Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-31 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до територіальної громади м.Нікополя в особі Нікопольської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. В обґрунтування своїх вимоги посилається на наступні обставини. З 2000 року його мати [PERSON] , разом з позивачем, який їй доводиться сином, переїхала до свого цивільного чоловіка [PERSON] . 19 червня 2012 року вони зареєстрували шлюб. З тих пір вони стали разом проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу за адресою: [ADDRESS] . Окрім них, за вищевказаною адресою проживала [PERSON] , яка є матір`ю [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті відкрилася спадщина на 3/11 частини житлового будинку, житловою площею 151,0 кв. м., розташованого за адресою: [ADDRESS] , який складається з: цегляного житлового будинку, шлакоблочного сараю «Б», цегляних гаражів «В, Г», цегляного сараю «Д» на земельній ділянці, площею 0,0677 кв.м., яку фактично прийняв її син - [PERSON] , шляхом фактичного проживання у будинку. [INFO] його мати [PERSON] померла. Після її смерті він продовжував проживати разом з [PERSON] , вони разом вели спільне господарство, він дбав про вітчима та допомагав йому. [INFO] [PERSON] помер. На день його смерті залишилось спадкове майно: 3/11 частин житлового будинку, житловою площею 151,0 кв. м., розташованого за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 травня 2019 року було встановлено факт його спільного проживання з [PERSON] не менш, як п`ять років до дня відкриття спадщини після його смерті, а також визнано право власності на вищевказаний житловий будинок. Проте, питання щодо визнання за ним права власності на земельну ділянку кадастровим номером 1211600000:03:046:0075, розташовану за адресою: [ADDRESS] , зареєстровану за [PERSON] , ним в позовних вимогах не зазначалось, тому і не було вирішено в межах розгляду вказаної цивільної справи. Саме тому змушений зараз звертатися з вказаним позовом до суду, оскільки визнання права власності на вказану земельну ділянку йому потрібно для того, щоб він мав можливість оформити державну реєстрацію нерухомого майна, яке знаходиться в його володінні, відповідно до вимог діючого законодавства. В судове засідання сторони не прибули. Від позивача на адресу суду надійшла заява, в якій позивач просить суд розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити (а.с.25). Представник відповідача в судове засідання не з`явилась, від неї до суду надійшла заява, в якій вона просить суд розгляд справи проводити за своєї відсутності та прийняти рішення у відповідності до вимог діючого законодавства (а.с.26). Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, враховує наступне. Відповідно до ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Частиною 1 ст.4 ЦПК України, встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч.1 ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч.1 ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно зі ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийнятті. За змістом ст.1264 ЦК України, особи, які відносяться до четвертої черги спадкоємців за законом, повинні відповідати таким двом вимогам: вважатися членом сім`ї спадкодавця; проживати зі спадкодавцем однією сім`єю протягом п`яти років саме на день відкриття спадщини. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Як роз`яснено у п.21 Постанови Пленуму ВСУ, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, судам необхідно враховувати правила ч.2 ст.3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності ЦК України. До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Зазначене положення поширюється щодо осіб - чоловіка або жінки, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, але перебувають в іншому зареєстрованому шлюбі; проте не поширюється щодо інших осіб, які перебувають у зареєстрованому шлюбі з іншою особою, але проживали однією сім`єю зі спадкодавцем на інших засадах, ніж фактичні шлюбні відносини. Згідно ч.4 ст.82 ЦК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом встановлено, що в провадженні Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебувала цивільна справа [PERSON] до територіальної громади м.Нікополя в особі Нікопольської міської ради, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом. Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 травня 2019 року позовні вимоги [PERSON] були задоволені. Встановлено факт проживання [PERSON] однією сім`єю з [PERSON] не менш, як п`ять років до дня відкриття спадщини після його смерті. Визнано за [PERSON] право власності на 3/11 частини житлового будинку, житловою площею 151, 0 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] (що складається з: цегляного житлового будинку, шлакоблочного сараю Б, цегляних гаражів В,Г, цегляного сараю Д) на земельній ділянці, площею 0,0677 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] (а.с.3-4). Як вбачається з матеріалів справи, з 2000 року мати позивача по справі [PERSON] , разом зі своїм сином - позивачем - переїхала до свого цивільного чоловіка [PERSON] 19.06.2012 року вони зареєстрували шлюб та продовжили разом проживати за адресою: [ADDRESS] . Окрім них, за вищевказаною адресою проживала мати вітчима позивача по справі [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті відкрилася спадщина на 3/11 частини житлового будинку, житловою площею 151,0 кв. м., розташованого за адресою: [ADDRESS] , який складається з: цегляного житлового будинку, шлакоблочного сараю «Б», цегляних гаражів «В, Г», цегляного сараю «Д» на земельній ділянці, площею 0,0677 кв.м., яку фактично прийняв її син - [PERSON] , шляхом фактичного проживання у будинку. [INFO] мати позивача [PERSON] померла. Після її смерті позивач по справі продовжував проживати разом з [PERSON] , вони разом вели спільне господарство. [INFO] [PERSON] помер. На день його смерті залишилось спадкове майно у вигляді 3/11 частин житлового будинку, житловою площею 151,0 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 травня 2019 року було встановлено факт спільного проживання позивача по справі з [PERSON] не менш, як п`ять років до дня відкриття спадщини після його смерті, а також визнано право власності на вищевказаний житловий будинок (а.с.З-4). Проте, питання щодо визнання за позивачем права власності на земельну ділянку кадастровим номером [NUMBER] :03:046:0075, розташовану за адресою: [ADDRESS] , зареєстровану за [PERSON] (а.с.5), позивачем в позовних вимогах не зазначалось, тому і не було вирішено в межах розгляду вказаної цивільної справи. Таким чином, враховуючи приписи ст.1218 ЦК України, вказана земельна ділянка входить до спадкової маси, і, відповідно до вимог ст.ст.1264, 1269 ЦК України, позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті [PERSON] . Тому на підставі ст.16 ЦК України, суд вважає, що цивільне право [PERSON] підлягає захисту судом, шляхом визнання за ним права власності на вказане спадкове майно.

Outcome: approved