Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-28 00:00:00

26.04.2013 р. позивачі звернулись з позовом (а.с.4-13 т. 1), який неодноразово змінювали (а.с.166-171, 247-а-248 т. 1) та в кінцевій редакції якого просили зобов'язати ТОВ фірма «АББО» надати їм у власність в рівних частках конкретно визначену на час прийняття судового рішення благоустроєну стосовно умов м. Іллічівська квартиру житловою площею не менше 19,1 кв.м., що знаходиться в межах міської забудови м. Іллічівська, а в разі неможливості надання у власність такої квартири, зобов'язати солідарно виконавчий комітет Іллічівської міської ради та ТОВ фірма «АББО» надати їм у користування конкретно визначену на час прийняття судового рішення благоустроєну стосовно умов м. Іллічівська квартиру, що знаходиться в межах міської забудови міста Іллічівська, складається не менше ніж з двох житлових кімнат загальною житловою площею не менше 25,5 кв. м (з розрахунку не менше 8,5 кв. м на одну особу), а також стягнути з ТОВ фірма «АББО» компенсацію моральної шкоди на їх користь по 63 000 грн. Позивачі посилаються на те, що були наймачами кімнати житловою площею 18,8 кв.м (за фактом - 19,1 кв.м.) квартири [ADDRESS], яка 16.02.2012 року самочинно, без їх згоди та попереднього забезпечення іншим житлом була знесена ТОВ фірма «АББО» як забудовником мікрорайону та орендарем земельної ділянки, на якій знаходилась спірна кімната. Наявність моральної шкоди обґрунтовують спричиненням душевних страждань, яких зазнали у зв'язку з грубим порушенням їх основоположних прав, що проявилось в незаконному виселенні, самочинному знесенні єдиного для них житла з вивезенням в невідоме для них місце належних їм майна, позбавленням житла на протязі тривалого часу, що потягло розлучення матері та дитини та інші негативні наслідки. Визначають розмір моральної шкоди по 63 000 грн. для кожного з позивачів з розрахунку по 100 грн. за кожен день позбавлення права на житло протягом 21 місяця, що сплили до дня пред'явлення вимог. Представник ТОВ фірма «АББО» в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що у підприємства відсутні будь-які обов'язки перед позивачами щодо надання житла, що підтверджено рішенням апеляційного суду Одеської області від 26.11.2011 р. Не заперечуючи факт знесення підприємством «АББО» спірної будівлі-квартири [ADDRESS] з вивезенням речей 16.02.2012 р. та дійсність складеного з цього приводу акту, посилаються на те, що позивачі не мають відношення до знесеної будівлі, яка, на їх думку, була самочинною та не належала до державного житлового фонду, а позивачі не були її наймачами. Не заперечуючи наявність зобов'язань підприємства здійснити відселення громадян із будинків [NUMBER]-[NUMBER] по [ADDRESS], які розташовані на переданій в оренду підприємству земельній ділянці для нової забудови та підлягають знесенню, посилаються на відсутність таких зобов'язань перед позивачами з вищевказаних підстав. З тих же підстав заперечується наявність моральної шкоди. Додатково до викладених письмово заперечень (а.с.148-151, 182, 224-230 т. 1) представник додав, що ТОВ фірма «АББО» перебуває в стані припинення, яких-небудь квартир, в тому числі, надання яких вимагають позивачі, у своєму розпорядженні не має (про що надавалась також письмова відповідь підприємства (а.с.182 т. 1, а.с. 4 т. 2), у відповідності до фінансового звіту від 01.11.2013 р. на балансі підприємства не має майна, в тому числі грошових коштів, і такий звіт відповідає дійсності. Реєстрація ряду квартир за підприємством «АББО», інформація про які надана КП «БТІ м. Іллічівська» та державним реєстратором прав на нерухоме майно, пояснюється тим, що вказані квартири були передані на правах власності інвесторам, однак не були своєчасно зареєстровані ними на своє ім'я, але право власності на них у підприємства припинилося. Представник виконкому Іллічівської міської ради як відповідача та Іллічівської міської ради як третьої особи по справі, заперечуючи проти задоволення позовних вимог щодо виконкому, посилався на те, що виконком не має відношення до знесення спірної будівлі, яку знесло ТОВ фірма «АББО», знесена будівля не була частиною квартири [ADDRESS], земельна ділянка, на якій знаходилась знесена будівля, надана в оренду ТОВ фірма «АББО» як приватній компанії для будівництва житла на продаж, а тому не може розцінюватись як вилучення для державних або громадських потреб, на вартість квартири, яка б мала бути переданою товариством «АББО» позивачам, але не передана, збільшились зобов'язання ТОВ фірма «АББО» перед Іллічівською міською радою, які не виконані (письмові заперечення на а.с.245-247 т. 1). Виконком Іллічівської міської ради письмово підтвердив про відсутність в його розпорядженні відповідних позовним вимогам квартир (а.с.246 т. 1). Заслухавши пояснення позивача [PERSON], представників сторін, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], з'ясувавши обставини справи та дослідивши надані докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Рішенням виконавчого комітету Іллічівської міської ради народних депутатів за №419 від 25.09.1997 р. та розпорядженням Бюро інвентаризації і приватизації житлового фонду м. Іллічівська №89 від 15.10.1997 р. розділено особистий рахунок з укладенням окремих договорів найму на квартиру [ADDRESS]: з [PERSON] на дві кімнати житловою площею 27,8 м.кв. на склад сім'ї - 3 особи ([PERSON], [PERSON], [PERSON]), з [PERSON] - на одну кімнату з окремим входом житловою площею 18,8 кв. м на склад сім'ї - 2 особи: [PERSON] та [PERSON] Із вказаного рішення слідує, що були розглянуті подані документи та встановлено, що згідно рішенню відділу архітектури №42-100 від 23.10.1978 р. [PERSON] (бабусі позивачки) як вдові, враховуючи великий склад сім'ї, була дана згода на прибудову до двохкімнатної квартири приміщення розміром 5,07 х 3,66 та 1,83 х 3,890 з зарахуванням площі прибудови до державного житлового фонду (а.с.14, 15 т. 1). Позивачі були та є постійно зареєстрованими в квартирі [ADDRESS] (а. с. 45-53, 62, 96, 99, 101, 104 т. 1). Житлова площа, якою користувалась сім'я [PERSON], значилась на підприємствах по наданню комунальних послуг як квартира [ADDRESS], по якій сплачувались комунальні платежі та до теперішнього часу нараховуються (а.с.47, 51, 53-61, 63 т. 1). Технічною інвентаризацією встановлено, що помешкання складається з приміщень кухні - 6,0 кв.м, вбиральні - 1,0 кв.м, житлової кімнати - 19,1 кв.м. (т. 1 а.с.33-38). Двокімнатна частина квартири [ADDRESS] була приватизована в 2002 р. іншими особами, що там проживали і були зареєстровані, без врахування факту реєстрації по квартирі в цілому сім'ї позивачки, а після приватизації - продана третім особам (т. 1 а.с.25-32, 40-42). Рішенням апеляційного суду Одеської області від 26.10.2011 р., яке набуло чинності, по цивільній справі за позовом [PERSON] до ТОВ фірма «АББО» встановлено факт того, що [PERSON] є наймачем квартири [ADDRESS], а займане нею житло належить до комунальної власності (т. 1 а.с.72-75). Рішенням виконавчого комітету Іллічівської міської ради від 30.08.2012 р. №547 внесено зміни в рішення виконкому від 25.09.1997 р. №419 шляхом виключення з нього вказівки про зарахування прибудови до державного житлового фонду і єдиного особистого рахунку на квартиру [ADDRESS]. Постановою Іллічівського міського суду від 12.04.2013 р., яка набула чинності, за адміністративним позовом [PERSON] та [PERSON] вказане рішення виконкому визнано протиправним та скасовано. Зазначеною постановою по адміністративній справі встановлено факти того, що спірна прибудова здійснена за рішенням органів влади, а належне оформлення документів щодо зарахування до державного житлового фонду було обов'язком виконавчого комітету Іллічівської міської ради та не може породжувати негативних наслідків для [PERSON], якій на час прибудови було 2 роки, для [PERSON], [INFO], який з 1996 р. мав статус дитини-сироти, опікуном якого 23.01.1997 р. була призначена [PERSON], та для доньки [PERSON] - [PERSON], [INFO] (т. 1 а.