Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-12 00:00:00

В квітні 2014 року позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача Дніпропетровської міської ради, треті особи Шоста дніпропетровська державна нотаріальна контора, Індустріальна районна у м. Дніпропетровську рада, Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив №266», Публічне акціонерне товариство «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод», Комунальне підприємство «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, встановлення фактів, що мають юридичне значення. В обґрунтування позовних вимог позивачі в позовній заяві посилалися на те, що 14 серпня 1979 року виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради народних депутатів було видано «[PERSON] - російською мовою» члену ЖБК №266 ордер №552 на право зайняття сім'єю з 4 чоловік трикімнатної квартири [ADDRESS]. В ордері зазначені члени сім'ї [PERSON], які заселяються в зазначену квартиру, російською мовою: « [PERSON]» - член ЖБК, «[PERSON]» - дружина, « [PERSON]» - дочка, «[PERSON]» - син. На момент одержання ордеру №552 від 14.08.1979 р. на вищезазначену квартиру та заселення до вказаного житлового приміщення [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON], який був укладений 28.09.1974 року. Після укладання шлюбу чоловікові і їй було присвоєно прізвище «[PERSON]», яке вказане російською мовою та видано свідоцтво про укладання шлюбу. Подружжям протягом дванадцяти років сплачувався пай. Вартість пайового внеску сплачена повністю у 1991 року в розмірі 6812 руб. В шлюбі народилися діти: [INFO] дочка [PERSON] і [INFO] син [PERSON]. Свідоцтва про народження дітей записані російською мовою і прізвища вказані «[PERSON]», батьками їх є «[PERSON]» і «[PERSON]». 16 травня 1998 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] і після одруження дружині присвоєно прізвище [PERSON]. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER]. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді трикімнатної квартири [ADDRESS] в Обслуговуючому кооперативі «Житлово-будівельний кооператив №266». На день смерті в квартирі проживали та зареєстровані його дружина - [PERSON] разом із дітьми: [PERSON] (прізвище до шлюбу [PERSON]» [PERSON] і [PERSON]. За приписами ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив відмову від неї. Отже, дружина і діти вважаються такими, що прийняли спадщину, проживаючи постійно із спадкодавцем на час відкриття спадщини. З метою оформлення спадщини [PERSON] звернулася до Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори. Однак постановою державного нотаріуса Черненко І.М. від 18.03.2014 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку квартири [ADDRESS], яка залишилася після смерті чоловіка [PERSON], померлого [INFO], у зв'язку із відсутністю правовстановлювальних документів. При оформленні права на спадкування нерухомого майна, що підлягає державній реєстрації встановлена відмінність написання прізвища в актах цивільного стану, а саме: в свідоцтві про смерть [PERSON], складеному українською мовою; в свідоцтві про укладання шлюбу [PERSON] після укладання шлюбу обом із подружжя присвоєно прізвище «[PERSON]», вказане російською мовою; в свідоцтвах про народження дітей, записані російською мовою прізвища батьків «[PERSON]»; в свідоцтві про одруження [PERSON] з [PERSON]. Просили суд: встановити факт родинних відносин між спадкоємцями: дружиною [PERSON], [INFO], дочкою [PERSON] (уродженою [PERSON]) [PERSON], [INFO], сином [PERSON], [INFO], і спадкодавцем [PERSON], [INFO], який помер [INFO], та був чоловіком [PERSON] і батьком [PERSON] (до шлюбу [PERSON]) [PERSON] і [PERSON]; визнати за [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], право власності на 2/3 частини квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON], [INFO], який помер [INFO]; визнати за [PERSON] (уродженою [PERSON]) [PERSON], [INFO], право власності на 1/6 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], [INFO], який помер [INFO]; визнати за [PERSON], [INFO], право власності на 1/6 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], [INFO], який помер [INFO]. У судовому засіданні позивачі підтримали позовні вимоги та просили суд позов задовольнити. Представник відповідача Дніпропетровської міської ради в судове засідання з'явився. Позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити в задоволені позовних вимог позивачів. Представник третьої особи Обслуговуючого кооперативу « Житлово-будівельного кооперативу №266» в судовому засіданні позовні не заперечував щодо задоволення позовних вимог. Представник третьої особи Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори у судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином. Відповідно до листів просили розглядати справу без їх представника. Представник третьої особи Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради у судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином. Представник третьої особи Публічного акціонерного товариства «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» у судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином. Відповідно до заяви просили суд розглядати справу без їх представника. Представник третьої особи Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради у судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Згідно ордеру № 552 від 14 серпня 1979 року квартира [ADDRESS] була надана [PERSON], на підставі списку ЖБК №266, затвердженого виконавчим комітетом міської ради м. Дніпропетровська від 09 листопада 1978 року №727 параграф 8, на склад сім'ї, що на той час складалась з члена ЖБК - [PERSON], дружини - [PERSON], дочки - [PERSON], сина - [PERSON] (а.с. 10). [PERSON] 28 вересня 1974 року зареєстрував шлюб із [PERSON] і прізвище чоловіка та дружини після реєстрації шлюбу [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про укладання шлюбу серія [NUMBER], виданого російською мовою (а.