Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-30 00:00:00

25.06.2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) міста Новомосковська, визначивши третьою особою - виконавчий комітет Новомосковської міської ради, в якому просила суд: - скасувати наказ № 28-К/тр від 26.05.2021 року «Про звільнення [PERSON] з посади соціального робітника відділення соціальної допомоги вдома». - поновити її на роботі на посаді соціального робітника відділення соціальної допомоги вдома Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) міста Новомосковська. - стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 26 травня 2021 року по день винесення рішення. В обґрунтування свого позову [PERSON] зазначає, що з 02.07.2007 року прийнята на роботу до Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) міста Новомосковська, з 28.02.2008 року працювала на посаді соціального робітника відділення соціальної допомоги вдома, не маючи жодного стягнення та зауваження. Розпорядженням міського голови № 295-к від 18.05.2021 року її було включено до атестаційної комісії з атестації директора Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) міста Новомосковська [PERSON] , і з того часу між нею та директором склалися неприязні відносини, внаслідок чого [PERSON] запропонувала їй написати заяву про звільнення, на що [PERSON] відмовилася. Отримавши відмову про звільнення за власним бажання, [PERSON] наказала написати заяву про причини її відсутності на робочому місці 24.05.2021 року. Позивач повідомила, що була на робочому місці в цей день та виконувала безпосередньо свою роботу, однак директор територіального центру повідомила, що її буде звільнено з посади за прогул. Після цієї події позивач звернулася за медичною допомогою та перебувала на лікарняному. 29 травня 2021 року позивачеві надійшло повідомлення банку про зарахування заробітної плати, однак її сума була набагато більшою, тому вона зателефонувала бухгалтеру територіального центру, а остання повідомила позивача про її звільнення з роботи за прогул. В подальшому позивач звернулася до міського голови м.Новомосковська із заявою щодо свого захисту, внаслідок чого міським головою було створено комісію про розслідування фактів, викладених [PERSON] щодо неправомірних дій з боку [PERSON] . Таким чином, позивач зазначає, що її звільнення відбулося не законно, 24 травня 2021 року вона виконувала свою роботу, на момент прийняття наказу про звільнення, - перебувала на лікарняному. Крім того, позивач являється головою профспілкового комітету, однак її звільнення не було погоджено, у відповідності до вимог ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності». У відзиві на позов виконуючий обов`язки директора Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) міста Новомосковська Ляшок В.М. позов визнав, обставини, викладені [PERSON] у позові не спростовував (а.с. 54). У письмових пояснення на позову заяву [PERSON] , третя особа - виконавчий комітет Новомосковської міської ради зазначив, що за результатами розгляду звернення [PERSON] , міським головою було прийнято розпорядження № 405-к від 22.06.2021 року про звільнення директора Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) міста Новомосковська [PERSON] (а.с. 135-136). В судове засідання позивач не з`явилася, до початку розгляду справи по суті звернулася із заявою про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала. Представник відповідача Ляшок В.М. в судовому засідання позов визнав, наполягав на тому, що він особисто 24.05.2021 року бачив [PERSON] на роботі, вона приводила одну зі своїх підопічних на стрижку. Звільнення працівника проводилося не законно, наказ про звільнення винесений в період її тимчасової непрацездатності, від неї не відібрані пояснення, її звільнення не погоджено з профспілковим комітетом. Представник третьої особи Матвієнко Т.Ж. в судовому засіданні підтримала позицію позивача та повідомила суд про те, що за заявою [PERSON] , міським головою була створена комісія з розслідування фактів, викладених останньою у повідомленні. За результатами роботи комісії міським головою було прийнято розпорядження про звільнення директора Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) міста Новомосковська [PERSON] із займаної посади. При цьому представник третьої особи надала суду пояснення про те, що вона в рамках створеної комісії особисто проводила бесіду з підопічними [PERSON] , яких вона обслуговувала, як соціальний робітник відділення соціальної допомоги вдома. Такими є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Всі підопічні повідомили її, що [PERSON] дуже відповідальний працівник, до якої вони не мають жодних претензій. 24.05.2021 року вона, за індивідуальними планами їх відвідувала, і взагалі відвідує їх кожного дня, хоча це не входить до її обов`язків. При цьому зазначені особи повідомили її, як представника виконкому, що до них приїздили невідомі особи, представлялися працівниками територіального центру та просили підписати якійсь папери, що вони не мають ніяких претензій до [PERSON] . Між тим, будучи особами похилого віку, вони відмовлялися підписувати ці документи, на що їх повідомили, що в такому випадку [PERSON] до них більше не прийде. Ці папери вони змушені були підписати, не читаючи, а потім дізналися, що [PERSON] була звільнена. 26 травня 2021 року директором Територіального центру [PERSON], на підставі доповідних записок завідувача відділення соціальної допомоги вдома [PERSON] та соціального працівника [PERSON] , які проводили перевірку роботи [PERSON] за травень 2021 року без відповідного нормативного розпорядження, було прийнято рішення про звільнення [PERSON] за прогул на роботі 24.05.2021 року. При цьому старший інспектор з кадрів територіального центру [PERSON] повідомила свого керівника про перебування [PERSON] на лікарняному шляхом написання та реєстрації відповідної доповідної записки, однак за вказівкою [PERSON] у книзі вхідної кореспонденції були зроблені закреслювання, про що також повідомила оператор комп`ютерного набору територіального центру [PERSON] при проведенні перевірки діяльності тер центру, а також підтверджується журналом вхідної кореспонденції. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника відповідача та третьої особи, дійшов до наступного висновку. У відповідності до наказу директора Територіального центру соціального обслуговування пенсіонерів та одиноких непрацездатних громадян, інвалідів Новомосковської міської ради № 67-к від 02.07.2007 року [PERSON] прийнята на посаду соціального робітника відділення соціальної допомоги вдома з 02 липня 2007 року на 0,5 ставки (а.с. 13), а з 01.03.2008 року переведена на посаду соціального робітника відділення соціальної допомоги вдома на 1,0 ставки, у відповідності до наказу № 9-к від 28.02.2008 року (а.с. 12). У відповідності до наказу № 28-К/тр від 26.05.2021 року директора Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Новомосковської міської ради Решетняк Т., [PERSON] звільнена з посади соціального робітника відділення соціальної допомоги вдома з 26.05.2021 року, за прогул, згідно п.4 ст. 40 КЗпП України (а.с. 14), про що також свідчить запис у трудовій книжці (а.с. 15-19). Правовідносини щодо звільнення працівника за прогул врегульовані наступними нормами закону, а саме. Відповідно до ст.43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 5-1 КЗпП України правовий захист від незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. За змістом пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу, в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, без поважних причин. Згідно ст. 139 КЗпП України, працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватись трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. На підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, власник має право розірвати трудовий договір у випадку здійснення працівником прогулу без поважних причин. З урахуванням цього визначення в п. 4 ст. 40 КЗпП України того, що до поняття прогулу належить і відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, не містить будь-яких дефектів юридичного характеру. Для звільнення працівника за п. 4 ст. 40 КЗпП України важливо, щоб були докази, які з вірогідністю підтверджують відсутність працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня (зміни). Звільнення на цій підставі допускається тільки в тому випадку, якщо працівник здійснив прогул або був відсутній на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважної причини. Оцінка причин, як поважних, здійснюється судом при розгляді спору про звільнення. Очевидно, поважними причинами варто визнати такі причини, що виключають вину працівника. Наявність поважних причин визнається у разі доведеної непрацездатності працівника, хоча б вона і не була підтверджена лікарняним листком, відмови працівника від переміщення, якщо робота протипоказана працівникові за станом здоров`я. Поважними можуть бути визнані і причини сімейно-побутового характеру, якщо вихід працівника на роботу за наявності таких причин міг би заподіяти працівникові або іншим особам шкоду, що значно перевищує ту шкоду, що заподіяна власникові невиходом на роботу. У пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз`яснено, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин, безперервно, або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Згідно ст. 148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Отже, для правильного вирішення спору про звільнення суду необхідно надати оцінку причинам поважності відсутності на роботі працівника. Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Європейський суд з прав людини зауважив, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року). Так, представник відповідача у відзиві визнавав позовні вимоги [PERSON] , в судовому засіданні наполягав на тому, що [PERSON] 24.05.2021 року була на роботі та виконувала свою роботу, у відповідності до індивідуальних планів надання соціальної допомоги вдома, а тому ці обставини, відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню Між тим, на підтвердження обставин щодо виконання своїх посадових обов`язків працівником [PERSON] саме 24.05.2021 року, судом були досліджені докази, які визнаються належними, допустимими та достатніми, оскільки зібрані третьою особою в рамках проведеної перевірки діяльності територіального центру соціального обслуговування м.Новомосковська посадовими особами відділу внутрішнього контролю та аудиту виконавчого комітету Новомосковської міської ради разом з заступником начальника відділу правового забезпечення (а.с. 68). Так, наказ директора Територіального центру про звільнення [PERSON] з посади містить посилання на доповідні записки соціальних працівників [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] від 24.05.2021 року. Судом досліджені копії зазначених доповідних записок, які містять дані про те, що [PERSON] в період часу з 14.30 години до 17.00 години не перебувала на робочому місці у підопічної [PERSON] та [PERSON] (а.с. 72), а в період з 13.00 години до 14 години 30 хвилин [PERSON] не перебувала у підопічної [PERSON] . В свою чергу, [PERSON] 25.05.2021 року надала пояснення про те, що 24.05.2021 року в період з 13.00 години до 17.00 години вона повинна була відвідувати та надавати послуги [PERSON] , [PERSON] , однак в цей час вона перебувала у підопічної [PERSON] , в зв`язку з погіршенням її стану здоров`я (виклик швидкої допомоги) (а.с. 77). Вже 25.05.2021 року підопічні [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] повідомили директора Територіального центру, що не мають претензій до [PERSON] (а.с. 74-76), а факт виклику швидкої допомоги до підопічної [PERSON] не спростований належним чином відповідачем, однак акт перевірки соціального працівника підтверджує факт погіршення стану здоров`я підопічної [PERSON] - 23.05.2021 року (а.с. 83-84), внаслідок чого і був змінений індивідуальний план роботи соціального працівника [PERSON] саме 24.05.2021 року, оскільки вона відвідувала підопічну, якій напередодні викликала швидку допомогу. Зазначені обставини не можуть розцінюватися судом, як прогул, оскільки за своєю посадовою інструкцією соціальний робітник відділення соціальної допомоги вдома відвідує отримувача послуг, згідно з графіком, зазначеним в індивідуальному плані, а за потреби в термінових випадках. Крім того, приймаючи наказ про звільнення працівника з роботи, директором територіального центру не було взято до уваги, що таке рішення нею приймається не в день виявлення факту прогулу, а 26.05.2021 року, тобто в період тимчасової непрацездатності працівника (а.с. 36). Між тим, згідно ст. 40 КЗпП не допускається звільнення працівника в період його тимчасової непрацездатності, а також в період його перебування у відпустці, за винятком п. 5, ст.40 КЗпП: «нез`явлення на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, не рахуючи відпустки по вагітності і родах, якщо законодавством не встановлений триваліший строк збереження місця роботи (посади) при певному захворюванні. За працівниками, які втратили працездатність у зв`язку з трудовим каліцтвом або професійним захворюванням, місце роботи (посада) зберігається до відновлення працездатності або встановлення інвалідності». Також слід звернути увагу і на обставини, викладені позивачем у позові щодо її звільнення без погодження з профспілковим комітетом. Так, у відповідності до колективного договору Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) м.Новомосковська на 2018-2022 роки, [PERSON] є головою профспілкового комітету (а.с. 25). Згідно із ст. 252 КЗпП України та ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, крім додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки. Не допускається звільнення з ініціативи власника або уповноваженого ним органу працівників, які обиралися до складу профспілкових органів підприємства, установи, організації, протягом року після закінчення строку, на який обирався цей склад (крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі у зв`язку із станом здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи, або вчинення працівником дій, за які законом передбачена можливість звільнення з роботи чи служби). Така гарантія не надається працівникам у разі дострокового припинення повноважень у цих органах у зв`язку з неналежним виконанням своїх обов`язків або за власним бажанням, за винятком випадків, якщо це пов`язано із станом здоров`я. Таким чином, звільнення голови профспілки при звільненні з ініціативи власника має відбуватися відповідно до загальних вимог законодавства про працю, з урахуванням додаткових гарантій, визначених ст. 252 КЗпП України та ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності». В даному випадку такі гарантії керівником Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) міста Новомосковська дотримані не були. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині скасування наказу № 28-К/тр від 26.05.2021 року «Про звільнення [PERSON] з посади соціального робітника відділення соціальної допомоги вдома», та поновлення позивача на роботі на посаді соціального робітника відділення соціальної допомоги вдома Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) міста Новомосковська. У відповідності до ч.2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який судом обчислюється, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Відповідно до пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. При цьому згідно з пунктом 5 наведеного вище Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців роботи (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим із дотриманням вимог законодавства. Згідно довідки про заробіток (а.с. 20) заробітна плата [PERSON] за останні два календарні місяці перед звільненням складає: березень 2021 року - 8663,52 грн., квітень 2021 року - 9670,32 грн. Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача складає (8663,52+9670,32):44 = 416,68. (а.с. 20) В даному випадку, позивачеві належить виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 26 травня 2021 року по 01 жовтня 2021 року, у розмірі 37501 гривня 20 копійок. Відповідно до вимог ст.ст 141, 142 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути 50% сплаченого судового збору у розмірі 454 грн. (чотириста п`ятдесят чотири гривні) (а.с. 42), а Головному управлінню Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області слід повернути [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ) 50% сплаченого судового збору у розмірі 454 грн., а також надлишково сплачений судовий збір у розмірі 52 грн., за квитанцією 0.0.2185579233.1 від 06.07.2021 року.

Outcome: approved