Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-10 00:00:00

13 червня 2019 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] , у якому вона просить стягнути на свою користь аліменти на утримання її як дружини у розмірі 1 / 4 частини його доходу, починаючи з дня подачі позову і до досягнення дитиною [PERSON] трьох років, тобто до [INFO] . В обґрунтування позову зазначено, що позивач на момент подачі позову перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 08.07.2017 оку та [INFO] у них народилась дитина - [PERSON] . Але фактично вони разом не проживають, не ведуть спільного господарства, та вона звернулася до суду із позовом про розірвання шлюбу. Після народження дитини позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною та не має змоги працювати, жодних доходів, крім соціальних виплат по догляду за дитиною, вона не має, та потребує допомоги від відповідача, який має постійних дохід та має можливість таку допомогу надавати. 18.06.2019 ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін. Відповідач надав через канцелярію суду відзив, у якому заперечував проти задоволення позовних вимог, але у подальшому ним було подано інші письмові заяви, де він визнав позовні вимоги частково, а саме у розмірі 1/8 частка від доходу, посилаючись на те, що з нього стягнуто аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частина від доходу, та 1/4 частина від доходу на утримання його батька, але у подальшому у додаткових письмових поясненнях просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що у нього крім аліментних зобов"язань, є ще кредитні борги, а позивач працевлаштувалася та крім того вона отримує матеріальну допомогу від своїх батьків. Також зазначив, що він регулярно самостійно надає матеріальну допомогу дружині та надає кошти на потреби їхнього неповнолітнього сина. Позивач у відповіді на відзив та інших письмових заявах наполягала на своїх позовних вимогах. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Холодногірським районним у м. Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області 27.12.2017 року. Згідно матеріалів справи дитина проживає з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . На час розгляду справи шлюб між сторонами розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 11.07.2019 року. Матеріали справи свідчать, що відповідач є особою працездатного віку, проходить службу у ГУНП в Харківській області, має постійний дохід, та відповідно до відомостей встановлених у рішенні Ленінського районного суду м. Харкова від 23.07.2019 року вбачається, що він отримує заробітну плату більше 10 000 грн. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того, відповідно до ч. 1 ст.75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Згідно частини першої ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Частини 2, 4, 6 статті 84 СК України передбачають, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Згідно зі ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 13.09.2019 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків встановленого мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з 02.07.2019 р. до досягнення повноліття. Рішення набуло законної сили. Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 23.07.2019 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 01.06.2019 року. Рішення набуло законної сили. При цьому суд відхиляє доводи відповідача щодо застосування положень частини третьої статті 70 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої із заробітної плати боржника може бути утримано 50 % заробітної плати, оскільки можливість встановлення розміру відрахувань із заробітної плати на рівні 70 % можлива у разі виплати аліментів на дітей. У вересні відповідачем було перераховано грошові кошти (чотири перекази) позивачу із позначкою «виключно на утримання дружини», що свідчить про визнання відповідачем потреби матеріальної допомоги дружини-матері їхньої дитини. Таким чином, визначаючи належний до стягнення з відповідача розмір аліментів, суд виходить з того, що відповідач є працездатним, офіційно працевлаштований, матеріальне становище відповідача, а саме те, що з нього стягуються аліменти на утриманні неповнолітньої дитини та непрацездатного батька, враховуючи право позивача на матеріальну допомогу від батька дитини, суд вважає, що слід стягувати з відповідача аліменти на утримання дружини до досягнення дитини трьох років у розмірі 1/8 його доходу, що відповідатиме вимогам закону та не порушуватиме прав як позивача так і відповідача. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню. Згідно із ч. 1 ст. 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Судові витрати підлягають до стягнення з відповідача на користь держави на підставі ст. 141 ЦПК України. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial