Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-27 00:00:00

07 листопада 2018 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач просить стягнути з КП «ЖКЦ» на її користь заборгованість у виплаті належних сум при звільненні в розмірі 50 044,70 гривень та стягнути з КП «ЖКЦ» на її користь середній заробіток за весь час затримки у виплаті належних сум при звільненні з 10.08.2018 року по 07.11.2018 року в розмірі 50 311,80 гривень. В обґрунтування позову позивач послалась на те, що вона у період з 22 серпня 2007 року по 10 серпня 2018 року, згідно укладеного з нею контракту (із змінами та доповненнями), працювала на посаді директора Комунального підприємства «Житлово комунальний центр». Відповідно до її заяви від 06.08.2018 року та Розпорядження Славутицького міського голови Київської області від 09.08.2018 року №91- ос припинено дію контракту від 22 серпня 2007 року у зв'язку із закінченням терміну його дії та звільнено її з посади директора 10 серпня 2018 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП. 10 серпня 2018 року вона повідомила головного бухгалтера відповідача про своє звільнення і розпорядилась про необхідність виплатити їй у зв'язку з цим всіх належних сум. При цьому, в тому числі, головного бухгалтера відповідача було ознайомлено із зазначеним Розпорядженням міського голови від 09.08.2018р. №91 ос. 10.08.2018 року їй було надано розрахунковий лист по заробітній платі за серпень 2018 року і цим повідомлено про розмір нарахованих сум, належних їй при звільненні, загальний розмір яких становив 98 312, 90 гривень. Проте, за наявності на рахунку у відповідача грошових коштів, виплату вказаних нарахованих сум в день її звільнення не проведено, а лише частково здійснено їх виплату (перерахування) вже 14.09.2018 року в розмірі 32 738, 20 гривень і 12.10.2018 року в розмірі 15 530,00 гривень. З вини відповідача не було вчасно і належно проведено розрахунок з нею, а тому вона просить стягнути з відповідача 50 044,70 гривень - заборгованість з виплати належних сум при звільненні, та середній заробіток за період з 10 серпня 2018 року по 07.11.2018 року (день звернення до суду з позовом) в розмірі 50 311,80 гривень. Позивач в судовому засіданні заявлені позоні вимоги зменшила, суду повідомила, що на її картковий рахунок відповідачі сплатили заборгованість по заробітній платі, останній платіж відбувся 14.11.2018 року, тому вона зменшує свої позовні вимоги, і просить стягнути з відповідачів середній заробіток за весь час затримки, відповідно до її розрахунку з 10.08.2018 року по 07.11.2018 року, сума середнього заробітку становить 50311,80гривень, в той же час розрахунок середнього заробітку необхідно провести по день фактичного розрахунку по 14.11.2018 року з розрахунку, що її робоча неділя становила п,ять робочих днів. Представником відповідача подано відзив на позовну заяву та надані пояснення, мотивовані тим, що оскільки [PERSON]., як директор підприємства, який звільнявся, не було виконано розпорядження міського голови і не було призначено комісію щодо приймання - передачі майна і документів, та фактично не було передано документацію і матеріали, в тому числі і документацію по заборгованості по заробітній платі, то новий новий керівник комунального підприємства, в силу зазначеного факту не міг знати щодо заборгованості по виплатам [PERSON], оскільки на час розгляду справи їх підприємство виплатило усі борги [PERSON], то просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Судом встановлено, що у період з 22 серпня 2007 року по 10 серпня 2018 року, позивач, згідно укладеного з нею контракту (із змінами та доповненнями), працювала на посаді директора Комунального підприємства «Житлово комунальний центр», тобто перебувала в трудових відносинах з відповідачем (а.с.5-10). Відповідно до Розпорядження Славутицького міського голови Київської області від 09.08.2018 року №91 ос припинено дію контракту від 22 серпня 2007 року у зв'язку із закінченням терміну його дії та звільнено її з посади директора 10 серпня 2018 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП (а.с.14-15). 10.08.2018року позивачу було надано розрахунковий лист по заробітній платі за серпень 2018 року, яким її було повідомлено про розмір нарахованих сум, належних їй при звільненні, загальний розмір яких становив 98312,90 гривень, в тому числі: 3281,18 гривень - заробітна плата; 4187,40 гривень. - компенсація за невикористану відпустку; 2470,00 гривень - благодійна допомога; 24065,00 гривень - додаткова премія; 72186,00 гривень - грошова допомога у розмірі шести посадових окладів директора (а.с.19). Проте, за наявності на рахунку у відповідача грошових коштів, виплату вказаних нарахованих сум в день звільнення позивача не проведено, а лише частково здійснено їх виплату (перерахування) вже 14.09.2018року в розмірі 32 738, 20 грн. і 12.10.2018р. в розмірі 15 530,00 грн. Заборгованість відповідача у виплаті належних позивачу сум при звільненні на час подання позовної заяви до суду на 07.11.2018 року становить: 98 312, 90грн. - 32 738, 20 грн. - 15 530,00 грн. = 50 044, 70 гривень. В той же час відповідно до виписки з відомостей розподілу виплат КП «ЖКЦ» 12.11.2018 року [PERSON], перераховано 20000,00гривень; 14.11.2018 року на ім.,я[PERSON], перераховано 30044,70гривень. Тобто як з,ясовано судом на 14.11.2018 року КП «ЖКЦ» провело повний розрахунок з [PERSON], тобто в порушення приписів ст.116 КЗпП України при звільненні позивача з роботи відповідач КП «ЖКЦ» не виплатив їй всіх належних грошових сум, що слідує з розрахункового листка по заробітній платі за серпень 2018 року, а також з проведеного повного розрахунку 12.11.2018 року та 14.11.2018 року. Враховуючи викладене, вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за весь час затримки підлягають задоволенню. Згідно ст. ст. 12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник, або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. За ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. В судовому засіданні встановлено, що після звільнення з роботи розрахунок з позивачем не було проведено, відповідач не надав суду жодних заперечень чи доказів відсутності вини підприємства у вчасному проведенні розрахунку з працівником, посилання підприємства на те, що позивач повинна була сама провести з собою повний розрахунок,а новий керівник про борг по заробітній платі не знав, у судовому засіданні не знайшли підтвердження, оскільки листом від 08.10.2018 року новий керівник підприємства не заперечував про борг по заробітній платі перед позивачем. Як розяснено в п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року за № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непровденні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі непроведення розрахунку у звязку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Згідно п.п.2.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМ України від 08.02.1995 року № 100 /зі змінами та доповненнями/, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів. Позивач просила суд стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 10 серпня 2018 року по 07.11.2018 року,день звернення до суду з позовом, проте у судовому засіданні уточнила, що оскільки підприємство розрахувалось із нею по заробітній платі, то по день повного розрахунку. Як вбачається з розрахункових листів позивача за червень-липень 2018 року, позивач у червні працювала 6 робочих днів - заробітна плата 3609,30 гривень, у липні -21 робочий день - заробітна плата становила 11484,14 гривень. За черень-липень - 27 робочих днів і заробітна плата за два місяці становить 15093,44гривні (15093,44:27робочих днів = 559,02 - середньоденна заробітна плата, позивачки, розрахована відповідно до Постанови КМУ „ Про порядок обчислення середньої заробітної плати" № 100 від 08.02.1995 року, становить 559гривень 02копійки, кількість робочих днів з дня звільнення [PERSON], тобто з 10.09.2018 року по 14.11.2018 року згідно графіку роботи (п'ятиденна робоча неділя) складає 68 робочих днів, а саме серпень - 15 робочих днів; вересень 20 робочих днів; жовтень 23 робочих дні; листопад 10 робочих днів. Таким чином, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день постановлення рішення в сумі 38013 гривень 36 копійок (559,02 гривень х 68 робочих днів). За таких обставин стягненню з відповідача на користь позивача підлягає середній заробіток за весь час затримки у виплаті належних сум при звільненні з 10.08.2018 року по 14..11.2018 року в розмірі 38013 гривень 36 копійок. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved