Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-29 00:00:00

1.Описова частина Короткий зміст вимог та аргументів учасників справи 01 жовтня 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів Черкаського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області, Державної казначейської служби України, Міністерства Юстиції України про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок незаконних дій, шляхом стягнення з Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України на користь позивача відшкодування моральної шкоди в розмірі 60 000 грн. 09 лютого 2021 року позивач скерував до суду уточнену позовну заяву від 08 лютого 2021 року до Головного управління Національної поліції в Черкаській області, Державної казначейської служби України, третя особа: Черкаська обласна прокуратура про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок незаконних дій, шляхом стягнення з Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України на користь позивача відшкодування моральної шкоди в розмірі 60 000 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 27.01.2020 близько 20.00 год. [PERSON] , достовірно знаючи про відсутність будь-якого правопорушення з боку позивача, маючи умисел направлений на завідомо неправдиве повідомлення про злочин, умисно, з хуліганських мотивів, маючи на меті нанесення позивачу психологічно-моральної травми як військовослужбовцю антитерористичної операції, за допомогою свого мобільного телефону, зробила завідомо неправдиве усне повідомлення за номером 102 про вчинення позивачем кримінального правопорушення у вигляді погроз фізичною розправою, що підпадає під ознаки злочину передбаченого частиною першою статті 129 Кримінального кодексу України. Цього ж дня о 20.55 год. за адресою [ADDRESS] на виклик [PERSON] прибув екіпаж Управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції, який відібрав у неї письмові пояснення та складено протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення. Позивач не вчиняв дій, які інкримінувала позивачу [PERSON] , оскільки витримка позивача як військовослужбовця та привиті роками військової служби етичні правила поведінки по відношенню до цивільних осіб - не дозволяють позивачу ображати будь-кого, в тому числі і колишню дружину. Таким чином, вважає, що [PERSON] 27.01.2020 вчинила злочин, що передбачений частиною першою статті 383 Кримінального кодексу України, а саме - завідомо неправдиве повідомлення суду, прокурору, слідчому, дізнавачу або органу досудового розслідування про вчинення кримінального правопорушення, яке карається виправними роботами на строк до двох років або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, або позбавленням волі на строк до двох років. 13.05.2020 позивачем Прокурору Черкаської області подано заяву про вищеописаний злочин, що вчинений [PERSON] . Дана заява зареєстрована за вхідним номером 140-70-20 від 13.05.2020. Прокуратура Черкаської області вказану вище заяву направила до Черкаської місцевої прокуратури листом від 14.05.2020 № 04/2/2-р-20, а Черкаська місцева прокуратура листом від 18.05.2020 № 165-242-20 перенаправила заяву про вчинення злочину до Черкаського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області. 29.05.2020 розпочато досудове розслідування кримінального провадження № 12020251010002290 за частиною 1 статті 383 Кримінального кодексу України по заяві позивача від 13.05.2020. Досудове розслідування доручено слідчим Шевченко В.В. та Осаула 1.А. Прокурорами, які здійснювали нагляд визначено Крижевського Д.В. та Капітоненко Н.О. Проте, вже 13.06.2020 слідчим слідчого відділу Черкаського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області Шевченко В.В. винесено постанову про закриття кримінального провадження № 12020251010002290 від 29.05.2020 на підставі пункту 2 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, оскільки, ніби-то, встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення. 24.06.2020 позивач звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси зі скаргою на постанову слідчого відділу Черкаського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області Шевченко В.В. від 13.06.2020 про закриття кримінального провадження № 12020251010002290, так як досудове розслідування у даному кримінальному провадженні проведено неналежним чином, а рішення слідчого про закриття даного кримінального провадження є безпідставним. Ухвалою слідчої судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 01.07.2020 у справі № 712/6048/20 (провадження № 1 -кс/712/3169/20), задоволено скаргу позивача, у зв`язку із чим, постанову слідчого відділу Черкаського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області Шевченко В.В. від 13.06.2020 про закриття кримінального провадження № 12020251010002290 від 29.05.2020 скасовано. При цьому, судом в якості мотивування скасування оскаржуваної постанови зазначено наступне: «Постанова про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу. Спірна постанова не містить мотивовані висновки про наявність законних підстав для закриття кримінального провадження у співставленні з результатами слідчих дій, обставинами, на які вказав заявник у заяві про кримінальне правопорушення в порядку ст.214 КПК України, а також ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 383 КК України. За таких обставин, зважаючи, що постанова про закриття кримінального провадження органом досудового розслідування винесена не у повній відповідності до вимог процесуального закону, тому скарга підлягає до задоволення». Таким чином, вже з 01.07.2020 повинно було відновитись досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12020251010002290. 30.07.2020 позивач звернувся із письмовою заявою до Черкаського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області з проханням надати витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні № 12020251010002290. Вказаний витяг виданий лише 21.09.2020, з якого позивач виявив, що через три місяці після скасування постанови слідчого відділу Черкаського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області Шевченко В.В. від 13.06.2020 про закриття кримінального провадження № 12020251010002290 від 29.05.2020, останнє - не відновлене, а є закритим і жодні дії по ньому не вживаються. Вважає, що внаслідок протиправної бездіяльності органу досудового розслідування у кримінальному провадженні за його заявою наявні підстави для покладення на державу обов`язку відшкодувати завдану позивачу моральну шкоду у зв`язку з неефективністю ведення досудового розслідування кримінальної справи, у якій позивач є фактичним потерпілим. Наразі, на розгляді у Соснівському районному суді м. Черкаси перебуває справа № 712/1638/20 за його позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою, яка не пускає позивача у зазначену квартиру, що придбана на його кошти, виплачені державою за його поранення на війні в рахунок компенсації по втраті працездатності. Внаслідок бездіяльності органу досудового розслідування стан позивача, як фізичний так моральний став погіршуватись. Позивач вже зневірився у справедливість та можливість відновити своє чесне ім`я, яке кров`ю гартував на сході України. Його родичі почали займати по відношенню до позивача образливу позицію, яка зводиться у звинуваченні позивача у неможливості захистити власні права. Позивач і сам вже це відчуває. До такої зневіри призвела саме ця ситуація, з якої позивач не вбачає виходу. Його друзі почали між собою обговорювати позивача особу та подекуди відпускати неприємні жарти, на кшталт, «будеш лізти туди, точно посадять». Позивач перебуває на регулярних лікуваннях, приймає ліки. За таких обставин, завдану позивачу моральну шкоду оцінює в 60 000,00 грн., які просить стягнути з відповідачів. Також просить стягнути з відповідачів витрати по оплаті правничої допомоги в сумі 6000 грн. Представник відповідача Державної казначейської служби України скерував до суду відзив на позовну заяву. В обґрунтування заперечень вказував на те, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити за безпідставністю та недоведеністю. Представник відповідача ГУНП в Черкаській області скерував до суду відзив на позовну заяву. В обґрунтування вказував на те, що позивач в обґрунтування позовних вимог повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. Позивачем не надано розрахунку суми моральної шкоди, не вказано з яких саме міркувань він виходив визначаючи розмір завданої шкоди а яким доказами це підтверджується. Щодо стягнення суми судових витрат розмірі 6000 грн. позивачем не надано квитанції до прибуткового касового ордеру. Третьою особою Черкаською обласною прокуратурою скеровано до суду пояснення, які обґрунтовані тим, що за обставинами справи, до СВ Черкаського ВП ГУНП в Черкаській області звернувся [PERSON] за фактом неправдивого повідомлення [PERSON] оператору гарячої лінії «102» про вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України. СВ Черкаського ВП ГУНП в Черкаській області за вказаним фактом 29.05.2020 розпочато кримінальне провадження № 12020251010002290 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України За результатами досудового розслідування слідчим Шевченко В.В. 13.06.2020 прийнято рішення про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. У подальшому ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 01.07.2020 постанову слідчого про закриття кримінального провадження скасовано. Згідно відомостей системи електронного документообігу органів прокуратури України вищевказана ухвала до Черкаської місцевої прокуратури не надходила. Окрім цього, в матеріалах досудового розслідування зазначеного кримінального провадження також відсутня ухвала Соснівського районного суду м. Черкаси від 01.07.2020. Разом з цим, 17.03.2021 Черкаською окружною прокуратурою отримано у Соснівському районному суді м. Черкаси вищевказану ухвалу суду від 01.07.2020 та на її виконання відновлено досудове розслідування у кримінальному провадженні. Вимоги [PERSON] про стягнення моральної шкоди не ґрунтуються на вимогах Закону, оскільки згідно із положеннями постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» від 31.03.1995 № 4 при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди позивач повинендовести наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні Позивачем не доведено жодного із елементів цивільно-правової відповідальності, не визначено характер моральної шкоди, не надано обґрунтування, не мотивовано у чому полягає винна дія або бездіяльність заподіювана та причинний зв`язок між протиправними діяннями та наслідками. Оскільки позивачем не доведено, що відносно нього з боку слідчих та прокурорів у кримінальному провадженні вчинені протиправні дії чи допущена протиправна бездіяльність та у порушенні яких саме норм права вона виразилась, також не надано належних доказів спричинення йому моральної шкоди, отже не доведено обґрунтування, підставності вимог, їх відповідності чинному законодавству, просить у позові [PERSON] про відшкодування моральної шкоди відмовити. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Сененко К.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Додатково вказували, що моральні страждання завдані позивачу внаслідок як неправомірного закриття кримінального провадження, ініційованого за заявою позивача про вчинення злочину, так і внаслідок тривалого невиконання Черкаським відділом поліції ухвали слідчого судді про скасування постанови про закриття вказаного кримінального провадження шляхом відновлення досудового розслідування у кримінальному провадженні, де позивач є заявником. Внаслідок вказаних неправомірних дій та бездіяльності позивач зазнав негативні переживання, внаслідок яких погіршився його фізичний та моральний стан. Позивач зневірився у справедливість та можливість відносити своє чесне ім`я, яке кров`ю гартував на Сході України. Представник відповідача Коваленко А.П. в судовому засіданні просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві. Вважала недоведеними заявлені позивачем підстави та розмір моральної шкоди. Просила також відмовити у задоволенні вимоги про стягнення правничих витрат, вказавши, що ці витрати невиправдано затрачені на уточнення позовних заяв та кола відповідачів. Представник третьої особи Палій О. О. в судовому засіданні просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у поясненні. Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, скерував до суду клопотання про розгляд справи без його участі. Відповідно до п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-VІІІ «Про судоустрій та статус суддів», районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію. Заслухавши учасників, дослідивши матеріали цивільної справи, вивчивши матеріали справи № 712/6048/20 за скаргою [PERSON] в порядку ст.303 КПК України на постанову про закриття кримінального провадження, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами цивільного законодавства. Хід розгляду справи 06 жовтня 2020 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси залишено без руху позовну заяву [PERSON] до Черкаського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області, Державної казначейської служби України, Міністерства Юстиції України про відшкодування моральної шкоди. 04 листопада 2020 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 20 січня 2021 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси визначено позивачу строк для приведення позовної заяви у відповідність до вимог ст.ст. 175, 177 ЦПК України. 22 лютого 2021 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси прийнято подану 08 лютого 2021 року позовну заяву [PERSON] до Головного управління Національної поліції в Черкаській області, Державної казначейської служби України, третя особа: Черкаська обласна прокуратура про відшкодування моральної шкоди. Залучено до участі в розгляді справи в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Черкаську обласну прокуратуру. Замінено відповідачів Головне управління Національної поліції в Черкаській області, Державну казначейську службу України та Міністерства Юстиції України на Головне управління Національної поліції в Черкаській області та Державну казначейську службу України. Позовну заяву [PERSON] в частині вимог до Міністерства юстиції України залишено без розгляду. 2.Мотивувальна частина Фактичні обставини, встановлені судом В судовому засіданні встановлено, що до Черкаського відділу поліції надійшла заява [PERSON] про те, що 27.01.2020 року [PERSON] здійснила завідомо неправдиве повідомлення про злочин працівникам поліції щодо дій заявника (ЄО-24472, 24474 від 28.05.2020). Дані відомості внесено до ЄРДР № 12020251010002290 від 29 травня 2020 року за ч. 1 ст. 383 КК України (завідомо неправдиве повідомлення про вчинення кримінального правопорушення). 13 червня 2020 року слідчим слідчого відділу Черкаського відділу поліції ГУНГІ в Черкаській області майором поліції винесено постанову про закриття кримінального провадження № 12020251010002290 від 29.05.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 383 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. 24 червня 2020 року [PERSON] звернувся до суду зі скаргою на постанову слідчого СВ Черкаського ВП ГУНП в Черкаській області Шевченко В.В. від 13 червня 2020 року про закриття кримінального провадження № 12020251010002290 від 29.05.2020. 01 липня 2020 року у судовому засіданні у справі № 712/6048/20 за участю прокурора відділу Черкаської місцевої прокуратури проголошено вступну та резолютивну частину ухвали Соснівського районного суду м. Черкаси, якою скаргу [PERSON] на постанову слідчого Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області про закриття кримінального провадження № 12020251010002290 від 29.05.2020 задоволено. Постанову слідчого СВ Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області Шевченко В.В. від 13 червня 2020 року про закриття кримінального провадження № 12020251010002290 від 29.05.2020 року за ч. 1 ст. 383 КК України скасовано. Повний текст ухвали проголошений 03 липня 2020 року. При цьому, судом в якості мотивування скасування оскаржуваної постанови зазначено наступне: «Постанова про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу. Спірна постанова не містить мотивовані висновки про наявність законних підстав для закриття кримінального провадження у співставленні з результатами слідчих дій, обставинами, на які вказав заявник у заяві про кримінальне правопорушення в порядку ст.214 КПК України, а також ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 383 КК України. За таких обставин, зважаючи, що постанова про закриття кримінального провадження органом досудового розслідування винесена не у повній відповідності до вимог процесуального закону, тому скарга підлягає до задоволення». Супровідним листом № 712/6048/20/6547/2020 від 06.07.2020р. ухвала суду від 01.07.2020р. надіслана на виконання до Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області та отримана 07.07.2020р. згідно відмітки у журналі кур`єрської служби суду. 30.07.2020 року позивач [PERSON] звернувся з заявою про надання витягу по кримінальному провадженню № 12020251010002290. Відповідно до витягу № 12020251010002290 наданого 21.09.2020 року кримінальне провадження № 12020251010002290 рахувалось таким, що закрито за ч. 1 ст. 284 КК України. Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд Спірні правовідносини регулюються нормами цивільного законодавства. Відповідно до ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Згідно зі ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. На підставі вказаної норми права, відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади. Згідно з частиною другою статті 23 ЦК України, моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України). Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду,визначені частиною сьомою статті 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою у випадках вчинення незаконних дій, перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Отже, причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. У випадку, коли протиправна поведінка, яка створила конкретну можливість завдання шкоди, перетворює її у дійсність тільки в разі приєднання до неї протиправної дії третіх осіб, має встановлюватися юридично значимий причинний зв`язок як з поведінкою, яка створила конкретну можливість (умови для завдання шкоди), так і з діями, які перетворили її у дійсність (фактичне завдання шкоди). Статтями 13, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права та змінюють практику застосування національного закону відповідно до Рішення цього Суду. Рішення Конституційного Суду України від 03.10.2001 року № 12-рп/2001 у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 32 Закону України «Про Державний бюджет України на 2000 рік» та статті 25 Закону України «Про Державний бюджет України на 2001 рік» дійшов висновку, що Конституція України гарантує громадянам у таких випадках право на відшкодування шкоди за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів (статті 56, 62). В Постанові Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 (в редакції від 24.10.2003) «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній зв`язок та є вина зазначеної особи. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Свої вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач обґрунтовував тим, що внаслідок незаконних дій органів досудового слідства йому як заявнику у кримінальному провадженні № 12020251010002290 було завдано моральної шкоди, що виразилось у незаконному рішенні слідчого з приводу закриття кримінального провадження, яке було скасоване судом. суд доходить висновку, що скасування ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 01 липня 2020 року постанови про закриття кримінального провадження №12020251010002290 не свідчить про завдання позивачу моральної шкоди. Можливість прийняття стороною кримінального провадження процесуального рішення і подальше скасування цього рішення у встановленому порядку передбачена нормами КПК України. Водночас, реалізація позивачем свого процесуального права і оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінальних проваджень не є підставою для відшкодування моральної шкоди. Судовий контроль на стадії досудового розслідування, внаслідок якого постановлені ухвали слідчих суддів, не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій відповідачів і притягнення їх до відповідальності. Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 07 жовтня 2020 року у справі № 523/4822/17. Вирішуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок невиконання органом поліції ухвали слідчого судді про скасування постанови про закриття кримінального провадження, суд виходить з аткого. Відповідно до чіткої й усталеної практики ЄСПЛ право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін (рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», п. 40). Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок (рішення у справі «Immobiliare Saffi» проти Італії", заява № 22774/93, п. 66, ECHR 1999-V). Забезпечення адекватного та достатнього відшкодування за невиконання або несвоєчасне виконання рішень національних судів є прямим обов`язковим держави. При цьому, держава, запровадивши компенсаторний засіб юридичного захисту, має подбати про те, щоб такий засіб не вважався неефективним. ЄСПЛ також зазначив, що у випадку надмірної затримки у виконанні державою винесеного проти неї судового рішення, після того, як заявник, пройшовши через судовий процес, домігся успіху, неминуче викликатиме у нього почуття розпачу (рішення у справі «Бурдов проти Росії» від 7 травня 2002 року, п. 100). Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, за що держава несе відповідальністю, презумується. Відповідно до правової позиції Верховного Суду у постанові від 24 березня 2020 року у справі №818/607/17 психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави прав людини, можуть свідчить про заподіяння моральної шкоди. Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає доведеним факт спричинення позивачу моральних страждань у зв`язку з порушенням його прав протиправною бездіяльністю структурного підрозділу ГУНП в Черкаській облісті Черкаського відділу поліції внаслідок тривалого невиконання ухвали слідчого судді Соснівського районного суду м.Черкаси від 01.07.2020р про скасування постанови про закриття кримінального провадження № 12020251010002290, яка була направлена до виконання та доставлена до Черкаського відділу поліції ГУ НП в Черкаській області 07.07.2020р., однак не виконувалась до 17.03.2021р., коли досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12020251010002290 було відновлене. Дана ситуація, на думку суду, мала психотравмуючий характер у зв`язку з спричиненням позивачу моральних втрат і переживань внаслідок обмеження його конституційних прав на виконання судового рішення шляхом відновлення ініційованого позивачем кримінального провадження з приводу завідомо неправдивого, на переконання позивача, повідомлення правоохоронним органам про вчинення ним кримінального правопорушення, необхідністю звертатись до суду для відновлення порушеного права на виконання ухвали слідчого судді, чим були порушені нормальні життєві зв`язки, що об`єктивно негативно вплинуло на психологічний стан позивача, який є інвалідом війни 2 групи, а також його соціальні зв`язки. Враховуючи викладене, вирішуючи позовні вимоги, суд доходить висновку про наявність підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди. Разом з тим, суд дійшов висновку, що заявлений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 60 000 грн. є завищеним та не в повній мірі відповідає сумірності розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам та засадам розумності, виваженості та справедливості. Суд виходить з того, що встановлюючи розмір відшкодування моральної шкоди, слід керуватися не лише тими критеріями, які обумовлюють суб`єктивне сприйняття потерпілого (почуття, емоції), але й тими, які характеризують його зовнішній прояв - порушення звичайного для даної людини способу життя. При цьому, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її необґрунтованого збагачення. Оцінюючи вказані обставини та характер спірних правовідносин у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в даному випадку, моральна шкода має бути відшкодована у межах одного прожиткового мінімуму, в розмірі, встановленому законом станом на дату розгляду справи в розмірі 2270 гривень, вказаний висновок узгоджується з правовою позицію Верховного суду у постанові 12 лютого 2019 року м. Київ справа №818/674/17. Доводи представника ГУНП в Черкаській області про те, що Черкаський відділ поліції ГУ НП в Черкаській області, якому була направлена на виконання ухвала слідчого судді у справі №712/6048/20, не є юридичною особою, суд вважає такими, що не обгрунтовують заперечення проти позову, оскільки ухвала слідчого судді про скасування постанови про закриття криміального провадження № 12020251010002290 була вручена 07.07.2021р. Черкаському відділу поліції ГУ НП в Черкаській області як органу досудового розслідування згідно з витягу з ЄРДР у кримінальному провадженні № 12020251010002290. Крім того, навіть після відкриття провадження у листопаді 2020 року у даній справі за позовом до ГУ НП в Черкаській області з приводу бездіяльності Черкаського відідлу поліції ГУ НП в Черкаській області у виконанні ухвали слідчого судді у справі № 712/6048/20, вказана ухвала була виконана шляхом відновлення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12020251010002290 тільки у березні 2021 року згідно пояснення Черкаської обласної прокуратури. Що стосується доводів представника Черкаської обласної прокуратури про неотримання ухвали слідчого судді у справі № 712/6048/20 органами прокуратури до березня 2021 року, судове засідання у вказаній справі за скаргою на постанову про закриття кримінального провадження № 12020251010002290 відбулось за участю прокурора відділу Черкаської місцевої прокуратури, який був процесуальним керівником у вказаному кримінальному провадженні. Таким чином, суд доходить висновку про часткове задоволення позову. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішенні від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відповідно до договору про надання правничої допоомги від 15 вересня 2020 року між [PERSON] та адвокатом Сененко К.В. на оплату правничої допомоги позивачем мають бути понесені 6000 грн. за виконання наступної правової роботи: консультації, підготовка клопотань та інших процесуальних документів, представництво інтересів в суді. Відповідно до ч.1,2 ст.134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Згідно попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат у позовній заяві орієнтовний розмір витрат позивача на правничу допомогу становить 6000 грн. Відповідно до довідки від 25.03.2021р. про детальний опис робіт, виконаних адвокатом, позивачу була надана юридична консультація, складені позовна заява, клоптання про заміну відповідача, уточнена позовна заява, клопотання про залучення третьої особи, здійснювалось представництво відповідача в усіх судових засіданнях у справі. Матеріали справи містять документи, які свідчать про реальність надання правової допомоги, а саме позовні заяви, клопотання з процесуальних питань, також адвокат Сененко К.В. брала участь в судових засіданнях згідно протоколу судового засідання. Таким чином з огляду на умови договору про надання правової допомоги від 15 вересня 28 січня 2019 року, враховуючи складання і підписання адвокатом позовної заяви та заяв з процесуальних документів від імені і в інтересах позивача у справі, участь адвоката в судових засіданнях суд дійшов висновку, що в даній конкретній справі витрати на правову допомогу, що будуть понесені позивачем в сумі 6 000 грн. є реальними, підтвердженими матеріалами справи. При цьому суд враховує, що розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним. Згідно з правовою позицією Верховного Суду у справі № 640/18402/19 від 28.12.2020 у разі встановлення адвокатом та клієнтом фіксованого розміру гонорару детальний опис робіт, виконаних під час надання правової допомоги не потрібен. Суд також виходить з того, що виконання адвокатом Сененко К.В. вказаних у договорі про надання правничої допомоги правничих послуг здійснювалось для забезпечення ефективного здійснення процесуальних прав позивача, а тому заперечення представника відповідача щодо необґрунтованості даних робіт чи неспівмірності їх вартостіне підлягає до задоволення. Що стосується доводів представника відповідача про те, що не надано документального підтвердження оплати правничої допомоги суд враховує, що відповідно до п.1 ч.2 ст.137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, пов`язану зі справою, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Отже, відмова у відшкодуванні витрат на правничу допомогу через відсутність доказів оплати вказаних послуг не узгоджується з нормами чинного процесуального законодавства. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 21 січня 2021 року у справі №280/2635/20. Враховуючи викладене, відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати, які мають бути понесені позивачем на правничу допомогу підлягають до стягнення пропорційно до задоволеної частини позовних вимог в сумі 500 грн.

Outcome: approved