Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-17 00:00:00

1.Стислий виклад вимог і заперечень (аргументів) учасників справи Позивач, як правонаступник первісного позивача [PERSON] , яка померла [INFO] , просить суд встановити факт родинних відносин між [PERSON] , 1930 року народження та померлою у липні 2015 року [PERSON] , 1938 року народження, а саме що вони є рідними сестрами, визнати недійсним заповіт [PERSON] від 06.09.11 року на користь [PERSON] відповідно до якого вона заповідала на випадок її смерті квартиру [ADDRESS] , зареєстрованого в реєстрі за №4-1113, а також визнати за позивачем право власності на квартиру [ADDRESS] та на земельну ділянку площею 7,07 га, яка розташована в межах території Великовеселівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області, яка належить на праві власності [PERSON] на підставі державного акту МК №010370, у порядку спадкової трансмісії за законом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рідна сестра [PERSON] - [PERSON] , на час підпису заповіту 06 вересня 2011 року на користь - [PERSON] - не могла вчинити такі дії, оскільки в той час вона не могла усвідомлювати своїх дій та керувати ними. Сторона позивача наполягала на тому, що вся їх родина - сестра, діти, онуки, починаючи з 2009 року спостерігали за розладом вольової діяльності [PERSON] , неконтрольованих вчинків, провалів у пам`яті, коли остання навіть не могла згадати події вчорашнього дня, у зв`язку із чим вони були вимушені звернутися до лікарів Одеського психоневрологічного диспансеру, де [PERSON] була поставлена на облік. Відповідача та її представник позовні вимоги в частині визнання заповіту недійсним та визнання права власності на спадкове майно [PERSON] не визнавали у повному обсязі, вважаючи відсутність доказів того, що [PERSON] під час укладення та підписання заповіту не могла усвідомлювати свої дії та керувати ними, а тому правочин відповідає дійсному волевиявленню заповідача. Стосовно визнання факту родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] покладались на розсуд суду. Третя особа - [PERSON] , не заперечуючи проти встановлення факту родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] , та підтверджуючи що вони були рідними сестрами, заперечував проти визнання недійним заповіту, так як вважав що [PERSON] ніколи не страждала на психічний розлад а тому підстав для визнання заповіту недійсним немає. Від третіх осіб [PERSON] та [PERSON] до суду надані , нотаріально посвідчені, заяви про підтримку позовних вимог. Від державного нотаріуса Третій Одеської державної нотаріальної контори Пінігіної Т.М. надані письмові заперечення проти позову. 2. Процесуальні дії у справі 23.02.16 року [PERSON] звернулась до суду з позовом ( т.1 а/с 1 ) після уточнення якого ( т.1 а/с 122 ) просила встановити факт родинних відносин з померлою у липні 2015 року [PERSON] , 1938 року народження, а саме що вони є рідними сестрами, визнати недійсним заповіт [PERSON] від 06.09.11 року на користь [PERSON] відповідно до якого вона заповідала на випадок її смерті квартиру [ADDRESS] , зареєстрованого в реєстрі за №4-1113, а також визнати право власності на квартиру [ADDRESS] та на земельну ділянку площею 7,07 га, яка розташована в межах території Великовеселівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області, яка належить на праві власності [PERSON] на підставі державного акту МК №010370. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями київського районного суду м. Одеси від 23.02.2016 року головуючим по справі визначено Луняченко В.О. (т.1 а/с 18). Ухвалою суду від 04.03.2016 року відкрито провадження у справі із призначенням попереднього засідання (т.1 а/с 25). Також ухвалами від 04.03.2016 року, одночасно із викриттям провадження у справі судом було витребувано з нотаріальної контори копія спадкової справи №699/2015, щодо успадкування після смерті [PERSON] ( т.1 а/с 21) а також вжиті заходи забезпечення позову шляхом заборони оформлювати та видавати свідоцтва про право на спадщину, що залишилось після смерті [PERSON] , до вирішення спору судом (т.1 а/с 23). За клопотанням сторони позивача ухвалою суду від 05.04.2016 року було витребувано з Комунальної установи « Одеський обласний психоневрологічний диспансер» , Комунальної установи « Міська поліклініка №20 Департаменту охорони здоров`я Одеської міської ради, медичні карти [PERSON] ( т.1 а/с 117). У судовому засіданні 04.07.2016 року за клопотанням сторони позивача були допитані у якості свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ( родичі позивача) (т.1 а/с 155), у судовому засіданні 26.09.2016 року, за клопотанням сторони відповідача, допитані свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ( т.1 а/с 178 ). Також свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] були додатково допитані у судовому засіданні 24.01.2017 року та судовому засіданні 28.02.2017 року (т.1 а/с 209,2017). Ухвалою суду від 31.03.2017 року було задоволено клопотання представника позивача [PERSON] - [PERSON] , про призначення у справі судової посмертної психіатричної експертизи для встановлення психічного стану померлої у липні 2015 року [PERSON] , [INFO] на момент підпису заповіту 06.09.2011 року, складеного на користь [PERSON] (т.2 а/с 31). З боку відповідача, та його представника у судовому засіданні була поставлено питання про наявність об`єктивних сумнівів у наданої з КУ « ООМЦПЗ» медичної картки амбулаторного хворого №3053/09, заведеної 16.11.09 на [PERSON] , згідно з якою [PERSON] в період 2009-2011 років перебувала на обліку лікаря-психіатра з приводу захворювання на «Органічний розлад особистості та поведінки внаслідок ЧМТ (2007 р.) з прогресуючим інтелектуально-мнестичним зниженням. Сумніви обґрунтовуються тривалістю невиконання ухвали суду від 05.04.2016 року про витребування медичної карки, яка протягом декількох місяців не виконувалась із зазначенням різних місць знаходження даної карки, а крім того, що на дана медична карка, яка начебто заведена у 2009 року на формі, затвердженої у 2012 року та наявністю розбіжностей у персональних даних хворої. Ухвалою суду від 31.03.2017 року, по клопотанню представника відповідача - [PERSON] , по справі була призначена судова почеркознавча експертиза з питань виконання підписи в оригіналах заяв, що містяться в медичній картці амбулаторного хворого [PERSON] №3059/09, саме [PERSON] , а також з питань давності заповнення медичної картки. Оригінал медичної картки №3059/09 було направлено експертам для проведення почеркознавчої експертизи, а копія експертам для проведення психіатричної експертизи ( т.2 а/с 34). 27.06.2017 року до суду звернувся голова судово-психіатричної експертної комісії КУ «ООМЦПЗ» Толмачов О.В. ( т.2 а/с 37) з письмовим повідомлення про неможливість виконання експертного завдання про проведенні посмертної судово-психіатричної експертизи, без висновків за результатами судової почеркознавчої експертизи та судової технічної (фізико-хімічної) експертизи медичної документації - медичної картки амбулаторного хворого [PERSON] №3059/09, у зв`язку із необхідністю вивчення даної медичної документації, яка має суттєве значення при проведенні експертизи, однак не дочекавшись висновку судово-почеркознавчої експертизи, судово-психіатрична експертна комісія КУ «ООМЦПЗ» надала до суду висновок №458 від 30.10.2017 року судово-психіатричного дослідження ( т.2 а/с 71 ), відповідно до якого під час укладення, та підписання заповіту від 06.09.2011 року [PERSON] абсолютно не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Згідно висновку експертів №13015/13016/17-32 від 21.11.2017 року за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи досліджувані підписи від імені [PERSON] у рядку « Пацієнт» у заяві та у рядку «підпис» у заяві «інформована добровільна згода пацієнта на обробітку персональних даних» від 16.11.2009 року, що підшиті до медичної картки №3053/09 виконані не [PERSON] а іншою особою ( т.2 а/с 59 ). Після отримання зазначених висновків, та наявності протиріч у позиції судово-психіатричної експертної комісії КУ «ООМЦПЗ» , яка спочатку визначилась про неможливість проведення дослідження без отримання висновків судово-почеркознавчої експертизи щодо медичної картки а потім не чикаючи даних висновки в основу власного дослідження поклала саме данні зазначеної медичної картки, з боку представника відповідача було заявлено клопотання про призначення повторної судової психіатричної експертизи, проведення якої доручити іншої експертної установі. Ухвалою суду від 10.04.2018 року по справі була призначена повторна посмертна судова психіатрична експертиза ( т.2 а/с 153 ), яка була доручена експертам Українського науково-дослідного інституту соціальної і судової психіатрії та наркології Міністерства охорони здоров`я України ( 04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 103), однак згідно висновку №18 від 22.11.2018 року експертами повідомлено про неможливість відповісти на задані судом запитання без прийняття судом рішення щодо легітимності медичної карти амбулаторного хворого №3053/09 на ім`я [PERSON] з КУ ООМЦПЗ м. Одеси, як достовірного об`єкта судово-психіатричної експертизи ( т.2 а/с 161). У судовому засідання для вирішення питання про достовірність та допустимість доказу - медичної карти амбулаторного хворого №3053/09 на ім`я [PERSON] - представником позивача заявлено клопотання про проведення додаткової перевірки факту видачі та заповнення даної медичної картки, витребування відомостей з журналу реєстрації осіб, яки проходили лікування у даної медичної установі та виклику для допиту лікаря з даної установи. Ухвалою суду від 04.06.2019 року були витребувані з Комунального некомерційного підприємства « одеській обласний Медичний центр Психічного Здоров`я Одеської Обласний Ради ( колишня КУ « Одеський обласний психоневрологічний диспансер») журнал обліку хворих за період 2009-2011 років та будь-якої додаткової медичної документації на підтвердження перебування на лікуванні у зазначений період у даному медичному закладі [PERSON] (т.2 а/с 188). У судовому засіданні 01.10.2019 року в якості свідка допитано завідуючого центру [PERSON] та оглянуто журнал обліку первинної амбулаторної історії хвороб у диспансері за період з 16.02.2009 року по 23.08.2010 року, а також надано скрин-шот електронного обліку медичної карки на ім`я [PERSON] з архіву ( т.2 а/с 209), а також у судовому засіданні 19.12.2019 року допитані у якості свідків [PERSON] зам головного лікаря центру, яка заповнювала медичну картку та [PERSON] лікаря , яка зазначена у медичної картці [PERSON] як лікар-психіатр ( т.3 а/с 37). У судовому засіданні 13.11.2019 року представником позивача заявлено відвід головуючому по справі, який розглянутий ухвалою головуючого від 13.11.2019 року ( т.2 а/с 240) та ухвалою іншого складу суду від 15.11.2019 року (т.3 а/с 9) з відмовою у задоволені відводу. Від представника відповідача 17.01.2020 року надано клопотання про визнання медичної картки амбулаторного хворого №3053/09 на ім`я [PERSON] наданої КУ ООМЦПЗ м. Одеси, недопустимим та недостовірним доказом ( т.3 а/с 30). Ухвалою суду від 17.01.2020 року по справі призначена повторна посмертна психіатрична експертиза для визначення стану психічного здоров`я [PERSON] на момент складення та підписання заповіту 06.09.2011 року , без урахування медичної картки амбулаторного хворого №3053/09 на ім`я [PERSON] наданої КУ ООМЦПЗ м. Одеси ( т.3 а/с 65). Постановою Одеського апеляційного суду від 24.12.2020 року, задоволена апеляційна скарга представника позивача, ухвала від 17.01.2020 року про призначення повторної посмертної психіатричної експертизи скасована із зазначенням про достатність у матеріалах справи даних для винесення рішення ( т.3 а/с 199). У зв`язку зі смертю [INFO] [PERSON] ухвалою суду від 18.03.2021 року було здійснено заміну позивача , а також витребувана копія спадкової справи після смерті [PERSON] (т3 а/с 239). 11.06.2021 року до суду надійшла уточнена позовна заява [PERSON] ( т.4 а/с 66 ) та ухвалою суду в якості третіх осіб залучені [PERSON] та [PERSON] ( т.4 а/с 80). 3. Фактичні обставини, встановлені судом Як встановлено у судовому засіданні 10 липня 2015 року , у квартирі [ADDRESS] , за викликом сусідів, працівниками МНС Київського району м. Одеси, знайдено тіло померлої [PERSON] , [INFO] . Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 11.07.2015 року , [PERSON] померла у липні 2015 року (т.1 а/с 45). За змістом спадкової справи №699/2015 заведеної у Третій Одеській нотаріальної конторі 22 липня 2015 року (т.1 а/с 43) до нотаріальної контори 22.07.2015 року із заявою про прийняття спадщини на підставі заповіту звернулась [PERSON] , 22.09.2015 року із заявою про прийняття спадщини за законом також звернулась [PERSON] із зазначенням що вона є рідною сестрою померлої , а крім того 22.12.2015 року із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї тітки звернувся [PERSON] . Відповідно до заповіту від 06.09.2011 року, посвідченим нотаріусом Глухончук І.В., [PERSON] заповіла належну їй квартиру [ADDRESS] [PERSON] ( т.1 а/с 49). 4. Норми права , якими врегульовані спірні правовідносини Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК України ) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК України ). Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК України ). У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду. Правовідносини пов`язані із спадкуванням а також недійсністю правочинів врегульовані Цивільним кодексом України ( далі ЦК України). Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно зі статтями 1233-1235 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Згідно з частиною другою статті 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. 5. Обґрунтування мотивів рішення суду с оцінкою аргументів і доказів сторін Предметом розгляду даної справи є три вимоги заявлені у позові : 1. Встановлення юридичного факту родинних стосунків; 2. Визнання заповіту недійсним; 3. Визнання права власності на спадкове майно у порядку спадкової трансмісії. Враховуючи, що по кожної вимоги судом досліджувались різні докази яким надались відповідні оцінки суд обґрунтовує мотиви прийнятого рішення по кожної вимоги окремо. 5.1 Позовні вимоги про встановлення юридичного факту родинних відносин між [PERSON] , 1930 року народження та [PERSON] , 1938 року народження Згідно ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 22.02.2016 року пор справі 3484/5640/15ц (набрало законної сили 04.03.2016 року ) встановлено юридичний факт того, що [PERSON] є рідною тіткою [PERSON] (т.1 а/с 72). За змістом даного рішення судом було встановлено, що [PERSON] , яка народилась у с. Бобрик , Врадіївського району, Миколаївської області [INFO] , у дівочості мала прізвище [PERSON] . Згідно свідоцтва про шлюб [PERSON] , після одруження 22.05.1952 року із [PERSON] , отримала прізвище [PERSON] (т.1 а/с 57). За змістом свідоцтва про народження батьками [PERSON] , яка народилась у с. Бобрик, Врадіївського району Миколаївської області, були [PERSON] та [PERSON] ( т.1 а/с 59). Таким чином документально підтверджуються факти народження обох осіб у одному селі у сім`ї з однаковим прізвищем [PERSON] та батька за іменем [PERSON] . Крім того, [PERSON] , відносно якого є рішення суду, яке набрало законної сили , яким встановлено факт його юродства з [PERSON] у судовому засіданні підтвердив факт того, що [PERSON] ( первісний позивач ) та [PERSON] , яка померла у липні 2015 року , є рідними сестрами. Стандарт доказування у цивільному процесі - це та ступінь достовірності наданих стороною доказів, за яких суд має визнати тягар доведення знятим, а фактичну обставину - доведеною. Мова йде про достатній рівень допустимих сумнівів, при якому тягар доведення вважається виконаним У даному випадку суд, враховуючи вищенаведені обставини, вважає, що стороною позивача доведено юридичний факт того, що [PERSON] була рідною сестрою [PERSON] . 5. 2 Позовні вимоги про визнання недійсним заповіту [PERSON] від 06.09.2011 року , відповідно до якого вона заповідала на випадок її смерті квартиру [ADDRESS] [PERSON] , зареєстрованого державним нотаріусом Третьої Одеської нотаріальної контори Глуханчук І.В. в реєстрі за №4-1113. Статтею 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначена презумпція психічного здоров`я, суть якої полягає в тому, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Частиною першою статті 225 ЦК України передбачено, що правочин, який дієздатна особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а у разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Підставою для визнання правочину недійсним на підставі, яка передбачена зазначеною нормою, повинна бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала у такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до пункту 2 частини першої статті 105 ЦПК України зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 89 ЦПК України. Висновок експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення оспорюваного правочину. Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Вищевказане визначено у правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 03 лютого 2021 року по справі № 552/5808/17. Таким чином у першу чергу судом надається оцінка висновку №458 від 30.10.2017 року судово-психіатричного дослідження [PERSON] , згідно якого під час укладення, та підписання заповіту від 06.09.2011 року [PERSON] абсолютно не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. У відповідності до вимог ст.. 76,78,79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи та яки відповідають критеріям допустимості ( одержані у порядку, встановленому законом ) та достовірності ( на підставі яких можливо встановити дійсні обставини справи). За змістом вказаного висновку основним джерелом, який дозволив експертам прийти до вказаного висновку є надана КУ « ООМЦПЗ» медична картка амбулаторного хворого №3053/09, заведеної 16.11.09 на [PERSON] , згідно з якою [PERSON] в період 2009-2011 років перебувала на обліку лікаря-психіатра з приводу захворювання на «Органічний розлад особистості та поведінки внаслідок ЧМТ (2007 р.) з прогресуючим інтелектуально-мнестичним зниженням. Зазначена медична картка , яка згідно даних отриманих під час додаткової перевірки даного доказу була відкрита під час першого звернення [PERSON] 16.11.2009 року, відображає наступні звернення 10.03.2010, 12.10.2010, 14.11.2011, 28.11.2011 років, під час кожного з яких підтверджувався діагноз, встановлений при первинному зверненні6 « органічний розлад особистості та поведінки, обумовлений захворюванням, ушкодженням та дисфункцією мозоку», внаслідок чого хворої було призначено амбулаторне медикаментозне лікування. Однак, під час проведення дослідження даної медичної картки, у судовому засіданні , суд не отримав відповіді на наступні питання: 1. Чому зазначена медична картка заведена у листопаді 2009 року та з фактично останнім відвідуванням лікаря у листопаді 2011 року, заведена на формі картки яка була прийнята на бланку форми первинної облікової документації №025/0, затвердженої наказам Міністерства охорони здоров`я України лише 14.02.2012 року №110; 2. Чому на титульному листі бланку який було заповнено у листопаді 2009 року назвою медичного закладу є «КУ ООМЦПЗ» який було створено лише у 2013 році , а на 2009-2011 роки даний заклад мав назву ООПНД; 3. Чому , згідно висновку експертів №13015/13016/17-32 від 21.11.2017 року за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи досліджувані підписи від імені [PERSON] у рядку « Пацієнт» у заяві та у рядку «підпис» у заяві «інформована добровільна згода пацієнта на обробітку персональних даних» від 16.11.2009 року, що підшиті до медичної картки №3053/09 виконані не [PERSON] а іншою особою, а у випадку неможливості підпису самою хворою даного документу а ньому не зазначені данні особи, яка підписалась замість [PERSON] як її представник. Для здійснення перевірки можливого лікування [PERSON] у зазначений період у диспансері судом був витребуваний та оглянутий у судовому засіданні журнал реєстрації заведеної медичної карки і як було встановлено у судовому засіданні саме у місці записи даних про [PERSON] шляхом застосування маркеру було повністю закреслено первинна запис про дані особи та відомості щодо [PERSON] написані поверх закреслених даних. Крім того наданий до суду скрин-шот електронних відомостей щодо реєстрації медичної карки [PERSON] містить відомості про консультацію даної особи. Тане має відомостей щодо діагнозу або лікування. Суд також враховує і пояснення директора та заступника головного лікаря про те, що електронна реєстрація почалась після 2011 року. Також судом приймається до уваги, що при наявності спору щодо стану здоров`я [PERSON] у період часу наближеному до часу складення та підписання заповіту 06.09.2011 року, медична карка розпочата у листопаді 2009 року та фактично закінчена у листопаді 2011 року , тобто після листопаду 2011 року ( після складення та підписання заповіту ) [PERSON] , яка знаходилась ( згідно даних медичної карки ) у вкрай важкому психічному стані, який згідно висновку експертного дослідження, абсолютно не давав можливості їй усвідомлювати значення своїх дій та керувати ним, тобто особа з ознаками психічного розладу, до своєї смерті у липні 2015 року, протягом 2012-2015 років жодного разу не відвідувала даний медичний заклад. А враховуючи що сторона позивача протягом с листопаду 2009 року по листопад 2011 року, з їх слів просто переживаючи за її стан здоров`я, п`ять разів привозили хвору до лікаря, є незрозумілим чому починаючи з листопаду 2011 до липня 2015 року вони не привозили її більше жодного разу. Зазначена сукупність сумнівів на які не отримані від співробітників медичного закладу будь-яких відповідей, не дозволяє суду прийти до висновку про можливість визнання даний доказ таким що достовірно відображає обставини лікування [PERSON] у період 2009-2011 років. Крім того данні визначені у вказаної медичної картки проти ричать іншим медичним даним , сто воно яких [PERSON] у вказаний період лікувалась у поліклініці №20, без зазначення у медичних документах будь яких відомостей про психічний розлад або навіть про направлення до психіатра на консультації у зв`язку із наявними сумнівами лікарів стосовно психічного стану [PERSON] . Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку, що вищевказана медична картка амбулаторного хворого №3053/09, заведеної 16.11.09 на ім`я [PERSON] , є належним доказом, при те що вона містить інформацію само про [PERSON] , та достовірним доказом, який дозволяє отримати інформацію стосовно стану [PERSON] у період 2009-2011 років, а тому не може бути прийнятою судом в якості доказу по справі. Враховуючи що висновок експертного дослідження №458 від 30.10.2017 року судово-психіатричного дослідження [PERSON] , згідно якого під час укладення, та підписання заповіту від 06.09.2011 року [PERSON] абсолютно не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, оснований фактично на вищевказаної медичної довідки судом не приймається і даний висновок як належний та допустимий доказ який містить достовірні данні. Оцінює зазначений висновок судом також враховується що експерти який були повідомлені про проведення відносно даної медичної картки експертного дослідження , і спочатку повідомили суд про неможливість надання висновку до отримання відповідного висновку почеркознавчої експертизи , без додаткового обґрунтування здійснили експертне дослідження всупереч своєму повідомленню без урахування експертного дослідження картки. Враховуючи той факт, що судом не приймається в якості належних, допустимих та правдивих доказів як медична картка так і висновок , суд аналізує у сукупності інши доказі надані сторонами. Так медична карта амбулаторного хворого без номеру з КУ Поліклініка №20 свідчить, що [PERSON] спостерігалась лікарями даного закладу з 08.10.2010 року з діагнозами: «Ішемічна хвороба серця. Дифузний кардіосклероз. Серцева недостатність. Гіпертонічна хвороба. Цукровий діабет». З цими діагнозами оглядалась лікарями 08.10.2010, 13.10.2010, 14.10.2010р. Наступний запис в карті зроблено 19.03.2012 року зі скаргами на біль у попереку, загальну слабкість, головний біль, головокружіння, шум та дзвін у вухах. До попередніх діагнозів додано: «Церебральний атеросклероз. Дисциркуляторна енцефалопатія. Венозна церебральна дисфункція». Опису психічного стану карта не містить. З виписного епікризу №2288, що наявний в кінці карти, слідує, що [PERSON] з 03.11.2010р. по 25.11.2010р. лікувалась у терапевтичному відділенні міської лікарні №4 з діагнозом: «Ішемічна хвороба серця. Дифузний кардіосклероз. Гіпертонічна хвороба II ст. Серцева недостатність 11 А. Церебральний атеросклероз. Стеноз 40- 45% 45-50% лівої хребтової артерії. Розповсюджений остеохондроз хребта. Дисциркуляторна енцефалопатія II ст. Венозна церебральна дисфункція. Катаракта. Ангіосклероз. Макулодистрофія». Поступила зі скаргами на різкій головний біль, підвищення АТ до 180/110 мм, шум в правому вусі, біль в ділянці серця, набряки ніг. Пройшла обстеження та лікування. Консультація психіатра не призначалась. Рекомендовано спостереження у кардіолога, невропатолога, окуліста, ендокринолога за місцем проживання. Медична карта амбулаторного хворого №ДУ АЗ-3 з КУ Поліклініка №20 містить один лікарський запис терапевта від 5.11.14, який свідчить, що [PERSON] скаржилась на біль у серці (далі запис нерозбірливий). У карті наявний виписний епікриз №2182 з терапевтичного відділення Одеського обласного медичного центру, де [PERSON] лікувалась з 06.05.2010р. по 27.05.2010р. з діагнозом: «Гострий катаральний бронхіт, обструктивний синдром. Цукровий діабет 2 тип, середньої тяжкості в стадії декомпенсації». За час лікування лікарем психіатром не консультувалась. Психопатологічні синдроми в епікризі не відзначені. Також карта містить результати офтальмологічного обстеження сітківки очей від 12.02.2010 року (вогнищевих змін сітківки не виявлено); доплерографію брахіоцефальних артерій від 14.10.2010р. (УЗ ознаки атеросклеротичного ураження брахіоцефальних артерій); доплерографію судин голови та шиї від 14.10.2010р. (УЗ ознаки стенозуючого атеросклеротичного ураження мозкових артерій... з ознаками порушення гемодинаміки у вертебробазилярному басейні... та порушенням венозного відтоку...); УЗД органів черевної порожнини від 07.05.2010р. (без ознак суттєвої патології). З характеристики за період 2005-2015 роки на [PERSON] від голови ЖСК «Ільїчивський-14» Колодки Ю.Ю. слідує, що [PERSON] проживала в квартирі [ADDRESS] з січня 1987 року по день смерті в липні 2015 року. За час проживання зарекомендувала себе виключно з позитивної сторони, як добра, весела, порядна жінка, готова завжди прийти на допомогу. Приймала активну участь в житті будинку; На зборах займала активну, конструктивну позицію з питань покращення умов прожив.ання. Легко бралась за виконання суспільних доручень. Завжди була добросовісним платником комунальних послуг, заборгованості не мала. У сусідів користувалась авторитетом, підтримувала позитивні стосунки з ними. Була комунікабельна, легко знайомилась з людьми. При спілкуванні завжди логічно і чітко висловлювала свої думки. Відхилень у поведінці, роздратованості, провалів у пам`яті, підозрілості, тривожності або пригніченості у [PERSON] не було. У 2010- 2012 роках разом з іншими пенсіонерами активно відстоювала в Київському райсуді м. Одеси своє право на підвищення пенсії. Була скромною, вела здоровий спосіб життя. Шкідливих звичок не мала, алкогольними напоями не зловживала. З сусідами не конфліктувала, ознак неадекватної поведінки не виявляла... хворіла на цукровий діабет... (т. 2, а.с. 113). У матеріалах справи наявні завірені фотокопії адміністративного позову про визнання відмови відповідача нарахувати та виплатити щомісячну державну соціальну допомогу «Дітям війни»... поданого [PERSON] до Київського суду м. Одеси 18.03.2011 року (т. 2, а.с. 116, 117); постанова Київського районного суду м. Одеси, у якій зазначено, що [PERSON] у судовому засіданні підтримала свої позовні вимоги та просила їх задовольнити (т. 2, а.с, 118); заява [PERSON] до Управління Пенсіонного фонду від 02.09.2011р. (т. 2, а.с. 119); адміністративний позов до Київського районного суду м. Одеси, поданий і підписаного [PERSON] від 26.09.2011 року про стягнення недоплаченої щомісячної соціальної допомоги «Дітям війни» (т. 2, а.с. 121-124). З фотокопії трудової книжки відомо, що [PERSON] мала неповну середню освіту, професію ткалі, трудовий стаж почала 22.09.1956 року, працювала муляром, комірником, вахтером, прибиральницею, покоївкою. Звільнилась з роботи 07.04.2001 року (т. 1, а.с. 172, 173). У судовому засіданні 04.07.2016 року допитана в якості свідка [PERSON] (донька позивачки) повідомила, що особисте життя у її тітки не склалось, у молодості була нервовою, з чоловіками не вживалась...вона постійно хворіла, після смерті дочки у неї «щось сталось з головою». Свідок повідомила, що з братом возила ї"ї до психіатра на Канатну, де її поставили на облік. [PERSON] мала ЧМТ, стан здоров`я погіршувався з 2007 року, їй робили уколи, приходила медична сестра, після лікування їй ставало краще. У судовому засіданні 24.01.2017 року [PERSON] в цілому підтримала свої попередні свідчення, додатково зазначивши, що [PERSON] іноді віддавала звіт своїм діям, іноді ні. У судовому засіданні 04.07.2016 року [PERSON] (зять позивача) стосовно психічного стану [PERSON] пояснив, що, на його думку, вона була неадекватною, бувало забувала, що казала, неадекватну поведінку почали помічати після смерті дочки, вона жалілась на головний біль, мала проблеми з пам`яттю, могла вилити борщ у помийне відро. У судовому засіданні 24.01.2017 року [PERSON] давав пояснення в цілому аналогічні попереднім, додатково зазначив, що [PERSON] обіцяла залишити квартиру його синові, з 2009 року лікувалась на Канатній, не усвідомлювала ситуацію і не давала звіт своїм діям. У судовому засіданні 04.07.2016 року [PERSON] (онук позивачки) свідчив, що часто бачився з [PERSON] , коли приїжджав відпочивати на море або заїжджав привезти передачі, десь 3-4 рази на рік. Стосовно психічного стану [PERSON] пояснив, що вона була з характером, після смерті дочки помітив неадекватну поведінку: вона розмовляла з папугою, називала його [PERSON] , лікувалась у психіатра, приймала якісь препарати. У судовому засіданні 28.02.2017 року [PERSON] підтримав свої попередні пояснення, додатково зазначив, що [PERSON] була замкнута, не давала звіт своїм діям. У судовому засіданні 26.09.2016 року [PERSON] (колишня співробітниця, сусідка [PERSON] ) свідчила, що працювала з [PERSON] на заводі [PERSON] , мала з нею дружні стосунки і як з сусідкою, спілкувались двічі-тричі на тиждень. Стосовно стану здоров`я [PERSON] пояснила, що та хворіла на цукровий діабет, психічно була здоровою людиною, все розуміла... працюючи на заводі кожні півроку [PERSON] проходила медичні комісії, ніколи не скаржилась на головний біль... Востаннє свідок бачила [PERSON] за день до смерті, будь-які прояви психічних розладів у неї заперечувала. Також свідок повідомила, що [PERSON] спочатку хотіла оформити заповіт на сусіда, але потім зробила заповіт на [PERSON] . У судовому засіданні 26.09.2016 року [PERSON] (сусідка [PERSON] ) свідчила, що з [PERSON] мала сусідські відносини з 1970 року, спілкувались майже щоденно. Стосовно стану здоров`я [PERSON] свідок пояснила, що на здоров`я та не скаржилась, виглядала гарно, ліків не любила, у неї в квартирі алкоголю та ліків свідок не бачила, чи перебувала на обліку в психдиспансері - ніколи не говорила, натомість казала, що зробила заповіт... На уточнюючі питання свідок додала, що [PERSON] хворіла на цукровий діабет, особливо ні на що не скаржилась, після смерті доньки плакала, а потім стала такою, як звичайно... явних ознак психічних розладів не мала. У судовому засіданні 26.09.2016 року [PERSON] (колишня співробітниця [PERSON] ) свідчила, що працювала з [PERSON] на заводі [PERSON] в малярному цеху, часто спілкувались, перебуваючи вже на пенсії. Стосовно стану здоров`я підекспертної пояснила, що та хворіла на цукровий діабет, дотримувалась дієти, про струс мозку свідкові нічого не відомо, смерть доньки одразу переживала дуже сильно, а потім, коли ходила на кладовище, навіть не плакала, була спокійною, постійно була між людьми, руку поламала, перечепившись через килим вдома. Таким чином стосовно розладу психічного стану [PERSON] існують свідчення виключно родичів сторони позивача, до пояснень яких суд ставиться критично, яка до осіб безпосередньо або опосередковано є заінтересованими у рішенні суду. Одночасно із цим пояснення незацікавлених свідків ( сусідів або колишніх співробітників ) , які підтверджуються і медичними даними з поліклініки та наявними характеристиками з місця проживання, свідчать про наявність захворювань яки не впливали на психічний стан. Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку що під час розгляду справи стороною позивача не було доведено наявність під час складення та підписання 06.09.2011 року заповіту неспроможності [PERSON] в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, а тому враховуючи презумпцію правомірного правочину та презумпцію психічного здоров`я, у задоволення даних позовних вимог слід відмовити. 5.3 Позовні вимоги про визнання права власності за позивачем на спадкове майно [PERSON] у порядку спадкової трансмісії У даному випадку позовні вимоги стосуються визнання права власності за позивачем за спадковим майном [PERSON] яке складається з квартири [ADDRESS] та земельної ділянки площею 7,07 га, яка розташована в межах території Великовеселівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області, яка належала на праві власності [PERSON] на підставі державного акту МК №010370. Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до частини першої статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно до нотаріуса, який відповідно до вимог статті 68 Закону України «Про нотаріат» при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. Даний правовий висновок відповідає висновку Верховного Суду визначеному у постанові від 22 вересня 2021 року у справі 227/3750/19. Таким чином законодавцем визначена можливість визнання права власності на спадкове майно судом у виняткових випадках при наявності перешкод у оформленні спадщини у нотаріальному порядку. У даному випадку квартира [ADDRESS] , яка є спадковим майном , охоплена заповітом, який є дійсним, а тому не може бути предметом розподілу спадщини між іншими спадкоємцями. Що стосується земельної ділянки площею 7,07 га, яка розташована в межах території Великовеселівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області, яка належала на праві власності [PERSON] на підставі державного акту МК №010370, яка не охоплена заповітом, вона є спадковим майном , яке повинно бути розподілено між спадкоємцями за законом, з урахуванням черговості успадкування, та з боку позивача не доведено факту наявності перешкод у оформленні даної спадщини , що є підставою для відмови у задоволені зазначених позовних вимог. 6.Розподіл судових витрат Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, у відповідності до вимог ч.3 ст. 133 ЦПК , належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача ( ч.1,2 ст. 141 ЦПК ). У даному випадку відмова у задоволені позовних вимог по суті вимог про скасування заповіту та визнання за позивачем права власності є підставою для відмови у розподілу судових витрат понесених позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: partial