с. 80-81, 211-220). Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрали законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ч.2 ст. 223 ЦПК України після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини. Таким чином, встановлено, що [PERSON] в складі сім'ї: брат - [PERSON], донька - [PERSON] були наймачами кімнати житловою площею 19,1 кв.м квартири [ADDRESS], яка перебувала в комунальній власності Іллічівської територіальної громади. Відтак доводи відповідачів про відсутність статусу житла знесеної прибудови та відсутність правового зв'язку позивачів із знесеною будівлею явно суперечать встановленим обставинам по справі. Рішенням виконкому Іллічівської міської ради №374 від 26.04.2001 р. ТОВ фірма «АББО» призначено генеральним забудовником з реконструкції мікрорайону №3 м. Іллічівська та зобов'язано на протязі десяти років завершити знесення житлових будинків, в тому числі будинку [ADDRESS], зобов'язано здійснити відселення мешканців із зазначеного будинку та надати їм безоплатно житлову площу на підставі договорів між ТОВ «АББО», виконкомом Іллічівської міської ради та мешканцями із розрахунку кількості займаної мешканцями житлової площі на день укладення договору (а.с.16 т. 1). Рішенням Іллічівської міської ради №542-IV від 17.02.2006 р. затверджено договір про співпрацю №37 від 10.02.2006 р. між Іллічівською міською радою та ТОВ «АББО». За умовами договору Іллічівська міська рада надає товариству земельні ділянки під забудову житловими будинками із знесенням ветхих багатоквартирних будинків та відселенням громадян, а товариство безкоштовно надає Іллічівській територіальній громаді у житловий фонд соціального призначення загальну площу житла у розмірі 10 відсотків від загальної площі квартир, що будуть введені у мікрорайоні житлової забудови за винятком загальної площі квартир, наданих товариством для нужд відселення громадян із ветхих багатоквартирних будинків старої забудови у відповідності до постанови Кабінету Міністрів від 30.12.2000 р. №1930 "Про встановлення граничного розміру залучення коштів замовників на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населених пунктів», рішень Іллічівської міської ради від 26.09.2003 р. №194-XXIV «Про залучення коштів замовників на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населених пунктів Іллічівської територіальної громади» та від 26.09.2003 р. №207- XXIV «Про забезпечення житлом громадян, які перебувають на квартирному обліку для поліпшення житлових умов»; у разі ненадання товариством Іллічівській територіальній громаді житла згідно цього договору, товариство сплачує на користь громади на розвиток інженерної та соціальної інфраструктури 25% від кошторисної вартості об'єкту житлового будівництва (а.с.17-20, 143, 144-146 т. 1, а.с. 87-89 т. 2, ). За умовами додаткової угоди №?1 від 02.06.2010 р. внесені зміни до договору про співпрацю №37 від 10.02.2006 р. і замість вищевказаних зобов'язань на ТОВ фірму «АББО» покладено зобов'язання прийняти пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Іллічівська у виді відрахувань 3% від загальної кошторисної вартості будівництва житлового будинку по [ADDRESS] та здійснити відселення громадян із ветхих багатоквартирних будинків старої забудови, в тому числі [ADDRESS], шляхом надання таким громадянам у власність житлових приміщень у м. Іллічівську ( а.с. 152 т. 1). 21.12.2010 р. укладено договір оренди, за умовами якого Іллічівська міська рада надала для будівництва житлового будинку ТОВ фірма «АББО» земельну ділянку 0,60 га за адресою [ADDRESS], на якій знаходилась спірна будівля квартири [ADDRESS] (а.с. 135-141 т. 1). Згідно акту про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкту, затвердженого виконкомом Іллічівської міської ради 18.12.2008 р., сертифікату відповідності від 14.04.2010 р., акту готовності об'єкта до експлуатації від 14.04.2009 р., декларацій про готовність об'єкту до експлуатації від 08.12.2011 р. та 28.11.2011 р., будівництво житлового будинку по [ADDRESS] завершено ( а. с.183-201 т. 1). 