Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-22 00:00:00

В квітні 2021 року представник позивача [PERSON] звернувся в суд з цим позовом, в якому просив визнати виконавчий напис, який був вчинений 03.02.2021 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С., зареєстрований в реєстрі за № 20820 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості в розмірі 15171,61 грн. за кредитним договором № 34/10099ES5AP3IP, укладеним 21.12.0015 між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» таким, що не підлягає виконанню; стягнути з відповідача на користь [PERSON] документально підтверджені судові витрати. Стислий виклад позиції позивача. 03.02.2021 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. було вчинено виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за № 20820 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість розмірі 14521,61 грн., відповідно до даного виконавчого напису стягнення заборгованості проводиться за кредитним договором № 34/10099ES5AP3IP від 21.12.2015 укладеним між позивачем та ПАТ "Платинум Банк» правонаступником прав та обов`язків якого є відповідач. Вищевказаний виконавчий напис перебуває на виконанні у приватного виконавця Виконавчого округу м. Києва Мельника Ю.А., про що позивач довідалась отримавши постанову про звернення стягнення заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, постанова прийнята в межах виконавчого провадження № 64525505 на підставі виконавчого напису № 208202 від 03.02.2021, що виданий приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. Представник позивача вказав, що вважає даний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, оскільки станом на час вчинення виконавчого напису зазначена у ньому заборгованість не була безспірною та його вчинено поза межами встановленого строку, також нотаріусом при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису застосовано не чинні на той момент норми, які регулюють вчинення виконавчих написів по кредитних договорах, у кладених у простій письмовій формі. Заперечення відповідача. 18.08.2021 на адресу від представника відповідача суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній просив відмовити в задоволенні позову позивача з підстав вчинення нотаріусом виконавчого напису на підставі Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріуса. Окрім того, 18.08.2021 на адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу з підстав її завищеності. Процесуальні дії, заяви та клопотання. 23.04.2021 ухвалою судді відкрито провадження у даній справі. Визначено розгляд справи провести за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Як вбачається з поштових повідомлень, наявних в матеріалах справи та розписки, представник позивача Смірнов С.М. 27.04.2021, відповідач ТОВ «Вердикт Капітал» 19.07.2021, третя особа, приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. 20.07.2021 отримали копію ухвали про відкриття провадження. Відповідач та третя особа також отримав копію позовної заяви разом з копіями доданих документів. У визначений судом строк учасники справи клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін не заявляли, заперечень проти розгляду справи в спрощеному порядку до суду не надходило 18.08.2021 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву разом із клопотанням про зменшення витрат на правничу допомогу. З огляду на вищезазначене суд на підставі частини 5 статті 279 ЦПК України розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно до положень частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, посилання на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Судом встановлено, що приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Мельником Ю.А. винесено постанову від 12.03.2021 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника на підставі виконавчого напису № 20820 від 03.02.2021 (а.с.11-12). Відповідно до листа приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Мельника Ю.А. від 02.04.2021 № 33616 на примусовому виконанні перебуває виконавче провадження № 6452505 з примусового виконання виконавчого напису № 20820 від 03.02.2021, виданого приватним нотаріусом ЖМНО Гораєм О.С. про стягнення з [PERSON] на користь Товарисьва з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості в розмірі 15171,61 грн. (а.с.14). 21.12.2015 між [PERSON] та ПАТ «Платинум Банк» було укладено кредитний договір зі страхуванням життя позичальника № 34/10099ES5AP3IP (Страховий Майно Акц), відповідно до якого ПАТ «Платинум Банк» надав [PERSON] грошові кошти в сумі - 8590,81 грн. на купівлю товару, до 09.11.2016, із фіксованою процентною ставкою за користування кредитом - 0,0001 відсотків річних, комісія за надання кредиту - 0,00 грн., комісія за обслуговування кредиту - 292 грн. До договору також додається графік платежів (а.с.15-25). Виконавчим написом № 20820 від 03.02.2021, вчиненим приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С., з позивача [PERSON] стягнуто на користь ТОВ «Вердикт Капітал», який є правонаступником усіх прав та обов`язків ПАТ «Платинум Банк» заборгованість в розмір 14521,61 грн. у зв`язку із невиконанням позивачем своїх зобов`язань за кредитним договором. За вчинення виконавчого напису нотаріусом на підставі статті 31 Закону України «Про нотаріат» із стягувача стягнуто плата в розмірі 650 грн., стягнення заборгованості проводиться за період з 03.11.2020 по 20.01.2021 (а.с.27), що також стверджується копією виписки з особового рахунку (а.с.26). Як зазначено, приватним нотаріусом вчинення виконавчого напису здійснено на підставі ст.ст.87-91 Закону України «Про нотаріат» і п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172. Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони містять інформацію щодо предмета доказування, ніким не оспорені, одержані в порядку встановленому законом. Мотив суду. Норми права, які застосував суд. Статями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч.1 ст.39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595 (далі - Порядок № 296/5). Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів встановлюється Кабінетом Міністрів України. Пунктом 3.5 глави 16 цього ж Порядку визначено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року. Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Постановою Верховного Суду від 14 серпня 2019 року по справі № 569/8884/17 визначено, що з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс17 та постанові Верховного Суду у справі № 207/1587/16 від 19 вересня 2018 року (провадження № 14-12559св18). Суд прийшов до висновку, що документи, які підтверджують безспірність заборгованості сторонами не надані, оскільки про наявність спору щодо заборгованості свідчить те, що у виконавчому написі зазначені суми зі стягнення як самого тіла кредиту так і процентів, які в свою чергу розраховуються у відсотковому відношенні до боргу і можуть бути оспорені. Крім того, у оспорюваному виконавчому написі, вказано, що підставою його здійснення є, зокрема, постанова КМУ №1172 від 29 червня 1999 року, в яку постановою КМУ №662 від 26 листопада 2014 року були внесені зміни до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, зокрема, доповнено перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. п. 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Одночасно з цим, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року (справа №826/20084/14) визнано незаконною та не чинною з моменту прийняття постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі №757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 03 лютого 2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14. Таким чином, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року (у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватного нотаріуса), стосувався лише нотаріально посвідчених договорів, і не міг застосовуватись до договору № 34/10099ES5AP3IP від 21.12.2015, укладеного з [PERSON] (на той час Маковей). Договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, а тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Крім того, виконавчий напис приватного нотаріуса оспорюється, зокрема, у тому числі і з мотивів його вчинення з порушенням строку, встановленого ст.88 Закону України «Про нотаріат». Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» та підпунктами 3.1, 3.3 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Тобто інший строк давності для вчинення виконавчого напису нотаріуса повинен бути прямо передбачений саме законом, і не може бути змінений домовленістю сторін. Разом з тим відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису в контексті застосування положень ст. 88 Закону України «Про нотаріат» безпосередньо пов`язаний із позовною давністю, встановленою ЦК України. Фактично законом визначено, що строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису є таким самим, що й позовна давність для звернення до суду. Таким чином, різниця у правовій природі цих строків не має значення у цьому контексті. Тому і загальний строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису становить три роки. Згідно з п. 3.4 гл. 16 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу, тобто з дня, коли стягувач (кредитор) дізнався або повинен був дізнатися про те, що його право на належне виконання зобов`язання боржником порушено. Строк, пропущений стягувачем навіть з поважних причин, не може бути поновлений нотаріусом. Пропуск стягувачем строку давності не позбавляє його права на звернення до суду з відповідним позовом. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Із аналізу наданих доказів встановлено, що договір, який був нвдвний нотаріусу для вчинення оспорюваного виконавчого напису був вчинений у простій письмовій формі, без його нотаріального посвідчення. Крім того, право на вчинення виконавчого напису виникло у кредитора з 10.11.2016 року, адже днем погашення кредиту є 09.11.2016, атому трирічний термін права вимоги скінчився 10.11.2019 року. Таким чином строк протягом якого стягував міг звернутись до нотаріуса із вимогою щодо вчинення виконавчого напису сплив 06.02.2017. Таким чином, на час вчинення виконавчого напису, з дня виникнення у відповідача права вимоги, минуло більше трьох років, що також є правовою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, оскільки він суперечить Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Згідно з частинами 5 та 6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, які беруть участь у справі. Доказуванню не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, з досліджених судом доказів вбачається, що станом на час вчинення виконавчого напису зазначена у ньому заборгованість не була безспірною, а також нотаріусом при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису застосовано не чинні на той час норми, які регулюють вчинення виконавчих написів по кредитних договорах, укладених у простій письмовій формі, а також виконавчий напис було здійснено з порушенням строків визначених положеннями ст. 88 Закону України «Про нотаріат», а тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з урахуванням задоволення позовних з відповідача на користь позивача підлягає стягненню також сума судового збору в розмірі 908 грн. (а.с.1) та документально підтверджені витрати на правничу допомогу (а.с.33, 33-1). На підставі викладеного,

Outcome: approved