про це, уникає зустрічі та відмовляється виконати свої боргові зобовязання. Оскільки в досудовому порядку вирішити спірне питання з відповідачем не вдалося, він змушений звернутися в суд за захистом своїх прав та просить стягнути в судовому порядку із [PERSON] в свою користь заборгованість за договором позики в сумі 70000,00 грн., а також пеню в розмірі 51000 грн., інфляційні втрати, 3% річних від простроченої суми, а також судові витрати по справі. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав з підстав вказаних у позовній заяві і просить постановити рішення, яким стягнути з відповідача в свою користь позивача заборгованість згідно договору позики з врахуванням висновку експертно-економічного дослідження, та 3770,55 грн. понесених судових витрат. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, про день та час слухання справи повідомлявся завчасно і належним чином, про що свідчать судові розписки, про причини неявки суду не повідомив та не подав заяви про слухання справи в його відсутність. Сторони, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про зміну місця свого проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається по останньому відомому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. За згоди позивача суд прийшов до висновку про ухвалення рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.60 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог та з'ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Згідно ст. 1046, 1049 ЦК України за договором позики одна сторона /позикодавець/ передає у власність другій стороні /позичальникові/ грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що 06.10.2015 року позивач [PERSON] уклав у письмовій формі договір позики №2 з відповідачем [PERSON], відповідно до умов якого передав у власність відповідачу згідно акту прийому-передачі грошові кошти в сумі 70000,00 грн. на термін до 05.12.2015 року (а.с.7-8). Згідно п. 1.2 договору позики сторони домовилися, що дана позика є безпроцентною. Згідно з вимогами ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а у відповідності до ст.527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обов"язок, а кредитор-прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом . В судовому засіданні також встановлено, що відповідач [PERSON] в обумовлений сторонами строк згідно договору позики борг не повернув. У відповідності із ст.ст.610, 611, 612, 623, 651 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків, сплата неустойки. В п.3.1 договору позики, укладеного сторонами, передбачено, що у випадку повної чи часткової несплати заборгованості позичальником позикодавцеві у термін, який вказаний в. п.2.2 даного договору, позичальник зобовязується сплатити позикодавцеві пеню в розмірі 0,3 % від несплаченої суми за кожен день прострочення. Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, не вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочки, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно висновку експертного економічного дослідження від 07.09.2016 року № 01/09-16 ПП «Конекс-ІНІ» вбачається, що внаслідок прострочення виконання грошового зобовязання за період з 05.12.2015 року по 08.08.2016 року пеня становить 52080,00 грн.; три проценти річних від простроченої суми становить 1502,77 грн.; інфляційні втрати в розмірі 3904,32 грн. За вказаних обставин, з врахуванням вимог позивача щодо стягнення з відповідача пені в розмірі 51000 грн. і даних висновку експертного економічного дослідження, до задоволення підлягають позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за договором позики від 06.10.2015 року у розмірі 126407,09 грн., які складаються із основного боргу - 70000,00 грн.; пені - 51000,00 грн.; інфляційних втрат -3904,32 грн.; три проценти річних від суми боргу 1502,77 грн. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути судові витрати в сумі 1264,07 грн., повязаних із сплатою судового збору. На підставі ст.ст. 203, 526, 527, 530, 610, 611, 623, 625 ЦК України,

Outcome: approved