Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому просить стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» та Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» на її користь 107 815,06 грн. у рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, стягнути з ЛКП «Львівелектротранс» 5 000 грн. у рахунок відшкодування моральної, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 11.07.2019 року у справі № 465/7199/18, яка набрала законної сили, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 139 КпАП України, а провадження у справі закрито, у зв`язку із закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП. У вказаній постанові суду встановлено, що 20.10.2018 року о 21 год. 35 хв. у м. Львові по вул. І. Виговського 83, [PERSON] , будучи відповідальною особою, порушив норми і стандарти, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні дорожніх споруд, а саме незадовільне утримання контактно-кабельної мережі тролейбуса, своєчасно не виявив недоліків в її утриманні, що спричинило пошкодження транспортних засобів марки «Chevrolet Orlando», державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] , «Mersedes-Benz S 320», державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] , «Volkswagen Transporter», державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] та не вжив заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху при виникненні умов, які загрожують безпеці руху. Такими діями [PERSON] вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 139 КУпАП. У результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено транспортний засіб марки «Mersedes-Benz S 320», державний номерний знак [NUMBER] , який належить їй на праві приватної власності, внаслідок чого їй було завдано матеріальної шкоди. Окрім того, протиправними діями [PERSON] їй було заподіяно моральної шкоди. При цьому, зазначає, що на час ДТП цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП [PERSON] була застрахована у ПрАТ «СГ «ТАС», що підтверджується Договором добровільного страхування цивільної відповідальності перед третіми особами № FO073642 від 05.04.2018 року. [PERSON] є працевлаштований у ЛКП «Львівелектротранс» на посаді начальника контактно-кабельної мережі. За умовами п.п. 3, 5 Договору, страхова сума (ліміт відповідальності) становить 600 000 грн.; страхова сума по одному страховому випадку за шкоду, заподіяну майну, становить 100 000,00 грн., розмір франшизи - 4 000 грн. по кожному страховому випадку. Вона своєчасно повідомила про настання дорожньо-транспортної пригоди ПрАТ «СГ «ТАС» однак отримала відмову у здійсненні страхової виплати. Крім того, 19.03.2019 року вона звернулася до ЛКП «Львівелектротранс» з відповідною заявою про відшкодування збитків, завданих автомобілю внаслідок ДТП, яка відбулася 20.10.2018 року, однак листом ЛКП «Львівелектротранс» від 24.04.2019 року у відшкодуванні шкоди їй було відмовлено, у зв`язку з тим, що цивільно-правова відповідальність ЛКП «Львівелектротранс» застрахована у ПрАТ «СГ «ТАС». Водночас, з листа ПрАТ «СГ «ТАС» №14400/1606 вбачається, що ПрАТ «СГ «ТАС» їй відмовлено у здійсненні виплати страхового відшкодування, оскільки подія не є страховим випадком відповідно до умов Договору добровільного страхування цивільної відповідальності перед третіми особами №FO073642 від 05.04.2018 року. Так, згідно Звіту про вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу - автомобілю марки «Mersedes-Benz S 320», державний номерний знак [NUMBER] , матеріальна шкода, спричинена власнику автомобілю в результаті ДТП, становить - 107 815, 06 грн. На час звернення до суду, суму страхового відшкодування їй ПрАТ «СГ «ТАС» не виплачено. Також, позивачем не отримано жодного відшкодування від винуватця ДТП [PERSON] та страхувальника ЛКП «Львівелектротранс», тому звернулася до суду. Крім того, їй завдано моральну шкоду, що виразилася у душевних стражданнях, які зазнала через пошкодження її майна, перенесла стрес, не мала можливості користуватися своїм авто та зазнала побутових незручностей. Моральну шкоду оцінює в розмірі 5000,00 грн., яку просить стягнути з ЛКП «Львівелектротранс». Ухвалою судді Залізничного районного суду м.Львова від 28.10.2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження, відповідачам визначено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву (а.с.57). 22.11.2019 року від представника відповідача ПрАТ «СГ «ТАС» Проданчук В.М. надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що 05.04.2018 року між ЛКП «Львівелектротранс» та Приватним акціонерним товариством «Страхова група «ТАС» був укладений договір добровільного страхування цивільної відповідальності перед третіми особами № FO073642. Заявою від 23.10.2018 року представник ЛКП «Львівелектротранс» Темник С.В. повідомила АТ «СГ «ТАС», що 20.10.2018 року о 21.45 год на вул. Виговського, 83 у м. Львові після проїзду тролейбуса №600/13 обламався (+) к/дріт на дорогу, впавши пошкодив автомобілі, в тому числі, автомобіль марки «Mersedes-Benz S 320», державний номерний знак [NUMBER] . До заяви було додано копію акта про пошкодження контактної мережі. А заявою від 24.10.2018 р. [PERSON] , який керував автомобілем «Mersedes-Benz S 320», державний номерний знак [NUMBER] повідомив АТ «СГ «ТАС», що 20.10.2018 року вказаний автомбіль було пошкоджено від обриву проводів тролейбуса. Постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 11.07.2019 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 139 КпАП України. Враховуючи наведене, зробили висновок, що обрив контактно-кабельної мережі тролейбуса, який мав місце 20.10.2018 року о 21 год. 45 хв. на вул. Виговського, 83 у м. Львові відбувся по причині незадовільного утримання контактно-кабельної мережі тролейбуса та своєчасного не виявлення недоліків в її утриманні, а не внаслідок настання непередбачуваних подій (пожежі, вибуху, стихійного лиха). У відповідності до п.20.2.1 Договору страхування підставами для відмови у виплаті Страхового відшкодування є: подія не є страховим випадком відповідно до умов цього договору. На підставі наявних документів та умов договору страхування 12.03.2019 року АТ «СГ «ТАС» було прийнято рішення та складено страховий акт № 8265В/17/2019, що вказана подія яка мала місце 20.10.2018 року о 21.45 год. на ул . Виговського, 83 в м. Львові не є страховою та відмовлено у виплаті страхового відшкодування у повному обсязі. Вважають позовні вимоги безпідставними та в задоволенні позову просив відмовити (а.с.69-70). 18.12.2019 року від представника відповідача ЛКП «Львівелектротранс» Голуба О.Є. надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що позовні вимоги до ЛКП «Львівелектротранс» вважає безпідставними, оскільки на момент дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 20.10.2018 року у м. Львові на вул. Виговського, 83, цивільна відповідальність ЛКП «Львівелектротранс» була застрахована у ПАТ «Страхова група «ТАС», згідно договору добровільного страхування цивільної відповідальності перед третіми особами № FO073642 від 05.04.2018 року. Предметом договору є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов`язані з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником третім особам внаслідок здійснення страхувальником своєї господарської діяльності в період з 06.04.2018 року до 06.04.2019 року. Відповідно до п. 1 Договору «Застрахована діяльність» - під застрахованою діяльністю в рамках цього Договору сторони розуміють експлуатацію (використання за прямим призначенням, з додержанням передбачених виробником та/або законом норм використання та виробничих умов) та утримання Страхувальником (його Уповноваженим представником) на законних підставах майна (а саме: конструктивних елементів опор контактної мережі та/або контактної мережі) у місці дії Договору. Відповідно до п. 1.1. Договору передбачено призначення майна, зокрема, контактна мережа. Згідно п. 2.1. Договору Страховим ризиком є ненавмисне нанесення Страхувальником шкоди майну, життю та/або здоров`ю третіх осіб внаслідок здійснення Застрахованої діяльності та настання непередбачуваних подій (пожежі, вибуху, стихійного лиха). Тобто, страховий ризик, відповідно до п.2.1. Договору, має місце за наявності наступних складових елементів: 1) ненавмисне нанесення шкоди; 2) здійснення застрахованої діяльності; 3) настання непередбачуваної події. В даному випадку є наявність усіх трьох складових елементів страхового ризику, а саме: 1) ненавмисне нанесення шкоди автомобілю марки «Mersedes-Benz S 320», державний номерний знак [NUMBER] .; 2) шкода заподіяна під час здійснення застрахованої діяльності; 3) шкода заподіяна внаслідок настання непередбачуваної події, позаяк, неможливо було передбачити обрив контактної мережі, яка впаде на автомобіль марки «Mersedes-Benz S 320», державний номерний знак [NUMBER] та пошкодить його. Відповідно до договору ліміт відповідальності страховика по одному страховому випадку становить 100 000 грн. Враховуючи наведене ЛКП «Львівелектротранс» повідомило ПАТ «Страхова група «ТАС» про настання 20.10.2018 року страхового випадку по вул. Виговського, 83 у м. Львові , зокрема про обрив контактної мережі та спричинені цим наслідки. При цьому, доводи ПАТ «Страхова група «ТАС» про відсутність підстав для виплати страхового відшкодування грунтуються на невірному тлумаченні норм чинного законодавства та заперечення самої суті укладення договору страхування, з метою ухилення від взятих на себе зобов`язань. Окрім того, зазначив, що згідно висновку №102 експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку та ринкової вартості КТЗ від 02.04.2019 р. проведеного судовим експертом Вербовим В . В., дійсна вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Mersedes-Benz S 320», державний номерний знак [NUMBER] на момент дослідження становить 91 123,61 грн. Враховуючи наведене, просив відмовити у задоволенні позовних вимог до ЛКП «Львівелектротранс» (а.с.90-95). В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, надав пояснення аналогічні викладеним, просив позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача ПрАТ «СГ «ТАС» Боднар О.П. в судовому засіданні заперечила проти позову, посилаючись на обставини зазначені у відзиві. Вважає позовні вимоги безпідставними та в задоволенні позову просила відмовити. Представник відповідача ЛКП «Львівелектротранс» Голуб О.Є. в судовому засіданні проти позову заперечив, пояснення надав аналогічні викладеним у відзиві, вимоги до ЛКП «Львівелектротранс» вважає безпідставними та у їх задоволенні просить відмовити. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, причин неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності та пояснень на позовну заяву не подав. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 15 та п. 8 і 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання, а одними із способів захисту цивільного права є відшкодування збитків, інші способи відшкодування майнової шкоди та відшкодування моральної (немайнової) шкоди. У відповідності до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно ч. 1 ст. 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З долученої до справи копії постанови Шевченківського районного суду м. Львова від 11.07.2019 року у справі № 465/7199/18, яка набрала законної сили, вбачається, що [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 139 КпАП України, а провадження у справі закрито, у зв`язку із закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП. У вказаній постанові встановлено, що [PERSON] , 20.10.2018 року о 21 год. 35 хв. у м. Львові по вул. І. Виговського 83, будучи відповідальною особою, порушив норми і стандарти, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні дорожніх споруд, а саме: незадовільне утримання контактно-кабельної мережі тролейбуса, своєчасно не виявив недоліків в її утриманні, що спричинило пошкодження транспортних засобів марки «Chevrolet Orlando» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , «Mersedes-Benz S 320» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , «Volkswagen Transporter» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та не вжив заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху при виникненні умов, які загрожують безпеці руху. Відповідно до ч. 4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративні справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342 / 95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Враховуючи наведені норми, обставини встановлені у постанові Шевченківського районного суду м. Львова від 11.07.2019 року в справі № 465/7199/18 не потребують доказування. Так, копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] від 14.05.2016 року підтверджується, що транспортний засіб марки «Mersedes-Benz S 320», державний номерний знак [NUMBER] належить позивачу [PERSON] (а.с. 51). Згідно копії Договору добровільного страхування цивільної відповідальності перед третіми особами № FO 073642 від 05.04.2018 року цивільно-правова відповідальність ЛКП «Львівелектротранс» застрахована у ПАТ «Страхова група «ТАС», строк дії договору з 06.04.2018 р. до 06.04.2019 р. (а.с.15-22). Предметом даного договору є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону і пов`язані з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди життю, здоров`ю або майну фізичної особи, а також шкоди, заподіяної майну юридичної особи внаслідок здійснення своєї Застрахованої діяльності у місці дії договору (цивільно-правова відповідальність). Відповідно до п. 1 ч. 1 Договору застрахованою діяльністю в рамках цього Договору Сторони розуміють експлуатацію (використання за прямим призначенням, з додержанням передбачених виробником та/або законом норм використання та виробничих умов) та утримання Страхувальником (його Уповноваженим представником) на законних підставах майна (а саме: конструктивних елементів опор контактної мережі та/або контактної мережі) у місці дії Договору. Відповідно до п. 1.1. ч.1 Договору передбачено призначення майна, зокрема, контактна мережа. Згідно п. 2 ч.1 Договору страховим ризиком є ненавмисне нанесення Страхувальником шкоди майну, життю та/або здоров`ю третіх осіб внаслідок здійснення Застрахованої діяльності та настання непередбачуваних подій (пожежі, вибуху, стихійного лиха). А страховим випадком є факт виникнення у Страхувальника зобов`язання відшкодувати згідно з чинним законодавством України шкоду, завдану майну, життю, та/або здоров`ю третіх осіб в період дії договору внаслідок здійснення застрахованої діяльності. У відповідності до п. 3 ч. 1 Договору страхова сума за таким становить 600 000 грн., а страхова сума по одному страховому випадку становить 100 000 грн. за шкоду завдану майну третіх осіб. Відтак, судом встановлено, що на момент дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 20.10.2018 року у м. Львові по вул. Виговського, 83, діяв Договір добровільного страхування цивільної відповідальності перед третіми особами FO-00073642 від 05.04.2018 року укладений між ЛКП «Львівелектротранс» з ПАТ «СГ «ТАС». Відповідно до ч.1 і 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Згідно з ст. 979 Цивільного кодексу України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Положеннями ч. 1 ст. 990 ЦК України встановлено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором і страхового акту (аварійного сертифіката). Крім того, частиною 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» передбачено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. ЛКП «Львівелектротранс» 20.10.2018 року подало у ПАТ «Стахова Група «ТАС» акт №88 про пошкодження контактної мережі, а 24.10.2018 р. потерпілий [PERSON] подав повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 20.10.2018 р. за адресою: м. Львів, вул. Виговського, 83 (а.с. 78, 79). Як вбачається із Страхового акту № 8264В/17/2019 затвердженого 12.03.2019 р. на підставі наявних документів визнано, що вказана подія, яка мала місце 20.10.2018 року на вул. Виговського, 83 у м. Львові не є страховою та згідно відповіді ПАТ «Страхова Група «ТАС» від 12.03.2019 року відмовлено [PERSON] у виплаті страхового відшкодування у повному обсязі (а.с.80, 81). Крім того, згідно відповіді ЛКП «Львівелектротранс» від 24.04.2019 року повідомив [PERSON] , що відмова АТ «СГ «ТАК» безпідставна (а.с.83). Позиція ПАТ «СГ «ТАС» про те, що «Страховим ризиком визнається виключно (пожежа, вибух, стихійне лихо)» є спробою ухилитися від зобов`язань та відшкодування шкоди заподіяної страховим випадком. З огляду на те, що страховий ризик - це наявність трьох складових: 1) ненавмисне нанесення шкоди; 2) здійснення застрахованої діяльності; 3) настання непередбачуваної події. В даному випадку є наявність усіх трьох складових елементів страхового ризику, а саме: 1) ненавмисне нанесення шкоди автомобілю марки «Mersedes-Benz S 320», державний номерний знак [NUMBER] ; 2) шкода заподіяна під час здійснення застрахованої діяльності; 3) шкода заподіяна внаслідок настання непередбачуваної події, позаяк, неможливо було передбачити обрив контактної мережі, яка впаде на автомобіль марки «Mersedes-Benz S 320», державний номерний знак [NUMBER] та пошкодить його. Окрім цього, в дужках пункту 2.1. Договору перелічено, як наприклад, кілька непередбачуваних подій (але не виключно). Отже, доводи відповідача ПАТ «СГ «ТАС» про відсутність підстав для виплати страхового відшкодування, оскільки відсутній страховий випадок, ґрунтується на невірному тлумаченні ним норм чинного законодавства та заперечення самої суті укладення договору страхування з метою ухилення від взятих на себе зобов`язань. Згідно ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, законом встановлено порядок відшкодування шкоди у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами страхування цивільно-правової відповідальності, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик заподіювача шкоди. У постанові Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі №755/18006/15-ц зазначено, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завданої шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому законом порядку. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Уклавши договір страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Таким чином, враховуючи те, що цивільно-правова відповідальність відповідача на час настання страхового випадку була застрахована у ПАТ «Страхова група «ТАС» на підставі договору добровільного страхування цивільної відповідальності перед третіми особами FO-00073642 від 05.04.2018 року, у страховика виникає обов`язок відшкодувати завдану шкоду з факту завдання застрахованою особою такої шкоди та суб`єктом, який має задовольнити вимогу позивача, є страховик завдавача шкоди ПАТ «Страхова група «ТАС». Згідно Звіту про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику загального легкового седану -В «Mersedes-Benz S 320», реєстраційний номер [NUMBER] від 18.03.2019 року, проведеної оцінювачем [PERSON] ринкова вартість матеріального збитку складає 107815,06 грн. (а.с. 26-37). Разом з тим, суд приймає до уваги наданий ЛКП «Львівелектротрас» висновок №102 експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку та ринкової вартості КТЗ складений 02.04.2019 року судовим експертом Вербовим В.В., згідно якого дійсна вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Mersedes-Benz S 320», державний номерний знак [NUMBER] становить 91 123,61 грн. Вказаний висновок відповідає вимогам чинного законодавства, є обґрунтованим та об`єктивним та проти такого не висловила заперечень сторона позивача. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову в частині стягнення з ПАТ «Страхова група «ТАС» 91 123,61 грн., у рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача ЛКП «Львівелектротранс» на час настання страхового випадку була застрахована у ПАТ «Страхова група «ТАС» на підставі договору добровільного страхування цивільної відповідальності перед третіми особами № FO 073642 від 05.04.2018 року. Крім того, оскільки ДТП вчинив працівник юридичної особи відповідача, третя особа - [PERSON] , вина, протиправність діяння та безпосередній причинно - наслідковий зв`язок між діянням та шкодою, завданою його діями майну позивача доведено, та не заперечується сторонами, відповідальність за заподіяну ним шкоду несе юридична особа з якою винна особа (працівник) перебуває у трудових (службових) відносинах, а саме ЛКП «Львівелектротранс», який застрахував свою відповідальність уклавши Договір добровільного страхування з відповідачем ПАТ «Страхова група «ТАС». Тому, суд приходить до висновку, що ЛКП «Львівелектротранс» не порушило права та інтереси позивача у даній справі. При цьому, відповідач ПАТ «Страхова група «ТАС» порушив виконання договірних зобов`язань, неправомірно відмовивши позивачу у виплаті страхового відшкодування не дотримався умов договору добровільного страхування та вимог діючого законодавства, які регулюють спірні правовідносини та порушив права позивача. Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд виходив з наступного. Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправної поведінкою щодо неї самої, членів її сім"ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно роз`яснень, викладених у п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року (із змінами та доповненнями),у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Пунктом 5 даної Постанови визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно -правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної(немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями(бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. На підтвердження нанесеної моральної шкоди, позивач посилається на те, що така виразилась у душевних стражданнях, які зазнала через пошкодження її майна, стресі, що не мала можливості користуватися своїм авто та зазнала побутових незручностей. Однак, такі доводи позивача суд вважає необгрунтованими, оскільки такі не підтверджені жодними доказами. Позивачем не доведено факт заподіяння моральних чи фізичних страждань, спричинених відповідачем, наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями та наслідками, не аргументовано суму морального відшкодування. Відтак, суд не знаходить підстав для задоволення вимоги позивача про стягнення на її користь моральної шкоди. Крім того, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача ПАТ «Страхова група «ТАС» на користь позивача належить стягнути 911,24 грн. судового збору.

Outcome: partial