Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-08 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу автомобіля дійсним та поділ майна подружжя. На обґрунтування позову зазначила, що під час перебування з відповідачем у шлюбі, а саме 10 вересня 2019 року, за спільні кошти ними було придбано автомобіль «Фольксваген Т-4» д.н.з. [NUMBER] за 3 700 доларів США у [PERSON] . Після передачі [PERSON] спільних коштів, відповідач забрав автомобіль та став ним користуватися, на прохання позивачки оформити право власності на зазначений автомобіль, відповідач відмовлявся. В зв`язку з цим стосунки між подружжям поступово погіршувалися, що в кінцевому результаті призвело до розірвання шлюбу. Після розірвання шлюбу позивачка звернулась до відповідача із заявою про поділ спільного майна подружжя та виплату половини сплачених грошових коштів за автомобіль в сумі 1 850 доларів США. Однак, [PERSON] ухиляється від державної реєстрації права власності на автомобіль та повернення 1/2 вартості автомобіля. Тому позивачка змушена була звернутися до суду з зазначеним позовом. В судове засідання позивач не з`явилась, надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить їх задовольнити та розглянути справу без її участі.\~\~ В\~\~ судовому засіданні 09 березня 2021 року [PERSON] пояснила, що разом з чоловіком\~ вони хотіли придбати авто,\~ збирали кошти, та переглядали оголошення.\~ Згодом, вони знайшли оголошення про продаж автомобіля, яке їх зацікавило. Вони разом їздили\~ подивитись\~ автомобіль\~ до продавця [PERSON] .\~ [PERSON] спочатку хотів за авто 4 000 доларів США, однак всієї суми у них не було, і вони почали збирати кошти. Позивачка зняла кошти зі своєї кредитної картки, її батьки також пересилали гроші з Росії, а потім вона домовилась з\~ [PERSON] про продаж зазначеного автомобіля за 3 700 доларів США. 10.09.2019 року [PERSON] сам поїхав до [PERSON] \~ придбавати авто, позивачка в цей день була на роботі і не змогла з ним поїхати. Після розірвання шлюбу автомобіль залишився у користуванні чоловіка. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, дату, місце слухання справи був повідомлений\~ належним чином. Надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив в задоволенні позову [PERSON] відмовити.\~ Зазначив, що\~ [PERSON] надав нотаріальну довіреність на ім"я [PERSON] , тому посилання позивачки на те, що 10.09.2019 року було здійснено купівлю-продаж транспортного засобу у [PERSON] є помилковими.\~ Він, відповідач,\~ право власності на авто не набув. Крім цього, вказав, що [PERSON] , як представник [PERSON] , від імені останнього 18.11.2020 року уклала договір купівлі-продажу «Фольксваген Т-4» д.н.з. [NUMBER] із [PERSON] , в результаті чого власником зазначеного автомобіля є [PERSON] . Тому даний транспортний засіб не може бути спільною сумісною власністю подружжя. На підставі вказаного просить суд відмовити позивачці в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В судовому засіданні 09 березня 2021 року третя особа [PERSON] пояснив, що на початку вересня 2019 року [PERSON] разом з [PERSON] приходили до нього дивитися автомобіль\~ марки «Фольксваген», який він продавав.\~ Однак, суми, яку він\~ хотів за\~ авто, в них не було.\~ Згодом зі\~ [PERSON] вони по телефону домовились про продаж автомобіля за 3 700 доларів США. За автомобілем [PERSON] приходив сам, ввечері, віддав\~ йому ( [PERSON] ) гроші за авто,\~ а він віддав [PERSON] автомобіль, ключі від авто і всі документи. Ніяких розписок про передачу грошей вони не писали, хоча він здивувався цьому, а саме: чому [PERSON] \~ не захотів скласти розписку. Але він ( [PERSON] )\~ хотів\~ зафіксувати\~ документально передачу\~ авто [PERSON] і запропонував оформити\~ на нього довіреність. Однак, вже був вечір і нотаріуси не працювали, тому автомобіль він віддав без довіреності. Через декілька тижнів [PERSON] сам зателефонував [PERSON] і нагадав про довіреність, однак, у [PERSON] не було часу. Він кілька разів дзвонив [PERSON] \~ з приводу\~ оформлення довіреності і\~ лише згодом останній відповів, що наразі розлучається з дружиною і йому необхідно вирішити матеріальні моменти щодо спільного майна.\~\~\~ Сказав, що\~ авто придбане за його власні кошти і попросив\~ [PERSON] оформити довіреність на його\~ ( [PERSON] ) сестру [PERSON] , що він і зробив.\~ У січні 2020 року йому подзвонила [PERSON] ( [PERSON] )\~ і сказала, що розлучається з [PERSON] \~ та\~ попросила підтвердити факт отримання від [PERSON] коштів за автомобіль. Оскільки він дійсно продав авто\~ [PERSON] за\~ 3700 доларів США, він склав про це розписку.\~\~ Про договір купівлі-продажу від 18.11.2020 року зазначеного автомобіля\~ він нічого не знав, копія договору надійшла йому по пошті, ніяких коштів за продаж авто по договору від 18.11.2020\~ він не отримував і податків не платив. Якби він раніше знав, що у [PERSON] і [PERSON] існує спір за авто, то він не оформлював би\~ довіреність на [PERSON] .\~ Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позов, об`єктивно дослідивши всі докази, які мають важливе юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що з 06 вересня 2016 року по 21 січня 2020 року [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі. (а.с.9) Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 21 січня 2020 року шлюб між сторонами розірвано.\~ (а.с.9) З долучених\~ до позовної заяви\~ квитанцій та довідок вбачається, що [PERSON] мала власний дохід, дійсно отримувала грошові перекази, а 06.09.2019 та 10.09.2019 здійснювала обмін валюти, зокрема, купувала в банку долари США в сумі 1000\~ та 500 доларів. (а.с. 10 -14) 23 грудня 2019 року [PERSON] складено нотаріально посвідчену\~ довіреність на ім`я\~ [PERSON] , якою він\~\~ уповноважив останню\~ розпоряджатись, в\~ тому числі\~ продати, обміняти, передати в оренду,\~ належний\~ йому\~ автомобільVolkswagen Transporter 1991 року випуску, номерний знак [NUMBER] . Згідно з розпискою від\~ 21 січня 2020 року [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у розмірі 3 700 доларів США\~ 10 вересня 2019 року\~ за продаж\~ машини\~ Фольсваген Т-4 [NUMBER] . (а.с.15). Як вбачається з заяви від 29.01.2020 року [PERSON] , остання зверталась до\~ [PERSON] \~ з пропозицією про поділ спільного майна подружжя та виплату половини сплачених грошових коштів за автомобіль в сумі 1 850 доларів США. (а.с.16) Відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу 5945/2020/2303706 від 18 листопада 2020 року [PERSON] , діючи на підставі довіреності від імені [PERSON] , продала автомобіль Volkswagen Transporter 1991 року випуску, номерний знак [NUMBER] [PERSON] . За домовленістю сторін ціна транспортного засобу становить 40 000 грн. У цей самий день\~ право власності\~ на автомобіль було зареєстровано за [PERSON] . Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частинах першій, другій статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (стороною). Згідно з пунктом 3 частини першої статті 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Відповідно до частини другої статті 218 ЦКУкраїни, якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимог щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий право чин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. Згідно зі статтею 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.\~ Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до частини першої статті 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передавання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України). Таким чином, за нотаріально посвідченою односторонньою угодою, укладеною [PERSON] на користь [PERSON] , був прихований інший правочин, який\~ насправді вчинили, а саме договір купівлі-продажу автомобіля, оскільки за цією угодою подружня пара: [PERSON] та [PERSON] передала власнику автомобіля [PERSON] грошові кошти за придбаний автомобіль у розмірі 3 700 доларів США, що підтверджується, зокрема, розпискою [PERSON] від 21.01.2020 року та поясненнями\~\~ останнього в судовому засіданні, а він передав [PERSON] автомобіль, а згодом оформив\~ на сестру [PERSON] [PERSON] \~ довіреність з правом його відчуження. Отже, фактично вони : [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] \~ вчинили дії з виконання умов договору купівлі-продажу автомобіля, що призводять до правових наслідків, які настають за договором купівлі-продажу. Пленум Верховного Суду України у пункті 25 постанови від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз`яснив, що за удаваним правочином (стаття 235 ЦК України) сторони умисно оформлюють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інших правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У частині першій статті 61СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно з статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України). Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина перша, друга статті 71 СК України). У пунктах 22-24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України\~ та статтею 372 ЦК України. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (частина четверта статті 65 СК України). Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року № 6-486цс16. Згідно рішення\~ про розірвання шлюбу\~ [PERSON] \~\~ звернулась з позовом про розірвання шлюбу 19 листопада 2019 року. Тобто\~\~ на момент\~ оформлення довіреності\~ на сестру відповідача - 23.12.2019, [PERSON] \~ достаменно\~ знав про\~ процес розлучення, ініційований\~ дружиною. Таким чином, між [PERSON] та [PERSON] 10.09.2019 року\~ було укладено договір купівлі-продажу спірного автомобіля. При цьому автомобіль придбано за час шлюбу [PERSON] та [PERSON] за спільні\~ грошові кошти.\~\~ Разом з тим, на приховування укладення\~ вказаного договору та, враховуючи плани по розлученню з дружиною, [PERSON] \~ умисно попрохав [PERSON] оформити довіреність на\~ [PERSON] .\~\~ А згодом автомобіль Volkswagen Transporter 1991 року випуску, номерний знак [NUMBER] \~ був відчужений\~ без згоди позивача, тому остання має право на відшкодування їй 1/2 частки його вартості. Посилання відповідача [PERSON] на те, що у передбаченому законом порядку він не набув права власності на автомобіль, оскільки отримання довіреності не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб, є безпідставними, тому що позов пред`явлено не про визнання права власності на автомобіль, набутим за довіреністю, а про дійсність договору й про поділ майна подружжя за час шлюбу. Вказане відповідає\~ позиції Верховного Суду, висловленій у\~ постанові\~ від 30.01.2019\~\~\~ справа № 444/848/16- ц\~ провадження № 61-33882св18. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити в повному обсязі. Судові витрати, згідно ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до задоволених позовних вимог.

Outcome: approved