Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-12 00:00:00

[PERSON] (надалі\~позивач) просить розірвати шлюб з [PERSON] (надалі\~відповідач) мотивуючи тим, що відносини в сімї не склалися, протягом двох років вони не підтримують шлюбних стосунків, сімя фактично розпалася. Від шлюбу мають спільних дітей: [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO], яких позивач просить залишити проживати із нею. Позивач переконана в неможливості примирення із відповідачем. В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав заявлений позов з підстав наведених в позовній заяві та просив його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату і місце проведення судового засідання, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Таким чином суд проводить розгляд справи на підставі\~ст.224 ЦПК України\~в заочному порядку за згодою представника позивача, на підставі наявних у справі даних та доказів. Суд, вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши наявні в матеріалах справи докази вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про одруження (а.с.11), виданого Бриківською сільською радою Корецького району 14 травня 1999 року, серії І-ГЮ №02021, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 14 травня 1999 року, актовий запис №8. Після реєстрації шлюбу присвоєні прізвища чоловікові [PERSON], дружині - [PERSON]. Згідно з ч.3\~ст.105 СК України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~ст.110 СК України. Стаття 112 СК України\~передбачає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя та постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні представник позивача підтвердив, що сторони не підтримують подружніх стосунків і позивач категорично не погоджується на примирення. Відповідно до ч.1\~ст.24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд вважає, що на даний час спільне проживання сторін стало не можливим і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, тобто фактично шлюб не існує, а тому його слід розірвати, що не позбавляє сторін права повторно зареєструвати шлюб після усунення обставин, що були підставою для його розірвання. Відповідно до ч. 2\~ст. 114 СК України\~у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд вважає за необхідне розяснити, що згідно абзацу 2 ч. 3\~ст. 115 СК України\~документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Від шлюбу сторони мають спільних дітей: [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвами про народження (а.с.8,9). Згідно вимог ст. 157 СК України \~питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Як передбачає ч.2,3 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно ч.1 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Пункт 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" наголошує, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст.160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Таким чином, особа, яка досягла 14-річного віку, сама визначає своє місце проживання. Судом встановлено, що вік дітей [PERSON] та [PERSON] на час розгляду справи становить 17 та 13 повних років відповідно. За таких обставин суд вважає, що оскільки спільна дитина сторін [PERSON] вже досягли 14 років, вона сама вправі визначати своє місце проживання, і при цьому таке її конституційне право не може бути порушено, тому підстави для задоволення частини позову про визначення місця проживання [PERSON] з матір'ю відсутні. Разом з тим, судом встановлено, що малолітня дитина сторін [PERSON] проживає з позивачем, тому суд приходить до висновку, що після розірвання шлюбу, малолітню дитину слід і надалі залишити проживати з позивачем, відповідно позов в цій частині підлягає задоволенню. Позивачем сплачено судовий збір у сумі 640 грн. У відповідності до ч.1\~ст.88 ЦПК України із відповідача на користь позивача слід стягнути 640 грн. 00 коп.

Outcome: partial