Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-25 00:00:00

[PERSON] 10.10.2019 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. У позовній заяві викладено наступну позицію: 07.06.2009 року вони із відповідачем зареєстрували шлюб, від якого мають неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дітей. Відповідач має добрий стан здоров`я, не перебував на обліку в жодній медичній установі. Відповідач не будь-яких зобов"язань щодо сплати будь-кому аліментів, окрім їх спільних дітей. Також відповідач не має інших утриманців та аліменти не сплачує. А тому просить стягнути із відповідача аліменти на утримання двох їх неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 всіх його доходів (заробітку), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення повноліття дітьми. Позивач не надавала клопотань про розгляд справи в порядку загального позовного провадження та про призначення судового засідання. Заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження відповідачем не подано. Відповідачем [PERSON] подано заперечення на позов (а.с. 28-29), у якому викладено наступну позицію. Відповідач вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, а факти викладені у позовній заяві не відповідають фактичним обставинам справи та нармам чинного законодавства. Зокрема, зазначає, що після укладення шлюбу із позивачем він був зареєстрований та постійно проживав в [ADDRESS] . Разом із позивем вони вели спільне господарство. Всі зароблені кошти, ним без виключення витрачалися на забезпеченя дітей та проведення ремонтних робіт та добудови вказаного будинку. Позивач з часу укладення шлюбу ніде не працювала та в проведенні ремонтних робіт фінансово не допомагала. Оскільки мати позивачки постійно вчиняла сварки, в період з 2017 року по 2018 рік, він був вимушений знімати житло в смт Стрижавка Вінницького району Вінницької області. Тому всі зароблені кошти він витрачав на проживання та утримання сім`ї. В 2019 році позивач виявила бажання їхати за кордон працювати, тому на оформлення відповідних документів, він зі своєї кредитної картки знімав та надав їх позивачу. Після поїздки до Польщі позивач йому кошти не повернула і кредит він погашав сам. На час перебування дружини за кордоном він постійно проживав із дітьми та їх забезпечував. Починаючи з березня 2019 року, він пішов із дому, оскільки мати позивача постійно вчиняла сварки. Зустрічатися із дітьми, розмовляти із ними по телефону, ані дружина а ні ї мати йому не дозволяють. Проживаючи окремо він періодично надавав кошти на утримання дітей. На даний час він проживає з батьками в с. Мізяківські Хутори Вінницького району Вінницької області і перебуває у важкому моральному та матеріальному становищі, проживає окремо та допомагає своїм непрацездатним батькам, які є пенсіонерами, а батько, до того ж, постійно хворіє. Так, в жовтні 2019 року у нього стався інсульт, наслідком чого є втрата зору і він потребує постійного догляду і фінансової підтримки. На даний час він не працевлаштований та постійного заробітку не має. Його вкрай малих та нерегулярних заробітків вистачає лише наїжу та предмети першої необхідності. Вважає, що викладені позивачем доводи стосовно того, що жодної матеріальної допомоги на утримання дітей він не надає, не відповідають обставинам справи, а отже, вимога про стягнення аліментів є надуманою та передчасною. Це його діти і при покращенні його матеріального стану він буде надавати їм матеріальну допомогу. На підставі викладеного просить в задоволенні позову відмовити. Ухвалою суду від 25.10.2019 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (а.с. 23) Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки розгляд справи відповідно до положень цього Кодексу здійснювався судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Судом на підставі безпосередньо досліджених доказів, встановлені такі фактичні обставини та відповідні їм спірні правовідносини. Як вбачається з позовної заяви, позивач як на підставу своїх позовних вимог вказала, що відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання двох дітей не надає. Відповідач працездатний, здоровий, а тому вважає, що із відповідача слід стягувати аліменти в розмірі 1/3 частини його доходу (заробітку) на утримання дітей, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 1/3 частина його доходу (заробітку), щомісячно. Підставою позову є неоспорюване батьківство відповідача та невиконання ним вимог закону щодо надання необхідних коштів на утримання двох дітей. Відповідно до копії свідоцтва про шлюб сторони 07.06.2009 року зареєстрували шлюб. (а.с. 3) Згідно копій свідоцтва про народження сторони є батьками дітей: [PERSON] , [INFO] (а.с. 4), та [PERSON] , [INFO] (а.с. 5). Відповідно до довідки виконавчого комітету Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області №3265 від 18.09.2019 року, позивачка [PERSON] проживає по [ADDRESS] ; до складу її сім`ї входять: чоловік - [PERSON] , 1981 року народження, син - [PERSON] , 2015 року народження, дочка - [PERSON]. , 2009 року народження (а.с. 11) Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов від 17.09.2019 року (а.с. 10) [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . Разом із нею проживають діти - [PERSON] та [PERSON] . За вказаною адресою зареєстрований, але з травня 2019 року не проживає чоловік [PERSON] , проживає в с. Мізяківські Хутори. Оцінюючи вищеперераховані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд згідно з положеннями статей 77, 78, 79, 80 цього ж Кодексу вважає ці докази належними, допустимими та достовірними, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані у встановленому законом порядку, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, а також у своїй сукупності вони дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. При цьому суд не приймає до уваги докази подані відповідачем, зокрема копії пенсійних посвідчень [PERSON] і [PERSON] та виписки №7121 із медичної карти стаціонарного хворого [PERSON] (а.с. 31, 32), оскільки даними доказами не доводиться факт, що ці особи є батьками відповідача та факт надання відповідачем їм матеріальної допомоги. До того ж, вказані особи є пенсіонерами та отримують соціальне забезпечення від держави у вигляді пенсії, що вбачається із копій пенсійних посвідчень. Відповідач не надає відповідної матеріальної допомоги на утримання дітей, а відтак права позивачки порушені та підлягають захисту. Вказаний спір регулюється положеннями Сімейного кодексу України, які регулюють спірні правовідносини, і на які посилалась і позивачка. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 pоку та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Частиною 2 ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог ч.ч. 1, 2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Тобто, обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому, слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір. Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містить незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. При цьому, згідно ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, викладених у статтях 12 і 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 76 і 81 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При вирішенні питання про розмір аліментів суд враховує, що наразі діти сторін проживають разом з матір`ю. Так як [PERSON] є їх батьком та на нього покладено однаковий із [PERSON] обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своїх дітей, при цьому добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого обов`язку між сторонами не було досягнуто. Суд також враховує, що відповідач працездатний, здоровий (спростувань цьому відповідач суду не надав), а також скрутне матеріальне становище дітей, і приходить до висновку про стягнення аліментів на користь позивача в інтересах дітей в розмірі 1/3 частки доходу відповідача, починаючи з дня пред`явлення позову, враховуючи вимоги статтей 182, 183, 191 СК України та виходячи з обставин справи. При цьому, доказів того, що у відповідача немає можливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі відповідач не надав. Як зазначила позивач, відповідач інших дітей на утриманні немає. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання своїх двох неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно. При цьому суд діючи виключно в найкращих інтересах дітей - малолітніх [PERSON] та [PERSON] , не може взяти до уваги позицію відповідача, викладену ним у заперечені, адже діти потребують матеріального забезпечення вже зараз, а не в майбутньому, коли у відповідача покращиться цого матеріальне становище. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при подачі даного позову до суду, витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь держави. Відповідно до статті 430 ЦПК України рішення в частині стягнення суми платежів за один місяць слід допустити до негайного виконання.

Outcome: approved