Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-14 00:00:00

12.06.2014 року позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом до відповідача, в якому просила стягнути на її користь 8578,40 грн. середнього заробітку за час розрахунку при звільненні за період з 01.02.2014 року по 31.05.2014 року та 1000 грн. моральної шкоди. В судовому засіданні позивач підтримала свої вимоги та наполягала на їх задоволенні. Представник відповідача позов визнав частково в сумі 8578,40 грн. компенсації за час затримки розрахунку, проти відшкодування моральної шкоди заперечив повністю. Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] працювала в ДП НАК «Надра України» «Чернігівнафтогазгеологія» на посаді бухгалтера, була звільнена з роботи 28.01.2014 року у зв'язку з ліквідацією підприємства (п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України). Згідно ст. 43 Конституції України, кожна людина має право на заробітну плату, не нижчу ніж встановлену законом, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Проте, судом встановлено, що відповідачем такі розрахунки своєчасно не були здійснені. Частиною 1 ст. 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до розрахунків позивача, борг відповідача з виплати вищевказаної компенсації за час затримки розрахунку з 01.02.2014 року по 31.05.2014 року становить 8578,40 грн. Проти такого розрахунку представник відповідача не заперечував, тому вищевказана сума підлягає стягненню з відповідача. Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно ч. 1 п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 року „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплатою йому належних грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Так, несвоєчасною виплатою розрахунку при звільненні позивачу завдана і моральна шкода у вигляді фізичних та моральних страждань. Враховуючи характер і ступінь завданої моральної шкоди, тривалість страждань та істотність вимушених змін у життєвих стосунках позивача, що в свою чергу призвело до додаткових зусиль для організації свого життя, суд вважає можливим і необхідним цю вимогу про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково і стягнути на користь позивача 500 грн. моральної шкоди. Оскільки відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, суд вважає за необхідне у відповідності до ч. 3 ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави 487 грн. 20 коп. судового збору (243,60 грн. - за матеріальну вимогу та 243,60 грн. - за вимогу про стягнення моральної шкоди).

Outcome: partial