Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-21 00:00:00

[PERSON] 09.06.2016 року звернулась до суду з позовом до [PERSON], 3 особа - Дарницький районний відділ Головного управління державної міграційної служби України у м. Києві про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO] у розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до повноліття дитини, про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини до Республіки Білорусь без згоди батька, у період з 10.08.2016 року до 01.07.2017 року з метою навчання - в супроводі матері (позивачки) та на виготовлення документів для тимчасового виїзду дитини за межі України, посилаючись на те, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах з липня 2001 року до початку 2011 року, мають спільну дитину - сина [PERSON], [INFO]; на даний час сторони проживають окремо; відповідач з початку 2016 року не надає добровільно матеріальної допомоги на утримання сина у достатньому розмірі; позивачка на даний час разом з сином [PERSON] має статус тимчасово переміщеної особи; відповідач перебуває на тимчасово окупованій території - Луганської області; на даний час позивачка має намір виїхати на тимчасове проживання до Республіки Білорусь, де вона має місце працевлаштування, а дитина - син [PERSON] навчається в школі з 2015 року; на даний час відповідач не надає дозволу на виїзд дитини за межі України на час навчання та на оформлення паспорта для виїзду за кордон, тому позивачка вимушена була звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити у повному обсязі; відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився повторно; про час та місце розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином, будь-яких клопотань від нього не надходило. Представник 3-ої особи - Дарницького районного відділу Головного управління державної міграційної служби України у м. Києві в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, своєю заявою від 27.07.2016 року просив справу розглядати без участі представника третьої особи. Відповідно до положень ст.224 ЦПК України судом визнано за можливе ухвалити по даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивачки [PERSON] та її представника [PERSON] в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (підстави звільнення від доказування). Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.181, 191 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу батька (матері) і (або) у твердій грошовій сумі; аліменти на дитину присуджуються (за загальним правилом) за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Як встановлено в судовому засіданні, сторони мають спільну дитину - сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з матір»ю - позивачкою [PERSON] Дані обставини підтверджуються копією свідоцтва про народження дитини, де батьками дитини зазначені [PERSON] - батько та [PERSON] - матір (а.с.11); згідно копії свідоцтва про шлюб від 10.11.2012 року - [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] (а.с.12). Як вбачається з довідки від 18.05.2016 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, позивачка [PERSON] разом з сином [PERSON], [INFO] та донькою [PERSON], [INFO], тимчасово зареєстровані за адресою [ADDRESS] - відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (а.с.13). Згідно довідки ТОВ «ФайнФудТрейд» від 02.05.2016 року - позивачка [PERSON] працює у вказаному товаристві на посаді заступника директора, Товариство знаходиться у м. Брест (Білорусь) - а.с.10; згідно довідки середньої школи №9 м. Бреста - [PERSON] (син) є учнем 8 класу школи (станом на травень 2016 року) - а.с.9. Як стверджує позивачка [PERSON], відповідач є працездатною особою, має щомісячні доходи, утримань із заробітної плати відповідача на підставі виконавчих документів на користь 3-х осіб не відбувається, тощо. Відповідач [PERSON] раніше надавав згоду як батько на виїзд сина [PERSON] за межі України у супроводі матері дитини (позивачки), що підтверджується наданими до матеріалів справи копіями нотаріально посвідчених заяв [PERSON] від 15.03.2011 року, 26.01.2013 року та від 26.02.2015 року. Будь-яких заперечень по суті справи відповідачем судові не надано. Відповідно до ст.189 СК України договір про сплату аліментів на дитину в нотаріальному порядку сторони не укладали. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує пояснення позивачки, стан здоров"я та матеріальне становище дитини, відсутність заперечень відповідача, і вважає за можливе та необхідне встановити розмір аліментів у частці від доходу батька (відповідача) - ? частину від його заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з 09.06.2016 року і до досягнення сином [PERSON] повноліття, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку згідно Закону. Згідно ст.313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом. Згідно ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в»їзду в Україну громадян України», п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57 (в редакції постанови №724 від 25.08.2010 року) - виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється (в тому числі) - без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків - на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов»язані піклуватися про здоров»я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст.155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ствердження позивачки про те, що відповідач [PERSON], як батько [PERSON], необмежений у своїх правах, але останнім часом безпідставно фактично не надає згоди на виїзд дитини (сина) за межі України - до Республіки Білорусь з метою продовження навчання, в судовому засіданні не спростовані. Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини справи, те, що в судовому засіданні не встановлено будь-яких обставин, які можуть бути підставою для обмеження у здійсненні права на пересування неповнолітнього [PERSON], [INFO], тому вимоги [PERSON] в частині надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України та виготовлення документів - у межах заявлених вимог також підлягають задоволенню.

Outcome: approved