Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів, в якому просить суд стягнути з [PERSON] на його користь грошові кошти за договором позики від 07.04.2017р. в розмірі 10 000 (десять тисяч) доларів США; та грошові кошти за договором позики від 01.06.2017р. в розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) доларів США. В обґрунтування позову вказує, що він позичив [PERSON] грошові кошти в розмірі 10 000 (десять тисяч) доларів США. Факт укладення договору позики підтверджується розпискою, наданою Відповідачем Позивачу 07.04.2017 р. Відповідно до умов даного договору Відповідач зобов`язався повернути Позивачу позичену суму до 31.12.2017р. Окрім того, 01 06.2017р. Відповідачем була складена ще одна розписка згідно якої Відповідач позичив у позивача грошову суму у розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) доларів США. Згідно зі змістом розписки від 01.06.2017 р., Відповідач взяв на себе зобов`язання повернути Позивачу грошову суму у розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) доларів США до 01.07.2019р. Проте, дані зобов`язання з повернення грошових коштів за договорами позики від 07.04.2017р. та 01.06.2017р. [PERSON] не виконав, у зв "яку з чим позивач був вимушений звернутись до суду з відповідним позовом. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30.09.2020 року провадження по вищевказаній цивільній справі відкрито та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надавши до канцелярії суду заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце судового засідання у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не подавав. За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Приписами ч. 2 ст. 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до договору позики від 07.04.2017 р [PERSON] позичив [PERSON] грошову суму в розмірі 10 000 (десять тисяч) доларів США, про що була складена відповідна розписка. Відповідно до умов даного договору Відповідач зобов`язався повернути Позивачу грошові кошти до 31.12.2017р. Відповідно до договору позики від 01 06.2017р [PERSON] позичив [PERSON] грошову суму в розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) доларів США про що була складена відповідна розписка. Відповідач взяв на себе зобов`язання повернути Позивачу грошову суму у розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) доларів США до 01.07.2019р. Частиною 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмету позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей, такий правовий висновок викладено у Постанові ВСУ від 18.09.2013 у справі №6-63цс13. За загальними правилами, встановленими статтями 526, 530, 611, 629 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу та у встановлений строк, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, а договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно частини 1 статті 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до положень ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно із статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Приписами цивільного законодавства передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України). Повернення грошових коштів має бути здійснено саме в доларах США. Така, позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 р. у справі № 373/2054/16-ц. , згідно якої відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку є суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. На підставі викладеного, враховуючи те, що [PERSON] не виконав свої зобов`язання з повернення грошових коштів за договорами позики у розмірі 25 000 (двадцять п`ять тисяч) доларів США, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved