Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], в якій просить позбавити їх батьківських прав відносно їх малолітньої доньки, [PERSON], [INFO]. Позивачка посилається на те, що відповідачі являються батьками [PERSON], [INFO], однак з моменту її народження вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по її вихованню та утриманню, в зв'язку з чим вона як бабуся - матір відповідачки разом з чоловіком, з моменту народження онуки і по теперішній час дбають про її матеріальне забезпечення, піклуються про її стан здоров'я, забезпечують продуктами харчування, турбуються про моральний та фізичний розвиток. У зв'язку з тим, що батьки самоусунулись від виконання батьківських обов'язків, не цікавляться життям своєї дитини, не дбають про її розвиток, не піклуються про її виховання, позивачка просить суд позбавити відповідачів батьківських прав відносно їх малолітньої доньки, [PERSON], [INFO], призначити її опікуном над малолітньою та стягнути з відповідачів на її користь аліменти у розмірі ? частини з усіх видів заробітку, але не менше ніж 30% від мінімального прожиткового мінімуму на утримання малолітньої [PERSON], [INFO] до досягнення нею повноліття. 08.01.2014р. позивачка уточнила позовні вимоги та просила суд позбавити відповідачів батьківських прав відносно їх малолітньої доньки, [PERSON], [INFO], призначити її опікуном та стягнути з відповідачів на її користь аліменти у розмірі по 300грн. з кожного відповідача на утримання малолітньої [PERSON], [INFO] до досягнення нею повноліття. В судовому засіданні позивачка, її представник [PERSON] та малолітня [PERSON] позов підтримали та просили його задовольнити. Позивачка вказала, що ніколи не забороняля відповідачам спілкуватися з їхньою донькою. Малолітня [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що батька вона не бачила з часу свого народження. До цього часу не телефонував, не приїжджав та не цікавився її життям. Відповідачі [PERSON], [PERSON] повторно в судове засідання не з»явилися, про час та місце судового розгляду повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, за таких обставин зі згоди позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Відповідач [PERSON] надав до суду письмові заперечення, де просив в частині позовних вимог щодо нього відмовити в повному обсязі посилаючись на те, що він з незалежних від нього причин позбавлений можливості спілкування з дитиною, оскільки після розірвання шлюбу із [PERSON], остання разом із своєю матір'ю заборонили йому спілкуватися з донькою і щоб не провокувати конфлікти, він не міг з нею спілкуватися. Що стосується вимоги про стягнення з нього на користь позивачки аліментів, то ці вимоги є передчасними, оскільки позивачка не визнана опікуном дитини, тому на сьогодні не має права такої вимоги, крім того в силу своїх можливостей він надає матеріальну допомогу на утримання дитини і у повній мірі сплачує аліменти згідно рішення Чернігівського районного суду Запорізької області від 20.03.2007р. Представник третьої особи, органу опіки і піклування Чернігівської районної державної адміністрації Веремій Л.С. в судовому засіданні просила позов задовольнити посилаючись на те, що батьки з часу народження дитини та до теперішнього часу участі у її житті не приймають. Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, [PERSON], представника третьої особи, думку прокурора, який не заперечував проти задоволення позовної заяви, вивчивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню повністю. В судовому засіданні встановлено, що відповідачі, [PERSON], [PERSON] являються батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про її народження (а.с.9). Відповідно до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], [PERSON] орган опіки і піклування вважає за доцільне позбавлення їх батьківських прав, так як вони з дитиною не спілкуються, не цікавляться її долею, не турбуються про її фізичний і духовний розвиток, не готують її до самостійного життя, не надають доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Між батьками та донькою втрачений будь-який зв'язок. Відповідно до матеріалів справи, відповідачі дитиною не цікавляться, не дбають про її здоров'я, моральний та фізичний розвиток, не забезпечують належними житлово-побутовими умовами, не турбуються про її фізичний та моральний розвиток, ухиляються від її виховання та утримання, дитина з моменту народження, тобто з [INFO] і по теперішній час проживає разом з позивачкою та її чоловіком та знаходиться на їх утриманні. Оцінюючи зібрані докази, суд приходить до висновку, що [PERSON], [PERSON] ухиляються від виховання малолітньої доньки і в силу ст. 164 Сімейного кодексу України підлягають позбавленню батьківських прав. Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно ч.ч.1-5 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов'язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України та ч. 2 п. 16 Пленуму Верховного суду від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання, не спілкуються з дитиною, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ст.