Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-10 00:00:00

12.06.2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - орган опіки та піклування Ковельської районної державної адміністрації про визначення способу участі його у вихованні малолітніх дітей. В обгрунтування позову зазначає, що 02 жовтня 2015 року він зареєстрував шлюб з [PERSON] . Від шлюбу народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Ковельського міськрайонного суду від 01 квітня 2019 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до нього про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей та дружину,було стягнуто аліменти на утримання дітей : [PERSON] та [PERSON] в сумі по 1626 грн. на кожну дитину. Згідно рішення виконавчого комітету Голобської селищної ради Ковельського району Волинської області від 19.02.2019 року за №2/12 «Про затвердження висновку опікунської ради щодо встановлення часу та місця зустрічі з малолітніми дітьми» було затверджено висновок опікунської ради про встановлення часу та місця зустрічі з малолітніми дітьми [PERSON] , [INFO] та [PERSON] . [INFO] . Згідно даного висновку було дозволено йому зустрічатися з малолітніми дітьми: з [PERSON] першого та третього тижня місяця з п`ятниці 16 год. до неділі 16 год. з правом ночівлі дитини за місцем проживання батька за адресою: [ADDRESS] . З [PERSON] першої та третьої неділі місяця у присутності матері дитини за місцем її проживання за адресою: [ADDRESS] . В березні місяці 2019 року він звернувся з письмовою заявою в орган опіки та піклування Ковельської райдержадміністрації щодо надання висновку органу опіки та піклування про визначення способу та участі у виховання малолітніх дітей, поскільки йому було недостатньо часу встановленого для зустрічі з своїми дітьми, який був встановлений виконавчим комітетом Голобської селищної ради від 19.02.2019 року. Листом від 03.04.2019 року Ковельської районної державної адміністрації було повідомлено, що його звернення щодо надання висновку органу опіки та піклування про визначення способів участі у вихованні малолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] було розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при райдержадміністрації, яке відбулося 28.03.2019 року, та комісією вирішено залишити без змін прийняте попереднє рішення виконавчого комітету Голобської селищної ради від 19.02.2019 року № 2/12 «Про затвердження висновку опікунської ради щодо встановлення часу та місця зустрічі з малолітніми дітьми». Вважає , що визначений комісією Голобської селищної ради спосіб участі у вихованні малолітніх дітей його, як батька є малим терміном для участі у їх вихованні. Так як з моменту участі у вихованні дочки [PERSON] остання не впізнає його, поскільки він рідко з нею бачиться, а тому вважає, що необхідно встановити більший термін для зустрічі з дітьми. Він та син також бажають бачитися частіше, однак дружина заперечує цьому. З покликанням на вимоги Закону України „Про охорону дитинства" ст.ст. 141, 150, 150 СК України просить ухвалити рішення відповідно до якого визначити йому спосіб участі у спілкуванні та вихованні дітей, а саме з [PERSON] , [INFO] першого, другого, третього, четвертого тижня місяця з п`ятниці 16 год. до неділі 16 год. з правом ночівлі дитини за місцем проживання батька за адресою: [ADDRESS] та з [PERSON] , [INFO] першої, другої, третьої, четвертої неділі та середи місяця у присутності матері дитини за місцем її проживання за адресою: [ADDRESS] . У відзиві на позов відповідач [PERSON] зазначила, що заявлений позов не визнає з таких підстав. 19.02.2019 року рішенням виконавчого комітету селищної ради № 2/12 «Про затвердження висновку опікунської ради щодо встановлення часу та місця зустрічі з малолітніми дітьми», [PERSON] було надано достатній час та визначено місце зустрічі з малолітніми дітьми. Дане рішення в подальшому було залишено без змін органом опіки та піклування Ковельської райдержадміністрації. Вказала, що якби позивач, як зразковий батько, під час зустрічей із дітьми поводив себе стримано, помірковано та не влаштовував сварки, ані орган опіки та піклування, ані вона особисто не мали б жодних заперечень щодо часових обмежень його зустрічей з дітьми. Натомість, насправді все відбувається з точністю до навпаки. Позивач неодноразово порушував рішення органу опіки та піклування, ігноруючи його вимоги, а отже не сприяв своїми вчинками до висновку, що він заслуговує, як зразковий батько, на якомога частіші зустрічі із дітьми. Відповідно до ч. 2 ст. 55 СК України: «Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері», в той час як [PERSON] , нехтуючи своїми обов`язками, спонукає у сина [PERSON] негативне ставлення до неї, як матері, адже дитина копіює вчинки [PERSON] , переймаючи агресивну та неадекватну поведінку позивача, як батька. Окрім того, вважає, що діти повинні виховуватись в атмосфері любові, поваги та взаєморозуміння, чого позивач їм дати не спроможний, адже його реальні дії та вчинки, якими він її, як матір постійно принижує, ображає та вдається до фізичного насильства, мають негативний вплив на дітей. В судовому засіданні позивач та його представник заявлені вимоги підтримали повністю та просили їх задовільнити з підстав викладених в позові. Відповідач та її представник в задоволенні позову просили відмовити за безпідставністю. Таку ж думку висловив в судовому засіданні і представник органу опіки та піклування Ковельської районної державної адміністрації. Заслухавши сторони, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В ході судового розгляду встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який укладений 02.10.2015 року. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей, а саме дочку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , які проживають з матірю за місцем її постійного проживання. Сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Після виникнення спору щодо участі позивача у вихованні дітей останній звернувся з заявою до опікунської Ради Голобської селищної ради за вирішенням даного спору. Опікунською Радою надано відповідний висновок, який затверджено виконавчим комітетом Голобської селищної ради Ковельського району 19.02.2019 року. За цим висновком визначено наступний спосіб участі батька у вихованні малолітніх дітей, а саме: - дозволити гр. [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , приймати участь у вихованні малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] . [INFO] ; - дозволити гр. [PERSON] зустрічатись з малолітніми дітьми: [PERSON] , [INFO] першого та третього тижня місяця з п`ятниці 16 год. до неділі 16 год. з правом ночівлі дитини за місцем проживання батька за адресою: [ADDRESS] ., [PERSON] . [INFO] першої та третьої неділі місяця у присутності матері дитини за місцем її проживання за адресою: [ADDRESS] - у разі хвороби дітей, дозволити гр. [PERSON] використовувати інші форми участі, які не шкодять моральному та фізичному розвитку дітей; - зобов`язати гр. [PERSON] не перешкоджати спілкуванню та вихованню малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з їх батьком, який проживає окремо від дітей. 03.04.2019 року позивач [PERSON] звертався до органу опіки та піклування Ковельської районної державної адміністрації щодо необгрунтованості рішення виконавчого комітету Голобської селищної ради Ковельського району, однак йому було відмовлено в цьому та констатовано, що комісією вирішено залишити без змін прийняте попереднє рішення виконавчого комітету Голобської селищної ради від 19.02.2019 року №2/12 «Про затвердження висновку опікунської ради щодо встановлення часу та місця зустрічі з малолітніми дітьми». Розяснено також, що відповідно до ст. 55 Коституції України він має право на оскарження рішення прийнятого субєктом владних повноважень шляхом звернення до суду або вищестоящого органу. В матеріалах справи відсутні докази про таке оскарження чи прийняття іншого рішення опікунською радою чи органом опіки та піклування Ковельської районної державної адміністрації. В своїх пояснення відповідач повідомила, що будь-яких перешкод позивачу у спілкуванні з дітьми вона не вчиняє, не заперечує проти такого спілкування позивача з ними в інший час за умови, коли діти не хворіють, а позивач перебуватиме у тверезому стані і поводитиме себе адекватно. Вказала, що після прийняття рішення опікунською радою вона двічі відмовляла у спілкуванні з дітьми позивачу в зв`язку з хворобою та поведінкою останнього. Ствердила також, що у визначений час позивач не завжди приїздить на побачення з дітьми. Вона добросовісно виконує покладені на неї обовязки і не заперечує про зустріч з дітьми навіть у її відсутності, коли останніх доглядає її матір. Дані пояснення відповідача підтвердили в судовому засіданні і свідки [PERSON] та [PERSON] , які ствердили, що будь-яких перешкод у спілкуванні з дітьми відповідач не створює, а навпаки були очевидцями як між сторонами неодноразово виникали конфлікти ініціатором яких був позивач. Позивач в судовому засіданні пояснив, що дійсно двічі він не зміг спілкуватись з дітьми, оскільки відповідач повідомила його про їх хворобливий стан, проте на підтвердження цього будь-яких доказів йому не надала, а тому чи це відповідає дійсності йому не відомо. Таким чином судом встановлено, що позивач попередньо звертався із заявою до опікунської ради з проханням вирішити питання щодо його участі у вихованні та спілкуванні з дітьми та отримав відповідне рішення, яке затверджене виконавчим комітетом в якому визначено дні та години такого спілкування. При повторному зверненні до органу опіки та піклування Ковельської райдержадміністрації, останній відмовив у скасуванні, зміні такого рішення, що відповідає вимогам ст. 158 СК України. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За статтею 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом Відповідно до частин першої-третьої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно зі статтею 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Частинами першою та другою статті 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія А, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78). Згідно з частинами четвертою та п`ятою статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд не вбачає підстав для зміни раніше визначеного способу участі позивача у вихованні та спілкуванні з дітьми та ухвалюючи рішення враховуються зазначені вимоги законодавства та судової практики, висновок опікунської ради, вік дітей відповідно 2016 та 2018 років народження, їх стан здоровя, ту обставину, що позивач притягувався до адміністративної відповідальності за насильство в сімї, виконання своїх обовязків щодо сплати аліментів (існує заборгованість), позицію представника органу опіки та піклування щодо відмови в задоволенні позову, твердження відповідача про те, що вона не забороняє спілкуватись з дітьми навіть у час який не визначений органом опіки, відсутність перешкод у такому спілкуванні, а тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, що не позбавляє можливості позивача в подальшому на звернення до органу опіки та піклування про визначення іншого способу приймати участь у вихованні дітей.

Outcome: dismissed