Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

27.10.2020 позивач звернувся до суду із даним позовом, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В його обґрунтування послався на те, що він є власником квартири по [ADDRESS] . Після придбання даної квартири відповідач, який був попереднім власником, зобов`язався самостійно знятись з реєстрації. Факт реєстрації відповідача у квартирі суперечить його інтересам як власника. Тому просить позов задовольнити. Ухвалою від 13.11.2020 було відкрито провадження у справі . Сторони в судове засідання не з"явились. 01.02.2021 представник позивача подала заяву про розгляд справи у відсутності позивача. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзиву, заяв та клопотань не подав. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в справі наявно достатньо матеріалів, які свідчать про права і взаємовідносини сторін, суд вважає, що заслуховувати їх особисті пояснення потреби немає, а тому розгляд справи слід провести у відсутності сторін та відповідно до ст.247 ЦПК України, без фіксування судового процесу. Відповідно до ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Розглянувши заяву пресдтавника позивача, оцінивши докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Позивач являється власником квартири по [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 24.06.2020, що підтверджується копією договору та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та копією технічного паспорту на квартиру. У вказаній квартирі зареєстрований відповідач, що підтверджується копією довідки про склад сім`ї №12357 від 09.10.2020. У спірній квартирі проживає позивач, який являється одноосібним її власником. Відповідач не проживає у зазначеному житловому приміщенні з часу продажу цієї квартири. Згідно із ст.150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Як передбачено п.1 ч.1 ст.346 ЦК право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст.391 зазначеного Кодексу). За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз вищенаведених норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Судом встановлено, що факт реєстрації відповідача у вказаній квартирі перешкоджає позивачу володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому на праві власності житлом, інших домовленостей про користування житлом між сторонами не встановлено. Враховуючи вище наведене, суд приходить до висновку, що відповідача слід визнати таким, що втратив право на користування спірним житловим приміщенням.

Outcome: approved