Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Новоаврамівської сільської ради Хорольського району Полтавської області про визнання права власності на будинок в порядку спадкування , в обґрунтування якого вказала, що [INFO] року померла [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про смерть серія [NUMBER], виданим [INFO] року виконавчим комітетом Новоаврамівської сільської ради Хорольського району Полтавської області, актовий запис №34. Відповідно до довідки виконкому Новоаврамівської сільської ради Хорольського району Полтавської області від 11 грудня 2017 року №2510 [PERSON] постійно проживала та була зареєстрована у селі Новоаврамівка Хорольського району Полтавської області. На момент смерті спільно з нею ніхто не проживав та не був зареєстрований. Ще за життя [PERSON], а саме 15 травня 1995 року, було складено заповіт, який вказаної дати був нотаріально посвідчений виконавчим комітетом Новоаврамівської сільської ради Хорольського району Полтавської області та зареєстрований в книзі реєстрації для запису нотаріальних дій за №9 (номер у спадковому реєстрі №39029962). Згідно цього заповіту [PERSON], яка мешкала в селі Новоаврамівка Хорольського району Полтавської області, на випадок своєї смерті зробила таке заповідне розпорядження: жилий будинок з усіма господарськими будівлями і все майно, що буде належати їй на день її смерті і на що вона по закону матиме право, заповідала позивачці [PERSON]. На день смерті ([INFO] року) заповіт не змінено і не відмінено. Позивачка [PERSON], протягом встановленого законодавством шестимісячного строку подала до Хорольської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, на підставі якої 04 березня 2016 року була відкрита спадкова справа за №60/2016 до майна померлої [INFO] року [PERSON]. Вказане доводиться листом завідувача Хорольської державної нотаріальної контори Решта С.М. від 02 червня 2017 року №948/02-14. Як слідує із зазначеного листа інших заяв про прийняття спадщини чи про відмову від прийняття спадщини окрім позивачки у спадковій справі немає. Ухвалою суду від 03.11.2017 року відкрито провадження у справі і справу призначено до розгляду . Справа розглядається за правилами ,що діють після набрання чинності ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року ( далі ЦПК України), що передбачено ч.1п.9 Розділу XІІІ Перехідні Положення ЦПК України. В судове засідання позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] не з"явилися, але позивачка подала до суду заяву в якій прохала суд провести розгляд справи у їх відсутність, зазначивши, що позовні вимоги підтримує та прохає їх задовольнити. В судове засідання представник відповідача Новоаврамівської сільської ради Хорольського району Полтавської області в судове засідання свого представника не направила, подала заяву про розгляд справи за відсутності представника сільської ради, зазначивши, що сільська рада позов визнає повністю. Врахувавши позицію позивача, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку відповідача, викладену у письмовій заяві, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. В силу ч. 4 ст. 206 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків /спадщини/ від фізичної особи, яка померла /спадкодавця/, до інших осіб /спадкоємців/. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Повноваження сторін на вчинення дій по визнанню позову судом перевірені. Відповідач не обмежений в цивільній процесуальній дієздатності, а тому розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, включаючи і право на визнання позову. Як вбачається з правових позицій Верховного Суду України, викладених в Постанові Пленуму Суду № 2 від 12.06.2009 Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. За вимогами ч. 3 ст. 12 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ч. 1 ст. 13 Цивільно-процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 Цивільно-процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Так, позивачка [PERSON] , є єдиною спадкоємицею за заповітом, яка прийняла спадщину на майно померлої [INFO] року [PERSON]. За життя [PERSON] належав житловий будинок з господарськими будівлями, розташований по [ADDRESS] Однак в нотаріальній конторі пояснили, що видати свідоцтво про право на спадщину на зазначене майно спадкодавця не має можливості, оскільки на нього відсутні правовстановлюючі документи. Для визнання права власності у порядку спадкування нотаріусом рекомендовано позивачці звернутися до суду. Таким чином, виникла ситуація при якій, через не отримання спадкодавцем, [PERSON], правовстановлюючих документів на житловий будинок у порядку передбаченому чинним законодавством на час володіння нею цим майном, позивачка,як спадкоємець, не може набути право власності на нього в порядку спадкування через нотаріальну контору. З цих підстав позивачка вимушена звернутися до суду для визнання за нею [PERSON], права власності на житловий будинок з господарськими будівлями, загальною площею - 55,2 кв.м, житловою площею - 28,4 кв.м, що розташований за адресою: [ADDRESS] у порядку спадкування після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року. Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Той факт, що домоволодіння по [ADDRESS] входить до складу спадщини, відкритої після смерті [PERSON], підтверджується наступним: Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Новоаврамівської сільської ради Хорольського району Полтавської області від 11 грудня 2017 року №2507, відповідно до погосподарської книги №2, особовий рахунок господарства [NUMBER], громадянці [PERSON], яка померла [INFO] року, дійсно належав житловий будинок з господарськими будівлями, що розташовані по [ADDRESS]. Також як слідує з рішення виконавчого комітету Новоаврамівської сільської ради Хорольського району Полтавської області від 26 жовтня 2001 року №163 підтверджено той факт, що згідно записам в погосподарській книзі №2 в селі Новоаврамівка Хорольського району Полтавської області по [ADDRESS] гр. [PERSON] належить будинок з погосподарськими будівлями. Відповідно до довідки, виданої виконавчим комітетом Новоаврамівської сільської ради Хорольського району Полтавської області від 11 грудня 2017 року №2509 [PERSON], яка померла [INFO] року, була надана в постійне користування земельна ділянка, розташована по [ADDRESS], загальною площею 0,29 га, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства та обслуговування житлового будинку і господарських будівель. Державний акт на вказану земельну ділянку не виготовлявся. Як слідує з довідки, виданої виконкомом Новоаврамівської сільської ради відсутня інформація щодо судових спорів по земельні ділянці, розміром 0,29 га, та житловому будинку, які належали [PERSON] та розташовані за адресою: [ADDRESS] Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Володіння [PERSON] житловим будинком з господарськими будівлями по [ADDRESS] здійснювалось у період дії норм Цивільного кодексу Української РСР 1963 року та Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року. Відповідно до положень ст.ст. 100 та 101 ЦК УРСР 1963 року, громадяни могли мати у власності житловий будинок. А саме, статтею 100 цього Кодексу визначалось, що в особистій власності громадян може бути, зокрема, і жилий будинок. При цьому, глава десята ЦК УРСР 1963 року не пов'язувала наявність такого права з його обов'язковою державною реєстрацією. Пунктом 4 зазначеної вище Інструкції Мінкомгоспу УРСР встановлювалось, що реєстрації підлягали всі будинки і домоволодіння, які належали громадянам на праві особистої власності, та розташовані в межах міст і селищ міського типу УРСР. Тобто, Інструкцією не встановлювався обов'язок щодо реєстрації будинків та домоволодінь, розташованих у селі. За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події або факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Зазначені нормативно-правові акти та документи свідчать: 1) про те, що [PERSON], належно володіла майном, яке було «створене» нею на законних підставах, не є самочинним будівництвом та має усі необхідні документи відповідно до законодавства, яке діяло на момент його створення; 2) про те, що позивачка [PERSON], належним чином прийняла спадщину та є спадкоємцем майна після смерті [PERSON]. Згідно Інформаційної довідки ПП «Бюро послуг та консультацій» від 30 травня 2017 року №1683 вартість домоволодіння, яке складається із житлового будинку загальною площею - 55,2 кв.м., житловою площею - 28,4 кв.м. та господарських будівель, що розташовані по [ADDRESS], складає 45065,00 грн. (сорок п'ять тисяч шістдесят п'ять гривень 00 копійок). Відповідно до довідки КП «Лубенське МБТІ» від 30 травня 2017 року №80-Т житловий будинок за адресою [ADDRESS], в КП «Лубенське МБТІ» станом на 29 грудня 2012 року не зареєстрований. Фактів самочинного будівництва не виявлено. Згідно Технічного паспорта на житловий будинок, що розташований по [ADDRESS], виготовленого станом на 30 травня 2017 року, вказаний житловий будинок та господарські будівлі, знаходяться у задовільному стані та придатні для експлуатації. Судовий збір розраховано на підставі пп.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» виходячи із ставки 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму, та складає 640,00 грн. (шістсот сорок гривень 00 копійок). Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно із вимогами ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). За змістом ст. 392 ЦК належним відповідачем у справі є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно, зокрема, житловий будинок, земельну ділянку. За відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови 4 від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Таким чином, відповідачем по даній справі має бути Новоаврамівська сільська рада Хорольського району Полтавської області, на території якої було зареєстроване останнє місце проживання спадкодавця та розташоване спірне майно. Позивачем у спорах про визнання права власності у порядку спадкування може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК. За даних обставин суд приходить до висновку, що права позивача на спадщину є доведеним, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення. Вищевикладене дає суду законні підстави для задоволення позовних вимог. На підставі викладеного і

Outcome: approved