Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-25 00:00:00

18.02.2019 р. позивач [PERSON] звернулась з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дітей [PERSON], 2007 р.н. та [PERSON] , 2012 р.н., в розмірі 1/2 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, та стягнення додаткових витрат на утримання доньки [PERSON] в розмірі 3 100 грн. щомісячно. Свої вимоги мотивує тим, що з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина [PERSON] та доньку [PERSON] . Причиною розірвання шлюбу є різні характери та погляди на життя. На даний час діти проживають з нею та перебувають на її утриманні, при цьому відповідач надає допомогу на утримання дітей нерегулярно та в недостатньому розмірі. При цьому, донька [PERSON] на даний час відвідує приватну школу та навчається в 1-му класі, вартість навчання становить 2 700 грн. щомісячно, крім вказаного донька відвідує секцію акробатики, де навчання коштує 400 грн. щомісячно, що є додатковими витратами на дитину. На підставі вказаного позивач вимушена звертатись до суду з вказаним позовом. 01.03.2019 р. ухвалою суду відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Від позивача в судове засідання надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, вимоги позову підтримує в повному обсязі. Від відповідача в судове засідання надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, вимоги позову визнає у повному обсязі. Приймаючи до уваги викладене, визнавши матеріали справи достатніми для вирішення справи, а неявку учасників справи такою, що не перешкоджає розгляду заяви, суд розглядає заяву без участі позивача та відповідача. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з"явились,відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Враховуючи визнання відповідачем позовних вимог, в порядку ч. 3 ст. 200 та ст. 206 ЦПК України, суд прийшов до висновку про ухвалення рішення за результатами підготовчого провадження. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Встановлено, що сторони з 13.07.2007 р. перебувають в шлюбі, зареєстрованому в Відділі реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, а/з 876. Від шлюбу мають дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя не склалось, причиною розірвання шлюбних відносин стало те, що шлюбно-сімейні стосунки сторони не підтримують, спільне господарство не ведуть, при цьому зберегти сім`ю та відновити свої стосунки сторони не бажають. Згідно ст. ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Так, відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ч.1 ст.24 СК України). Частинами 3, 4 ст.56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що сім`я фактично розпалась та зберегти її неможливо, оскільки збереження сім`ї призведе до порушення інтересів позивача та відповідача, та їх дітей, тому є наявні підстави для задоволення позову щодо розірвання шлюбу. Встановлено, що діти проживають з позивачем та перебувають на її утриманні. Відповідач сплачує кошти на утримання дітей, проте не регулярно та не в сталих розмірах. Відповідно до вимог ч.1 ст. 3 Конвеції ООН про права дитини (Конвенції), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку . Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Таким чином, враховуючи найкращі інтереси дітей, суд приймає визнання позову відповідачем в частині стягнення з нього аліментів на утримання дітей, та приходить до висновку про задоволення вимог позову в цій частині та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дітей в розмірі 1/2 частини з усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з 18.02.2019 р. і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, а в подальшому в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно до досягнення повноліття [PERSON] . При цьому, суд зазначає, що позивач не позбавлена права звернення до суду з позовом про збільшення розміру аліментів в разі зміни матеріального стану відповідача, а відповідач, в разі наявності підстав, має право звернулись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно. У п.18 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року роз`яснено, що відповідно до ст. 185 СК України до участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. У відповідності до довідок ЗНЗ І ступеню «Школа-дитячий садок «Поділля» Подільського району м. Києва від 22.05.2019 р. та від 25.04.2019 р. [PERSON] навчається в 1 класі зазначеної школи, вартість навчання складає 2 700 грн., та відвідує гурток акробатики, за який позивач сплачує 600 грн. щомісячно. При цьому, позивачем не наведено підстав для стягнення з відповідача повної вартості додаткових витрат на доньку, у зв`язку з чим, враховуючи рівний обов`язок обох батьків утримувати дітей, суд приходить до висновку про часткове задоволення зазначених вимог позову, та стягнення з відповідача на користь позивача додаткові витрати на доньку [PERSON] , в розмірі 1 650 грн. щомісячно до закінчення навчання дитини в ЗНЗ І ступеню «Школа-дитячий садок «Поділля» Подільського району м. Києва. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір в сумі 768,4 грн. у частині позовних вимог про стягнення аліментів, від сплати якого позивач була звільнена відповідно положень п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: partial