28.11.2007 р. між ТОВ фірма «АББО» та [PERSON] був укладений договір №10, за умовами якого товариство будує 4-поверховий житловий будинок за будівельною адресою: [ADDRESS] в безпосередній близькості до житлового будинку по [ADDRESS], в якому [PERSON] належить квартира [ADDRESS]. Після закінчення будівництва житлового будинку в рахунок компенсації за знесення будівлі по [ADDRESS], товариство безкоштовно надає у власність [PERSON] однокімнатну квартиру [ADDRESS] (а.с.90-91 т. 2). Рішенням апеляційного суду Одеської області від 26.10.2011 р. по цивільній справі за позовом [PERSON] до ТОВ фірма «АББО» про зобов'язання виконати умови договору №10 від 28.11.2007 р. та зустрічним позовом про визнання договору недійсним з підстав введення в оману про належність квартири [ADDRESS], в задоволенні позовів відмовлено. В рішенні суд послався на те, що згідно ст. 12 Закону України «Про комплексну реконструкцію кварталів ( мікрорайонів) застарілого житлового фонду» у позивачки є право на отримання в порядку компенсації квартири на умовах найму, а не у власність, а зустрічний позов не підлягає задоволенню з причин ненадання доказів введення в оману (т. 1 а.с. 72-75). У відкритті касаційного провадження по справі відмовлено у зв'язку з пропуском строків касаційного оскарження та відсутності підстав його поновлення (т. 1 а.с.222). За довідкою начальника ЖЕД-1 м. Іллічівська від 01.02.2012 р. позивачі з березня 2008 р. були фактично позбавлені можливості користуватися належною їм квартирою [ADDRESS] у зв'язку з тим, що при проведенні ТОВ фірма «АББО» будівництва житлового будинку по [ADDRESS] був закритий доступ в квартиру з боку прибудови до неї (а.с.50 т. 1). 16.02.2012 р. за підписом начальника ЖЕУ №?1 Пасишина В.І., управляючого ОСББ «Десять» Волинцева В.В., старшого виконробу ТОВ фірма «АББО» Дрожина С.В., депутата Іллічівської міської ради Ковальчука В.Ю. та володільця квартири [ADDRESS] [PERSON] було складено акт про знесення товариством з обмеженою відповідальністю фірмою «АББО» будівлі по [ADDRESS]. В акті зазначено, що підставою знесення є вищезгадувані рішення Іллічівської міської ради про надання в оренду земельної ділянки 0,60 га по [ADDRESS] та договір оренди цієї ділянки (а.с. 44 т. 1). До акту додавались опис майна та фотофіксація, однак на запит суду (а.с. 128-129) вказані додатки відповідачами не надані. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] підтвердив свій підпис на акті, наявність майна в будівлі та факт знесення будівлі працівниками ТОВ фірма «АББО». Представники відповідачів не заперечували в судовому засіданні дійсність укладеного акту та факт знесення будівлі ТОВ фірма «АББО», про місце знаходження майна позивачів їм невідомо. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON], [PERSON] підтвердили факт знесення прибудови до квартири [ADDRESS] працівниками ТОВ фірма «АББО», а також обставини того, що після знесення будівлі у позивачів не було іншого житла, тимчасово перебували на різних квартирах, а неповнолітня донька [PERSON] вимушено проживає разом з бабусею в селі окремо від матері, що спричиняло та спричиняє їм душевні страждання. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 19.12.2013 р. ТОВ фірма «АББО» за рішенням засновників перебуває в стані припинення з 19.06.2013 р. (а.с.36-37 т. 2). Згідно наданих документів про фінансовий стан ТОВ фірма «АББО» станом 24.10.2013 р. на балансі вказаного підприємства відсутнє будь-яке майно, в тому числі грошові кошти (а.с.82, 84-85 т. 2). У відповідності до ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом. Згідно ст.109 ЖК виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Згідно ч.4 ст.78 Закону України «Про виконавче провадження» виселення полягає у звільненні приміщення, зазначеного у виконавчому документі, від особи, яка виселяється, її майна. Таким чином, встановлено, що ТОВ фірма «АББО» в порушення діючого порядку виселення, самочинно здійснило виселення позивачів із кімнати 19,1 кв.