Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

14 грудня 2017 року позивач [PERSON] звернулася до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із зазначеним позовом. Позовні вимоги позивач обґрунтовує наступним. Позивач є власником грошових коштів у загальній сумі 54003,42 грн., які знаходяться на рахунках відповідача-1. Право власності на вказані грошові кошти позивач отримала на підставі договору дарування від 01.11.2017 року від свого батька [PERSON], який отримав їх у спадок від його померлого батька [PERSON] на підставі свідоцтва про спадщину за заповідальним розпорядженням, виданого 26.10.2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] 01 листопада 2017 року позивач звернулась до відділення відповідача-1 та просила видати вказані кошти. Співробітники банку сформували електронну заявку та сказали чекати повідомлення банку про зарахування коштів на картку позивача та з подальшою видачею в касі відділення. Позивачка не отримала з банку ніяких повідомлень, в звязку з чим неодноразово телефонувала на гарячу лінію банку 3700 щодо отримання коштів, проте кожного разу отримувала різні відповіді від операторів. 06 листопада 2017 року вона повторно звернулась до банку із заявою про зарахування належних їй коштів на її платіжну картку та видачею їх в касі банку. Однак досі кошти на картку не зараховані та відповідачем-1 не видані. Крім того, на гарячій лінії 3700 позивачку повідомили, що її батьку необхідно направити в Приватбанк дозвіл на закриття рахунків померлого діда, що він робити відмовився. Безпідставним утриманням з боку відповідача-1 та користуванням коштами, які належать позивачу, порушено право власності позивача. Невиконання банком законних вимог позивача завдає позивачу моральної шкоди. Вказану суму позивач планувала витратити на облаштування могил бабусі та діда, крім того, позивачка змушена неодноразово відвідувати відділення банку, збирати та копіювати документи, нервувати, телефонуючи до банку та спілкуючись без жодного результату, що порушує звичний уклад життя позивачки та її сімї. Внаслідок цього в неї погіршився стан здоровя, почалися головні болі, постійна знервованість, в звязку з чим вона змушена приймати заспокійливі ліки. Моральну шкоду оцінює в 5000 грн. З огляду на викладене, позивач просить суд зобовязати [PERSON] направити в ПАТ КБ «Приватбанк» письмовий дозвіл на закриття рахунків № 26350629868677, № 26355629616943, № 26353624309967, що були відкриті на імя померлого [PERSON]. Стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь позивача 54003,42 грн., моральну шкоду в розмірі 5000 грн., всього 59003,42 грн. Ухвалою суду\~від 05\~березня 2018\~року визначено\~здійснювати судовий\~розгляд справи\~за позовом\~[PERSON] до\~Публічного акціонерного\~товариства «Комерційний\~банк «Приватбанк»,\~[PERSON] про\~зобовязання вчинити\~дії та\~стягнення коштів,\~за правилами\~спрощеного позовного\~провадження без\~виклику сторін\~з призначенням\~судового засідання\~на 10\~квітня 2018\~року,\~встановлено відповідачу\~пятнадцятиденний строк\~з дня\~вручення даної\~ухвали для\~подання відзиву\~на позовну\~заяву.\~ Відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву, де зазначив, що він успадкував гроші в Приватбанку від померлого батька [PERSON] в сумі 54003,42 грн. У нотаріуса він отримав свідоцтво про право на спадщину від 26.10.2017 року та подарував ці кошти своїй доньці, а також видав на неї довіреність на виконання від його імені всіх дій, повязаних із отриманням вказаних коштів в Приватбанку та передав свідоцтво про право на спадщину. Вважає, що його донька має повноваження як власник на отримання коштів, однак працівники банку вже півроку ці кошти їй не видають, тому позовні вимоги про стягнення з банку грошових коштів підлягають задоволенню. Заперечує проти позовних вимог щодо нього, оскільки законодавством не передбачено надання від нього ніякого дозволу. Відповідач ПАТ КБ «Приватбанк» відзиву на позов не надав, в звязку з чим суд розглядає справу за наявними в ній доказами. Суд, дослідивши наявні у справі докази, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст.\~12\~ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що відповідно до договору дарування грошей від 01 листопада 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] (дарувальник) безоплатно передав у власність [PERSON] (обдаровуваний) грошові кошти в сумі 54003 гривні 42 копійки. Згідно п.2 вказаного договору, грошові кошти знаходяться на рахунках № 26350629868677, № 26355629616943, № 26353624309967 в Публічному акціонерному товаристві Комерційний банк «Приватбанк» та належать дарувальнику на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповідальним розпорядженням, виданого 26.10.2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстроване в реєстрі за № 1357. Згідно п.3 вказаного договору, в момент підписання договору дарувальник передав, а обдаровуваний прийняв свідоцтво про право на спадщину за заповідальним розпорядженням, видане 26.10.2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстроване в реєстрі за № 1357, що відповідно до ч.4 ст.722 ЦК України вважається прийняттям дарунку обдаровуваним. Зі свідоцтва про право на спадщину за заповідальним розпорядженням, виданого 26.10.2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON], яке зареєстроване в реєстрі за № 1357, вбачається, що [PERSON] є спадкоємцем права на вклад [PERSON], який помер 25 квітня 2017 року. Спадщина, на яку видане це свідоцтво, складається з: -вкладу в сумі 14000 гривень 70 коп. з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією, що знаходиться в Публічному акціонерному товаристві Комерційний банк «Приватбанк» на рахунку № 26350629868677, який належав померлому на підставі договору SAMDNWFD0070860322201 від 19 жовтня 2015 року; - вкладу в сумі 30001 гривень 32 коп. з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією, що знаходиться в Публічному акціонерному товаристві Комерційний банк «Приватбанк» на рахунку № 26355629616943, який належав померлому на підставі договору SAMDNWFD0070813164201 від 16 вересня 2015 року; - вкладу в сумі 10001 гривень 31 коп. з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією, що знаходиться в Публічному акціонерному товаристві Комерційний банк «Приватбанк» на рахунку № 26353624309967, який належав померлому на підставі договору SAMDNWFD0070092565900 від 18 березня 2014 року. Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.328 ЦК України Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності\~вважається набутим\~правомірно,\~якщо інше\~прямо не\~випливає із\~закону або\~незаконність набуття\~права власності\~не встановлена\~судом. Відповідно до ч.1 ст. 1216 ЦК України Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч.1 ст. 1217 ЦК України Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до\~ч.1\~ ст.\~1228\~ЦК УкраїниВкладник має право розпорядитися правом на вклад у банку (фінансовій установі) на випадок своєї смерті, склавши заповіт або зробивши відповідне розпорядження банку (фінансовій установі). Відповідно до\~ч.1\~ ст.\~717\~ЦК УкраїниЗа договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Відповідно до\~ч.1\~ ст.\~718\~ЦК УкраїниДарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі. Відповідно до\~ч.1\~ ст.\~722\~ЦК УкраїниПраво власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття. Відповідно до\~ч.4\~ ст.\~722\~ЦК УкраїниПрийняття обдаровуваним документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору, або символів речі (ключів, макетів тощо) є прийняттям дарунка. З огляду на зазначене, [PERSON] правомірно набула право власності та з 01 листопада 2017 року є власником грошових коштів на загальну суму 54003,42 грн., які знаходяться на рахунках № 26350629868677, № 26355629616943, № 26353624309967 в Публічному акціонерному товаристві Комерційний банк «Приватбанк» та первісно належали [PERSON], який помер 25 квітня 2017 року. З матеріалів справи вбачається, що починаючи з 01 листопада 2017 року [PERSON] неодноразово зверталася до ПАТ КБ «Приватбанк» з вимогою видати належні їй на праві власності грошові кошти. Позивач стверджує, що грошові кошти видані їй не були. Відповідач ПАТ КБ «Приватбанк» не спростував вказане твердження та не надав доказів, що кошти у названій сумі були виплачені позивачу. Відповідно до вимог ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 512 ЦК України самостійною підставою заміни кредитора в зобовязанні є правонаступництво. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до\~ч.1,2\~ст.\~319\~ЦК України\~Власник володіє,\~користується,\~розпоряджається своїм\~майном на\~власний розсуд.\~ Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що невидача відповідачем-1 грошових коштів на вимогу власника [PERSON] порушує права позивача, в звязку з чим це право підлягає захисту в судовому порядку. Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13 на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право предявити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства, встановлені судом обставини справи дають змогу суду дійти до висновку, що обраний позивачем спосіб захисту відповідає змісту порушеного права та буде ефективним інструментом для його відновлення. Стосовно позовної вимоги зобовязати [PERSON] направити в ПАТ КБ «Приватбанк» письмовий дозвіл на закриття рахунків № 26350629868677, № 26355629616943, № 26353624309967, що були відкриті на імя померлого [PERSON], суд зазначає, що така вимога не має під собою відповідних законодавчих підстав, оскільки в даних правовідносинах права позивача підлягають захисту шляхом стягнення з відповідача-1 коштів без будь-яких додаткових умов. З огляду на викладене, позовні вимоги у цій частині є необґрунтованими, тому в їх задоволенні необхідно відмовити. Стосовно позовних вимог про стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до розяснень викладених в Постанові Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~31.03.1995\~року №\~4 „Про\~практику розгляду\~судами цивільних\~справ за\~позовами про\~відшкодування моральної\~шкоди"\~під моральною\~шкодою слід\~розуміти витрати\~немайнового характеру\~внаслідок моральних\~чи фізичних\~страждань,\~або інших\~негативних явищ,\~заподіяних фізичній\~чи юридичній\~особі незаконними\~діями або\~бездіяльністю інших\~осіб. Крім того, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. При зясуванні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд повинен зясувати чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. Позивач зазначає в позовній заяві, що вона планувала витратити грошові кошти, які є предметом спору, на облаштування могил бабусі та діда та встановлення на них памятника, крім того, позивачка змушена неодноразово відвідувати відділення банку, збирати та копіювати документи, нервувати, телефонуючи до банку та спілкуючись без жодного результату, що порушує звичний уклад життя позивачки та її сімї. Внаслідок цього в неї погіршився стан здоровя, почалися головні болі, постійна знервованість, в звязку з чим вона змушена приймати заспокійливі ліки. У додатково наданих суду письмових поясненнях також зазначила, що вона виховує двох дітей, її батьки хворіють, та потребують коштів на лікування, тому за квартирою, яка належить позивачці і де проживають її батьки, накопичився великий борг за комунальні послуги, та з неї рішенням суду стягнуто боргу за теплопостачання в сумі 14116 грн. Зневірившись отримати кошти від Приватбанку, вона була змушена позичити гроші та оплатити цей борг. В якості доказу на підтвердження своїх доводів позивачка надала копію судового наказу від 14 вересня 2017 року про стягнення з неї 14116 грн. заборгованості за теплопостачання, розписку від 02.01.2018 року, згідно якої [PERSON] отримала в борг кошти в сумі 14000 грн., фотографії могил [PERSON]Є, [PERSON] Суд дослідив вказані докази та вважає, що вони не можуть служити належними, достатніми та достовірними доказами у розумінні ст..ст.77, 78, 80 ЦПК України для підтвердження розміру завданої їй моральної шкоди. Так, фотографії могил бабусі та дідуся позивачки самі по собі ще не свідчать про намір позивачки на встановлення памятників на цих могилах; заборгованість за комунальні послуги, як вбачається з судового наказу, утворилася у позивачки ще з 2015 року, коли у банку ще не виник обовязок виплатити [PERSON] кошти, судовий наказ теж винесений до виникнення спору між сторонами, до того ж обовязок споживача оплачувати надані комунальні послуги не повязується з рівнем та джерелами його доходів. Позивачка також не надала ніяких доказів щодо погіршення стану її здоровя у звязку з неможливістю своєчасно отримати грошові кошти в банку, та необхідністю в звязку з цим приймати ліки. Разом з тим, суд вважає, що неправомірні дії відповідача-1, що виразилися в невиплаті коштів, які є власністю позивачки, завдали позивачці душевних хвилювань та страждань, примусили її вживати додаткових заходів для поновлення свого права та повернення належного їй майна, зокрема, неодноразового звернення до банківської установи, а в подальшому до суду, що не могло не викликати у позивачки негативних емоцій, а отже суд вважає доведеним факт завдання позивачці моральної шкоди. Разом з тим, суд вважає, що розмір моральної шкоди є надто завищеним, а тому вимога про стягнення грошової суми у якості відшкодування моральної шкоди підлягає задоволенню частково, а саме у розмірі 1000 грн. \~ \~ \~ \~Таким чином, оцінюючи належність, допустимість, достовірність і достатність кожного доказу окремо, а також взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, а також те, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт порушення відповідачем-1 прав позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи наведене,

Outcome: partial