Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-16 00:00:00

15 січня 2019 року до Василівського районного суду Запорізької області надійшов позов [PERSON] , який в подальшому був уточнений в редакції від 18.03.2019 року (а.с.36-40), до [PERSON] , [PERSON] , Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області, про визнання права власності на квартиру. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач [PERSON] зазначає, що 11 березня 1998 року він, [PERSON] , придбав однокімнатну квартиру [ADDRESS] житловою площею 11,6 кв.м., загальною площею 21,5 кв.м. Договір купівлі-продажу був посвідчений на ТОВ Таврічеській Універсальній біржі нерухомості за № 48, для цього уклав договір доручення на придбання об`єкта нерухомості, за реєстраційним номером №48 К. 19 березня 1998 року він, [PERSON] , уклав договір доручення на міну об`єкта нерухомості, за реєстраційним номером №8 П-М з членом ТОВ Таврічеської УБН - Стойковою А.О. 19 березня 1998 року між членом ТОВ Таврічеської УБН Стойковою А.О, яка діяла від імені [PERSON] , та членом ТОВ Таврічеської УБН [PERSON] , який діяв від імені [PERSON] та [PERSON] , було укладено договір міни об`єктів нерухомості №8 М. Об`єктами міни були квартира придбана [PERSON] 11 березня 1998 року, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , житловою площею 11,6 кв.м., загальною площею 21,5 кв.м.., та квартира, що належала [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 30.07.1996 року, що розташована в цьому ж будинку за адресою: [ADDRESS] , житловою площею 17,6 кв.м., загальною площею 30,3 кв.м. Договір був посвідчений підписами членів Таврічеської УБН, які діяли від імені продавця, та покупця та керуючим Таврічеською УБН Дашковським С [PERSON] М [PERSON] , а також зареєстрований в Реєстрі угод відчуження нерухомого майна за № 8М. Міна здійснювалася без доплати. Сторони договору засвідчили, що зазначені об`єкти нерухомості нікому до укладення угоди не продані, не подаровані, не закладені у спорі та під арештом не перебувають. Вищевказані обставини свідчать про те, що сторонами було досягнуто згоди щодо істотних умов договору міни квартир, ніяких обмежень для його укладання не було, укладений договір міни нерухомості був виконаний сторонами у повному обсязі. 20 березня 1998 року вищевказаний договір міни об`єктів нерухомості № 8 М від 19.03.1998 року був зареєстрований Василівським БТІ в реєстраційній книзі за №17-11 за яким квартира [ADDRESS] зареєстрована в цілому за [PERSON] , на підставі права власності. Реєстрація Василівським районним бюро технічної інвентаризації за ним права власності на вищезазначену квартиру на підставі договору міни об`єктів нерухомості, посвідченого біржею, а не нотаріусом, станом на березень 1998 року фактично не суперечила чинному законодавству. Також, як зазначено у позові, [PERSON] прийняв дану квартиру шляхом проживання та реєстрації в ній. На даний час у вищезазначеній квартирі зареєстровані його дружина [PERSON] з 25 березня 1998 року та його син [PERSON] з 21.01.2015 року, а він, [PERSON] зареєстрований в іншій квартирі, яку придбав 18.07.2011 року. В листопаді 2018 року [PERSON] вирішив подарувати вищезазначену квартиру та, звернувшись до нотаріуса йому стало відомо, що він не зможе провести відчуження своєї квартири, оскільки під час вчинення правочину не було додержано вимог закону щодо нотаріального посвідчення правочину. Таким чином, як вказує [PERSON] у позові, порушуються його права як власника нерухомого майна. На час укладання договору міни об`єктів нерухомості діяв Цивільний кодекс УРСР від 18.07.1963 року, який в подальшому втратив чинність з 01.01.2004 року на підставі Цивільного кодексу України від 16.01.2003 року. Підставою звернення до суду з позовом про визнання права власності стала та обставина, що позивач [PERSON] на даний час позбавлений можливості зареєструвати право власності на нерухоме майно, яке було придбано ним на підставі угоди, оформленої та зареєстрованої на універсальній біржі, і розпорядитися ним на свій розсуд, оскільки договір міни об`єктів нерухомості не був нотаріально посвідчений, державна реєстрація права власності може бути проведена лише після визнання права власності на підставі рішення суду. У зв?язку з чим, позивач [PERSON] вимушений звернутися до суду з даним позовом, та в якому позивач просить: визнати за ним, [PERSON] , [INFO] (реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER] ) право власності на квартиру [ADDRESS] на підставі договору міни об`єктів нерухомості від 19 березня 1998 року, зареєстрованого ТОВ Таврійською універсальною біржою нерухомості 19.03.1998 року, за реєстраційним номером №8 М. Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 17 січня 2019 року відкрито провадження у цивільній справі та дана справа перебувала в провадженні судді Василівського районного суду Запорізької області Степаненко Ю.А. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.02.2019 року, відповідно до Розпорядженням №21 від 26.02.2019 року, у зв`язку з закінченням терміну повноважень судді Степаненко Ю.А.- дана цивільна справа №311/122/19 (провадження №2/311/349/2019) розподілена судді Василівського районного суду Запорізької області Сидоренко Ю.В. Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 04 березня 2019 року цивільну справу прийнято до свого провадження (а.с.29). В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений судом своєчасно та належним чином, проте суду надано заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, заявлені та в подальшому уточнені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить задовольнити позов за підставами, викладеними у позовній заяві (а.с.46,70). В судове засідання відповідачка [PERSON] повторно не з`явилася, про день та час розгляду цивільної справи була повідомлена судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку за останнім відомим місцем проживання (перебування), що підтверджується поштовими повідомленнями про отримання судової повістки особисто 23.03.2019 року, 11.04.2019 року, 08.06.2019 року та 06.07.2019 року (а.с.42,49,120,123), розпискою Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області щодо неможливості вручення судової повістки адресату у зв`язку з відсутністю за місцем проживання (а.с.77), також належне сповіщення відповідачки [PERSON] відповідно до приписів ч.11 ст.128 ЦПК України, було здійснено судом шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади про виклик відповідачки до суду (а.с.74-76), проте, жодних документів на підтвердження поважності причин неявки відповідачкою суду не надано, відгуку та заперечень на позов суду не представлено. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився у зв`язку зі смертю, що підтверджується повним витягом з актового запису про смерть, виданим на запит суду 12.09.2019 року Василівським відділом ДРАЦСу за № 00022611046 від 12.04.2019 року, з якого вбачається, що [PERSON] помер [INFO] ,про що складено актовий запис за № 146 від 17 червня 2010 року (а.с.51). В судове засідання представник відповідача Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області не з`явився, про день та час розгляду справи були повідомлені судом своєчасно та належним чином, проте суду надано заяву з проханням розглянути справу у відсутність їх представника, проти викладених у заяві вимог не заперечують (а.с.32,45,57,121,124). Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами цивільної справи, суд вважає, що заявлені позивачем [PERSON] позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; , учасники сторін зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст.220 чинного ЦК України, у разі недодержання сторонами закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Також, вирішуючи спір, суд керується положенням Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року, оскільки спірні відносини виникли до набрання чинності новим ЦК України. Згідно вимог ст.227 ЦК УРСР договір купівлі - продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією зі сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Відповідно до ч.2 ст.47 ЦК України та ч.2 ст.220 ЦК України (в редакції 1963 року), якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» від 28.04.1978 року зазначено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу (в тому числі при придбанні на біржових торгах), міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч.2 ст.47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Однак це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження. В судовому засіданні встановлено, що 19.03.1998 року між сторонами договору - [PERSON] та [PERSON] та [PERSON] , від імені яких діяли члени Таврійської Універсальної біржи нерухомості, був укладений договір міни квартири [ADDRESS] на квартиру [ADDRESS] . Відповідно до вищевказаного договору міни, [PERSON] отримав у власність квартиру [ADDRESS] житловою площею 17,6 м?, загальною площею 30,3 м?, та копія якої міститься в матеріалах цивільної справи (а.с.11). Вищевказаний договір міни був зареєстрований 20 березня 1998 року у Василівському РБТІ за гр. [PERSON] та здійснено відповідний запис у реєстраційну книгу № 17 за реєстровим № 11, що також підтверджується копією технічного паспорта від 02.03.1980 року, з відповідною реєстрацією поточних змін від 11.02.2002 року (а.с.12,13-14). Згідно із діючим законодавством на час укладання договору міни вказаної вище квартири, цей Договір був зареєстрований у Державному комунальному підприємстві «Василівське районне бюро технічної інвентаризації», про що свідчить зроблений відповідний запис у технічному паспорті в графі власників будинку (а.с.13-14). На час укладання договору міни від 19 березня 1998 року Василівське БТІ зареєструвало за позивачем [PERSON] право власності на зазначену вище квартиру [ADDRESS] , на підставі вказаної біржової угоди Таврійської універсальної біржи нерухомості (а.с.11). За наслідками укладення договору міни вищевказаної квартири [ADDRESS] (п.4 Договору) [PERSON] , який є позивачем у справі, отримав у власність квартиру [ADDRESS] , а [PERSON] та [PERSON] (відповідачі по справі) отримали у власність квартиру [ADDRESS] . На час укладення договору міни в 1998 році сторони правочину не були повідомлені належним чином про те, що правочин щодо нерухомого майна, у відповідності до ст.47 ЦК України (в ред.1963 року) підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки та той час був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно ст.15 якого правочини, зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають. При вчиненні вищевказаного правочину (договір міни) всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності, всі сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме, купівлі-продажу вищевказаної квартири, правочин був реальним і вчиненим у формі дозволеним чинним законодавством України в 2001 році. Усі вимоги договору міни сторонами Договору були виконані, ніяких претензій щодо передачі майна не було, та сторонами правочину один до одного будь-які інші претензії не пред`являлися. Державна реєстрація договору купівлі-продажу проведена РКП «Василівське БТІ". Відповідно до звіту про оцінку майна від 03.12.2018 року однокімнатної квартири [ADDRESS] його ринкова вартість станом на 03.12.2018 року становить 138785,00 гривень (а.с.16-17). Згідно довідки про склад сім`ї, виданої Дніпрорудненською міською радою Василівського району Запорізької області №13 від 02 січня 2019 року, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.15) 13 червня 2010 року [PERSON] , сторона Договору міни, помер у віці 70 роки, що вбачається з Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть за №00022611046 від 12.04.2019 року, сформованого Василівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, та який міститься в матеріалах справи (а.с.51). Згідно наданої на запит суду відповіді Василівської державної нотаріальної контори Запорізької області за №235/01-16 від 02.05.2019 року вбачається, що після смерті [INFO] гр. [PERSON] Василівською (Дніпрорудненською) державною нотаріально конторою спадкова справа не заводилася, з заявою про прийняття спадщини ніхто не звертався (а.с.58) Відповідно до Інформаційної довідки №55994779 від 25.04.2019 року, виданої Василівською державною нотаріальною конторою Запорізької області, 08.10.2010 року приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Запорізької області Жук Л.М. заведена спадкова справа № 23/2010 після смерті [INFO] [PERSON] , яка на теперішній час є чинною (а.с.59-65). Згідно матеріалів спадкової справи № 23-10, заведеної Приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Запорізької області Жук Л.М. після смерті [PERSON] , який помер [INFO] вбачається, що 08.10.2010 року звернулася [PERSON] до Приватного нотаріуса Василівського районного нотаріального округу Запорізької області Жук Л.М. із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті чоловіка [PERSON] (а.с.86 зворот). Також, 13.06.2010 року до Приватного нотаріуса Василівського районного нотаріального округу Запорізької області Жук Л.М. звернувся [PERSON] із заявою про відмову від спадщини після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.100 зворот). Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Запорізької області Жук Л.М. від 27.12.2010 року, [PERSON] отримала Свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке складається з рухомого майна (а.с.116 зворот). Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Запорізької області Жук Л.М. від 27.12.2010 року, [PERSON] отримала Свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке складається з певної частки квартири [ADDRESS] , що належить спадкодавцю на підставі договору міни №9М, зареєстрованого Таврічеською універсальною біржею нерухомості міста Василівка Запорізької області 20 березня 1998 року, та в подальшому зареєстрованого в районному комунальному підприємстві «Василівське бюро технічної інвентаризації» Василівської районної ради в реєстровій книзі №28, номер запису 60, що підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно №28444192, виданим районним комунальним підприємством «Василівське бюро технічної інвентаризації» Василівської районної ради 21.12.2010 року, реєстраційний №32436355 (а.с.117). Відповідно до Інформаційної довідки №56304966 від 27.05.2019 року, виданої Запорізьким обласним держаним нотаріальним архівом, 08.10.2010 року заведена спадкова справа № 23/2010 після смерті [INFO] [PERSON] , яка на теперішній час є чинною (а.с.84). Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/договори) за № 56304940, виданої 27.05.2019 року Запорізьким обласним держаним нотаріальним архівом, - заповіти відсутні (а.с.85). Згідно ст.15 Закону України "Про товарні біржі" не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Біржовий договір з моменту його реєстрації на біржі є вчиненим правочином. Реєстрація бюро технічної інвентаризації за позивачем права власності на спірний будинок на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого біржою, а не нотаріусом, станом на вересень 1997 року не суперечила чинному законодавству. Правила державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13 грудня 1995, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за № 31, передбачали підставу для державної реєстрації договорів купівлі - продажу, міни зареєстрованих біржею. Крім того, Інструкцією про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженою наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України 09.06.1998 року № 121, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 1998 року за № 399/2839, також передбачено підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, міни, зареєстрованих біржою. Відповідно до п.5 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004 року за № 1952-1 право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно - правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна. Вищезазначене не суперечить й вимогами ст.328 ЦК України, відповідно до якої право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Та враховуючи ті обставини, що позивач [PERSON] повністю виконав умови договору міни, отримав у власність квартиру [ADDRESS] , та у власність [PERSON] та [PERSON] отримала квартира [ADDRESS] , що вбачається з п.4 даного правочину та вказаний Договір у відповідності з вимогами ч.2 ст.227 ЦК УРСР був зареєстрований у Василівському бюро технічної інвентаризації, у порядку, передбаченому на той час Законом. Договір міни з підстав недотримання нотаріальної форми, судом недійсним не визнавався, [PERSON] на підставі ст.ст.128, 153 ЦК УРСР і ст.49 Закону України "Про власність" набув право власності на квартиру [ADDRESS] і правомірно володіє нею. Передбачених законом підстав для визнання дійсним неоспореної угоди міни спірної квартири в судовому порядку не має. Таким чином, враховуючи, що на теперішній час позивач [PERSON] не може розпоряджатись належною йому квартирою за вищенаведених підстав, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання за ним права приватної власності на квартиру [ADDRESS] , є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі за вищевикладеними підставами, оскільки вказаний вище договір міни, який був укладений 19 березня 1998 року між [PERSON] , з однієї сторони та [PERSON] і [PERSON] , з другої сторони, був викладений у письмовій формі та зареєстрований на Таврійській Універсальній біржі нерухомості. Дана угода не була нотаріально посвідчена сторонами по причині їх юридичної необізнаності. Сторони договору міни - [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] - досягли спільної згоди стосовно всіх істотних умов укладеного договору. Даний договір виконаний у повному обсязі обома сторонами, передбачених законом обмежень для укладання даної угоди в наявності не було, протизаконних умов укладений договір не містить, ніяких заперечень щодо суттєвих умов договору та претензій майнового чи матеріального характеру сторони один до одного не мають та протягом тривалого періоду часу один до одного не пред`являли, тому заявлені [PERSON] позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі за вищевикладеними підставами. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі вищевказаного,

Outcome: approved