Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-10 00:00:00

29.06.2016 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON], [INFO]. В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що до 20.07.2012 року вона з відповідачем перебували у шлюбі, який було розірвано рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області. У них від шлюбу з відповідачем народилась дочка [PERSON]. Вказує, що відповідач [PERSON] з народження дочки нею не цікавиться, не піклується про неї, не бере участі у її вихованні, матеріально не забезпечує, натомість вихованням та доглядом займається виключно позивач. Батько [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. До того ж, аліменти які було вирішено стягувати на користь позивача на утримання дочки [PERSON] не сплачує, у зв'язку із чим виникла заборгованість по сплаті аліментів. Окрім того, відповідач [PERSON] сам надав згоду на позбавлення його батьківських прав та засвідчив таку заяву у нотаріуса. Позивач в судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила провести розгляд справи без її участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив слухати справу за його відсутності, позовні вимоги визнав. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Служба у справах дітей Хмельницької міської ради, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги вважає обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, яке регулює дані правовідносини, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, у зв'язку із наступним. Так, судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження [NUMBER], [PERSON] народилась [INFO], її матір'ю є [PERSON], а батьком - [PERSON] Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 липня 2012 року шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно довідки виданої начальником житлово-експлуатаційної контори № 2 від 26.05.2016 року за вих. № 2059, [PERSON] та дочка [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS]. У відповідності до довідки, виданої завідуючою ДНЗ № 30 «Журавлик» від 31.05.2016 р. вих. № 40, вбачається, що батько [PERSON] - [PERSON] у період відвідування ДНЗ № 30 (з 01.09.2014 р.) не брав участі у вихованні дитини (в дитячий садок не з'являвся, з вихователями не спілкувався, не цікавився виховним процесом дочки, не відвідував батьківські збори). Як вбачається із листа головного лікаря [PERSON] віл 09.06.2016 року вих. № 453 та копії доповідної дільничого лікаря від 06.06.2016 року, [PERSON], [INFO], проживає за адресою [ADDRESS], та перебуває на обліку в Хмельницькій міській дитячій лікарні, наглядається дільничим лікарем [PERSON] На прийомах, вдома з дитиною була бабуся або мама, а батька не було. Згідно довідки начальника Першого відділу ДВС міста Хмельницький від 13.06.2016 року вих. № 20371/06-27/6 та довідки про розмір утвореної заборгованості по аліментах від 13.06.2016 року, заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів на користь [PERSON] на утримання малолітньої дочки [PERSON], станом на 31.05.2016 року становить 2 841,65 грн. Окрім того, як вбачається із заяви від 25.06.2016 року, посвідченої приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Палінчак Т.В., відповідач [PERSON] добровільно надав згоду на позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав роз'яснив, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Судом встановлено, що батько малолітньої [PERSON] - [PERSON] разом з дитиною не проживає, не приймає жодної участі у вихованні дитини, а саме: не займається її утриманням, не цікавиться життям і здоров'ям, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не дбає про матеріальне забезпечення, не спілкується з дівчинкою, не проявляє турботи, не сприяє розвитку природних здібностей, не утримує її матеріально. Окрім того, відповідач позовні вимоги визнав та добровільно надав згоду на позбавлення його батьківських прав. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст.165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно п.2 ч.1 ст.164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно п.16 Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. За таких обставин по справі суд приходить до висновку, що відповідно до ст. 164 ч.1 п.2 СК України відповідача слід позбавити батьківських прав відносно дочки [PERSON], [INFO]. В статті 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю Організації Об'єднаних Націй 20 листопада 1959 року, встановлено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно ст. 3 Конвенції Організація Об'єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року, яка була підписана Україною 21 лютого 1990 р, та ратифікована Постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року № 7К9-Х1І «Про ратифікацію Конвенції про права дитини» в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, а держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. Суд застосовує крайню міру, позбавивши [PERSON] батьківських прав, проте з урахуванням конкретних обставин даної справи, зазначена міра є виправданою, з огляду на необхідність захистити інтереси дитини. Згідно ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Судовий збір розподіляється відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі ст. ст. 164, 165, 166 Сімейного кодексу України, та

Outcome: approved