Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-05 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] за участю третьої особи служби у справах дітей Вінницької міської ради про надання дозволу виїзду дитини за кордон на постійне місце проживання. Позов мотивований тим, що 24 липня 2005 року сторони уклали шлюб. Від шлюбу є дочка [PERSON], [INFO]. 23 листопада 2005 року сторони розлучились. З того часу відповідач життям дитини не цікавився, своїх батьківських обов'язків не виконував. За вісім років він не провів жодного дня з дочкою, жодних вихідних, не поцікавився її здоров"ям. 10 грудня 2013 року позивач вийшла заміж за іноземця [PERSON] (громадянина Австралії). Теперішній чоловік дружини [PERSON] - гарний батько, люблячий чоловік, який хоче та має можливість піклуватися про дочку [PERSON]. З [PERSON] у них приязні стосунки, про що засвідчує малюнок та лист дочки, який вона намалювала та написала власноруч. Позивач приїхала в Україну з метою забрати з собою дочку до Австралії, але відповідач в свою чергу почав різко цікавитись життям [PERSON]. За вісім років він вперше згадав про дочку, почав дзвонити та навіщати її. [PERSON] має намір, щоб дочка [PERSON] проживала разом з його похилими батьками в селі, так як йому також потрібно влаштовувати своє життя, а якщо батькам буде важно займатись вихованням онуки, то вони її віддадуть до школи-інтернату в м. Немирів, де працює двоюрідна сестра відповідача. У зв»язку з відмовою відповідача надати дозвіл на виїзд на постійне місце проживання дочки [PERSON] позивач звернулась до суду відповідно до Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», який передбачає, що за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. В судовому засіданні позивач і її представник позов підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач та його представник позов не визнали, надали письмове заперечення поти позову. Згідно їх пояснень в позовній заяві не визначено часовий проміжок, мету виїзду дитини за кордон і країну прямування. Позивач уклала шлюб з громадянином Австралії лише 10.12.2013 р. і в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували умови проживання і виховання дочки в Австралії. Позивач наполягає, щоб дочка [PERSON] залишилась мешкати з ним в його однокімнатній квартирі в м. Вінниці або можливе проживання дочки в його батьків в селі. Представник служби у справах дітей Вінницької міської ради просила позов [PERSON] задовольнити. Згідно її пояснень протягом 8 років дочка мешкає разом з матір»ю. Мати створює нову родину. Дочка [PERSON] достатнього віку, аби висловити свою думку щодо виїзду разом з матір»ю за кордон і прихильності дитини до нинішнього чоловіка позивача. Представник служби у справах дітей не вбачає будь-яких перешкод для виїзду дитини. На її думку в разі виникнення перешкод батькові [PERSON] в спілкуванні з дочкою, відповідач мав би звертатись до органу опіки і піклування чи до суду. Проте таких звернень не було. [PERSON] і [PERSON] створили сім»ю і є доцільним виїзд матері разом з дитиною. Малюнки та лист дочки [PERSON] доводить прив»язаність дитини за 8 років спільного проживання до матері. Недоведеність умов проживання дитини в Австралії в сім»ї [PERSON] не має значення для вирішення цієї справи, адже предметом спору не є визначення місця проживання дитини. Відповідно до ст. 19 СК України у випадку виїзду дитини на постійне місце проживання за кордон висновок органу опіки і піклування не надається. Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з наступних підстав. 24 липня 2005 року сторони уклали шлюб. Від шлюбу сторони мають дочку [PERSON], [INFO]. 23 листопада 2005 року сторони розлучились. З рішення суду від 23 листопада 2005 р. про розірвання шлюбу вбачається, що підставами розірвання шлюбу було влаштування постійних скандалів [PERSON], які щоразу ставали жорстокішими. 09.10.2005 р. [PERSON] зверталась до міліції із заявою від 09.10.2005 р. про нанесення їй тілесних ушкоджень [PERSON] в період вагітності, які згідно висновку судово-медичної експертизи №2886 віднесено до легких тілесних ушкоджень. Розірвання шлюбу в період вагітності позивача [PERSON], на переконання суду, який вирішував справу, викликане саме протиправними діями відповідача [PERSON] Протягом наступних 8 років від народження дочки [PERSON] відповідач життям дитини не цікавився. Своїх батьківських обов'язків відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, де зазначається, що батьки зобов 'язанні піклуватися про здоров 'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, - не виконував. Виконання батьківських обов'язків батьком зводилось до примусового стягнення аліментів за рішенням суду. Ці обставини підтверджуються: довідкою з дошкільного навчального закладу № 72, який відвідувала [PERSON]; довідкою вих. № 262 від 01.04.2013р. загальноосвітньої школи І-III ступенів №21 департаменту освіти Вінницької міської ради, де навчається [PERSON]; довідкою вих. №245 від 01.04.2013р. адміністрації комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3» про те, що відповідач участі у лікуванні та обстеженні [PERSON] в Центрі та вдома не приймає; актом від 21 березня 2013р. про невиконання батьківських обов'язків [PERSON], складеним сусідами за місцем проживання позивача. 10 грудня 2013 року позивач вийшла заміж за іноземця [PERSON] (громадянина Австралії). [PERSON] люблячий чоловік, який бажає та має можливість піклуватися про дочку позивача - [PERSON]. З [PERSON] в них виникли приязні стосунки, що підтверджується малюнком та листом, виконаним власноруч дитиною, в яких дитина висловлює своє бажання бути разом з мамою та [PERSON]. Вказані обставини доведені і родинними фото. Нинішній чоловік позивача більше року підтримує матеріально [PERSON] та її дочку, щодня телефонує, цікавиться їх життям. Доказом цього є поточна виписка за банківським рахунком [PERSON] про надходження грошових переказів за період з 01.06.2012 р. по 10.01.2014 р. Позивач має намір для створення повноцінної сім»ї, належної матеріальної підтримки, гармонійного розвитку та забезпечення кращого майбутнього дочки виїхати в Австралію до нинішнього чоловіка. [PERSON] лише після перемовин з [PERSON] щодо прохання надати дозвіл на виїзд дитини за кордон почав спілкуватись з дочкою [PERSON]. А після отримання копії позовної заяви дізнався, що дочка навчається в загальноосвітній школі №21 м. Вінниці. В судовому засіданні відповідач запропонував, щоб дочка [PERSON] проживала разом з ним в однокімнатній квартирі за адресою : [ADDRESS], а також не виключав можливість її проживання разом з дідом та бабою в селі. Заперечення відповідача в частині недоведеності створення в нинішній сім»ї [PERSON] в Австралії умов для проживання і нормального розвитку дочки, на переконання суду, не мають значення для вирішення справи, адже предметом спору не є визначення місця проживання дитини з одним з батьків. Згідно ч. 2 ст. 154 СК України батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей - громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України»від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року № 231. У відповідності до положень ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в 'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Згідно з п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №231 від 31 березня 1995 року з наступними змінами і доповненнями за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року № 231 із змінами та доповненнями визначено, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який відповідно до Правил записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Відповідно до п.6 принципу Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, згідно якого дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. На підставі викладеного,

Outcome: approved