Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-16 00:00:00

07.06.2016 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до Чубаївського СОН, в якій позивач просить суд стягнути з відповідача 1890000 грн. боргу за договором позики від 23.01.2008 року, посилаючись на те, що 23.01.2008 року між ним та головою Чубаївського СОН [PERSON] укладено договір позики, відповідно до якої він передав відповідачу грошові кошти у сумі 3000000 грн., для завершення робіт з водовідведення житлових будинків ж/м «Чубаївка», що підтверджується розпискою. Однак, по даний час відповідач частину коштів не повернув. Представник відповідача проти позовних вимог заперечив повністю, зазначає, що, отримуючи кошти та підписуючи розписку, [PERSON] діяла як фізична особа, а не як представник СОН, а тому повинна нести сама відповідальність за такою розпискою. Надходження коштів за такою розпискою не відображено у бухгалтерських відомостях СОН. Відтак, вважає, що належним відповідачем за пред'явленим позовом є саме колишній голова СОН [PERSON], а не СОН. Третя особа [PERSON] надала пояснення, відповідно до яких просила суд відмовити у задоволені позовної заяви, оскільки гроші отримувала, як голова Чубаївського СОН, для завершення робіт з водовідведення житлових будинків ж/м «Чубаївка». Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи та надані докази, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 23.01.2008 року [PERSON], як голова Чубаївського СОН, в присутності [PERSON], [PERSON], підписала розписку відповідно до якої зазначено, що вона отримала від [PERSON] грошові кошти в сумі 3000000 грн. для завершення робіт з водовідведення житлових будинків ж/м «Чубаївка». Також судом встановлено, що також не заперечується сторонами у справі, що [PERSON] була головою Чубаївського СОН до грудня 2015 року. При вирішенні спору, суд відзначає, що спір між сторонами існує, зокрема, щодо визначення сторони боржника у зобов'язанні за борговим документом від 23.01.2008 р. Вирішуючи дане питання, суд виходив із наступного. Так, відповідно до ч. 1 ст. 510 ЦК України, сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор. Чинне цивільне законодавство України не містить будь-якого обмеження щодо можливості укладення договору позики між фізичною та юридичною особою. Відповідно до ч. 1 ст. 96 ЦК України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями. Згідно ч. 1 ст. 97 цього Кодексу управління товариством здійснюють його органи. Відповідно до протоколу загальних зборів Чубаївського СОН № 1 від 03.01.2008 року, загальні збори вирішили взяти в борг грошові кошти для закінчення робіт з прокладання каналізації по вул. Толбухіна та Авдєєва-Чорноморського, в м. Одесі. Відповідно до п. 2.5 "Положення органа самоорганізації населення комітету микрорайона «Чубаївка» в м. Одесі, затвердженого загальними зборами мешканців мікрорайону «Чубаївка» в м. Одесі, від 02.08.2004 року, загальні збори можуть прийняти до свого розгляду інші питання, які зачіпають інтереси мешканців цієї території. Відповідно до п. 2.16 «Положення», керівник комітету представляє інтереси комітету у відносинах з громадянами, об'єднаннями громадян, а також підприємствами, установами, організаціями всіх форм власності та підписує рішення та документи від свого імені. Із представленої суду розписки вбачається, що [PERSON] підписала її, як голова Чубаївського СОН, на цій розписці міститься відтиск печатки цієї юридичної особи, а зі змісту самої розписки видно, що позичальником отримуються кошти для потреб СОН. У суду відсутні будь-які підстави для висновку, що кошти за борговим зобов'язанням перед [PERSON] повиннна повертати саме [PERSON], як фізична особа. Доказів такого суду не надано. Водночас, суд уважає доведеним той факт, що боржником за зобов'язанням, яке визначено у розписці від 23.01.2008 року, є саме Чубаївський СОН. Тому, суд бере до уваги, як обґрунтовані, твердження позивача, що саме СОН повинно відповідати за повернення боргу і відхиляє покликання відповідача щодо неналежного відповідача по справі з огляду на наведене вище. Щодо доводів відповідача в частині відсутності таких коштів на рахунку СОН, то суд такі доводи також відхиляє, як необґрунтовані, так як захист права позивача не може залежати від правильності ведення фінансового та бухгалтерського обліку у відповідача. Для позивача, як позикодавця, достатнім є доведення перед судом факту отримання коштів у позику певним суб'єктом правовідносин, подальше розпорядження такими коштами позичальником не впливає на можливість їх повернення. Так, позивач [PERSON] в рамках договору позики передав кошти уповноваженій особі голові СОН, яка мала право на укладення такого договору, і отримав розписку на підтвердження передання позики, що є достатнім для судового захисту порушеного права. Вирішуючи питання про неналежність виконання зобов'язання, суд керується положеннями ст. 610 ЦК України, згідно з якою, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Суду надано розписку, яка підтверджує факт передачі позики директору товариства, а також підтверджує наявність визначеного зобов'язання щодо повернення такої позики до 23.01.2008 р. Як стверджує позивач, кошти в повному обсязі на цей час не повернуті. Іншого відповідач суду не довів, як і не заперечив факт неповернення коштів за таким зобов'язанням. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Тому, враховуючи, що відповідачем були повернуть кошти лише в частині, стягненню підлягає несплачена заборгованість у розмірі 1890000 грн. Також, за правилами ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 7165,60 грн.

Outcome: approved