Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В судовому засіданні позивач по справі [PERSON] позов підтримала з мотивів викладених в позовній заяві, яку просить задоволити. Відповідач по справі [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково, однак просить зменшити розмір аліментів. Суд, вислухавши пояснення сторін по справі, дослідивши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.60 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог та з»ясувавши фактичні обставини справи приходить до висновку, що позовна заява підлягає до часткового задоволення виходячи з наступних підстав: Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому зазначеним Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню всіх обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін на інших осіб, які беруть участь у справі. А відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, а відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно до ст. 180 СК України батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі 24.05.2002 року уклали між собою шлюб у виконкомі Парищенської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, актовий запис №4 (ас.3). Від шлюбу у сторін по справі народився син [PERSON], [INFO], батьками якого в свідоцтво про його народження записані сторони по справі (ас.11). Даний факт ствердили в судовому засіданні сторони по справі. Як встановлено в судовому засіданні, спільне життя сторін по справі не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов»язки. Відповідач по справі [PERSON] залишив сім»ю та більше двох років з ними не проживає. Сторони по справі втратили почуття любові та поваги один до одного, примирення між ними неможливе. Неповнолітня дитина проживає разом з позивачем по справі [PERSON] та знаходиться на її повному утриманні, а тому позивач по справі потребує матеріальної підтримки. Відповідач по справі [PERSON] коштів на утримання дитини не надає. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, частин 7, 8 ст.8 СК України в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст.ст. 2, 8 Закону України «Про охорону дитинства» завданням законодавства про охорону дитинства є розширення соціально-правових гарантій дітей, забезпечення фізичного, інтелектуального, культурного розвитку молодого покоління, створення соціально-економічних і правових інститутів з метою захисту прав та законних інтересів дитини в Україні. Відповідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 вересня 1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Відповідно до ст.ст.180, 181 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька, і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 ст. 182 цього кодексу мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до передбаченого Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 років до 18 років становить 1455 грн. Відповідач по справі, як встановлено в судовому засіданні є фізично здоровою людиною, не має інших утриманців, має постійне місце праці, оскільки офіційно працює на посаді слюсара по обслуговуванню в Прикарпатському УБР на посаді слюсаря по обслуговування бурових установок, про що свідчить довідка №509 від 22.07.2016 року, має регулярний заробіток, з врахуванням того, що обов'язок утримувати дітей є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, та враховуючи розмір прожиткового мінімуму на дітей віком від 6 років до 18 років, матеріальне становище сторін, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, а отже, на думку суду взмозі сплачувати аліменти в частці, тобто в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, щомісячно на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] до досягнення дитиною повноліття. З врахуванням обставин справи, матеріального стану та стану здоров"я платника аліментів, який має постійне місце праці, відсутність інших утриманців суд прийшов до висновку, що позов слід задоволити частково і стягувати з [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частини зі всіх видів його заробітку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. У відповідності з вимогами ст. 59 ЦПК України позивач не довела суду те, що відповідач по [PERSON] маючи постійне місце праці та стабільний заробіток, а також взмозі сплачувати аліменти в розмірі 1/3 частки з всіх видів заробітку щомісячно в її користь. А тому, суд, оцінюючи в сукупності здобуті докази по справі прийшов до висновку про часткове задоволення позову. У відповідності до ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача, зокрема: 551 грн. 20 коп. судового збору в дохід держави. На підставі ст.ст.180,181,183 СК України,

Outcome: approved