м квартири [ADDRESS], без достатніх на те підстав знесло будівлю житла без попереднього надання іншого житлового приміщення, чим порушило законні права та інтереси позивачів, позбавило їх прав на житлове приміщення на протязі тривалого часу, що спричинило їм моральну шкоду. Суд погоджується з визначеним позивачами розміром компенсації моральної шкоди в грошовій сумі по 63 000 грн. кожному, виходячи з того, що відповідачем ТОВ фірма «АББО» протиправно та грубо порушено основоположні принципи недоторканості житла, права позивачів на житло, наслідки чого є триваючими, а відповідачем не вживаються заходи щодо виправлення наслідків допущених ним порушень. При цьому суд керується положеннями, встановленими ст. ст. 23, 1167 ЦК України. Вирішуючи питання щодо законодавства, відповідно до якого підлягає вирішенню справа в частині зобов'язань надання житла, суд виходить з наступного. Конституційний Суд України в рішенні від 30.01.2003 року №3-рп/2003 зазначив: «Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 р. передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13). Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло; ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. У відповідності до ст. 9 ЖК України громадяни мають право на отримання в безстрокове користування в установленому порядку житлового приміщення в домах державного житлового фонду; громадяни мають право на приватизацію квартир державного житлового фонду; ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбаченого законом. Згідно ст. 109 ЖК України виселення із займаного приміщення допускається з підстав, установлених законом; громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення; Правовідносини з надання житлового приміщення у зв'язку із знесенням будинку регулюються загальними нормами статей 110,111 ЖК України. Правовідносини з забезпечення житлом при проведенні комплексної реконструкції кварталів (мікрорайонів) із заміною застарілого житлового та нежитлового фондів, регулюються спеціальним законодавством, яким є Закон України від 22.12.2006 р. №525-V «Про комплексну реконструкцію кварталів (мікрорайонів) застарілого житлового фонду». Загальними засадами Закону №525-V є попередня і повна компенсація втрачених житлових прав власникам та наймачам житлових приміщень за умови їх згоди відповідно до договорів, які інвестор-забудовник укладає з кожним власником (наймачем) цих приміщень (ст.12 Закону №525-V). Однак належне позивачам житло було знесено без згоди наймачів та без попередньої компенсації втрачених житлових права, а у відповідності до рішення апеляційного суду Одеської області від 26.10.2011 р. за позовом [PERSON] до ТОВ фірма «АББО» (за участю Іллічівської міської ради як третьої особи), про зобов'язання виконати умови договору №10 від 28.11.2007 р., позивачка не має права на надання їй житла на умовах власності. Більш того, ТОВ фірма «АББО» знаходиться в стані припинення та на її балансі станом на 24.10.2013 р. відсутнє будь-яке майно, що унеможливлює ефективне поновлення прав позивачів за рахунок вказаного підприємства. Встановлені обставини виключають можливість прямого застосування Закону №525-V. Згідно ст.111 ЖК України якщо будинок, в якому знаходиться жиле приміщення, підлягає знесенню у зв'язку з вилученням земельної ділянки для державних або громадських потреб, громадянам, виселеним з цього будинку, інше благоустроєне жиле приміщення надається виконавчим комітетом місцевої Ради народних депутатів, а у випадках, коли земельна ділянка відводиться державній, кооперативній або іншій громадській організації - цією організацією. Якщо будинок, у якому знаходиться жиле приміщення, у зв'язку з непридатністю для проживання підлягає знесенню, інше благоустроєне жиле приміщення надається виселеним державною, кооперативною або іншою громадською організацією, якій належить будинок, а в разі відсутності цієї організації чи неможливості надання нею жилого приміщення - виконавчим комітетом місцевої ради. ТОВ «фірма «АББО» не є державною, кооперативною або іншою громадською організацією, а є підприємницьким товариством (ст.83 ЦК України), що виключає пряме застосування ст.111 ЖК України в частині покладення зобов'язання надання жилого приміщення організацією, якій відведена земельна ділянка чи якій призначається підлягаючий переобладнанню будинок. Відтак зобов'язання по наданню іншого житлового приміщення виселюваним мешканцям в разі знесення будівлі покладається на виконавчий комітет Іллічівської міської ради. Законодавець не пов'язує обов'язок надання квартири у зв'язку зі знесенням житлового приміщення з постановленням на квартирний облік. Виселення з жилого приміщення в будинку (що підлягає знесенню) державного або громадського житлового фонду не в установленому порядку не позбавляє осіб, які правомірно володіли та користувалися цим приміщенням, права вимагати в судовому порядку надання іншого благоустроєного приміщення за правилами статей 50, 110-113 ЖК України. Згідно ст. 110,111,112,113, ЖК України при знесенні будинків виселеним громадянам надається інше благоустроєне жиле приміщення, яке повинно знаходитись у межах даного населеного пункту і відповідати вимогам ст. 50 ЖК України, тобто бути благоустроєним стосовно до умов даного населеного пункту, відповідати встановленим санітарним і технічним вимогам. При наданні жилих приміщень не допускається заселення однієї кімнати особами різної статі, старшими за дев'ять років, крім подружжя. Не допускається також заселення квартири, збудованої для однієї сім'ї, двома і більше сім'ями або двома і більше одинокими особами. Згідно ст.ст.47,48 ЖК України норма жилої площі встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метра на одну особу, а жиле приміщення надається в межах зазначеної норми, але не менше розміру, який визначається Кабінетом Міністрів України і Федерацією професійних спілок України. Згідно Постанови від 17.09.1991 р. №738 виконкому Одеської обласної ради народних депутатів і президії обласної ради Федерації профспілок України розмір середньої забезпеченості громадян в населених пунктах Одеської області становить 8,5 кв. м. на одну особу. Є необґрунтованими посилання представника виконкому на ст. 7 Закону України від 17.11.2009 р. №1559-VI «Про відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності» на підтвердження того, що надання земельної ділянки для будівництва приватними компаніями житла на продаж не є суспільними потребами. Вказаний Закон регулює інші правовідносини та дія цього Закону не поширюється на вилучення земельних ділянок, що перебувають в державній або комунальній власності, про що прямо зазначено в ч.2 ст.2 вказаного Закону. Разом з тим, дія ст.111 ЖК України підлягає застосуванню за аналогією закону у відповідності до ст. 8 ч.8 ЦПК України в частині встановлення солідарної відповідальності організації, якій відведена земельна ділянка, щодо забезпечення житловим приміщенням мешканців знесених будинків. З врахуванням викладеного та висновків апеляційного суду Одеської області в рішенні від 26.10.2011 р. по цивільній справі за позовом [PERSON] до ТОВ фірма «АББО» про зобов'язання виконати умови договору , не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині зобов'язання ТОВ фірма «АББО» надати у власність [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в рівних частках конкретно визначену на час прийняття судового рішення благоустроєну стосовно умов м. Іллічівська квартиру житловою площею не менше 19,1 кв.м, що знаходиться в межах міської забудови м. Іллічівська, а підлягають задоволенню вимоги відносно солідарного зобов'язання відповідачів наданню квартири у користування. На підставі викладеного,

Outcome: partial