ст. 8,11 Закону України „Про охорону дитинства " кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки, або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя тощо. Відповідно до статтей 25, 27, 29 Конвенції про Права дитини, ратифікованої Постановою ВР 27.02.1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Держави-учасниці визнають права дитини, яка віддана компетентними органами на піклування з метою догляду за нею, її захисту або фізичного чи психічного лікування, на періодичну оцінку лікування, наданого дитині, і всіх інших умов, пов'язаних з таким піклуванням про дитину. Держави-учасниці погоджуються щодо того, що освіта дитини має бути спрямована на: розвиток особи, талантів, розумових і фізичних здібностей дитини в найповнішому обсязі; виховання поваги до прав людини та основних свобод, а також принципів, проголошених у Статуті Організації Об'єднаних Націй; виховання поваги до батьків дитини, її культурної самобутності, мови і національних цінностей країни, в якій дитина проживає, країни її походження та до цивілізацій, відмінних від її власної; підготовку дитини до свідомого життя у вільному суспільстві в дусі розуміння, миру, терпимості, рівноправності чоловіків і жінок та дружби між усіма народами, етнічними, національними і релігійними групами, а також особами з корінного населення. Враховуючи вищевикладене, суд, вважає, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав [PERSON], [PERSON] законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі та вважає необхідним позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав стосовно малолітньої дитини: [PERSON] за тими підставами, що відповідачі самоусунулись від виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до малолітньої доньки, взагалі не проявляють до дитини батьківської турботи, постійної матеріальної допомоги не надають, байдуже ставляться до її виховання та її долею не цікавляться, тому формальна наявність батьків ставить дитину в скрутне становище, так як вона не може мати юридичного статусу дитини, яка залишилась без піклування батьків, і в повній мірі користуватись пільгами та державними гарантіями, що мають діти даної категорії, згідно чинного законодавства та вважає необхідним, в інтересах [PERSON] з метою встановлення її соціального статусу, позбавити відповідачів [PERSON], [PERSON] батьківських прав по відношенню до їх доньки, яка з 2000 року і по теперішній час проживає разом з позивачкою та її чоловіком і знаходиться на їх утриманні. Суд відхиляє посилання відповідача про неможливість реального спілкування з дитиною в зв'язку із забороною для цього позивачкою та відповідачкою в зв'язку з тим, що відповідач не спілкувався з дитиною з часу її народження. Суд вважає, що відповідач мав реальну можливість спілкуватися з дитиною, так як не вчиняв відповідних дій для цього. Тому суд вважає, що відповідач [PERSON] вважається таким, що ухиляється від обов'язку по вихованню дитини, так як він ні усно, ні письмово не спілкується з нею все її життя, не проявляє до неї щонайменшої батьківської турботи, хоча має таку можливість. Крім того, стаття про позбавлення батьківських прав не вимагає попереднього застосування до винуватих батьків заходу попереднього впливу. Суд вважає без підставним застосування попереднього впливу до відповідачів так як вони не розкаялися з причин умисного ухиляння від обов»язку по вихованню дитини . Суд, вважає, що позивачка в судовому засіданні надала достатньо доказів на підтвердження ухилення від виконання відповідачами своїх обов'язків з виховання дитини із підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України. У свою чергу відповідачі, [PERSON], [PERSON] не надали достатніх доказів належного виконання ними своїх батьківських обов'язків по відношенню до своєї доньки, [PERSON], [INFO]. Відповідачі не спілкувалися з донькою з часу її народження. Донька відповідачів не знає своїх батьків. Свого батька [PERSON] не бачила жодного разу. Відповідно до ст. 166 Сімейного Кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів мають бути враховані всі істотні обставини. Відповідачі - працездатного віку, задовільний стан здоров'я, відповідач [PERSON] не має на утриманні інших дітей, не працюючий без поважних причин, але розмір їх щомісячного доходу суду невідомий. Суд відхиляє посилання відповідача, [PERSON] про неможливість сплати аліментів, з причин проживання з матір'ю пенсіонеркою. Однак, мати відповідача отримує пенсію. Відповідач не надав докази про неможливість сплати аліментів, хвороба, відсутність можливості працевлаштування та ін. Зважаючи на ту обставину, що батьки зобов'язані утримувати дітей, суд вважає, що з відповідачів [PERSON], [PERSON] необхідно стягнути аліменти у мінімальному розмірі по 300грн. з кожного, щомісяця на утримання доньки: [PERSON], [INFO], до її повноліття. Відповідно до матеріалів справи з відповідача [PERSON] стягнуті аліменти на користь [PERSON] на утримання їх доньки, [PERSON]За таких обставин, суд вважає за необхідне відкликати даний виконавчий лист та видати новий відповідно до рішення суду на користь [PERSON] Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57,60 ЦПК України. Відносно позовних вимог про призначення опікуна суд вважає за необхідне задовольнити їх в зв'язку з тим, що відповідно до ст.60ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування і призначає опікуна за поданням органу опіки і піклування. В цій частині суд також задовольняє позовні вимоги відповідно до подання органу опіки і піклування про призначення [PERSON] опікуном над малолітньою [PERSON]

Outcome: approved