Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

6 лютого 2013 року, позивач [PERSON], звернувся до суду з названим позовом, в якому просив суд, визнати за ним в порядку спадкування за законом, після смерті свого рідного брата [PERSON], померлого [INFO] р. на спадкове майно у вигляді 22/100 частин житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою : [ADDRESS], які належали померлому [PERSON] на підставі ухвали Овідіопольського райсуду Одеської області від 15.08.2006 р. про затвердження мирової угоди, яка набрала законної сили 26.08.2006 р. та земельної ділянки, площею 2,52 га, що знаходиться за адресою : [ADDRESS] яка належала померлому [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) (із змінами від 20.09.2002 р.) серії ОД № 0328209, мотивуючи це відсутністю у померлого інших спадкоємців першої черги і письмовою відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на земельну ділянку (державного акту) та відсутністю державної реєстрації вищевказаної ухвали суду щодо реєстрації права власності померлого [PERSON] на 22/100 частин будинку в органах БТІ. В судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, однак надіслав на адресу суду заяву, в якій повністю підтримав свої позовні вимоги та з посиланням на ст. 158 ЦПК України, просив суд, слухати справу за його відсутності (а.с. 36,37). Представниця відповідача Овідіопольської с/р в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, але надіслала суду заяву, в якій повністю визнала позов та просила суд розглянути справу за її відсутністю (а.с. 34,35). Дослідивши матеріали цивільної справи та матеріали спадкової справи № 3/2014, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити з наступних підстав. У відповідності до ст. 61 ЦПК України - обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Статтею 1217 ЦК України передбачено - спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності з ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Як передбачає стаття 1225 ЦК України - право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Частиною 1 статті 1234 ЦК України передбачено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 цього Кодексу (ст. 1258 ч. 2 ЦК України). Згідно із ст. 1262 ЦК України - у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини, з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 1297 ЦК України передбачено - спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна, як те передбачено ст. 1299 ЦК України. Згідно із ч. 2 п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 р. № 7 „Про судову практику у справах про спадкування", відповідно до статті 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У відповідності до п. 2 Розділу VII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про Державний земельний кадастр» № 3613-VI від 07.07.2011 р. - земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року - вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номеру. У разі, якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного кадастру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності). Пунктами 49,50 Постанови КМУ «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру» № 1051 від 17.10.2012 р., поземельна книга ведеться за встановленою формою, заводиться під час державної реєстрації земельної ділянки, внесення до Державного земельного кадастру відомостей (змін до них) про зареєстровані земельні ділянки (в тому числі у разі їх поділу чи об'єднання, а також відновлення їх меж). Поземельна книга в електронній (цифровій) формі відкривається шляхом її формування за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру. Дата відкриття поземельної книги - є датою державної реєстрації земельної ділянки. Номером Поземельної книги - є кадастровий номер земельної ділянки. Суд встановив, що рідний брат позивача - [PERSON] помер [INFO] р., що підтверджується свідоцтвами про народження двох братів [PERSON] та свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 18.02.2013 р. (а.с. 10,11,20). Ухвалою Овідіопольського райсуду Одеської області від 15.08.2006 р., яка набрала законної сили 26.08.2006 р. - була затверджена мирова угода, відповідно до умов якої [PERSON]. (позивач), [PERSON] та їх неповнолітня донька [PERSON] отримали у власність 78/100 частин, а [PERSON], померлий [INFO] р., отримав у власність 22/100 житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою : [ADDRESS], після чого позивач та його родина зареєстрували своє право власності на свої частки в Овідіопольському РБТІ та отримали витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 12412507 від 06.1.2006 р. на відміну від свого брата [PERSON], який за життя не зареєстрував своє право власності на свої 22/100 частин вказаного будинку після набрання зазначеною ухвалою суду законної сили (а.с. 8,9). Також, згідно сертифікату на право власності на земельну частку (пай) серії ОД № 0328209 від 10.11.1997 р. та інформації Відділу Дерземагенства в Овідіопольському районі Одеської області від 28.01.2014 р. - станом на 01.01.2013 р., [PERSON], померлий [INFO] р. володів земельною ділянкою площею 2,52 га, що знаходиться за адресою : [ADDRESS] яка належала померлому [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) (із змінами від 20.09.2002 р.) серії ОД № 0328209 (а.с. 6,7). Після смерті [PERSON], померлого [INFO] р. відкрилася спадщина на вищевказане нерухоме майно і позивач звернувся до приватного нотаріуса ОРНО [PERSON] з заявою про прийняття спадщини від 16.01.2014 р., після чого була заведена спадкова справа № 3/2014 р., з якої вбачається, що інших спадкоємців після смерті спадкодавця [PERSON], померлого [INFO] р. немає і ніхто, крім позивача з заявами про прийняття спадщини до нотаріуса не звертався (а.с. 19-33). Однак, письмовою відмовою нотаріуса, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на земельну ділянку (державного акту) та відсутністю державної реєстрації вищевказаної ухвали суду щодо реєстрації права власності померлого [PERSON] на 22/100 частин будинку в органах БТІ (а.с. 27). Аналізуючи приписи статті 1218 ЦК України, суд дійшов висновку - до складу спадщини входять лише ті права та обов'язки, носієм яких за життя був сам спадкодавець і які належали йому на законних підставах, тому, не набуття права власності на річ спадкодавцем - не дає законних підстав для виникнення такого права у спадкоємців померлого. Отже, на думку суду, позовні вимоги щодо визнання права власності в порядку спадкування за законом на 22/100 частин вказаного вище житлового будинку підлягають задоволенню з огляду на вищевказану ухвалу суду від 15.08.2006 р. Крім цього, враховуючи приписи вищевказаних норм «Прикінцевих положень» Закону України «Про Державний земельний кадастр» та Постанови КМУ «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру»,- суд вважає, що у спадкодавця [PERSON] виникло право власності на спадкову земельну ділянку, а тому позов в цій частині також підлягає задовленню. На підставі викладеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову та необхідності його задоволення.

Outcome: approved