с.13). В шлюбі народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO], де в свідоцтві про народження російською мовою вказано прізвище батьків [PERSON] ( а.с.15) та дочка [PERSON], [INFO], в свідоцтві про народження якої складеного російською мовою вказано прізвище батька та матері [PERSON] ( а.с.14). Згідно до свідоцтва про шлюб укладеного 16 травня 1998 року між [PERSON] та [PERSON], після одруження прізвище дружини « [PERSON]» ( а.с.14). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд вправі встановити факт родинних відносин між фізичними особами. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні відмінність написання прізвища [PERSON] та [PERSON], в актах цивільного стану складених російською та українською мовами, а саме: в свідоцтві про смерть [PERSON], складеному українською мовою; в свідоцтві про укладання шлюбу [PERSON] після укладання шлюбу обом із подружжя присвоєно прізвище «[PERSON]», вказане російською мовою; в свідоцтвах про народження дітей, записані російською мовою прізвища батьків « [PERSON]»; в свідоцтві про одруження [PERSON] з [PERSON]. Так, після укладання шлюбу позивачки [PERSON] з [PERSON] дружині та чоловіку було присвоєно однакове прізвище «[PERSON]» російською мовою. Згідно з паспортом громадянина України прізвище позивачки [PERSON], а свідоцтві про смерть її чоловіка [PERSON] Таким чином, оцінюючим докази в їх сукупності, та те, що родинні відносини між позивачами та померлим [PERSON], як чоловіком [PERSON] та батьком [PERSON] та [PERSON] підтверджуються наданими доказами по справі, то суд приходить до висновку що заявлені вимоги в цій частині законні та такі, що підлягають задоволенню. Згідно довідок № 293 та №327 від 11.03.2014 року та 31.07.2014 року виданих [PERSON] ЖБК №266, вона разом з чоловіком [PERSON] виплачували пай в період з 01.07.1979 року по 30.06.1991 року і вартість квартири сплачена у повному обсязі у сумі 6812 руб. ( а.с.72,73). Згідно із ч. 1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 „Про судову практику у справах про спадкування" якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включаються і кооперативні квартири. Згідно ст. 15 Закону України «Про власність», який діяв на час виниклих правовідносин, член житлово-будівельного кооперативу, який повністю вніс свій пайовий внесок за кооперативну квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на це майно. Як роз'яснено в пп. «б» п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (зі змінами), при повному внесенні пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, у особи, яка має право на частку в пайових внесках, виникає право власності на відповідну частку квартири, дачі, гаража чи іншої будівлі. Таким чином, член ЖБК, який повністю вніс свій пай за квартиру, надану йому для проживання, набуває право власності на це майно і вправі розпоряджатись ним на свій розсуд - продавати, заповідати, здавати в оренду, обміняти, вчиняти відносно нього інші угоди, що не заборонені законом. Згідно ст. 24 КпШС України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права, володіння, користування і розпорядження цим майном, а відповідно до ст. 28 КпШС України, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Аналогічні норми містить і Сімейний Кодекс України, що набрав чинності з 01.01.2004 року. Відповідно до ст. 60 СК України майно, придбане подружжям під час шлюбу, належить чоловікові та дружині на праві спільної сумісної власності. Отже, квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя - [PERSON] та [PERSON], та кожному належить по ? частки. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER]( а.с. 12) і після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з частини квартири [ADDRESS]. Померлий [PERSON] не зробив жодних розпоряджень щодо належної йому частини квартири. Відповідно до довідок ЖБК №266 від 11.03.2014 року за №292 ( а.с.10) виданої [PERSON] про те, що вона проживає за адресою за адресою: [ADDRESS] зі складом сім'ї: [PERSON] та [PERSON] ( а.с.10). Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є дружина та діти - [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Технічний паспорт на квартиру не виготовлявся, а відповідно до плану та відомостей на квартиру [ADDRESS] квартира розташована на 7-му поверсі 9-ти поверхового будинку ( а.с. 75-76). Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 18 березня 2014 року державним нотаріусом Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Черненко І.М. відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальних дій у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно померлого [PERSON] у зв'язку з тим, що у спадкоємця відсутні правовстановлювальні документи на спадкове майно (а.с.8). Згідно до довідки Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 20.06.2014 року за №1567/01-16 спадкова справа після смерті [PERSON], померлого [INFO] не заводилась, свідоцтво про право на спадщину не видавалося ( а.с.62). Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Виходячи із вищевикладеного, та оцінюючи докази в їх сукупності та те, що позивачі [PERSON], [PERSON] з заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталися, спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася та наявність умов у [PERSON] для одержання свідоцтва про право власності на ? частину спірної квартири, крім того в судовому засіданні встановлено що [PERSON] не зверталася до відповідача та жодним чином її права ним не порушені, що свідчить про відсутність спору між сторонами, а тому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог позивачів в цій частині позову. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до усього Кодексу , в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів та інших осіб, які беруть участь у справі.

Outcome: partial