Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-18 00:00:00

03 грудня 2018 року до Василівського районного суду Запорізької області надійшов позов [PERSON], який в подальшому був уточнений в редакції від 26.02.2019 року (а.с.56-57), до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Товарна біржа «Контакт», про визнання права власності. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач [PERSON] зазначає, що 27.10.1997 року вона уклала договір купівлі продажу квартири, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] з продавцем [PERSON], яка йому належала на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 06.11.1996 року Дніпрорудненською державною нотаріальною конторою №2-1034. Зазначений договір був укладений на Товарній біржі «Контакт» та посвідчений підписами продавців, покупцем та директором Товарної біржі «Контакт». Вказана квартира була продана за 6580 гривень, станом на 14.01.2019 року вартість квартири становить 271614,47 гривень. Як вказує у позові позивачка, вона, [PERSON], сплатила за вказану вище квартиру та прийняла її шляхом проживання у цій квартирі та реєстрації, про що свідчить відповідна довідка про реєстрацію за адресою: [ADDRESS], з 06.11.1997 року та знята з реєстрації 16.03.2016 року. Зазначений договір купівлі продажу квартири був зареєстрований у Василівському районному БТІ за реєстровим номером №37 в книзі №25, на підставі чого заявнику [PERSON] був виданий технічний паспорт на квартиру. На теперішній час вона вирішила розпорядитися своєю квартирою шляхом її продажу, однак нотаріусом в усному порядку було відмовлено, посилаючись на необхідність звернутись до суду з позовом про визнання договору дійсним. У зв′язку з чим позивачка [PERSON] вимушена звернутися до суду з даним позовом, в якому позивачка просить: визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири, укладеного на Товарній біржі «Контакт» 27.10.1997 року між покупцем [PERSON], [INFO] року народження та продавцем [PERSON], який зареєстрований в Василівському районному БТІ за реєстровим номером 37 в книзі №25. Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 28 лютого 2019 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін по справі (а.с.59). В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена судом своєчасно та належним чином, проте суду надано заяву з проханням розглянути справу у її відсутність, заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить задовольнити за підставами, викладеними у позовній заяві. Проти ухвалення заочного рішення по справі, на підставі наявних у ній доказів, не заперечує (а.с.77,83,83 «а»). В судове засідання відповідач [PERSON] повторно не з'явився, про день та час розгляду цивільної справи був повідомлений судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку за останнім відомим місцем проживання (перебування), що підтверджується поштовим повідомлення про отримання судової повістки особисто 28.02.2019 року (а.с.74), поштовим конвертом, який повернувся на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.76), також належне сповіщення відповідача [PERSON] відповідно до приписів ч.11 ст.128 ЦПК України, було здійснено судом шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади про виклик відповідачки до суду (а.с.72-73,79-81). Проте, будь-яких документів на підтвердження поважності причин неявки відповідачем суду не надано, відгуку та заперечень на позов суду не представлено. Відповідно до вимог ст.281 ЦПК України, зі згоди позивача, суд ухвалив про заочний розгляд справи, на підставі наявних у ній доказів. В судове засідання представник відповідача Товарної біржи «Контакт» не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, що підтверджується поштовим конвертом, який повернувся на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.75), проте, будь-яких документів на підтвердження поважності причин неявки відповідачем суду не надано, відгуку та заперечень на позов суду не представлено. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами цивільної справи, суд вважає, що заявлені позивачкою [PERSON] позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; , учасники сторін зобов'язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст.220 чинного ЦК України, у разі недодержання сторонами закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Також, вирішуючи спір, суд керується положенням Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року, оскільки спірні відносини виникли до набрання чинності новим ЦК України. Згідно вимог ст.227 ЦК УРСР договір купівлі - продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією зі сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Відповідно до ч.2 ст.47 ЦК України та ч.2 ст.220 ЦК України (в редакції 1963 року), якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» від 28.04.1978 року зазначено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу (в тому числі при придбанні на біржових торгах), міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч.2 ст.47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Однак це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження. В судовому засіданні встановлено, що 27.10.1997 року між сторонами договору - [PERSON] та [PERSON], від імені яких діяли брокери брокерської контори Приватного підприємства «Корал», був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Відповідно до вищевказаного договору купівлі-продажу, [PERSON] придбала у власність квартиру [ADDRESS] житловою площею 29,9 мІ, загальною площею 44,9 мІ, за ціною 6580 гривень, копія якого міститься в матеріалах цивільної справи (а.с.5,26,48). Вказаний договір купівлі-продажу був зареєстрований у Василівському РБТІ 04.11.1997 року за [PERSON] та здійснено запис у реєстраційну книгу № 25 за реєстровим № 37, що також підтверджується копією технічного паспорта від 01.02.1994, з відповідною реєстрацією поточних змін від 04.11.1997 року (а.с.7 зворот). Відповідно до Свідоцтва про одруження серії [NUMBER], виданого Дніпрорудненською міською радою Василівського району Запорізької області 29 листопада 1997 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на [PERSON] (а.с.10,82,88). Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 19.06.2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний, прізвище [PERSON] залишено без змін [PERSON] (а.с.9). Як вбачається з Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого виконавчим комітетом Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області, 16 грудня 2016 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на [PERSON] та копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.8, 47,78). Згідно із діючим законодавством на час укладання договору купівлі-продажу вказаої вище квартири, цей Договір був зареєстрований у Державному комунальному підприємстві «Василівське районне бюро технічної інвентаризації», про що свідчить зроблений відповідний запис у технічному паспорті в графі власників будинку (а.с.6-7,49). На час укладання договору купівлі-продажу від 27 жовтня 1997 року Василівське БТІ зареєструвало за позивачкою [PERSON] право власності на зазначену вище квартиру [ADDRESS] на підставі вказаної біржової угоди Товарної біржи «Контакт» (а.с.5 зворот). За наслідками укладення договору купівлі-продажу вищевказаної квартири [ADDRESS] (п.5 Договору) покупець [PERSON]., яка є позивачкою у справі, сплатила відповідачу [PERSON] грошові кошти за домовленістю сторін правочину, а відповідач [PERSON] передав належний йому на праві власності квартиру [ADDRESS] Таким чином, [PERSON]. стала новим власником вищевказаної квартири. На час укладення договору купівлі-продажу в 1997 році сторони правочину не були повідомлені належним чином про те, що правочин купівлі-продажу нерухомого майна, у відповідності до ст.47 ЦК України (в ред.1963 року) підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки та той час був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно ст.15 якого, правочини, зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають. При вчиненні правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов'язків, перехід права власності, всі сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме, купівлі-продажу вищевказаної квартири, правочин був реальним і вчиненим у формі дозволеним чинним законодавством України в 2001 році. Усі вимоги договору купівлі-продажу, сторонами були виконані, ніяких претензій щодо передачі майна не було, та сторонами правочину один до одного будь-які інші претензії не пред'являлися. Державна реєстрація договору купівлі-продажу проведена РКП «Василівське БТІ". Відповідно до звіту про оцінку майна від 14 січня 2019 року двокімнатної житлової квартири [ADDRESS] його ринкова вартість станом на 01.01.2019 року становить 271614,47 гривень (а.с.28-40). Згідно довідки про склад сім'ї, виданої Дніпрорудненською міською радою Василівського району Запорізької області за №10766 від 20 листопада 2018 року, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] [INFO] року народження, син - [PERSON], [INFO] року (а.с.14) Згідно ст.15 Закону України "Про товарні біржі" не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Біржовий договір з моменту його реєстрації на біржі є вчиненим правочином. Реєстрація бюро технічної інвентаризації за позивачем права власності на спірний будинок на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого біржою, а не нотаріусом, станом на вересень 1997 року не суперечила чинному законодавству. Правила державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13 грудня 1995, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за № 31, передбачали підставу для державної реєстрації договорів купівлі - продажу, міни зареєстрованих біржею. Крім того, Інструкцією про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженою наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України 09.06.1998 року № 121, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 1998 року за № 399/2839, також передбачено підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, міни, зареєстрованих біржою. Відповідно до п.5 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004 року за № 1952-1 право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно - правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна. Вищезазначене не суперечить й вимогами ст.328 ЦК України (в ред.2003 року), відповідно до якої право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Оскільки [PERSON]. повністю виконала умови договору купівлі-продажу квартири, здійснено оплату за придбане майно грошовими коштами, які [PERSON] одержав до підписання цього договору, що вбачається з п.5 даного правочину та вказаний Договір у відповідності з вимогами ч.2 ст.227 ЦК УРСР був зареєстрований у Василівському бюро технічної інвентаризації, у передбаченому Законом порядку. Договір купівлі-продажу з підстав недотримання нотаріальної форми, судом недійсним не визнавався, [PERSON]. на підставі ст.ст.128, 153 ЦК УРСР і ст.49 Закону України "Про власність" набула право власності на квартиру [ADDRESS] і правомірно володіє нею. Передбачених законом підстав для визнання дійсним неоспореної угоди купівлі-продажу спірної квартири в судовому порядку не має. Таким чином, враховуючи, що на теперішній час позивач не може розпоряджатись належною їй квартирою, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання за нею права власності на квартиру [ADDRESS], є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі за вищевикладеними підставами, оскільки вищевказаний договір купівлі-продажу вищезазначеного житлового приміщення, який був укладений 27 жовтня 1997 року між [PERSON] та [PERSON], був викладений у письмовій формі та зареєстрований на Товарній біржі «Контакт». Дана угода не була нотаріально посвідчена сторонами по причині їх юридичної необізнаності. Сторони договору купівлі-продажу - [PERSON]. та [PERSON] - досягли спільної згоди стосовно всіх істотних умов укладеного договору. Даний договір виконаний у повному обсязі обома сторонами, передбачених законом обмежень для укладання даної угоди в наявності не було, протизаконних умов укладений договір не містить, ніяких заперечень щодо суттєвих умов договору та претензій майнового чи матеріального характеру сторони один до одного не мають та протягом тривалого періоду часу один до одного не пред'являли, тому заявлені [PERSON]. позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі викладеного,

Outcome: approved