Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-15 00:00:00

20 липня 2020 року [PERSON] звернувсядо суду із позовом до Очеретнянської сільської ради Погребищенського району Вінницької області, Погребищенської районної державної адміністрації Вінницької області, Головного Управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання права на земельну частку (пай), в якому просить визнати за ним право на земельну ділянку в розмірі 3,3269 га, розташовану на території Очеретнянської сільської ради Погребищенського району Вінницької області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 05.05.1998 року він був зарахований на роботу на посаду головного агронома в КСП ім.Шевченка с.Очеретня, Погребищенського району, Вінницької області (протокол №9 від 10.05.1998 року). 14.09.1995 КСП ім. Шевченка с.Очеретня, Погребищенського району, Вінницької області було отримано Державний акт на право колективної власності на землю серії ВН № 000015, про що в Книзі реєстрації державних актів на право колективної власності на землю було зроблено запис за №19. 28.08.2000 року [PERSON] звільнився із КСП ім..Шевченка с.Очеретня за власним бажанням (наказ №35від 30.08.2000 року). Після отримання господарством вказаного Державного акту на право колективної власності на землю серії ВН № 000015 та на момент уточнення списків осіб, які були помилково пропущені, і які мають право на земельну частку (пай), він був членом КСП та працював в ньому. Проте при складанні списків осіб, які набули право на отримання земельної частки (паю) при розпаюванні земель, що знаходиться у постійному користуванні КСП ім.Шевченка с.Очеретня, Погребищенського району, Вінницької області, що є додатком до вказаного державного акта на право колективної власності на землю, [PERSON] помилково включено не було. В подальшому на загальних зборах КСП ім.Шевченка с.Очеретня, Погребищенського району, Вінницької області 28.02.2000 року було прийнято рішення виділити йому земельну ділянку (пай), як пропущеному помилково в списках осіб, які мають право на земельну частку (пай) працівнику (протокол №1 загальних зборів КСП ім. Шевченка с.Очеретня, Погребищенського району, Вінницької області від 28.02.2000 року). Позивач вважав, що вже має право на земельну частку (пай), оскільки мав би бути включений до списку осіб, які набули право на отримання земельної частки (паю) при розпаюванні земель, що знаходиться у постійному користуванні КСП ім.Шевченка с.Очеретня, Погребищенського району, Вінницької області, що є додатком до вказаного державного акта на право колективної власності на землю, та звернувся за витягом із вказаного списку із своїм прізвищем до відділу Держгеокадастру у Погребищенському районі. У відповіді відділу Держгеокадастру у Погребищенському районі від 13.12.2019 року за №0-2-0.32-7/362-19 йому фактично було відмовлено у виділенні в натурі даної земельної ділянки. Сертифікат на право на земельну частку (пай) [PERSON] не видавався, так як технічна документація по паюванню земель, переданих в колективну власність колгоспу, містила в собі список членів КС ім.Шевченка с.Очеретня, Погребищенського району, Вінницької області, які мають право на земельну частку (пай), в якому його не зазначено з невідомих причин. Про вказані обставини щодо порушення його прав йому стало відомо із вищенаведеного листа- відповіді на його звернення від 13.12.2019 року. Вважає, що оскільки він на час одержання колективним сільськогосподарським підприємством ім. Шевченка с.Очеретня, Погребищанського району, Вінницької області державного акта на право колективної власності на землю був членом даного КСП, був внесений в додаткові списки осіб, як мають право на земельну частку пай, то відповідно має право на земельний пай. При цьому позивач посилається на положення ст.55 Конституції України, ст. 25 Земельного кодексу України 1990 року, ст. 5 Закону України "Про колективне сільського-сподарське підприємство", Указ Президента України від 8 серпня 1995 р. №720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям", ст.267 ЦК України. Ухвалою судді від 13.08.2020 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 31.08.2020 року від представника відповідача Погребищенської районної державної адміністрації Вінницької області Шафранського П.П. надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] за їх безпідставністю та пропуском позивачем строку позовної давності. 02.09.2020 року від представника відповідача Очеретнянської сільської ради Погребищенського району Вінницької області Кулика В.І. надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] з аналогічних підстав. 08.09.2020 року від представника відповідача Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області Паничука Б. надійшли пояснення щодо позовної заяви, в яких він пояснив, що відповідно до ст. ст. 1, 2, 3, 5 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власником земельних часток (паїв)» лише органом місцевого самоврядування здійснюється прийняття рішення щодо виділення земельних часток (паїв) в натурі, а тому вирішення питання у позові не відноситься до повноважень Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області. Позивач [PERSON] та його представник Ладан О.А. в судовому засіданні підтвердили викладені в позовній заяві обставини, заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовільнити. Представник відповідача Погребищенської районної державної адміністрації Вінницької області Гончарук Р.О. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, просив відмовити в позові. Представники відповідачів Очеретнянської сільської ради Погребищенського району Вінницької області та Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області в судове засідання не з`явились, в матеріалах справи містяться розписки про отримання судових повісток. Про причини неявки в судове засідання останні суду не повідомили. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача Погребищенської районної державної адміністрації Вінницької області, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити. Так, судом встановлено, що згідно запису в трудовій книжці від 05.05.1998 року [PERSON] був зарахований на роботу на посаду головного агронома в КСП ім.Шевченка с.Очеретня Погребищенського району Вінницької області (протокол №9 від 10.05.1998 року) ( а.с. 5). 14.09.1995 року КСП ім.Шевченка с.Очеретня Погребищенського району Вінницької області було отримано Державний акт на право колективної власності на землю серії ВН № 000015, про що в Книзі реєстрації державних актів на право колективної власності на землю було зроблено запис за №19. Позивач відсутній у списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства, що додається до вказаного Державного акту на право колективної власності на землю (а.с. 6-21). 28.08.2000 року [PERSON] звільнився із КСП ім..Шевченка с.Очеретня за власним бажанням (наказ №35від 30.08.2000 року) ( а.с. 5). Відповідно до архівної виписки від 02.03.2004 року №79 з протоколу№1 загальних зборів КСП ім.Шевченка с.Очеретня Погребищенського району Вінницької області щодо початку реорганізації КСП від 28.02.2000 року на момент розпаювання земельні участки розділено на 600 чоловік , в тому числі на пенсіонерів. Помилково було пропущено 15 чоловік працюючих, в тому числі [PERSON] , для цих працівників мали виділити земельні участки з резервного фонду. Згідно інформації №398 від 20.12.2019 року Очеретнянської сільської ради Погребищенського району Вінницької області за запитом [PERSON] на території Очеретнянської сільської ради Погребищенського району Вінницької області вільні землі запасу та резерву сільської ради відсутні. Згідно повідомлення №0-2-0.32-2/362-20 від 19.02.2020 року Відділу у Погребищенському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області відповідно до розпорядження Погребищенської районної державної адміністрації від 17.05.2004 року №208 «Про затвердження уточнених розрахунків вартості земельної частки (паю) та її розміру в умовних кадастрових гектарах по колишньому КСП ім.Шевченка с.Очеретня Погребищенського району Вінницької області» середній розмір земельної частки (паю) по даному господарству становить 3.3269 умовних кадастрових гектарів вартістю 12093 грн. 17 коп. Встановивши характер спірних правовідносин, що склалися між сторонами, та предмет їх правового регулювання, суд виходить із наступного. Відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року № 899-IV основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). За пунктом 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. За змістом статей 22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року) особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Отже, особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством державного акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві, була його членом та включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 17.03.2020 року у справі №396/1683/18-ц. Як вбачається із матеріалів справи позивач був зарахований на посаду головного агронома в КСП ім.Шевченка с.Очеретня Погребищенського району Вінницької області після видачі цьому колективному сільськогосподарському підприємству державного акта на право колективної власності на землю і не був включений до списку, що додається до цього державного акта. Звертаючись із позовом до суду, [PERSON] посилався на те, що на загальних зборах КСП ім.Шевченка с.Очеретня 28.02.2000 року було прийнято рішення виділити йому земельну частку (пай), як помилково пропущеному, із земель резервного фонду. Згідно із пунктом 7 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» створюваний під час передачі земель у колективну власність резервний фонд використовується для передачі у власність або надання у користування земельних ділянок переважно громадянам, зайнятим у соціальній сфері села, а також іншим особам, яких приймають у члени сільськогосподарських підприємств або які переселяються у сільську місцевість для постійного проживання. Отже, громадянам, які прийняті у члени колективного сільськогосподарського підприємства після видачі державного акта на право колективної власності на землю, можуть бути надані земельні ділянки із земель резервного фонду на підставі прийнятого рішення місцевою радою для ведення особистого підсобного господарства, індивідуального житлового будівництва, городництва в межах норм, визначених статтями 56, 57, 67 ЗК України (в редакції 1990 року). Водночас, право на земельну частку (пай) із земель резервного фонду, як виняток, може бути надане тільки тим громадянам, які безпідставно (помилково) не були включені в список-додаток до державного акта на право колективної власності і на час його видачі були членами зазначеного підприємства. Такі роз`яснення надані в Листі Державного комітету України по земельних ресурсах від 22.10.2001 року №14-17-2-3819/5121 «Щодо виділення земельних паїв з резервного фонду». Зважаючи на те, що позивач був зарахований на посаду головного агронома в КСП ім.Шевченка с.Очеретня Погребищенського району Вінницької області після видачі цьому колективному сільськогосподарському підприємству державного акта на право колективної власності на землю, то він не відноситься до осіб, які безпідставно (помилково) не були включені в список-додаток до означеного державного акта. Відтак, позивач не входить до числа громадян , які б безумовно мали право на отримання земельної частки (паю) ) із земель резервного фонду, сформованого під час передачі земель у колективну власність КСП ім.Шевченка с.Очеретня. Разом із цим, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували ту обставину, що він був прийнятий у члени КСП ім.Шевченка с.Очеретня у зв`язку із зарахуванням його на посаду головного агронома в КСП ім.Шевченка с.Очеретня Погребищенського району Вінницької області після видачі цьому колективному сільськогосподарському підприємству державного акта на право колективної власності на землю. Більше того, відповідно до ст.5 ЗК України (в редакції 1990 року) земля може належати громадянам на праві колективної власності. Суб`єктами права колективної власності на землю є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогоспо-дарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Розпорядження земельними ділянками, що перебувають у колективній власності громадян, здійснюється за рішенням загальних зборів колективу співвласників. У колективну власність можуть бути передані землі колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств в тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, землі садівничих товариств - за рішенням загальних зборів цих підприємств, кооперативів, товариств. До прийняття такогорішенняпровадитьсяпередачаземельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів, до відання сільської, селищної, міської Ради народних депутатів. Площа земель, що передаються у колективну власність, становить різницю між загальною площею земель, що знаходяться у віданні відповідної Ради і площею земель, які залишаютьсяу державній власності (землі запасу, лісовий фонд, водний фонд, резервний фонд тощо) і у власності громадян. Зважаючи на положення діючого на час прийняття рішення загальних зборів КСП ім.Шевченка с.Очеретня від 28.02.2000 року законодавства, суд звертає увагу на те, що земля резервного фонду, створеного під час передачі земель у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, залишалася у власності держави і перебувала у віданні органів місцевого самоврядування, тобто сільських та селищних рад. При цьому на час існування спірних правовідносин саме такі органи місцевого самоврядування були наділені повноваженнями приймати рішення щодо можливості додаткової передачі в колективну власність земель із резервного фонду для виділення земельних часток (паїв) новоприйнятим членам колективних сільськогосподарських підприємств. Натомість, за рішенням загальних зборів (зборів уповноважених) колективне сільськогосподарське підприємство лише мало право звертатися із клопотанням до місцевої ради щодо передачі у колективну власність земель із резервного фонду в розмірі сумарної кількості загальних часток (паїв) тих громадян, які не отримали права на земельну частку (пай). Такий висновок узгоджується із роз`ясненнями, викладеними у «Практиці розгляду судами земельних спорів» Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 01.09.2003 року. Однак, позивачем не доведено, що на підставі рішення загальних зборів КСП ім.Шевченка с.Очеретня від 28.02.2000 року вказане сільськогосподарське підприємство зверталося із відповідним клопотанням до Очеретнянської сільської ради Погребищенського району Вінницької області та що цим органом місцевого самоврядування приймалося рішення про виділення позивачу земельної частки (паю) із земель резервного фонду, створеного під час передачі земель у колективну власність КСП ім.Шевченка с.Очеретня. З огляду на викладене наявність згаданого рішення загальних зборах КСП ім.Шевченка с.Очеретня від 28.02.2000 року сама по собі не є самостійною, безумовною та достатньою підставою для висновку про те, що позивач набув право на земельну частку (пай) в установленому на час виникнення спірних правовідносин порядку. За ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В ч.2 ст.77 ЦПК України обумовлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. За правилами частин 1, 5 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Проте, позивачем, ураховуючи вищевикладене, не надано суду належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилався як на підставу заявлених ним позовних вимог. Водночас, суд ураховує, що [PERSON] заявлено позовну вимогу про визнання за ним права на земельну ділянку в розмірі 3,3269 га, розташовану на території Очеретнянської сільської ради Погребищенського району Вінницької області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Зі змісту окресленої позовної вимоги вбачається, що [PERSON] фактично просить визнати за ним право на виділену в натурі земельну ділянку відповідною площею з визначеним цільовим призначенням її використання, тобто на сформовану земельну ділянку як об`єкт цивільних прав в розумінні приписів ст.79-1 ЗК України 2001 року. В той же час, зважаючи на правову природу та зміст права на земельну частку (пай), таке право обумовлює наявність у особи права на право на невиділену в натурі (на місцевості) земельну частку із земель колективної власності в умовних кадастрових гектарах. При цьому позивачем не надано доказів формування спірної земельної ділянки в зазначених у прохальній частині позовної заяви розмірах та з указаним цільовим призначенням в контексті наведеної норми ЗК України 2001 року. В судовому засіданні позивач та його представник - адвокат Ладан О.А. вказали, що пред`явлену позовну вимогу слід розуміти таким чином, що предметом спору є не визнання права на сформовану земельну ділянку відповідною площею, а визнання права на земельну частку (пай) в умовних кадастрових гектарах. Водночас, позивач не скористався передбаченим ч.3 ст.49 ЦПК України процесуальним правом на зміну предмету позову до початку першого судового засідання у справі, яка розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. За змістом закріпленого у ст.13 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає справи в межах заявлених особою вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19), від 19.05.2020 року у справі №916/1608/18 (провадження №12-135гс19). З огляду на викладене позивач не довів, що його права були порушені, невизнані чи оспорені іншими суб`єктами правовідносин і що обраний ним спосіб захисту є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. За таких обставин суд вважає, що позов не підлягає задоволенню також у зв`язку із обранням позивачем не ефективного способу захисту, що є самостійною та безумовною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. У відзивах на позовну заяву Погребищенська районна державна адміністрація Вінницької області та Очеретнянська сільська рада Погребищенського району Вінницької області просили відмовити у задоволенні позову з підстав пропуску позивачем строку позовної давності. Проте, суд не вирішує питання про пропущення позивачем строку позовної давності чи про поважність таких причин, оскільки позов не доведено, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Така позиція суду відповідає роз`ясненням, викладеним у п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі». Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача. Отже, судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1209 грн. 30 коп. необхідно залишити за позивачем.

Outcome: dismissed