Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації. В обгрунтування позовної заяви зазначає, що він є капітаном поліції, заступником начальника сектору кримінальної поліції Жовтоводського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області, з 07 листопада 2015 року прийнятий на службу до Національної поліції України. До прийняття на службу в Національну поліцію України проходив службу в органах внутрішніх справ України. З січня 2020 року обіймає посаду заступника начальника сектору кримінальної поліції Жовтоводського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області. [INFO] о 12 год. 52 хв. [PERSON] опублікувала серед необмеженого кола осіб в інтернет-мережі Facebook з позначкою «Доступно всім» наступне: « [PERSON] - капітан поліції, заступник начальника сектору кримінальної поліції Жовтоводського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області (наразі відсторонений від виконання службових обов`язків) та за сумісництвом обертень в погонах. [PERSON] тісно пов 'язаний з обігом наркотиків на території міста Жовті Води та групою осіб, які таким чи інакшим чином виконували доручення різного характеру та на рахунках яких, не лише організація та контроль збуту різних видів наркотиків, а й низка каліцтв, підпалів автотранспортних засобів та іншого майна, вимагання грошових коштів з приватних підприємців та фізичних осіб, організація ігрових залів тощо… маємо певну кількість епізодів (за наявними у повному обсязі відомостями близько 30), які так чи інакше за сприяння [PERSON] та підлеглих йому працівників, не були доведені до судового розгляду та винні особи не встановлені до цього часу», «інформування та пересування працівників поліції на автомобілі ВАЗ-2106 здійснював оперативний співробіник м. Жовті Води [PERSON] , який раніше працював у відділі боротьби з наркотиками та добре знає замовника…», «погрожував відкриттям кримінального провадження з невідомих їй підстав…», «… побиття в рамках допиту про можливу наявну зброю ( [PERSON] - товариш хлопця, який 23.06.2020 року розважаючись гранатою підірвався) проводив безпосередньо заступник начальника СКП капітан поліції [PERSON] разом із підполквником поліції заступником начальника - начальником СКП Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровській області [PERSON] », « послав до лікарні своїх довірених співробітників, які погрожуючи [PERSON] фізичною розправою та притягненням його до кримінальної відповідальності, примусили його написати зустрічну заяву та вказати, що він впав сам», «негайно прибули на автомобілях співробітники карного розшуку на чолі з [PERSON] , які перебили бесіду та відразу відвели потерпілого в невідомому напрямку». Таким чином, маємо певну кількість епізодів (за наявними у повному обсязі відомостями близько 30), які так чи інакше, за сприяння [PERSON] та підлеглих йому працівників, не були доведені до судового розгляду та винні особи не встановлені до цього часу». Опублікована відповідачем інформація є негативною, недостовірною та порушує його особисті немайнові права, ганьбить його честь, гідність і завдає шкоди діловій репутації як працівника поліції. При цьому, вона є доведеною до відома багатьох осіб. До своєї публікації відповідач не надала будь-яких доказів підтвердження достовірності викладеного нею на своїй сторінці в інтернет-мережі Facebook, при цьому свою думку висловила в брутальній, принизливій та непристойній формі. Вважає, що викладене [PERSON] не є оціночним судженням, а є фактом поширення недостовірної інформації у формі власних фактичних тверджень про нього як працівника поліції, тому просить визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію капітана поліції [PERSON] інформацію поширену відповідачем [INFO] в інтернет-мережі Facebook, та протягом 30 днів з дня набрання рішенням суду законної сили спростувати інформацію про капітана поліції, заступника начальника сектору кримінальної поліції Жовтоводського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області шляхом оприлюднення в той самий спосіб, в який зазначена інформація була поширена, а саме на своїй сторонці у соціальній інтернет-мережі Facebook, інформацію наступного змісту: «Спростування! Спростовую інформацію, поширену мною [INFO] на власній сторінці інтернет-мережі Facebook». Крім того, просить стягнути з [PERSON] понесений ним судовий збір. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовну заяву пітримали в повному обсязі і на підствах викладених в позовній заяві, просили задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлна належним чином, причину неявки до суду не повідомила, направила до суду відзив на позовну заяву, згідно якого проти доводів позивача щодо факту поширення нею недостовірної інформації у формі власних фактичних тверджень заперечує, зазначивши, що поширена нею інформація на власній інтернет-мережі Facebook неодноразово висвітлюваласі в засобах масової інформації, випусках новин каналів НТН - програми «[INFO]», «IСTV" - програми «[INFO]», «5 Канал», «Телеканал Первый городской», а також шляхом публікації відео-коментаря спікера Державного бюро розслідувань в соціальній мережі Facebook. Крім того зазначила, зважаючи на той факт, що досудове розслідування за фактом вчинення кримінального правопорушення стосовно неї очевидно затягувалося, досудове розслідування не проводилося на протязі 6 місяців, вона як потерпіла мала та має повне право висловлювати свою точку зору та дотримуватися своє думки, власних поглядів та припущень шляхом висвітлення їх як в усній так і шляхом публікації в засобах масової інформації. Щодо декларацій Національного агентства з питань запобігання корупції, стосовно позивача, зазначила, що суспільство також має право на отримання інформації, яка відповідає дійсності та надає можливість суспільству здійснити її оцінку самостійно на основі усіх фактів та різноманіття думок щодо оцінки такої інформації та її значення для суспільства, тому так важливо, щоб інформація, яка поширюється будь-ким, а особливо засобами масової інформації або лідерами суспільної думки, посадовими особами, державними службовцями, відповідала дійсності, з одного боку, а з другог - була суспільно-значуща та задовольняла попит суспільства на необхідність контролю за діяльністю державних органів та посадових осіб. Публічна особа, державний службовець повинен бути готовим до підвищеного рівня критики, у тому числі у грубій формі, прискіпливої уваги суспільства його діяльністю та/або особистим життям тощо, адже вони, обираючи кар`єру публічної особи погодились на таку. [PERSON] , як службова особа, яка постійно здійснює функції представника влади, при вступі на службу повинен був усвідомлювати, що його особа може бути піддана критиці з боку громадян та засобів масової інформації, а також привернути увагу до своєї особи за результатами діяльності, оскільки державний орган в якому він працював має важливе суспільно-політичне значення, а тому на її думку публікації у соціальній мережі є оціночними судженнями, за які ніхто не може бути притягнутий до відповідальності/а.с.86-94/. Заслухавши пояснення позивача та його представниа, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з копією послужного списку № М-129186 Безкровний В.В. наказом №14/0 від 29.01.2007 року прийнятий на службу до органів внутрішніх справ України/а.с.27/. Відповідно до витягу з наказу по особовому складу виданого Головним управлінням Національної поліції 07.11.2015 року №1 о/с [PERSON] , який мав спеціальне звання капітан міліції, заступник начальника сектору Жовтоводського відділення поліції Дніпродзержинського відділу поліції, присвоївши йому спеціальне звання капітан поліції/а.с.28/. Як вбачається з наданої позивачем роздруківки скріншотів з власної сторінки відповідача інтернет-мережі Facebook, [INFO] о 12 год. 52 хв. [PERSON] на своїй персональній сторінці у соціальній мережі « Facebook» було поширено інформацію наступного змісту: « [PERSON] - капітан поліції, заступник начальника сектору кримінальної поліції Жовтоводського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області (наразі відсторонений від виконання службових обов`язків) та за сумісництвом обертень в погонах. [PERSON] тісно пов`язаний з обігом наркотиків на території міста Жовті Води та групою осіб, які таким чи інакшим чином виконували доручення різного характеру та на рахунках яких, не лише організація та контроль збуту різних видів наркотиків, а й низка каліцтв, підпалів автотранспортних засобів та іншого майна, вимагання грошових коштів з приватних підприємців та фізичних осіб, організація ігрових залів тощо… маємо певну кількість епізодів (за наявними у повному обсязі відомостями близько 30), які так чи інакше за сприяння [PERSON] та підлеглих йому працівників , не були доведені до судового розгляду та винні особи не встановлені до цього часу», «інформування та пересування працівників поліції на автомобілі ВАЗ-2106 здійснював оперативний співробіник м. Жовті Води [PERSON] , який раніше працював у відділі боротьби з наркотиками та добре знає замовника…», «погрожував відкриттям кримінального провадження з невідомих їй підстав…», «… побиття в рамках допиту про можливу наявну зброю ( [PERSON] - товариш хлопця, який 23.06.2020 року розважаючись гранатою підірвався) проводив безпосередньо заступник начальника СКП капітан поліції [PERSON] разом із підполквником поліції заступником начальника - начальником СКП Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровській області [PERSON] », « послав до лікарні своїх довірених співробітників, які погрожуючи [PERSON] фізичною розправою та притягненням його до кримінальної відповідальності, примусили його написати зустрічну заяву та вказати, що він впав сам», «негайно прибули на автомобілях співробітники карного розшуку на чолі з [PERSON] , які перебили бесіду та відразу відвели потерпілого в невідомому напрямку». Таким чином, маємо певну кількість епізодів (за наявними у повному обсязі відомостями близько 30), які так чи інакше, за сприяння [PERSON] та підлеглих йому працівників, не були доведені до судового розгляду та винні особи не встановлені до цього часу»/а.с.12-26/. Згідно з копією відповіді Начальника Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровській області від 16.07.2020 року №47/12-8944 наявної в інформаційному порталі Національної поліції України звернень гр. [PERSON] чи інших осіб про те, що заступник начальника сектору кримінальної поліції Жовтоводського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області капітан поліції [PERSON] причетний до питань, пов`язаних з обігом наркотиків на території м. Жовті Води, організації та контролю збуту різних видів наркотиків, низки каліцтв, підпалів автотранспортних засобів та іншого майна, вимагання грошових коштів з приватних підприємців та фізичних осіб, організації ігрових залів тощо в Жовтоводському відділі поліції ГУНП в Дніпропетровській області зареєстровано не було. В провадженні слідчого відділення Жовтоводського відділу поліції ГУНП в Дніпрпоетровській області кримінальних проваджень відносно заступника начальника сектору кримінальної поліції Жовтоводського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції Безкровного Віталія Володимировича не має/а.с.120/. Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Разом із тим, відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Таким чином, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Главою 22 Цивільного кодексу України визначено перелік особистих немайнових прав фізичної особи, серед яких право на повагу до гідності та честі (стаття 297 ЦК України) та право на недоторканість ділової репутації (стаття 299 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та їх правдивість не доводиться. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Інформація поширена [PERSON] стосувалася діяльності правоохоронних органів та мала суспільний інтерес, позивач як працівник правоохоронних органів повинен бути терпимим до публічної критики, межа якої є ширшою від критики пересічних осіб. Відповідно до п.21 Постанови Пленуму Верховного суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», відповідно до якого у розгляді справ щодо публічних осіб слід керуватися положеннями Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя. Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє роль у суспільному житті ( у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3,4,6 Декларації вказується, що оскільки посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне обговорення, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У звя`зку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їхніх слів та вчинків, і повинні це усвідомлювати. Враховуючи вищевикладене, оскільки позивач займав посаду капітана поліції, а томуйого особа піддана критиці з боку громадян та засобів масової інформації, а також привертає увагу до своєї особи за результатами діяльності, підлягає ретельному громадському контролю та може зазнавати гострої та сильної громадської критики,межа якої є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи, тому в даному випадку в діях відповідача має місце реалізація свого конституційного права на вираження своїх поглядів, а не намір поширити недостовірну інформацію з метою приниження ділової репутації позивача, у зв`язку з чим вимоги позивач не є законними та обгрунтованими, а тому не підлягають задоволенню. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається у разі відмови у задоволенні позову - на позивача.

Outcome: dismissed