Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до Вишгородського районного суду із даним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона працювала в ТОВ «Димерське АТП» на посаді касира квиткового з 06.11.2018 року, згідно наказу № 45-К і на той час такий запис було зроблено в її трудовій книжці. Наказом № 15-к від 18.03.2019 року позивача було звільнено із займаної посади у зв`язку із втратою довір`я п. 2 ст. 41 КЗпП. Зазначила, що звільнення її з цих підстав, вважає незаконним, оскільки не влаштовувалася на роботу оператором АЗС і такої заяви не підписувала. Відповідачем після звільнення було видано трудову книжку та позивачем було виявлено в ній допис «оператор АЗС». Вважає, що даний допис «оператор АЗС» в трудовій книжці з`явився після звільнення, щоб покласти на позивача відповідальність за виявлену нестачу в дизельному паливі, коли трудова книжка знаходилася в кадрах ТОВ «Димерське АТП». Пояснила, що факт допису в трудовій книжці підтверджується тим, що при отриманні копії трудової книжки, після працевлаштування для подачі її до Управління соціального захисту населення, вказаного допису не було, що може бути підтверджено останніми. На підставі викладеного звернулася до суду та просила суд внести зміни в наказ № 45-к від 06.11.2018 року при укладенні трудового договору. 27.05.2019 року ухвалою Вишгородського районного суду Київської області по справі було відкрито провадження та призначено до підготовчого судового засідання. 10.09.2019 року ухвалою Вишгородського районного суду Київської області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Зазначила, що на посаді оператора АЗС не працювала, а допис здійснено вже після її звільнення. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги, не визнала, та просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог. У відзиві вказала, що позовні вимоги є безпідставними, незаконними та необґрунтованими. 06.11.2018 року наказом № 45-к в ТОВ «Димерське АТП» було прийнято працівника [PERSON] , яка займала посаду касир-оператор АЗС. Того ж дня, між позивачем та відповідачем було укладено договір про матеріальну відповідальність. У період з 06.11.2018 року по 18.03.2019 року позивач приймала під особисту матеріальну відповідальність матеріальні цінності обумовлені договором матеріальної відповідальності для здійснення касових операцій, а також інших цінностей переданих для приймання, зберігання та видачі паливо-мастильних матеріалів водіям підприємства, про що свідчать підписані позивачем акти інвентаризації. Доводи викладені позивачем у поданій заяві вважає її власними припущеннями, у зв`язку із чим просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст.12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч. 2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що відповідно до наказу (розпорядження) за № 45-к від 06.11.2018 року [PERSON] була прийнята на посаду касира квиткового, оператор АЗС в Товариство з обмеженою відповідальністю «Димерське автотранспортне підприємство», про що було повідомлено Вишгородське ОДПІ ГУ ДФС у Київській області (а.с. 28-30). Того ж дня, з метою збереження матеріальних цінностей автопідприємства ТОВ «Димерське АТП» в особі директора [PERSON] та працівника в особі оператора АЗС-касира [PERSON] було укладено договір про повну матеріальну відповідальність. Згідно п. 1.1 даного договору, працівник приймає на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження майна та інших цінностей переданих йому для здійснення касових операцій, а також інших цінностей переданих для приймання, зберігання та видачі паливно-мастильних матеріалів водіям підприємства, а керівництво підприємства зобов`язується створити працівнику умови необхідні для належного виконання прийнятих зобов`язань згідно цього договору. Даний договір був підписаний директором ТОВ «Димерське АТП» [PERSON] та матеріально-відповідальною особою (працівником) [PERSON] (а.с. 31-33). Згідно інвентаризаційного опису на 05.11.2018 року товарно-матеріальних цінностей, що знаходяться в Пірнівській а/к на відповідальному зберіганні [PERSON] , дизпаливо - фактична наявність 16 839, 00, ціна - 24, 12, останньою було здано усі цінності перелічені в інвентарному описі, комісією перевірені і в її присутності прийняті на відповідальне зберігання. Підпис матеріально відповідальної особи [PERSON] . Інвентаризація проведена на підставі наказу № 45 від 06.11.2018 року (а.с. 34). Відповідно до інвентаризації товарів на складі № 11 від 06.11.2018 року ТОВ «Димерське АТП», склад - Пірнівська а/к, [PERSON] відступила, а [PERSON] отримала товар - дизпаливо, кількість - 16 839, кількість за обліком - 16 839, одиниця - л., ціна 24,12, сума - 406 083, 72, сума за обліком - 406 083, 72, про що свідчить її підпис (а.с. 34 зворот). Наказом (розпорядження) № 15-к від 18.03.2019 року ТОВ «Димерське АТП» про припинення трудового договору (контракту) [PERSON] була звільнена у зв`язку із втратою довір`я з боку власника, п. 2 ст. 41 КЗпП України. З даного наказу вбачається, що [PERSON] при виконанні своїх функціональних обов`язків касир квитковий - оператор АЗС, будучі матеріально - відповідальною особою, у період за березень 2019 порушила правила проведення операцій з матеріальними цінностями, у результаті чого було виявлено недостачу в дизельному паливі. 20.03.2019 року з даним наказом була ознайомлена [PERSON] , про що свідчить її підпис (а.с. 5). Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього (стаття 4 КЗпП України). Згідно із частиною 2 статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Відповідно до ст.ст. 2-1, 5-1 КЗпП України держава забезпечує рівність трудових прав усіх громадян незалежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, роду і характеру занять, місця проживання та інших обставин, крім цього, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необгрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Відповідно до ст. 48 КЗпП України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться. Відповідно до п.п. 2.3 - 2.9 Наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58 «Про затвердження Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників", записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). З кожним записом, що заноситься до трудової книжки на підставі наказу (розпорядження) про призначення на роботу, переведення і звільнення, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний ознайомити працівника під розписку в особистій картці (типова відомча форма № П-2, затверджена наказом Мінстату України від 27 жовтня 1995 р. № 277), в якій має повторюватися відповідний запис з трудової книжки (вкладиша). У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу. Виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та ін. мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження. У разі втрати наказу чи розпорядження або невідповідності їх фактично виконуваній роботі, виправлення відомостей про роботу здійснюється на основі інших документів, що підтверджують виконання робіт, не зазначених у трудовій книжці. Позивач звернувшись до суду з даним позовом посилалася на те, що в ТОВ «Димерське АТП» працювала на посаді касира квиткового, а не касира квиткового - оператор АЗС. Відповідачем після звільнення було видано трудову книжку та позивачем було виявлено в ній допис «оператор АЗС». Вважає, що даний допис «оператор АЗС» в трудовій книжці з`явився після звільнення, щоб покласти на позивача відповідальність за виявлену нестачу в дизельному паливі, коли трудова книжка знаходилася в кадрах ТОВ «Димерське АТП». Пояснила, що факт допису в трудовій книжці підтверджується тим, що при отриманні копії трудової книжки, після працевлаштування для подачі її до Управління соціального захисту населення, вказаного допису не було, що може бути підтверджено останніми. Згідно долученої позивачем до справи копії своєї трудової книжки, вбачається запис від 06.11.2018 року ТОВ «Димерське АТП» про прийняття на посаду касира квиткового оператора АЗС на підставі заказу № 45-к від 06.11.2018 року. Вказане також, підтверджується з оглянутого судом в судовому засіданні оригіналу трудової книжки [PERSON] 18.03.2019 року на підставі наказу № 15-к від 18.03.2019 року звільнена у зв`язку із втратою довір`я з боку власника п. 2 ст. 41 КЗпП України, начальник відділу кадрів [PERSON]., підпис, печатка (а.с. 16). За клопотанням позивача, судом було витребувано з Управління соціального захисту населення Вишгородської РДА Київської області копію трудової книжки [PERSON] , з якої вбачається запис від 06.11.2018 року ТОВ «Димерське АТП» про прийняття на посаду касира квиткового на підставі заказу № 45-к від 06.11.2018 року (а.с. 76). Крім того, Управлінням соціального захисту населення Вишгородської РДА Київської області суду було повідомлено, що станом на 29.11.2019 року [PERSON] перебуває на обліку в УСЗН Вишгородської РДА, як отримувач соціальних допомог. 19.11.2018 року [PERSON] повідомила про влаштування на роботу з 06.11.2018 року та надала копію трудової книжки, завірену в установленому законодавством порядку (а.с. 75). Згідно заяви [PERSON] - директору ТОВ «Димерське АТП», остання просила прийняти її на посаду касира квиткового з 06.11.2018 року. Відповідно до резолюції накладеній на даній заяві зазначено «в наказ з 06.11.2018 року касир квитковий - оператор АЗС» (а.с. 63). З журналу обліку руху трудової книжки на ТОВ «Димерське АТП», вбачається, що 06.11.2018 року прийнята трудова книжка [PERSON] серії [NUMBER] , посада касир квитковий оператор АЗС, наказ № 45-к від 06.11.2018 року про прийняття на роботу та наказ № 15-к від 18.03.2019 року про звільнення, відомості про отримання трудової книжки - 18.03.2019 року підпис. Відповідно до книги обліку ТОВ «Димерське АТП» реєстрації довідок, за період з 06.11.2018 року по 18.03.2019 року [PERSON] будь-які довідки не видавалися. Разом з тим, будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів позивачем суду не надано, окрім ксерокопії трудової книжки поданої до Управління соціального захисту населення Вишгородської РДА Київської області, яка у встановленому законом порядку, відповідальним працівником підприємства не завірена, про що неодноразово в судовому засіданні наголошувалося і представником відповідача. Позивачем не спростовано долучених до справи представником відповідача доказів, а саме укладений між сторонами договір про повну матеріальну відповідальність, інвентаризаційний опис товарів, які були підписані у тому числі позивачем та прийнятий товар на відповідальне зберігання. Належність їй підпису на час вирішення спору не спростована. Крім того, з наказом про прийняття на роботу позивач була ознайомлена, про що свідчить її підпис. В той же час позивачем не оспорюється факт її звільнення з ТОВ «Димерське АТП» на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України, запис занесений до трудової книжки, а лише факт, як стверджується позивачем допису у наказі про прийняття її на роботу на посаду не касира квиткового, а касира квиткового - оператор АЗС. Під час розгляду даної справи у суді, судом неодноразово роз`яснювалося сторонам про можливість заявлення клопотання, у тому числі і про призначення експертизи. Досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності стверджують про обізнаність позивача про прийняття її на посаду касира квиткового-оператора АЗС. Позивачем не доведено будь-якими належними та допустимими доказами, заявлені нею вимоги, щодо наявного на її думку допису в наказі про прийняття на роботу. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналізуючи викладене, оцінюючи подані сторонами докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням зазначених обставин, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог та відмови у їх задоволенні у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed