Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та визнання права власності на спадкове майно. Свій позов мотивував тим, що 11.03.2003 року помер його дідусь [PERSON] Після його смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку, що передана спадкодавцю для ведення садівництва, та розташована на території Вінницької міської ради, садівниче товариство «Калина» площею 0,0859 га, що належала спадкодавцю на праві власності. Позивач у позові зазначає, що спадкоємцями першої черги щодо спірної земельної ділянки є: дружина [PERSON], син [PERSON] та дочка [PERSON], які прийняли спадщину відповідно до ст.549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року). 02.10.2008 року померла [PERSON] Після її смерті відкрилася спадщина на 1/3 частину цієї, раніше успадкованої нею земельної ділянки. Спадкоємцями останньої є її діти: син [PERSON] та дочка [PERSON] (відповідачка по справі). Син [PERSON] спадщину прийняв відповідно до ст.1248 ЦК України, оскільки постійно проживав зі спадкодавцем та не заявляв про відмову від неї. Дочка [PERSON] спадщину не прийняла. 13.04.2013 року помер [PERSON] (батько позивача). Після його смерті відкрилась спадщина на 2/5 частки квартири [ADDRESS] та 2/3 частки земельної ділянки під садівництво, розташованої на території Вінницької міської ради в садівничому товаристві «Калина», площею 0,0859 га. Його спадкоємцем за заповітом є позивач по справі, інших спадкоємців за законом, які б мали право на обовязкову частку, не має. Позивач у строки встановлені законом звернувся із заявою про прийняття спадщини та отримав свідоцтво про право на спадщину на 2/5 частки квартири, оформити свої спадкові права на земельну ділянку не має можливості, оскільки батько за життя своє право на відповідну частку спірної земельної ділянки не оформив, а відповідачка [PERSON]А, приховавши, що є інші спадкоємці отримала свідоцтво про право на спадщину на 100% спадкового майна, що залишилось після смерті дідуся, в тому числі і на земельну ділянку. Вказані обставини і стали підставою для звернення позивачем до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому позивач просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на 2/3 частки спірної земельної ділянки та визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 19.08.2013 року, видане [PERSON] на земельну ділянку під садівництво, розташованої на території Вінницької міської ради садівничого товариства «Калина», площею 0,0859 га. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві, та просив позов задовольнити. Додатково зазначив, що відповідач незаконно отримала свідоцтво про право на спадину на спірну земельну ділянку, оскільки не зазначила про інших спадкоємців які були у його померлого дідуся. З 2003 року, тобто з часу смерті його діда, його батько їздив на дачу, доглядав за нею. Його батько проживав разом з його дідом та бабою у двох кімнатах, які були закріплені за ними, а відповідачка проживала в окремій кімнаті, що виділена їй відповідним рішенням з окремим особовим рахунком. До свого батька у квартиру позивач приходив разів з пять на тиждень, коли були ще живі дід та баба, також позивач залишався там ночувати. Він достовірно знає, що у великій кімнаті проживали дід та баба (коли вони були живі). У батьковій (меншій) кімнаті, яка є суміжною з кімнатою баби і діда стояло велике двоспальне ліжко і розкладне крісло. Кімната в якій проживає відповідач є відокремленою (ізольованою), з окремим входом. Міжкімнатних дверей між кімнатою його тітки (відповідача по справі) і кімнатами його батька, діда і бабусі немає. [PERSON] помер на Пирогова 74/22, де він проживав з липня 2012 року, оскільки позивач з його матірю за ним доглядали перед смертю, так як батько хворів. Те що [PERSON] станом на 02.10.2008 року (дата смерті [PERSON]К.) проживав з [PERSON] підтверджується довідкою, що міститься в матеріалах справи, де зазначено, що він був зареєстрований там. В судовому засіданні відповідач [PERSON] повідомила, що проти задоволення позову вона заперечує, просить відмовити в його задоволенні. Зазначила, що спірну земельну ділянку її батько отримав в 1962 році. Відповідач обробляла вказану земельну ділянку. [PERSON] проживав на Пирогова 74/22 з 1985 року по 2006 рік. Деколи у цей період він приходив до батьків. В 2006 році [PERSON] почав ночувати по Гоголя 20, кв. 8, він ночував у кімнаті, що була виділена їй, площею 18,5 кв.м., а вона жила з батьками у двох кімнатах, що були виділені їм разом з [PERSON] Як їй відомо, зі слів [PERSON], він почав проживати по Гоголя 20, кв. 8, враховуючи те, що позивач його дратував. У цей період вона проживала у великій кімнаті разом з мамою. Так, [PERSON] з 2006 року по 2012 рік проживав в її кімнаті, площею 18,5 кв.м., а потім коли захворів, його забрав позивач і його цивільна дружина. Вона не заперечує ту обставину, що [PERSON] з 2006 року по 2012 роки проживав, а саме ночував по Гоголя 20, кв.8, в окремій ізольованій кімнаті, що була видалена їй, площею 18, 5 кв.м., однак вона не може назвати це проживанням, оскільки він просто ночував у кімнаті, він не платив за квартиру комунальні послуги, не готував їсти, не прав, тощо. Спадщину вона почала оформляти в 2013 році, після того, як помер її брат. Брат помер у квітні, а спадщину після батька вона оформляла у серпні 2013 року. Представник відповідача [PERSON] підтримав позицію свого довірителя [PERSON] з приводу невизнання позову, зазначив, що тільки [PERSON] вступила у спадщину на спірну земельну ділянку, що встановлено рішенням Апеляційного суду Вінницької області, а тому вся схема спадкування, що наведена позивачем у позові не має права на існування, оскільки ця обставина вже встановлена і не підлягає доказуванню. Така позиція позивача не може бути прийнята судом. Також вказав, що у вказаній справі не має правового значення як були розподілені особові рахунки, в квартирі № 8, що по вулиці Гоголя 20 в м. Вінниці, оскільки всі проживали за однією адресою. Всі, а саме [PERSON], [PERSON], та [PERSON] проживали і користувались всіма трьома кімнатами квартири. Представлення відповідачем копій розрахункових книжок, свідчить про здійснення проплат за квартиру саме відповідачем та про те, що відповідач проживала разом з [PERSON] Третя особа [PERSON], неодноразово викликалась до суду у порядку та спосіб, що встановлено процесуальним законом, разом з тим, вона до суду не зявилась, про причини неявки суд не повідомила. Враховуючи викладене вище, суд вирішив розглядати справу у відсутність третьої особи. В судовому засіданні допитана в якості свідка [PERSON] повідомила, що вона є мамою позивача, який народився від [PERSON], під час перебування ними у фактичних шлюбних відносинах. [PERSON] проживав з [PERSON] і [PERSON] в двох ізольованих кімнатах, [PERSON], проживала в окремій кімнаті. Зустрічались вони лише на кухні. Після смерті [PERSON], [PERSON] їздив на спірну земельну ділянку разом з [PERSON] [PERSON] на спірну земельну ділянку (яку вони називали дачею), разом з [PERSON] і [PERSON] не їздила. Це все було з 2003 року. Їй відомо, що після смерті [PERSON], [PERSON] проживав разом зі своєю мамою [PERSON] В 2008 році померла [PERSON], та станом на час її смерті [PERSON] проживав разом з нею (мамою). [PERSON] мала окремий особовий рахунок а [PERSON] та [PERSON] (за життя) мали свій (окремий) особовий рахунок. [PERSON] за час проживання разом з мамою мав достатній рівень заробітку, та оплачував комунальні послуги. Після смерті [PERSON], [PERSON] користувався речами домашнього вжитку, а саме дивились телевізор, користувались посудом, тощо. [PERSON] почав хворіти з травня, червня 2012 року, і тоді він переїхав проживати до свідка і її сина (позивача по справі). В період з 2000 року по травень червень 2012 року [PERSON] проживав [INFO]. Свідок бачилась з [PERSON] часто, інколи [PERSON] залишався в неї ночувати. В судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що вона перебуває в гарних відносинах з відповідачем, в будь яких відносинах з позивачем не перебуває. Вона є сусідкою відповідача по справі, та проживає в квартирі № 6, що по вул. Гоголя 20 в м. Вінниці. З [PERSON] у [PERSON] були гарні відносини, вони жили однією сімєю. [PERSON] проживав у кімнаті, площею 18,5 кв.м. Вона не може сказати хто і коли їздив на дачу (спірну земельну ділянку), оскільки вона цього не знає. За життя [PERSON] і [PERSON] вона (свідок) заходила у квартиру № 8, що по Гоголя 20 дуже рідко. В судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що з 1986 року вона має у власності дачу, за адресою м. Вінниця, вул. Максимовича 1 і вона була знайома з батьками відповідача. На запитання суду, як звати батьків відповідача, свідок повідомила, що не памятає. З 2003 року на дачі [PERSON] вона бачила відповідача і її сина, більше вона нікого не бачила. З 2006 року на своїй дачі вона буває кожен день в літню пору року (з березня по листопад). У неї на дачі будинку немає, в неї там є вагончик. На дачі свідок працює (вирощує с/г культури). У [PERSON] на дачі деревяний будиночок. Батьки відповідача завжди приїздили самі, коли вони померли, то вона на спірній земельній ділянці бачила тільки відповідача. Їй відомо, що після смерті [PERSON], [PERSON] на дачу не приїздила, ні сама зі з [PERSON] З 2003 року на дачі [PERSON] вона бачила тільки відповідача і її сина, а з 2006 року на дачі свідок працює кожен день за рідким виключенням. В судовому засіданні свідок [PERSON] повідомив, що [PERSON], він знав з 2000 року, проживав [PERSON] [INFO]. [PERSON] жив в одній кімнаті, відповідач в іншій. Він памятає, що після смерті [PERSON] він їздив разом зі [PERSON] на земельну ділянку батька і вони разом там прибирали кілька разів, однак часові проміжки коли вони туди їздили він не памятає. На спірній земельній ділянці ніхто нічого не вирощував, вона (ділянка) запущена та поросла бурянами. Тому, він разом з [PERSON], громадили там, косили траву, тощо. Йому достовірно відомо, що [PERSON] з 2000 року та десь за рік до смерті, проживав [INFO]. На запитання суду свідок не зміг вказати на жодну дату, чи часовий проміжок, що йому відомо, в які [PERSON], їздив на спірну земельну ділянку, та здійснював будь - які дії по її обслуговуванню, тощо. В судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що вона з 01.08.2006 року по січень 2014 року була головою товариства «Калина», також у вказаному товаристві у неї в цей період часу була власна земельна ділянка. Вона особисто знайома з [PERSON] з 2006 року, коли свідок стала головою товариства. З 2008 року [PERSON] платила членські внески за спірну земельну ділянку, до 2008 року такі членські внески платила [PERSON] Обробляти спірну земельну ділянку [PERSON] почала з 2008 року, до цього свідок не бачила [PERSON] за роботою на спірній земельній ділянці. Вона памятає, що до 2008 році на земельній ділянці працювала [PERSON] Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини врегульовані нормами спадкового права. Судом встановлено, що 11.03.2003 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-АМ 192953, виданим міським відділом РАГС управління юстиції Вінницької області 12.03.2003 року. (а.с. 170). Після його смерті відкрилась спадщина, зокрема на земельну ділянку площею 859 кв.м., розташовану на території Вінницької міської ради, садівничого товариства «Калина» (ділянка №35) для ведення садівництва, яка належала покійному на праві власності, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії ВН, виданим 24.09.1997 року. (а.с. 173 175) Спадкоємцями першої черги за законом щодо майна покійного [PERSON] є: дружина - [PERSON], син - [PERSON] та дочка - [PERSON]. На час відкриття спадщини після його смерті діяли норми ЦК УРСР (1963 року), які суд застосовує до спірних правовідносин. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР спадщина вважалася прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, слід мати на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтримання його в належному стані або сплату податків та інших платежів. Відповідно до ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням в цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як встановлено рішенням Апеляційного суду Вінницької області по справі №127/25086/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача [PERSON], про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності в порядку спадкування, припинення права власності та внесення змін у свідоцтво, після смерті [PERSON] спадщину прийняла виключно його дружина [PERSON]. Апеляційним судом під час розгляду справи не встановлено факту прийняття спадщини після померлого [PERSON] його дітьми: сином [PERSON] та донькою [PERSON] [PERSON] обставина, що син та донька були зареєстровані за місцем проживання спадкодавця [PERSON] за адресою: [ADDRESS], не є свідченням прийняття ними спадщини, оскільки дана квартира не відносилась до складу спадкового майна. (а.с. 81 87). У цьому звязку суд не приймає до уваги твердження сторони позивача з приводу того, що спадщину після смерті [PERSON] прийняли [PERSON], [PERSON], та [PERSON], оскільки обставина прийняття спадщини після смерті [PERSON] виключно [PERSON] встановлена приюдиційним для цієї справи рішенням Апеляційного суду Вінницької області, позиція якого з поміж іншого базується на встановленні в ході розгляду справи обставин сплати виключно [PERSON] членських внесків за вказану земельну ділянку, після смерті [PERSON], її вступу у членство кооперативу, обробіток спірної земельної ділянки, тощо. Крім того, як слідує з матеріалів справи, рішенням народного суду Ленінського району м. Вінниці від 16.07.1974 року у справі за позовом [PERSON] [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про зміну договору житлового найму, розділено житлову площу, виділено [PERSON], [PERSON] кімнату 18,45 кв.м. по вул. Гоголя,20 в м. Вінниці, зобовязано укласти окремий договір з [PERSON] (а.с.202). Рішенням виконкому Вінницької міської ради депутатів трудящих від 19 вересня 1974 року № 657, вирішено відкрити особові рахунки на [PERSON], склад сім"ї три особи, на дві кімнати площею 38,56 [ADDRESS] та [PERSON], склад сімї три особи, на одну кімнату площею 18,45 кв.м. [ADDRESS]. (а.с 203 204). (Нумерація будинку невдовзі змінена, що не заперечується сторонами по справі). Таким чином після смерті [PERSON] спадщину прийняла його дружина [PERSON]. Щодо твердження позивача, що у спадщину після смерті [PERSON] вступив і його батько [PERSON], то це спростовуються вище викладеним. Судом встановлено, що дружина померлого [PERSON] - [PERSON] за життя своє право на спадщину після померлого [PERSON] не оформила, заяви про прийняття спадщини після його смерті нотаріусу не подавала, свідоцтва про право на спадщину на спірну земельну ділянку не отримала (у спадщину вступила своїми фактичним діями, що описано вище). З матеріалів спадкової справи № 832/13 до майна померлого 11.03.2003 року [PERSON], яка досліджена в судовому засіданні, слідує, що до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] лише в 2013 році (через 10 років після смерті батька) звернулась [PERSON] (дочка померлого - відповідач по справі), а [PERSON] (син) із заявою про відмову від прийняття спадщини після смерті свого батька [PERSON]. Як слідує із заяви від 19.08.2013 року [PERSON], за заявою якої відкрито спадкову справу щодо майна померлого [PERSON], остання звертаючись до нотаріальної контори вказує, що у померлого є син [PERSON], інших спадкоємців, передбачених законом, пережилої дружини, а також особи з якою померлий проживав однією сімєю, але не перебував у шлюбі, немає. (а.с. 166). В той же час судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що померлий [PERSON] на час відкриття спадщини мав сина [PERSON] (батька позивача) та дружину [PERSON]. Однак, ні дружина [PERSON] (за її життя), ні син [PERSON] (за його життя) з заявами про прийняття спадщини до нотаріуса не зверталися. [PERSON], як свідчать матеріали спадкової справи, не виявив своєї волі для прийняття спадщини. 19.08.2013 року державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори [PERSON] було видано [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстровані в реєстрі за № 8-1451 та № 8-1454, яка складається із\~земельної ділянки площею 0,0859 га, розташованої по ІІ-му провулку Максимовича б/н (територія Вінницької міської ради, садівниче товариство «Калина», ділянка № 35) та грошових вкладів з відповідними відсотками і нарахованими компенсаціями, що зберігаються в Територіально відокремленому безбалансовому відділенні № 10001/0179 філії Вінницького обласного управління АТ «Державний ощадбанк України» на рахунках № 91551.1206900, № 12069 та № 057242, належних померлому 11.03.2003 року [PERSON]. (а.с. 188 192). При цьому матеріали спадкової справи містять дані про те, що факт прийняття [PERSON] спадщини нотаріусом перевірено за довідкою ЖЕК, де є дані про реєстрацію місця проживання та за штампом про реєстрацію місця проживання заявниці за цією ж адресою. Однак, матеріали спадкової справи не містять відомостей щодо зміни договору найму по місцю проживання заявниці, про що вказано вище, а також про дії [PERSON] по управлінню, розпорядженню і користуванню спадковим майном (земельною ділянкою), підтримання його в належному стані або сплату податків та інших платежів. Не містять матеріали вказаної спадкової справи і відомостей, які б вказували на те, що квартира, де зареєстрована відповідач по справі та померлий [PERSON] входили до складу спадкового майна померлого для висновку про те, що відповідач вступила в управління та володіння спадковим майном своїми фактичними діями. Сам же факт отримання свідоцтва про право на спадщину відповідачкою не є безспірним свідченням, що [PERSON] вступила в порядку встановленому ст.549 ЦК УРСР в управління та володіння спадковим майном (земельною ділянкою). При цьому, що Апеляційним судом Вінницької області встановлено, що в управління та володіння майном (земельною ділянкою) після смерті [PERSON] вступила лише [PERSON], тобто його дружина. 02 жовтня 2008 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-АМ 123384, виданим 06.10.2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області. (а.с. 12). Спадкова справа до майна померлої не заводилась (а.с. 112). На час відкриття спадщини після її смерті діяли норми Цивільного кодексу України. Як встановлено судом спадкоємцями першої черги після її смерті являлись її діти: [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Як встановлено судом [PERSON], [INFO], (батько позивача), постійно проживав з спадкодавцем та був зареєстрований за адресою місця проживання померлої [PERSON] в квартирі [ADDRESS]. (а.с. 35 38). Дана обставина дає підстави дійти висновку, що останній прийняв спадщину після померлої [PERSON] Своє право на спадкування майна, в тому числі і того, яке померла успадкувала після померлого чоловіка, останній не оформив. В той же час сам факт не оформлення права на спадщину не свідчить про відсутність такого майнового права на спадкове майно. Сам факт реєстрації [PERSON] за адресою місця проживання померлої [PERSON] не свідчить, що вона постійно проживала з померлою, зважаючи на зміну договору найму (рішенням народного суду Ленінського району м. Вінниці від 16.07.1974 року). Посилання в судовому засіданні відповідача [PERSON] на ту обставину, що за життя [PERSON], остання проживала разом з відповідачем у великій кімнаті, в той час як [PERSON] (батько позивача) у цей період фактично проживав у кімнаті, площею 18,5 кв.м., що була виділена відповідачу, не ґрунтується на будь яких доказах, що наявні в матеріалах справи, жодні докази з цього приводу суду не представлені, а отже вказане твердження є перед судом недоведеним. Покази свідків заявлених до допиту як зі сторони позивача так і зі сторони відповідача з цього приводу є непослідовними, заплутаними, узагальненими та такими, що відстоюють позиції або позивача або відповідача, в залежності від того, з чиєї сторони такий свідок викликаний до суду, вказані покази не містять жодної достовірної деталізації, та не є такими, що відтворюють дійсні обставини справи, а тому до уваги судом не приймаються. Показовими у цьому звязку є покази свідка [PERSON], яка вказавши, що за життя [PERSON] вона заходила у квартиру № 8, що по вул. Гоголя 20 дуже рідко, разом з тим, стверджувала, що [PERSON] та [PERSON] жили однією сімєю, так само свідок не здійснюючи та не деталізуючи план розташування кімнат квартири № 8, по вул. Гоголя 20, стверджувала, що [PERSON] проживав у кімнаті площею саме 18,5 кв.м. (на чому постійно наголошувала відповідач по справі з тотожними формулюваннями). 13.04.2013 року помер [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть [PERSON] І-АМ №257041, виданим 15.04.2013 року відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області. (а.с. 128). Як слідує з матеріалів спадкової справи №436/13 р щодо майна [PERSON], останній залишив заповіт, яким заповідав все своє майно синові [PERSON], [INFO], позивачу по справі. Із заявами про прийняття спадщини після померлого звернулися [PERSON], позивач по справі, [PERSON], сестра померлого - відповідач по справі, та [PERSON], дочка померлого, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача. (а.с. 113 155). Позивач оформив своє право власності в порядку спадкування за заповітом на 2/5 частки квартири під номером 8, яка знаходиться в м. Вінниці по вул.Гоголя, 20, належних померлому на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданим виконкомом Вінницької міської ради 22 лютого 2011 року, згідно рішення від 22.02.2011 року за №442, зареєстрованого КП ВМБТІ 07 серпня 2011 року в Реєстрі права власності на нерухоме майно за №34327150, номер запису 1012/83588 в книзі 888. В частині земельної ділянки площею 0,0859 га, розташованої по ІІ-му провулку Максимовича б/н (територія Вінницької міської ради, садівниче товариство «Калина», ділянка № 35) постановою державного нотаріуса Першої вінницької державної нотаріальної контори від 08.10.2014 року №3491/02-31 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, зважаючи, що право власності на це майно зареєстроване за іншою особою. (а.с. 41, 147) Як слідує з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєктів нерухомого майна від 21.10.2016 року право власності на вказану спірну земельну ділянку зареєстроване за [PERSON], відповідачкою по справі, на підставі Свідоцтва про право на спадщину, виданого 19.08.2013 року державним нотаріусом першої вінницької державної нотаріальної контори. (а.с. 61 62). Однак, як встановлено судом, описане вище свідоцтво про право на спадщину видане [PERSON] (відповідачу у справі) без врахування кола спадкоємців, які були живі на час відкриття спадщини ([PERSON], та [PERSON]К.) та без врахування обставин вступу в управління спадковим майном [PERSON] виключно [PERSON], що встановлено рішенням Апеляційного суду Вінницької області, що залишено в силі Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.03.2016 року (а.с. 84 87). Враховуючи наведене суд констатує, що відповідач, при зверненні до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, повідомила недостовірну інформацію про коло осіб, які мають право на спадщину та обставини прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до п. 27 Постанови пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Зважаючи, що судом встановлено порушення права спадкоємців (зокрема, позивача, як спадкоємця після свого батька, який в свою чергу є спадкоємцем після смерті своєї матері, а вона в свою чергу є спадкоємцем свого чоловіка) у зв'язку з видачею відповідачці Свідоцтва про право на спадщину за законом, а тому позовна вимога про визнання недійсним Свідоцтва про право на спадщину за законом, видане відповідачці [PERSON] підлягає задоволенню. Щодо позовної вимоги про визнання за позивачем права власності на 2/3 частки спірної земельної ділянки, суд враховує, що ні [PERSON], ні [PERSON] право власності на нерухоме майно ( земельну ділянку) прийняте у спадщину після смерті відповідно [PERSON]Л, [PERSON] не оформили та не зареєстрували у встановленому законом порядку. Відповідно до ст. 125 ЗК України ( в редакції чинній на момент відкриття спадщини після померлого [PERSON]А.) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на земельну ділянку. Суд враховує, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК, чинна на час відкриття спадщини). На вказане звернув увагу Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування». Як слідує з матеріалів справи, померлому [PERSON] належали майнові права, а не право власності, а тому саме майнові права перейшли до позивача в порядку спадкування. Таким чином, позовні вимоги в частині визнання права власності за позивачем на спірну земельну ділянку в порядку спадкування задоволенню не підлягають, оскільки спадкодавцю позивача [PERSON] не належало право власності на спірну земельну ділянку (її частину), а належало майнове право на спадкове майно [PERSON], яке перейшло до позивача по справі з часу прийняття спадщини після смерті [PERSON] Таким чином суд зазначає, що позивачем по справі обрано не вірний спосіб захисту свого порушеного права. Відповідно до ст.88 ЦПРК України, суд здійснює розподіл судових витрат. Враховуючи, що позовні вимоги задоволені частково, з відповідача слід стягнути документально підтверджені понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору пропорційно задоволеним вимогам в розмірі 551,20 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial