Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON]про стягнення аліментів на утримання дитини, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, шлюб розірвано 22 червня 2015 року. Від шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO]. Відповідач матеріальної допомоги їй на утримання дитини не надає, добровільно не приймає участі у витратах на утримання дитини, не виконує покладених на нього законом обов'язків. Тому позивач просить стягнути аліменти на утримання дитини у розмірі 1/2 частки заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття починаючи з 01 12 2014 року ( за минулий період ) оскільки вона вживала заходів для отримання з відповідача аліментів, а саме у грудні 2014 року зверталася до суду з позовною заявою про стягнення аліментів, однак провадження по справі було залишено без розгляду по її заяві. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні з позовом погодився частково. Зазначив, що офіційно не працює. З нього стягнуті за рішенням суду аліменти на утримання дружини до досягнення дитиною 3-х років у розмірі 500 грв. щомісячно, а тому не заперечує сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 700 грв. , враховуючи в цю суму і аліменти на утримання дружини. Не погодився зі стягненням аліментів за минулий період , оскільки позивач надала заяву про залишення позову у 2004 році без розгляду. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного . В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, шлюб розірвано 22 червня 2015 року (а.с. 6- копія рішення суду ). Від шлюбу мають спільну дитину - сина [PERSON], [INFO], батьком якої є [PERSON] (а.с. 5- копія свідоцтва про народження). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 183 СК України розмір аліментів на утримання однієї дитини визначається судом. Приписами ст. 182 Сімейного кодексу України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з дня пред'явлення даного позову з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Що ж стосується стягнення аліментів за минулий період , суд зазначає наступне. Частиною 2 статті 191 Сімейного кодексу України встановлено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв*язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Як підставу для стягнення аліментів за минулий час позивач зазначає звернення до суду у грудні 2014 року з позовом про стягнення аліментів. Однак позов за заявою [PERSON] був залишений без розгляду , тобто вона добровільно на той час відмовилася від стягнення та одержання нею аліментів. А отже, вона не вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача (особисто до відповідача з проханням сплачувати аліменти не зверталася, не направлялись йому відповідні листи з таким проханням, не зверталась до його батьків з метою вплинути на нього та схилити до сплати аліментів, , місця свого проживання відповідач не приховував ) та не надала доказів ухилення [PERSON] від сплати аліментів в сенсі ст. 191 ч 2 СК України. З даним позовом звернулася до суду 05 10 2015 року. Відповідно до ч.1 ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об"єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Позивачем відповідно до вимог ч.1 ст.60 ЦПК України належним чином не доведено обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог щодо стягнення із відповідача аліментів за минулий час та стягнення аліментів у розмірі 1/2 частини заробітку З огляду на вище зазначене суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення аліментів за минулий час та у розмірі 1/2 частини заробітку відповідача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial