Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-24 00:00:00

01.09.2021 року до Оратівського районного суду Вінницької області надійшла позовна заява Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області до [PERSON] про стягнення суми надміру виплаченої пенсії. Позов обґрунтовано тим, що відповідач [PERSON] з 20.06.2001 року перебуває на обліку у ГУ ПФУ у Вінницькій області та отримує соціальну пенсію по інвалідності як особа з інвалідністю ІІІ групи загального захворювання без врахування стажу та заробітної плати. Згідно проведенного моніторингу факту працевлаштування/звільнення з даними реєстру застрахованих осіб за 2020 рік було виявлено факт роботи відповідача за трудовим договором в Скоморошківській сільськой раді Оратівського району Вінницької області. З 13.02.2020 року [PERSON] здійснював підприємницьку діяльність, як фізична особа-підприємець, а тому позивач вважає, що з лютого 2020 року відповідач на період працевлаштування втратив право на отримання пенсії. Однак, за період з 13.02.2020 року по 31.01.2021 року виникла переплата пенсії, яка на момент подачі позовної заяви складає 19599 грн. 51 коп. В добровільному порядку вказана сума відповідачем не повернута, що й стало підставою звернення позивача до суду. Ухвалою суду від 28.09.2021 року провадження у справі № 141/614/21 відкрито та розгляд справи вирішено проводити 02.11.2021 року за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. При цьому, ухвалою суду від 06.10.2021 року у справі № 141/614/21 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача від 05.10.2021 року про розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Судове засідання, призначене на 02.11.2021 року, відкладено за клопотанням відповідача від 05.10.2021 року на 25.11.2021 року. Відповідач [PERSON] копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позову з додатками отримав 04.10.2021 року. Також 05.10.2021 року відповідач надав суду заяву з запереченнями щодо розгляду справи № 141/614/21 в порядку спрощеного позовного провадження, за наслідками розгляду якої судом постановлено ухвалу від 06.10.2021 року. Натомість, у визначений ухвалою суду від 28.09.2021 року строк відзиву до суду не направив, та в подальшому жодних заяв чи клопотань від відповідача до суду не надходило. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини справи. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] з 20.06.2001 року перебуває на обліку у ГУ ПФУ у Вінницькій області та отримує соціальну пенсію по інвалідності як особа з інвалідністю ІІІ групи загального захворювання, обчислену відповідно до Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ «Про пеннсійне забезпечення», без врахування стажу та заробітної плати. Відповідно до індивідуального перерахунку за період з 01.02.2020 року по 31.01.2021 року [PERSON] здійснено перерахунок нарахованих коштів та встановлено переплату коштів за вказаний вище період у розмірі 20610,21 грн. Листами відділу обслуговування громадян № 15 Головного управління ПФУ у Вінницькій області від 27.01.2021 року за № 0200-0402-8/5199 та від 02.07.2021 року за № 0200-0402-8/40287 [PERSON] було повідомлено про необхідність повернення надлишково перерахованих коштів. Також листом від 02.02.2021 року № 0200-0402-8/6201 Головне управління ПФУ у Вінницькій області повідомило АТ КБ «Приватбанк» щодо повернення надлишково перерахованих коштів, нарахованих на рахунок [PERSON] . Поряд з цим, листом Головного управління ПФУ у Вінницькій області від 09.03.2021 року № 1846-1731/К-02/6-0200/21 надано відповідь на звернення [PERSON] щодо припинення права на отримання пенсії на період працевлаштування. Оскільки відповівідач в добровільному порядку надміру виплачену суму пенсії в розмірі 19599 грн. 51 коп. не повертає, позивач звернувся до суду із даним позовом. Визначаючись щодо спірних правовідносин та встановлених обставин, суд керується наступним. Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Положеннями ст. 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ст. 93 Закону України «Про пенсійне забезпечення» соціальні пенсії призначаються і виплачуються непрацюючим громадянам, крім інвалідів з дитинства, при відсутності права на трудову пенсію: інвалідам I і II груп, у тому числі інвалідам з дитинства, а також інвалідам III групи; особам, які досягли віку: чоловіки - 60 років, жінки - 55 років; дітям - у разі втрати годувальника (пункт "а" статті 37); дітям-інвалідам віком до 16 років. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону. Пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи. Положеннями частини першої статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Відрахування з пенсії провадяться в установленому законом порядку на підставі судових рішень, ухвал, постанов і вироків (щодо майнових стягнень), виконавчих написів нотаріусів та інших рішень і постанов, виконання яких відповідно до закону провадиться в порядку, встановленому для виконання судових рішень. Статтею 102 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що пенсіонери зобов`язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов`язку і одержання у зв`язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду. Згідно ч.1 та ч.4 ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії. У разі припинення виплати пенсії (внаслідок відновлення здоров`я тощо) до повного погашення заборгованості решта заборгованості стягується в судовому порядку. Також за змістом частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Поряд з цим, відповідно до статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; інше майно, якщо це встановлено законом. Аналіз наведених норм дає підстави дійти висновку про те, що механізм повернення надмірно сплачених сум пенсій передбачає стягнення таких сум лише у випадку, якщо така надмірна сплата відбулась з вини пенсіонера, а саме, через зловживання, зокрема, у випадку надання недостовірної інформації або ненадання інформації, обов`язковість подання якої передбачена законодавством. Закон встановлює два виключення з цього правила: по - перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по - друге, у разі недобросовісності з боку набувача. При цьому, правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Таким чином, безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат встановлених абзацом 2 частини першої статті 1215 ЦК України, за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, та факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню. До правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення статті 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають. Отже, механізм повернення надмірно сплачених сум пенсій передбачає стягнення зазначених сум лише у випадку, якщо така надмірна сплата відбулась з вини пенсіонера, а саме через його зловживання та недобросовісніть. Зазначене узгоджується з правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду від 31.01.2019 (справа №554/6495/17-ц), від 31.10.2019 (справа №607/657/17), від 20.03.2019 (справа №345/1493/17-ц). Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін, суд не може збирати докази за власною ініціативою. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи наведене та обставини справи, саме на позивача покладений обов`язок доказування того факту, що суми пенсії були виплачені відповідачу надміру внаслідок зловживань й недобросовісності з боку пенсіонера (відповідача) належними, достовірними, достатніми та допустимими доказами. При цьому, судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач вчинив будь-які зловживання зі свого боку або подав позивачу недостовірні дані під час нарахування та виплати йому пенсії, також позивачем не доведено належними і допустимими доказами факт недобросовісної поведінки відповідача [PERSON] в отриманні спірних пенсійних виплат. Поряд з цим, позивачем не надано жодних доказів існування в даному випадку рахункової помилки, що виразилась у автоматичному нарахуванні та виплаті пенсії, а також доказів відновлення здоров`я відповідача, що є підставою припинення права особи на отримання пенсії по інвалідності в порядку ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Посилання позивача на другий абзац п.. 2.21 Розділу ІІ Порядок надання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" суд до уваги не приймає, оскільки вказаний порядок застосовуються до правовідносин, при яких особа, яка отримує пенсію, була працевлаштована, та, відповідно, у зв"язку з чим має право на перерахунок пенсії. Принагідно суд зазначає, що чинне законодавство України не ставить право інваліда на працевлаштування у залежність від групи інвалідності. Також наявність групи інвалідності не є підставою для відмови громадянину у працевлаштуванні. З огляду на вказане, за результатами встановлених обставин справи та досліджених доказів, які містяться в матеріалах справи, суд доходить висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, у зв`язку з його недоведеністю. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує наступне. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, судові витрати, понесені позивачем на сплату судового збору, до стягнення з відповідача не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed