Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-03 00:00:00

18.10.2013р. [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] (третя особа - Перша дніпропетровська державна нотаріальна контора) про усунення від права спадкування, встановлення факту родинних відносин, визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом (а.с. № 2- 6 т. № 1). Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 21.10.2013р. було вжито заходи забезпечення позову, які виразилися в накладенні заборони на вчинення дій, спрямованих на видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS], яка належала на праві власності [PERSON], що помер [INFO]. (а.с. № 52 т. № 1). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20.02.2014р. провадження по справі було зупинено до набрання законної сили заочного рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22.10.2013р. по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом (а.с. № 107-109, 238 т. № 1). Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 31.03.2014р. ухвала суду від 20.02.2014р. була скасована та справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду (а.с. № 258 т. № 1). В обґрунтування заявлених вимог [PERSON] у позовній заяві та в ході судового розгляду справи посилався на те, що він є троюрідним братом [PERSON], який помер [INFO]. Він просив встановити такий факт родинних відносин, і як спадкоємець 5-ї черги спадкування, просив визнати право власності на [ADDRESS] в порядку спадкування за законом. Відповідачку [PERSON], яка є рідною племінницею померлого [PERSON] та спадкоємицею 2-ї черги спадкування, просив усунути від права на спадкування за законом на підставі ч. 5 ст. 1224 ЦК України, оскільки остання ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував такої допомоги за станом здоров'я. Відповідачка [PERSON], яка була особисто допитана в судовому засідання 20.02.2014р. (а.с. № 235-237 т. № 1) та її представник - [PERSON] (діє на підставі довіреності від 08.01.2014р. - а.с. № 110 т. № 1) протягом всього судового розгляду справи проти позовних вимог заперечували, просили у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, виходячи з того, що позовна заява є необґрунтованою, а обставини на які посилається позивач є надуманими та нічим не підтверджуються. [PERSON] в міру своїх можливостей допомагала [PERSON] Крім того, відсутні будь - які докази, які б підтверджували той факт, що позивач звертався до відповідачки за допомогою в догляді за спадкодавцем, та що спадкодавцю потрібна була така допомога, за умови, що за ним добровільно доглядав позивач. Просили в задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі. Представник 3-ї особи - Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори своїми листами від 23.10.2013р. та від 14.11.2013р. та від 13.12.2013р. просила розглядати справу за відсутності їх представника, про що було постановлено ухвали без виходу до нарадчої кімнати під час судових засідань 20.01.2014р. та 04.07.2014р. (а.с. № 60, 69, 86, 111зв. т. № 1, а.с. № 26, 27 т. № 2). За таких обставин, відповідно до положень ст. 169 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу за відсутністю представника 3-ої особи. Суд, вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, допитавши свідків, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO]., [PERSON] помер [INFO]., [PERSON] померла [INFO]., [PERSON] помер [INFO]. (а.с. № 105, 100, 101, 102 т. № 1). З матеріалів інвентаризаційної справи № 13637, заведеної КП «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної ради на квартиру [ADDRESS], вбачається, що після смерті [PERSON], померлого [INFO]., [PERSON] була єдиною спадкоємицею майна, належного померлому, а саме квартири [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим Першою дніпропетровською державною нотаріальною конторою від 18.04.1996р. (а.с. № 9-10, 11, 104, 105-106 т. № 1). Відповідно до довідки ЖБК-230 № 24 від 26.04.2012р. за адресою квартири [ADDRESS] після смерті [PERSON], який мешкав за вказаною адресою, ніхто не зареєстрований (а.с. № 132 т. № 1). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, для прийняття якої звернулись син померлої - [PERSON], та онука померлої - відповідачка [PERSON] (раніше [PERSON]) (а.с. № 136 т. № 1). [PERSON], [INFO]. народження, змінила свої прізвище та ім'я на «[PERSON]», є донькою [PERSON] та [PERSON], що підтверджується відповідними свідоцтвами (а.с. № 96, 97 т. № 1). Згідно зі свідоцтвом про шлюб, виданим Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, 29.08.2009р. був укладений шлюб між [PERSON] та [PERSON], [INFO]. народження, внаслідок чого прізвище останньої було змінено на «[PERSON]» (а.с. № 98,99 т. № 1). Відповідачка [PERSON] є донькою рідного брата [PERSON] - [PERSON] (а.с. № 94-102 т. №1) і відповідно до ст. ст. 1262, 1266 ЦК України є спадкоємицею другої черги за законом. Після смерті [PERSON] із заявами про прийняття спадщини, яка складається з ? квартири [ADDRESS] у Дніпропетровську, звернулись племінниця померлого - [PERSON] та [PERSON] (а.с. № 22, 103 т. № 1). З матеріалів спадкових справ, які були відкриті після смерті [PERSON] та [PERSON] вбачається, що свідоцтво про прийняття спадщини жодній особі не було видано. В силу ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до вимог ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частину спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живи на час відкриття спадщини. Таким чином, відповідно до вищенаведеного [PERSON] є спадкоємцем другої черги за законом на спадкове майно залишене після смерті [PERSON] Позивач [PERSON] є спадкоємцем п'ятої черги за законом на спадкове майно залишене після смерті [PERSON] До цього висновку суд дійшов з огляду на те, що позовні вимоги [PERSON] в частині встановлення родинних відносин з [PERSON] підлягають задоволенню. Так, позивач дійсно довів у суді той факт, що він та [PERSON] є троюрідні брати. Ці обставини підтверджуються свідоцтвом про народження [PERSON], відповідно до якого його батьками були [PERSON] та [PERSON]; свідоцтвом про зміну прізвища [NUMBER], відповідно до якого [PERSON] змінив своє прізвище на „[PERSON]"; свідоцтвом про народження [PERSON], батьками якого були [PERSON] та [PERSON]; свідоцтвом про одруження [PERSON] та [PERSON]; відповіддю слідчого відділу Жовтневого РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 22.08.2013р.; відповідями державного архіву Полтавської області від 28.08.2013р. (а.с. № 15-21 т.№ 2). Факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] підтвердили і допитані в суді свідки: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Всі вищеназвані докази (письмові та пояснення свідків) дають суду достатньо підстав стверджувати, що [PERSON] (бабка [PERSON] - мати [PERSON].) та [PERSON] (дід позивача - батько [PERSON].) були рідними братом та сестрою, отже суд робить висновок, що позивач та [PERSON], який помер [INFO]., є троюрідними братами. Між тим, задоволення позовних вимог [PERSON] в частині встановлення родинних відносин з [PERSON], який помер [INFO]., не створює підстав суду для задоволення іншої частини позовних вимог [PERSON] На підставі п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених в ч. 2 ст. 1259 ЦК України. На підставі ч.5 ст. 1224 ЦК України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» правило абзацу 2 частини 3 ст. 1224 ЦК України стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами СК України. Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Непред'явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування. Правило ч.5 ст. 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у ч.2 ст.1259 ЦК України. Думка суду, при вирішенні даної справи, збігається з обставинами викладеними в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. №7 «Про судову практику розгляду цивільний справ про спадкування», Роз'яснення Міністерства Юстиції України від 11.10.2011р., щодо окремих питань спадкування, Листі Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013р. №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільний справ про спадкування», де визначено, що виходячи зі змісту ч.5 ст. 1224 ЦК України, суд при вирішенні такої справи згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. В листі ВССУ від 16.05.2013р. також зазначено, що при розгляді справ цієї категорії суди нерідко постановляють рішення про усунення від спадкування спадкоємця, коли у справі немає жодного доказу про умисне ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцю, крім того факту, що сторони не спілкувалися протягом тривалого часу, ігноруючи при цьому ст.ст. 10, 60 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з'ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Так, відмовляючи позивачу в задоволенні позовної заяви в частині визнання за ним права власності в порядку спадкування за законом (як спадкоємцю 5-ї черги) на квартиру [ADDRESS], після смерті [PERSON], суд виходив з того, що [PERSON] не надав суду достатніх підстав для усунення [PERSON] від права на спадкування за законом (як спадкоємиці 2-ї черги). Так, для суду вирішальним доказом є відсутність будь - яких підстав, які б вказували на необхідність додаткового догляду за [PERSON], з боку відповідачки, за умови, що така допомога надавалася позивачем, на добровільних засадах. На думку суду, для правильного висновку мають значення ті твердження відповідачки та її представника, що ні сам позивач - [PERSON], ні спадкодавець - [PERSON], не зверталися до відповідачки за допомогою. Відповідачка (яка, до речі, була хрещеною донькою померлого [PERSON].) всіляко намагалася пропонувати свою допомогу, між тим [PERSON] відмовлявся, зазначаючи при цьому, що така 24 річна дівчина, як [PERSON], ніяк не допоможе здоровенному чоловіку, та крім того така допомога в нього була, [PERSON], останній місяць дійсно проживав разом з [PERSON], та допомагав йому, оскільки відповідачка фізично не змогла б цього зробити. Між тим, в жодному разі остання не відмовлялася від надання допомоги дядькові. Свідки, які були допитані в судовому засіданні, зокрема, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], пояснили суду, що [PERSON], не потребував сторонньої допомоги, позивач за ним добре доглядав та до [PERSON] з проханням надати будь - яку допомогу, ні позивач, ні сам [PERSON] не звертались. Крім того, свідок [PERSON], пояснила, що вона являлася дружиною рідного брата спадкодавця, та що їй достовірно відомо, що [PERSON], не потребував допомоги з боку відповідачки. Даний свідок також наголосила, що відповідачка не мала змоги фізично допомагати [PERSON] (тільки з огляду на те, що вона молода жінка, а [PERSON] дорослий чоловік, тим паче з надмірною вагою). Слід зазначити, що майже усі свідки які були допитані в судовому засіданні, підтвердили факт того, що [PERSON] до останнього місяця свого життя мав змогу самостійно себе забезпечувати, ходив по магазинах, інше. Стороння допомога була потрібна спадкодавцю лише протягом одного місяця - після операції та до дня смерті. Свідок [PERSON], взагалі зазначила, що [PERSON], перед операцією шукав собі роботу, розмістив відповідне оголошення в сеті Інтернету (а.с. № 130-131 т. № 1). Свідчення свідка [PERSON], суд не може прийняти до уваги, оскільки сама свідок визнала, що усі обставини справи їй відомі лише зі слів позивача. Пояснення самого позивача, що [PERSON] за життя розповів, що звертався за допомогою до [PERSON], нічим не підтверджуються та відомі лише позивачу. Також відсутні будь - які докази стосовно того, що відповідачка не спілкувалася зі спадкодавцем. Свідчення [PERSON], з приводу того, що відповідачка жодного разу не відвідувала [PERSON], спростовуються матеріалами справи, зокрема фототаблицею (а.с. № 126-129 т. № 1), з якої вбачається, що відповідачка та спадкодавець спілкувалися (племінниця та дядько, до речі ще і хрещений батько), виїжджали разом на святкування дня народження спадкодавця. Суд критично оцінює твердження позивача з приводу його утримання [PERSON], сплати комунальних платежів за його квартиру власними коштами, з огляду на наступне. Відповідно до витребуваних судом з ПАТ КБ «ПриватБанку» відомостей, щодо наявності рахунків або кредитних карток [PERSON], було встановлено, що на ім'я [PERSON] була відкрита кредитна картка [NUMBER]. Даною кредитною карткою відповідно до наданих банком фотознімків з банкоматів, користувався безпосередньо позивач (а.с. № 153-225 т. № 1). Крім того, [INFO]. (на наступний після смерті [PERSON].) позивач зняв з картки померлого родича суму в розмірі 9400 грн. На запитання головуючого та представника відповідачки позивач пояснив, що така сума йому була необхідна для повернення грального боргу [PERSON] Особи, яким позивач нібито віддав дані кошти є свідки з боку самого позивача, однак жоден зі свідків таку інформацію не підтвердив. З огляду на те, що судом встановлений факт зняття з картки [PERSON] вже на наступний день після його смерті значної суми, суд також критично оцінює ті твердження [PERSON], що він особисто поніс витрати, пов'язані з похованням [PERSON] (а.с. № 25-27, 30 т. № 1). Квитанції, які надав позивач про начебто сплату ним комунальних платежів за власні кошти, не можуть бути взяті до уваги, по перше, оскільки вони не іменні та взагалі у більшості таких квитанцій, як платника вказано саме [PERSON] По - друге, усі послуги які може і сплачував позивач, було оплачені виключно за кошти померлого, оскільки загальна сума квитанцій ніяким чином не перевищувала пенсію, яку отримував [PERSON] та знімав з банкомату позивач. Що стосується позовних вимог з приводу визнання права власності на всю квартиру [ADDRESS], після смерті [PERSON], то позивачем невірно визначено обсяг спадкового майна, яке на момент смерті належало або могло б належати спадкодавцю - [PERSON]. З матеріалів справи вбачається, що після смерті [PERSON], відкрилася спадщина на квартиру [ADDRESS], яку по ? частині повинні були отримати [PERSON] та [PERSON]. Тобто спадкова маса після смерті [PERSON], складається з ? частини квартири [ADDRESS] (а.с. № 9-10, 22, 23, 103, 105-106, 124 т. № 1). Дана обставина також є підставою для відмови позивачу в задоволенні позовної заяви в частині визнання права власності на спірну квартиру в цілому. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналізуючи докази які маються в матеріалах справи, показання свідків допитаних в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що факт ухилення відповідачки від надання спадкодавцеві допомоги та потреба спадкодавця в допомозі саме від відповідачки, в ході розгляду справи судом не знайшли свого підтвердження. Таким чином, в задоволені частини позовних вимог, що стосується усунення [PERSON] від права спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO]., визнання за [PERSON] права власності в порядку спадкування за законом на квартиру [ADDRESS] - позивачу слід відмовити, задовольнивши тільки частину його вимог про встановлення родинних відносин з померлим [PERSON] З урахуванням тих обставин, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволені позовних вимог в частині усунення [PERSON] від права спадкування за законом після смерті [PERSON], визнання за позивачем права власності на квартиру в порядку спадкування за законом, цим рішенням суду слід скасувати і заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 21.10.2013р. саме задля забезпечення цієї частини позовних вимог (а.с. № 52 т. № 1). Обговорюючи питання про судові витрати, приймаючи до уваги положення ст. 88 ЦПК України, а також те, що позивачу відмовлено в задоволені позовних вимог в частині усунення від права на спадкування за законом [PERSON] та визнання за ним права власності на квартиру в порядку спадкування за законом, суд не вважає за можливе повертати судові витрати в цій частині. Позивачем при подачі позову сплачено судовий збір в розмірі 1% від ціни позову, а саме 3223грн.(а.с. № 7 т. № 1). При вирішенні питання про судові витрати в частині вимог про встановлення факту родинних відносин, суд виходить з тих обставин, що відповідно до особливостей окремого провадження правила ст. 75, 76 ЦПК про розподіл судових витрат та відшкодування витрат по оплаті допомоги адвоката у цих справах не застосовуються (п. 18 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31.03.1995р. „Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення). На підставі викладеного,

Outcome: partial