Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-15 00:00:00

1.Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Представник позивача по справі звернулася до суду з вказаним позовом, яким просить суд визнати недійсним заповіт [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Томчуком С.М., відповідно до якого все майно після її смерті переходить [PERSON] . В обґрунтування позову зазначає, що [INFO] померла [PERSON] , яка була матір`ю позивача - [PERSON] , який є спадкоємцем першої черги. У 2017 році позивач [PERSON] дізнався про існування заповіту, відповідно до якого майно (нерухоме майно) його матері [PERSON] після її смерті переходить [PERSON] . Вважає, що спірний заповіт повинен бути визнаний недійсним з підстав, що мати позивача на час складання заповіту перебувала у безпорадному стані. Відповідач, скориставшись її безпорадним станом, шляхом обману та зловживаючи її довірою, з метою отримання у власність майна примусив померлу скласти заповіт на його користь, в той час коли вона тяжко хворіла та перебувала у безпорадному стані, що унеможливлював розуміння вчинюваних нею дій, а тим паче розуміння його змісту, підпис в оспорюваному позивачем заповіті здійснено не заповідачем, а іншою особою, підпис іншої особи на тексті правочину не посвідчений нотаріально. Представником позивача було заявлено клопотання про призначення судово- почеркознавчої експертизи, а також посмертної судово-психіатричної експертизи. В подальшому представник позивача просила суд призначити лише посмертну судово-психіатричну експертизу. 10 жовтня 2018 року третьою особою по справі - приватним нотаріусом Шевченківського районного нотаріального округу Томчуком Сергієм Миколайовичем було надано пояснення (названі ним як відзив а.с.24-25). Третя особа вважає, що до позовної заяви позивача, необхідно застосувати строк позовної давності та відмовити у її задоволенні, оскільки позивач не наводить поважних причин пропуску цього строку, зазначає, що з позовом не згоден в повному обсязі, його не визнає. Представником позивача було надано відповідь на відзив в порядку статті 179 ЦПК України. У відповіді на відзив зазначено, що нотаріус є третьою особою, а не стороною по справі та з урахуванням статей 42,48,178 ЦПК України, він не має процесуального права подавати відзив на позовну заяву. Представник позивача просив суд відмовити третій особі у застосуванні строків позовної давності, так як позивач дізнався про існування заповіту лише у 2017 році та не має копії спірного заповіту і не знає точної дати його укладення. Через наявність оспорюваного заповіту [PERSON] не мав змоги вчасно реалізувати своє право на спадкування за законом на майно померлої матері, передбачене ст.. 1258, 1261, 1268 ЦК України. Відповідач [PERSON] , отримавши копію ухвали про відкриття провадження та позовну заяву з додатками, письмового відзиву до суду не надав, під час судових засідань заперечував проти задоволення позову в повному обсязі, пояснював, що позивач знав про заповіт ще з 2010 року, жодних претензій не мав, так як він особисто доглядав і був піклувальником дідуся, а потім і бабусі. 2.Заяви та клопотання, процесуальні дії. При подачі позову до суду 28 серпня 2018 року представником позивача було заявлено клопотання про призначення судово- почеркознавчої експертизи та посмертної судово-психіатричної експертизи. 10 жовтня 2018 року представником позивача було направлено клопотання про виклик свідка - [PERSON] .. 07 грудня 2018 року представником позивача було направлено письмові пояснення по справі, в яких зазначено, що позивач - [PERSON] є рідним сином [PERSON] та [PERSON] . У нього також є рідна сестра [PERSON] . За життя їхніх батьків у них були добрі стосунки. В кінці 1990-х років до позивача звернувся його батько [PERSON] , останній прохав у нього дозволу на оформлення опікуном рідного онука [PERSON] , якого мали призвати на строкову службу до Збройних сил України. Тому, щоб звільнити його від цього, було прийнято таке рішення. Батько пообіцяв позивачу, що дане опікунство ніяким чином не вплине на його право на спадщину. Через наявність оспорюваного заповіту позивач зазначає, що не мав змоги вчасно реалізувати своє право на спадкування за законом на майно померлої матері [PERSON] , передбачене ст.. 1258, 1261, 1268 ЦК України. 07 грудня 2018 року представником позивача було направлено клопотання про врегулювання спору за участю судді. Під час судового розгляду представник позивача Мироненко І. С. відмовилась від клопотання про проведення судово-почеркознавчої експертизи. Ухвалою суду від 10 вересня 2018 року позов було прийнято до провадження суду і призначено до розгляду. Ухвалою суду від 05 грудня 2018 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду з викликом учасників судового процесу. Ухвалою суду від 12 грудня 2018 року в задоволенні клопотання представника позивача про врегулювання спору за участю судді - відмовлено. Ухвалою суду від 21 грудня 2018 року призначено посмертну судово-психіатричну експертизу, проведення якої було доручено експертам відділення судово-психіатричних експертиз Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» (61177, м. Харків, вул. Академіка Павлова, 46). Витребувано у приватного нотаріуса Шевченківського районного нотаріального округу Томчука Сергія Миколайовича завірену копію спадкової справи №83/2010, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою суду від 09 квітня 2019 року в зв`язку з поверненням матеріалів цивільної справи № 637/1021/18 до Шевченківського районного суду Харківської області з висновком судово-психіатричного експерта № 166 від 21.03.2019 року відновлено провадження у цивільній справі та призначено до судового розгляду. 3.Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Суд, вислухавши доводи сторін, свідків як зі сторони позивача так і відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних обставин. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини, пов`язані зі спадкуванням за заповітом. [INFO] померла [PERSON] , яка була матір`ю позивача по справі і бабусею відповідача, свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а. с. 71). Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з: - житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] ; - земельної ділянки загальною площею 6,2119 (шість цілих дві тисячі сто дев`ятнадцять десятитисячних) га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Шевченківської селищної ради Шевченківського району Харківської області, належної спадкодавцю на підставі Державного акта серії [NUMBER] ; - земельної ділянки загальною площею 6,2100 (шість цілих дві тисячі сто десятитисячних) га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Шевченківської селищної ради Шевченківського району Харківської області, належної спадкодавцю на підставі Державного акта серії [NUMBER] ; - грошового вкладу у ВАТ „Державний Ощадний Банк України" філія Куп`янське відділення №939\\066, згідно довідки №393 від 08.09.2010 на рахунку [NUMBER] в сумі 0,21 (нуль гривень 21 копійка), на рахунку [NUMBER] в сумі 1523,95 ( одна тисяча п`ятсот двадцять три гривні 95 копійок). Згідно матеріалів спадкової справи №83/2010 після смерті [PERSON] померлої [INFO] , з заявою від 12.11.2010 року про прийняття спадщини за заповітом звернувся [PERSON] (а.с.50-51 додаток спадкова справа). Спадщину за заповітом прийняв відповідач по справі [PERSON] . За життя 22 червня 2007 року спадкодавцем [PERSON] складений заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Шевченківського районного нотаріального округу Томчуком С.М. яка, діючи добровільно, перебуваючи у здоровому розумі та ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій зробила розпорядження на випадок своєї смерті, за яким все належне їй майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося та взагалі все, що буде належати на день їй смерті і майно, на яке за законом вона матиме право, заповідала онуку [PERSON] (а.с.33). Заповіт записаний зі слів [PERSON] , прочитаний уголос до підписання і власноруч підписаний. Те, що спадкодавець на час підписання заповіту діяла добровільно, перебувала у здоровому розумі, розуміла значення своїх дій підтверджується висновком посмертної судово-психіатричної експертизи № 166 від 21.03.2018 року. У висновку експертизи зазначено, що спадкодавець на обліку у лікаря-психіатра не перебувала, на лікуванні в психіатричних стаціонарах не знаходилась. На час підписання заповіту 22.06.2007 року могла правильно розуміти й оцінювати те, що відбувається, коригувати свої дії та керувати ними (а.с. 106-108). Допитаний в судовому засіданні приватний нотаріус Шевченківського районного нотаріального округу Томчук С. М. зазначив, що у зв`язку з похилим віком заповідача заповіт був підписаний нею удома за адресою: [ADDRESS] , текст заповіту складений на прохання [PERSON] та записаний нотаріусом з її слів, заповіт до підписання прочитаний вголос заповідачем і нею власноручно підписаний у присутності нотаріуса. При посвідченні заповіту нотаріус встановлював особу заповідача та перевіряв її дієздатність. Наголосив, що заповіт складено відповідно до закону та заповіт повністю відповідав волевиявленню [PERSON] , заповіт було складено в нотаріальному окрузі, на який поширюються повноваження [PERSON] як нотаріуса. Також, нотаріус зауважив, що позивач [PERSON] після смерті матері не звертався до нього з заявою про прийняття спадщини. Свідоки зі сторони відповідача - [PERSON] пояснила, що відповідач проживав з родиною разом з бабусею [PERSON] , здійснював догляд за спадкодавицею до дня її смерті та здійснив її поховання. Померла [PERSON] постійно скаржилась, що її син [PERSON] не спілкується з нею і не відвідував її, а всього лише через дві хати приїздить до своєї тещі, матері його дружини [PERSON] , з матір`ю не спілкувався взагалі. Він також не приймав участі в похованні матері. Свідок [PERSON] підтвердила, що [PERSON] до останніх днів життя перебувала при своєму розумі, що вона її знала дуже добре і спілкувалася з нею, зазначила, що [PERSON] всіх упізнавала, і за її життя питання про її недієздатність не виникало взагалі. Свідок [PERSON] зазначив, що відносини у сторін були нормальними, заповідач [PERSON] проживала весь час з онуком і свої дії усвідомлювала. Свідки зі сторони позивача, а саме дружина позивача - [PERSON] стверджувала, що її свекруха з 2007 року не усвідомлювала своїх дій та не могла керувати ними. Свідок [PERSON] зазначила, що зі слів односельчан, заповідач [PERSON] після похорону свого чоловіка не в повній мірі усвідомлювала свої дії. 4.Мотивована оцінка аргументів сторін. Позивач просить визнати недійсним заповіт складений його матір`ю від 22 червня 2007 року, посилаючись на те, що [PERSON] , скориставшись безпорадним станом [PERSON] , шляхом обману та зловживаючи її довірою, з метою отримання у власність майна примусив померлу скласти заповіт на його користь. Вказує, що на час підписання заповіту [PERSON] тяжко хворіла та перебувала у безпорадному стані, який унеможливлював розуміння вчинюваних нею дій, а також стані, при якому неможливо навіть фізично підписати будь-який документ, а тим паче зрозуміти його зміст. Зазначена позивачем підстава не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні. З наданих суду письмових доказів відповідача, а саме з лікарської довідки про смерть спадкодавця № 99 від 16.09.2016 року (а.с.70) причиною смерті [PERSON] стала хронічна серцево-судинна недостатність, ішемічна хвороба серця, атеросклеротичний міокардіосклероз. На час складання заповіту від 22.06.2007 року у спадкодавиці не виявлено захворювання, яке б унеможливлювало усвідомлення [PERSON] змісту вчиненого нею правочину або б перешкоджало реальному волевиявленню, що підтверджено висновком посмертної судово-психіатричної експертизи № 166 від 21.03.2018 року. 5.Чи були і ким порушені права, за захистом яких мало місце звернення до суду. З вище наведеного і доказів наданих сторонами суд приходить до висновку, що права позивача не було порушено відповідачем. В судовому засіданні доведено, що спадкодавець в період вчинення нею правочину зі складання заповіту могла і усвідомлювала значення своїх дій та керувала ними. Тому підстави для визнання заповіту недійсним відсутні. 6.Норми права, які суд застосовує, та мотиви їх застосування. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учаснику правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. У ст. 225 ЦК України визначенні такі правові наслідки вчинення правочину дієздатною фізичною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними: 1. Правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. 2. У разі наступного визнання фізичної особи, яка вчинила правочин, недієздатною позов про визнання правочину недійсним може пред`явити її опікун. 3. Сторона, яка знала про стан фізичної особи у момент вчинення правочину, зобов`язана відшкодувати їй моральну шкоду, завдану у зв`язку із вчиненням такого правочину. У статті 1233 ЦК України зазначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Стаття 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таке ж положення міститься і у частині 3 статті 203 ЦК України. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Як вбачається з позовної заяви, позивач посилався на те, що спадкодавець на час складання заповіту не усвідомлювала значення своїх дій та/або не могла керувати ними ( ст.225 ЦКУкраїни). Зазначена позивачами підстава не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні, а навпаки як зазначали свідки в суді, так і з висновку посмертної судово-психіатричної експертизи № 166 від 21.03.2018 року вбачається, що на час підписання заповіту 22.06.2007 року спадкодавець правильно розуміла й оцінювала те, що відбувається. 7.Норми права, на які посилаються сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування. Для визнання правочину недійсним на підставі частини першої статті 225 ЦК України, на яку посилається представник позивача, суду слід встановити неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, враховуючи сукупність зібраних доказів у справі, що позивачем і його представником суду не було надано. Посилання відповідача і третьої особи на додаткову підставу про відмову в позові на пропуск позивачем строків позовної давності, передбачених ст.267 ЦК України, суд не сприймає до уваги з наступних підстав. У пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2010 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» судам роз`яснено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Згідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У статтях 77-80 ЦПК України визначено, що докази повинні бути належними, допустимими, достовірними та достатніми. Таким чином, всупереч свого процесуального обов`язку позивач і його представник не надали до суду належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів, якими у даному випадку не можуть бути показання свідків, на підтвердження своїх доводів про те, що спадкодавець при укладенні заповіту не розуміла значення своїх дій або не могли ними керувати. Таким чином, у задоволенні позову позивачу слід відмовити за недоведеністю позову, а не внаслідок спливу трирічного строку позовної давності. 8.Судові витрати. У відповідності з вимогами ст.141 ЦПК України відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.

Outcome: dismissed