Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-02 00:00:00

13.03.2020 року до Краснолиманського міського суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до Об`єднаної територіальної громади, яку представляє Лиманська міська рада Донецької області, про визнання права власності на нерухоме майно. В обґрунтування позову позивач вказала, що 22.05.2005 року відповідно до договору купівлі продажу від 28.04.1986 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Лиманської міської ради, вона набула право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Документами права власності на домоволодіння позивач довгий час не користувалася та не пам`ятає їх місцезнаходження. Намагання позивача відшукати зазначені документи впродовж року не дали результату. За таких обставин позивач змушена звернутися до суду із вказаною позовною заявою. 03.09.2020 року для участі в судовому засіданні позивачка [PERSON] не прибула, однак надала заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити позов повністю. 03.09.2020 року\~для участі\~в судовому засіданні представник відповідача об`єднаної територіальної громади,\~яку представляє\~Лиманська міська\~рада Донецької\~області, не прибула, однак до суду надійшла заява, в якій представник відповідача просить розглядати справу без її участі за наявними документами у справі, рішення ухвалити на розсуд суду. Ухвалою суду від 20.05.2020 року було прийнято рішення щодо заочного розгляду справи в порядку гл. 11 розд. ІІІ ЦПК України (а.с. 43-44). На підставі ч. 2\~ ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, зазначає таке. Відповідно до наданої позивачем копії договору купівлі-продажу житлового будинку від 28.04.1986 року, посвідченого нотаріусом Краснолиманської нотаріальної контори, зареєстрованому в реєстрі за № 1149, [PERSON] є власником житлового будинку, загальною площею 40 м2, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до висновку про вартість майна житловий будинок за адресою: [ADDRESS] має ринкову вартість 58931,00 грн. За змістом частини 1\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до частин 1 та 2\~статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого\~\~майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частина 1\~статті 321 ЦК України\~передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності до\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом. Стаття 392 ЦК України\~наголошує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до частини п`ятої\~статті 11 ЦК України\~цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду\~ЦК України\~передбачає лише у ст.ст.\~335\~та\~376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1.\~ст. 328 ЦК України).\~Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Вказана правова позиція узгоджується із правовим висновком Верховного Суду України у постанові суду від 07.10.2015 року у справі за № 1622цс15. У пункті 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року зазначено, що з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його прав власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі\~ст. 53 Закону України «Про нотаріат», у разі втрати або зіпсування документа, посвідченого або виданого нотаріусом чи посадовою особою органу місцевого самоврядування, за письмовою заявою осіб, перелічених у першому реченні частини п`ятої\~статті 8 цього Закону, видається дублікат втраченою документа. Видача дубліката втраченого або зіпсованого документ здійснюється державним нотаріальним архівом. До передачі в архів примірники документів, посвідчених або виданих нотаріусом чи посадовою особою орган; місцевого самоврядування, дублікат втраченого документа видається відповідні нотаріусом чи посадовою особою виконавчого комітету за місцем його зберігання. Згідно з роз`ясненнями, наданими у листі ВССУ від 16.05.2013 року № 24/753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" якщо документи, котрі засвідчують право власності на нерухоме майно, існували проте, були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченим законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, що засвідчує його право власності. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України\~передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). В судовому засіданні встановлено, що у позивача відсутні оригінали будь-яких правовстановлюючих документів на спірне нерухоме майно, тому іншого способу захисту права, окрім звернення до суду, [PERSON] не має. З огляду на вищезазначене суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved