Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-05 00:00:00

В жовтні 2019 року [PERSON] звернувся до Київського районного суду м. Одеси з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення та за остаточними вимогами просить рішенням суду встановити факт, що він, [PERSON], 1936 року народження, та [PERSON], 1937 року народження, яка померла [INFO], є чоловіком та дружиною, а також те, що [PERSON] є їх донькою. Крім того заявник просить в свідоцтві про одруження серії [NUMBER], виданому 09 листопада 1966 року Бюро записів актів громадянського стану м. Шпола, Виконкому Шполянської районної Ради депутатів трудящих Черкаської област (актовий запис № 139) вважати прізвище чоловіка «[PERSON]», прізвище дружини після реєстрації шлюбу «[PERSON]». В обґрунтування заявлених вимог, заявник вказує, що 27 вересня 2000 року було видано свідоцтво про право власності на житло, а саме на квартиру № 23, в будинку № 45 по вулиці Олександра Невського у місті Одесі. Квартира була приватизована згідно з законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Відповідно до свідоцтва квартира належить на праві спільної власності в рівних частках: [PERSON] та членам її родини: [PERSON] та [PERSON] [INFO] дружина заявника [PERSON] померла. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді 1/3 частини квартири [ADDRESS]. 17 липня 2019 року заявник зі своєю донькою [PERSON] звернулись до приватного нотаріуса Мізрахі Еліни Володимирівни з заявами про прийняття спадщини. Однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, з підстав розбіжностей в інтерпретації прізвищ осіб, а саме: в паспорті заявника та в свідоцтві про смерть прізвище дружини вказано «[PERSON]», в свідоцтві про одруження «[PERSON]»; в свідоцтві про смерть прізвище дружини вказано «[PERSON]», а в свідоцтві про одруження доньки «[PERSON]». Вказані помилки були допущені при перекладі прізвища на українську мову, і виправити їх вже неможливо в зв'язку зі смертю дружини. Встановлення фактів про які просить заявник необхідно для прийняття спадкоємцями спадщини після смерті [PERSON], померлої [INFO]. Ухвалою судді від 23 жовтня 2019 року за заявою [PERSON]. відкрито провадження у цивільній справі № 947/24909/19. Справу призначено розглядати в порядку окремого провадження у відкритому судовому засідання. В судовому засіданні заявник [PERSON] заявлені ним вимоги підтримав та просить задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] заяву також підтримала та просить задовольнити. В подальшому учасники справи розгляд справи просили проводити за їх відсутністю. Заінтересована особа приватний нотаріус Одеського нотаріального округу Мізрахі О.В. в судове засідання не з'явилася, про дату та час розгляду справи сповіщена належним чином. Заяв про відкладення судового засідання, а також заяв по суті справи чи з процесуальних питань не надавала. Неявка заінтересованої особи не перешкоджає суду провести розгляд цивільної справи № 947/24909/19 за наявними у ній матеріалами. В ході розгляду справи суд встановив наступне. [PERSON], 1936 року народження, уродженець с. Федорівна, Больше-Новосільського району, Донецької області, та [PERSON], 1937 року народження, уродженка с. Матусів, Шполянського району, Черкаської області, одружись 09.11.1966 року. Актовий запис про одруження зроблений Бюро записів актів громадянського стану м. Шпола, Виконкому Шполянської районної Ради депутатів трудящих Черкаської області за № 139. В свідоцтві про одруження серії [NUMBER], виданому 09 листопада 1966 року прізвище обох з подружжя вказано як «[PERSON]». [INFO] у подружжя [PERSON] народилася донька. Державна реєстрація народження дитини відбулась 29 листопада 1969 року. Свідоцтво про народження заповнено російською мовою. В свідоцтві [NUMBER], виданому 29.11.1969 року вказані наступні дані: «[PERSON]», народилась: «[INFO]», місто народження: «гор. Одесса», батько: «[PERSON], украинец», мати: «[PERSON], украинка», місце реєстрації (назва та місце знаходження бюро ЗАГС): «г. Одесса, Киевское р/б ЗАГС». В матеріалах справи наявне свідоцтво про одруження серії [NUMBER], видане 24.09.1994 року Відділом реєстрації актів громадянського стану виконавчого комітету Київської районної Ради народних депутатів м. Одеси (актовий запис № 987), в якому зазначено, що громадянка з датою народження «[INFO].», місце народження: «м. Одеса» [PERSON], 24 вересня 1994 року одружилася з [PERSON], [INFO]. Прізвище дружини після одруження змінено на «[PERSON]». 29 липня 1997 року Київським РО УМВД України в Одеській області на ім'я [PERSON], [INFO] народження, уродженки міста Одеса, виданий паспорт громадянина України [NUMBER]. В паспорті наявна відмітка про перебування власника паспорту у шлюбі з [PERSON], 1968 р.н., орган реєстрації: «Отдел ЗАГС Киевского р-на г. Одесса, 24.09.1994», а/з 987. Адресою реєстрації місця проживання власника паспорту [PERSON] вказано: [ADDRESS]; дата реєстрації: 11.11.1987 року. Також 29 липня 1997 року Київським РО УМВД України в Одеській області був виданий паспорт громадянина України на ім'я [PERSON], [INFO], уродженця села Федорівка Великоновосілківського району Донецької області (серія [NUMBER]). В паспорті міститься відмітка про передування власника паспорту у шлюбі з особою, дані якої зазначені «[PERSON], 1937 р.н.», місце та дата укладення шлюбу: «Отдел ЗАГС города Шпола Черкасской області, 9.11.1966». Крім того в паспорті адресою реєстрації власника паспорту [PERSON] вказано: [ADDRESS]; дата реєстрації: 11.11.1987 року. Зважаючи на наведене у суду не має сумнівів, що [PERSON], [INFO], уродженець села Федорівка Великоновосілківського району Донецької області є батьком [PERSON], [INFO] народження, уродженки міста Одеса. А [PERSON], [INFO], уродженка с. Матусів, Шполянського району, Черкаської області, є дружиною [PERSON] і відповідно матір'ю [PERSON]. Свідоцтвом про право власності на житло від 27.09.2000 року, виданим Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради на підставі розпорядження від 27.09.2000 року № 150993 (зареєстроване і записано у реєстрову книгу за № 19-13971) підтверджено, що квартира за адресою: [ADDRESS] дійсно належить на праві спільної часткової власності: [PERSON], та членам його сім'ї [PERSON], [PERSON] в рівних частках. Вказане свідоцтво зареєстроване в КП «ОМБТІ та РОН». Довідкою (про склад сім'ї та реєстрацію) № 269 від 12.09.2019 року, виданою КП «ЖКС «Вузівський» підтверджено, що [PERSON], 1969 р.н., та [PERSON], 1936 р.н., з 1987 року значаться зареєстрованими за адресою: [ADDRESS]. Довідкою № 266 від 12.09.2019 року, виданою КП «ЖКС «Вузівський» підтверджено, що [PERSON] з 11.11.1987 року була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS], з 11 листопада 1987 року по день смерті - [INFO]. [PERSON], [INFO], уродженка села Мазусів Шполянського району Черкаської області померла [INFO] у віці 81 рік, про що 29 січня 2019 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області складено відповідний актовий запис № 1355 та 29 січня 2019 року видано свідоцтво про смерть. Однак спадкоємці [PERSON] не змогли одержати свідоцтво про право на спадщину. В листі приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Мізрахі Е.В. від 17.07.2019 р. № 157/02-14 роз'яснено, що причинами відмови видати свідоцтво є розбіжності в документах, що підтверджують наявність підстав для закликання до спадкування за законом, а саме: в свідоцтві про смерть прізвище спадкодавця зазначено, як «[PERSON]», в свідоцтві про одруження доньки [PERSON] її дошлюбне прізвище зазначено, як «[PERSON]», в паспорті чоловіка спадкодавця прізвище зазначено, як «[PERSON]», в свідоцтві про їх одруження «[PERSON]». Також нотаріус роз'яснила заявникам право звернутися до суду з питань встановлення факту родинних та інших стосунків спадкоємців. Іншого способу довести необхідні для реалізації прав спадкоємців, як шляхом звернення до суду заявники не мають. Право спадкоємців померлої [PERSON] є невизнаним та підлягає судовому захисту. Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Такі висновки зробив Європейський суд з прав людини у пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства». Отже, «ефективний засіб правового захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі. Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 05.04.2005 (заява № 38722/02)). Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 (остаточне) по справі «ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ» (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE, Заява 28924/04) констатував: «50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов'язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21.02.1975 у справі "Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), пп. 28 - 36, Series A N 18). Порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції - гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання права на ефективність внутрішніх механізмів в аспекті забезпечення гарантій, визначених ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, вказував, що для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (див. рішення від 06.09.2005 р. у справі «Гурепка проти України» (Gurepka v. Ukraine) , заява №61406/00, п. 59); спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (див. рішення від 26.10.2000 р. у справі «Кудла проти Польщі» (Kudla v. Poland), заява №30210/96, п. 158) (п. 29 рішення Європейського суду з прав людини від 16.08.2013 р. у справі «Гарнага проти України» (Garnaga v. Ukraine), заява №20390/07). Київський районний суд м. Одеси в справі за заявою [PERSON], заслухавши заявника та заінтересовану особу [PERSON], дослідивши надані ними докази, вважає достеменно підтвердженим факт різної інтерпретації імені дружини заявника та самого заявника, матері заінтересованої особи [PERSON] та її самої повноважними органами України при оформлені посадовими особами офіційних документів державного зразка. Слід зазначити, що прізвище, яке пішло від слова «мірошник» (млинар) має три рівнозначні інтерпретації - [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Проте, в офіційних документах вільна інтерпретація прізвища особи не допускається, оскільки для здійснення та захисту прав суб'єкта, забезпечення стабільності цивільних відносин необхідна чітка індивідуалізація кожного учасника цивільного права. Серед засобів такої індивідуалізації ЦК виділяє ім'я фізичної особи. Право на ім'я є особистим немайновим правом, яке в структурі книги другої ЦК віднесене до прав, що забезпечують соціальне буття фізичної особи і яке виконує функцію індивідуалізації фізичної особи. Під власним ім'ям фізична особа вступає у цивільні правовідносини, набуває та реалізує цивільні права та обов'язки. Ім'я особи фіксується у паспорті та інших відповідних документах. Сутність права на ім'я та порядок здійснення цього права визначаються ст. ст. 294 - 296 ЦК. Ім'я фізичної особи складається з її прізвища, власного імені та по батькові. В ході розгляду справи суд встановив, що [PERSON], 1936 року народження, та [PERSON], 1937 року народження, яка померла [INFO] є чоловіком та дружиною, а також те, що [PERSON], дошлюбне прізвище [PERSON], є їх донькою. В свідоцтві про одруження серії [NUMBER], виданим 09 листопада 1966 року Бюро записів актів громадянського стану м. Шпола, Виконкому Шполянської районної Ради депутатів трудящих Черкаської області, актовий запис про шлюб № 139 прізвище чоловіка та дружини після одруження повинно було зазначатися у редакції «[PERSON]». Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У відповідності до статті 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Предметом розгляду заяви [PERSON] є встановлення факту родинних відносин для оформлення особистих, майнових прав, що випливають із цього факту. Статтею13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказами. Докази, які б спростували факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON], як чоловіком та дружиною, та між [PERSON] та [PERSON], як матір'ю та донькою, у суду відсутні. Заява [PERSON] обґрунтована, мотивована, та підтверджена належними, достатніми й допустимими доказами. Підстави для відмови у задоволені заявлених [PERSON] вимог судом не встановлені.

Outcome: approved