Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Мізяківсько-Хутірської сільської ради, [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю на житловий будинок з господарськими будівлями та земельну ділянку. В позові [PERSON] зазначив, що починаючи з квітня місяця 2003р. він з дозволу [PERSON] обробляв земельну ділянку та фактично використовував житловий будинок за адресою: [ADDRESS]. Дозвіл на оброблення земельної ділянки та використання будинку [PERSON] надав в зв»язку з похилим віком (83 р.) та постійними рецидивами хронічних хвороб. Будинок [PERSON] використовувався у якості дачі, оскільки він постійно проживав в [ADDRESS]. Надаючи дозвіл на використання землі та будинку [PERSON] переслідував мету постійної обробки землі (городу) та підтримання в належному (житловому) вигляді будинку. В червні 2005 року [PERSON] продав позивачу будинок разом з прилеглою земельною ділянкою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. [INFO] продавець [PERSON] помер. В зв"язку зі смертю продавця позивач, не встиг переоформити належним чином вказаний будинок. Про факт продажу будинку та отримання оплати в розмірі 20000,00 грн. відомо єдиному спадкоємцю покійного сину [PERSON] [PERSON] 09.03.2011 року надав позивачу розписку, яка підтверджує те, що він не має жодних майнових претензій щодо будинку та земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Спадкоємець [PERSON] визнає фактичне право власності позивача на вказаний будинок та прилеглу земельну ділянку. За час проживання у вказаному будинку позивач за власні кошти робив в ньому поточний та капітальний ремонт. Постійно обробляв земельну ділянку (город), тому звернувся до суду з позовом про визнання за ним права набувальної давності на дане майно з визначенням за позивачем права власності на будинок та земельну ділянку. В судовому засіданні представник позивача та [PERSON] позов підтримали на підставах викладених у позові. Мізяківсько-Хутірська сільська рада подала заяву про слухання справи у їх відсутність. Проти задоволення позову не заперечують. Відповідач [PERSON] подав суду заяву за якою позов визнав, просить слухання справи проводити у його відсутність. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне: [PERSON] за життя на підставі договору купівлі-продажу від 29.03.1996р. набув у власність будинковолодіння за [ADDRESS] (а.с.45-46). У відповідності до державного акту серії ВН №5812 від 18.06.2001р. [PERSON] було приватизовано також земельну ділянку розміром 0,2942 га в с.Переорки, Вінницького району та області з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд - 0,2500 га та для ведення особистого селянського господарська - 0,0442 га ( а.с.9-13). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджує відповідне свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 29.06.2005р. (а.с.8). Спадкоємцем 1 черги після смерті [PERSON] є син померлого [PERSON], та дружина померлого - [PERSON], що підтверджує відповідний лист 1-ої Вінницької державної нотаріальної контори від 30.05.2014р. за №1699/01-16 (а.с.65) Спадщину прийняв після смерті батька у нотаріальному порядку лише [PERSON] [PERSON] заяву про прийняття спадщини не подавала. Згідно наданої суду копії нотіральної справи [PERSON] звернувся до нотаріального органу з заявою про прийняття всього майна спадкодавця (а.с.77 зворіт). Відмова від спадщини до нотаріального органу не подавалась. Таким чином, судом встановлено, що будинковолодіння за № за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка за зазначеною адресою, розміром 0,2942 га в с.Переорки, Вінницького району та області з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд - 0,2500 га та для ведення особистого селянського господарська - 0,0442 га входили у склад власності [PERSON] та увійшли до складу його спадкового майна у відповідності до вимог ст.ст.1216,1219 ЦК України. Спадкоємцями 1 черги за законом після смерті спадкодавця [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] Своє право вимоги позивач грунтує на тому, що безперешкодно користувався майном [PERSON] з його дозволу та відома, а в подальшому вчинив купівлю вищевказаного майна за 20000 грн., що підтверджує розписка [PERSON], що була надана лише 09.03.2011р. після сплину майже 6 років після смерті [PERSON] (а.с.14). Визначаюяичь щодо заявлених вимог, суд виходить з того, що позивач виходить з нормативних положень ч. 1 ст. 344 Цивільного кодексу України, за якою особа яка добросовісно заволоділа чужим нерухомим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти, набуває на нього право власності. За ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Своє право на земельну ділянку позивач грунтує на підставі ст.377 ЦК України за якою до особи, що придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. В подальшому позивач уточнив позовні вимоги та просить визнати за ним право власності на підставі набувальної давності. При проведенні оцінки поданих суду доказів, суд враховує, що за ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. В доведення свого правомірного вільного користування вищевказаним майном, що визначає як підставу визнання за ним права набувальної давності позивач надав суду лише квитанцію про сплату податку і збору за один рік, а саме 2005р. (а.с.15), який було сплачено 4.12.2013р. та розписку [PERSON] про сплату позивачем в рахунок «надбання будинку та земельної ділянки « [PERSON] 20 000 грн. Однак, стороною позивача не є спростованим той факт, що вищевказане майно у вигляді земельної ділянки та будинку з господарськими спорудами та будівлями по [ADDRESS], не було виключено зі складу спадкового майна самими спадкоємцями і за заявою [PERSON] ним було висловлена воля на спадкування всього майна, що перебувало у власності його батька [PERSON] Дане майно перебувало у власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 29.03.1996р. та відповідного державного акту на право власності на землю серії ВН №5812 від 18.06.2001р. і доказ того, що вказане майно вибуло з володіння, користування та розпорядження спадкодавця за час його життя чи після його смерті суду не надано. Також не є підтвердженим належним чином обставина фактичного вчинення договору купівлі-продажу за життя [PERSON] належного йому вищевказаного майна позивачем по справі, що у відповідності до вимог ст.ст.203,215,655 ЦК України може бути підтверджено лише вчиненням відповідного нотаріального договору чи рішення суду про визнання даного правочину дійсним. Тому, враховуючи вказане, суд вважає позов не доведеним та таким, що до задоволення не підлягає.

Outcome: dismissed