Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-11 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням зі зняттям з реєстраційного обліку, мотивуючи позовні вимоги тим, що йому на праві власності належить житловий будинок з господарським будівлями та спорудами, що розташований по вул. Буковинське Віче, 27, в с. Брусниця Кіцманського району Чернівецької області. У даному будинку крім неї та членів його сімї, зареєстрована також його дочка [PERSON], відповідачка по справі, яка в даному господарстві не проживає з 2005 року. Вказує, що відповідач будь-які витрати по утриманню будинку, сплаті комунальних послуг не несе, втратила звязки з господарством, а тому просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме будинком, що розташований по вул. Буковинське Віче, 27, в с. Брусниця Кіцманського району Чернівецької області. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, однак 02.10. 2018 року через канцелярію суду подав заяву, в якій позов підтримує повністю та просить розглянути справу за його відсутності. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Частиною 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних в суду матеріалів. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи. На адресу суду повернувся конверт з відміткою, що відповідач за зазначеною у позові адресою не проживає. Відповідно до п.4 ч.7 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у пощтовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Представник третьої особи Брусницької сільської ради Кіцманського району Чернівецької області в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. Статтею 280 ЦПК України передбачається, що у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, а також якщо відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши подані матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок від 20.04.1988 року [PERSON] є власником житлового будинку за адресою: вул. 29 березня, №27, в с. Брусниця, Кіцманського району Чернівецької області. (а.с.5). Відповідно до довідки №3467 від 13.09.2018 року, виданої виконкомом Брусницької сільської ради Кіцманської сільської ради Чернівецької області [PERSON], [INFO], про те, що до складу його сімї входять: дружина [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], [INFO], та онуки [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с.7) Відповідно до акту обстеження особистого селянського господарства [PERSON] від 27.08.2018 року, в будинку по вул. Буковинське Віче (колишня 29 березня), 27, в с. Брусниця Кіцманського району Чернівецької області [PERSON], [INFO], зареєстрована, але не проживає з 2005. (а.с.6) Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За правилами ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ст.405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в пункті 39 постанови від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснив, що відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. Частиною 1 статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, згідно з вимогами ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Водночас відповідно\~до ст.7\~закону №1382-IV\~«Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~місця проживання\~в Україні»\~заяви особи\~або її\~представника,\~що подається\~до органу\~реєстрації; судового\~рішення,\~яке набрало\~законної сили,\~про позбавлення\~права власності\~на житлове\~приміщення або\~права користування\~житловим приміщенням,\~про виселення,\~про визнання\~особи безвісно\~відсутньою або\~оголошення її\~померлою; свідоцтва\~про смерть; паспорта\~або паспортного\~документа,\~що надійшов\~з органу\~державної реєстрації\~актів цивільного\~стану,\~або документа\~про смерть,\~виданого компетентним\~органом іноземної\~держави,\~легалізованого в\~установленому порядку; інших\~документів,\~які свідчать\~про припинення: підстав\~для перебування\~на території\~України іноземців\~та осіб\~без громадянства; підстав\~для проживання\~або перебування\~особи у\~спеціалізованій соціальній\~установі,\~закладі соціального\~обслуговування та\~соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснене на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду України від 1 березня 2016 року №825/1335/13-а, з огляду на те що закон №1382-IV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст.7 цього закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові ВС від 30.06.2015 (справа №21-1438а15). Виходячи з викладеного та зважаючи на те, що відповідачка змінила місце проживання, вибувши з житлового будинку позивача і з 2005 року в цьому житлі не проживає, однак є зареєстрованою за вказаною адресою, а позивач згідно ст.391\~ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, суд знаходить, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved