Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-12 00:00:00

[PERSON] звернувся в\~суд з\~позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу,\~вказавши,\~що 25.11.2017\~року він\~вступив у\~шлюб з\~відповідачем [PERSON] . Від дан ого шлюбу\~у сторін є малолітня дитина - дочка [PERSON] ,\~ [INFO] . Позивач зазначає, що сумісне подружнє життя з відповідачем не склалось на грунті взаємного нерозуміння, різних характерів, що привело до відчуження та неможливості збереження сім"ї. Позивач просив\~розірвати даний\~шлюб, стягнути\~ з\~відповідача судовий\~збірта витрати на правничу допомогу адвоката. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, в позовній заяві просив розглянути справу за його відсутності. Відповідач\~ [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала в частині розірвання шлюбу, але просила відмовити в стягненні з неї судового зборута витрат на\~правничу допомогу\~адвоката.\~ \~ \~ \~ Суд, з`ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. З наданих до суду доказів, встановлено, що 25.11.2017 року позивач [PERSON] вступив\~у шлюб\~з відповідачем [PERSON] , який було зареєстровано відділом запису актів цивільного стану Адміністрації міста Обнінська Калужської області Російської Федерації, що доводиться свідоцтвом про укладення шлюбу Серія [NUMBER] . Спільне життя позивача\~та відповідача\~не склалося, шлюб носить формальний характер. Між сторонами припинені подружні стосунки і відновлювати їх позивач не має наміру. Законом України «Про дію міжнародних договорів на території України»\~установлено, що укладені і належним чином ратифіковані Україною міжнародні договори становлять невід`ємну частину національного законодавства України і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Згідно з\~Законом України «Про ратифікацію Конвенцію про правову допомогу та правові відносини в цивільних, сімейних та кримінальних справах»\~ратифіковано однойменну Конвенцію про правову допомогу та правові відносини в цивільних, сімейних та кримінальних справах, укладену державами-членами Співдружності Незалежних Держав у місті Мінську 22 січня 1993 року. Конвенція набула чинності для України 14 квітня 1995 року і стала застосовуватись у відносинах України зокрема з Російською Федерацією. При цьому, в силу статті 85 Конвенції, її дія поширюється також і на правовідносини, що виникли до її набуття чинності. Пунктом 1 статті 52 Конвенції передбачено, що винесені установами юстиції кожної з Договірних Сторін і які набрали законної сили рішення, що не потребують за своїм характером виконання, визнаються на територіях інших Договірних Сторін без спеціального провадження. Згідно пункту 2 статті 52 Конвенції, положення пункту 1 цієї статті відносяться і до рішень про розірвання шлюбу, винесених установами, компетентними відповідно до законодавства Договірної Сторони, на території якої винесено рішення. Відповідно до ч.1 ст. 28 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, по справах про розірвання шлюбу застосовується законодавство Договірної Сторони, громадянами якої є подружжя на момент подачі заяви. Отже, хоча шлюб між сторонами було укладено на території Російської Федерації, але скільки на момент подачі позовної заяви сторони були громадянами України, то до даних правовідносин підлягають застосуванню норми ст. ст.\~105,\~110,\~112 СК України. Відповідно до ч.3ст.\~105\~Сімейного Кодексу\~України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно зіст.\~24\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст.\~112\~ч.2\~СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.114 СК Україниу разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України- документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Задовольняючи позов пророзірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач [PERSON] скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач\~не має наміру зберігати шлюб з відповідачем. Причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що між сторонами втрачено почуття любові одне до одного. Сім`я розпалася та існує формально. Приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими, зваженими та обміркованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Як встановлено судом, в родині позивача та відповідача втрачена основа сім`ї, почуття довіри, поваги та любові один до одного, а тому суд не може примусити сторони до збереження подружніх відносин, оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки та може бути припинено внаслідок волевиявлення як одного так і обох з подружжя шляхом його розірвання. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Зважаючи на викладене, беручи до уваги визнання позову відповідачем у підготовчому судовому засіданні, суд приходить до висновку про повернення позивачу з державного бюджету 50-ти відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а також про стягнення з відповідача 50-ти відсотків судового збору на користь позивача. Відповідно до вимог\~ст.141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 454,\~00 грн. та витрати на\~правничу допомогу\~адвоката в\~сумі 700 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved