Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-18 00:00:00

22.07.2020 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В позовній заяві зазначено, що 07.06.2020 р. між позивачем та відповідачем укладено договір позики у формі розписки у відповідності до якого відповідач [PERSON] отримав від позивача позику у розмірі 5000,00 дол. США, що в гривневому еквіваленті на дату складання розписки становило 130 000 грн. з кінцевим строком повернення до 21.06.2018 р. Про отримання грошових коштів відповідачем власноруч була складена відповідна розписка. 08.08.2019 р. позивачем на відомі адреси місцезнаходження відповідача, були направлені вимоги про повернення грошових коштів, які повернулись на адресу позивача, як невручені. Станом на день подання позовної заяви, позичені грошові кошти позивачу так і не були повернуті, хоча минуло більше року від граничної дати повернення позики. Оскільки, відповідач зазначену суму боргу у вказаний строк не повернув, тому позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача грошових коштів в розмірі 5000 дол. США, що еквівалентно 138323 грн. 50 коп., а також 8645, 51 грн. - 3% річних від простроченої суми заборгованості. 21.07.2020 р. у даній справі відкрито провадження. У відзиві на позовну заяву представник відповідача - адвокат Пинзар І.В., зазначив, що наданий позивачем документ від 07.06.2018 р. не містить обов`язкових умов, які має містити розписка, а саме: факту та моменту передавання [PERSON] грошових коштів [PERSON] ; зобов`язання [PERSON] повернути [PERSON] грошову суму, отриману в позику. Таким чином, договір позики не був укладений, а тому стягнення коштів за документом від 07.06.2018 р. є безпідставним. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Никитюк О.І. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовільнити, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Також повідомив суд, що кошти надані відповідачу в позику, позивачу на даний час повернуто не було. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Пинзар І.В. заперечував проти задоволення позову, надав пояснення аналогічні викладеним у відзиві на позов. Додатково повідомив, що відповідач не заперечує факт написання ним розписки, проте заперечує отримання у борг від позивача будь-яких коштів та зобов`язання повернути їх. Дослідивши матеріали цивільної справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши належність, допустимість, достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Судом встановлено, що 07.06.2018 р. між позивачем та відповідачем укладено договір позики у формі розписки у відповідності до якого відповідач [PERSON] отримав від позивача [PERSON] грошові кошти у розмірі 5000 дол. США, що еквівалентно 130000 грн., які зобов`язався повернути до 21.06.2018 р. (а.с. 36). Відповідач зазначену суму боргу у вказаний строк не повернув, тому позивач звернулася з даним позовом до суду. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, розписка на підтвердження укладення договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Аналогічну позицію висловив і Верховний Суд України у постанові від 18.03.2013 р. (справа № 6-63цс13). Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Суд критично ставиться до заяв представника відповідача стосовно того, що відповідач [PERSON] не отримував у борг від позивача будь-які грошові кошти, оскільки останнім не надано доказів у обґрунтування своїх тверджень та спростування доказів, наданих позивачем. Із змісту розписки вбачається факт отримання відповідачем (позичальником) у борг грошових коштів та строк їх повернення - до 21.06.2018, а також дата складання розписки та отримання коштів - 07.06.2018. Окрім того, представником позивача надано суду оригінал боргової розписки , що доводить невиконання відповідачем своїх зобов`язань. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Статтею 530 ЦК України визначено, що зобов`язання підлягає виконанню у встановлений ним строк. Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 07 липня 2020 року у справі №296/10217/15-ц (провадження №14-727цс19) зроблено висновок, що частина друга статті 524 та частина друга статті 533 ЦК України допускають, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України для відповідної валюти на день платежу, якщо порядок її визначення не встановлений договором чи іншим нормативно-правовим актом. Враховуючи, що відповідач [PERSON] не виконав своє зобов`язання перед позивачем та не повернув борг в розмірі 140963 грн. 00 коп., що еквівалентно на дату ухвалення рішення у справі 5000 дол. США, суд дійшов обґрунтованого висновку, що позов підлягає задоволенню повністю, а з відповідача на користь позивача слід стягнути борг, який виник у зв"язку невиконання умов договору позики, укладеного між [PERSON] та [PERSON] 07 червня 2018 року, в сумі 151888 грн. 60 коп., з яких: 140963 грн. 00 коп. - основний борг, 10925, 60 грн. - 3% річних. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1466 грн. 31 коп., підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved