Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-13 00:00:00

16.08.2017 [PERSON] звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом про захист честі гідності та ділової репутації та спростування недостовірної інформації, за змістом якого позивач просить: - визнати недостовірною, такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] інформацію, поширену [PERSON] , [INFO] , викладену в заяві на нотаріальному бланку, а саме: «В зв`язку виконанням мною моїх посадових обов`язків мені відомо, що в квітні 2003 року ВАТ Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» за договором купівлі-продажу було продано ТОВ «Бориспільсортнасіннєовоч» Павільйон-магазин «Мрія», який знаходився в [ADDRESS]. Мені відомо, що акціонерам ВАТ «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» було відомо про укладення вказаного договору купівлі-продажу з часу його укладення та проведення розрахунку за договором. Мною проведено всі належні бухгалтерські процедури, які були передбачені бухгалтерським обліком, у зв`язку із зняттям з обліку проданого Павільйон-магазину «Мрія» на підставі купівлі-продажу та квитанції про здійснену оплату». А також з вимогою визнати відомості, викладені в заяву на нотаріальному бланку [PERSON] від 29 червня 2017 року такими, що не відповідають дійсності та зобов`язання відповідача спростувати відомості шляхом розміщення відповідних спростувань в заяві на нотаріальному бланку (т.1 а.с.1-6). Свої вимоги позивач обґрунтовував наступним. В Господарському суді Київської області знаходилась справа за позовом Приватного акціонерного товариства Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бориспільсортнасіннєовоч», третя особа: Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській області про визнання договору купівлі-продажу б/н павільйону-магазину «МРІЯ» від 11.04.2003 р. недійсним. Під час судового засідання 03 липня 2017 р. сторона відповідача надала суду заяву вчинену на нотаріальному бланку від 29.06.2017 р. гр. [PERSON] та копію її трудової книжки на підтвердження того, що вказана особа в період з 31.03.2001 р. по 16.03.2008 р. працювала на посадах бухгалтера та заступника бухгалтера Приватного акціонерного товариства Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч». В зазначеній заяві [PERSON] пояснює: «В зв`язку з виконанням мною моїх посадових обов`язків мені відомо, то в квітні 2003 року ВАТ Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» за договором купівлі-продажу було продано ТОВ «Бориспільсортнасіннєовоч» Павільйон-магазин «Мрія», який знаходився в [ADDRESS]. Мені відомо, що акціонерам ВАТ Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» було відомо про укладення вказаного договору купівлі-продажу з часу його укладення та проведення розрахунку за договором. Мною проведено всі належні бухгалтерські процедури, які були передбачені бухгалтерським обліком, у зв`язку із зняттям з обліку проданого Павільйону-магазину «Мрія» на підставі купівлі-продажу та квитанції про здійснену оплату». Позивач стверджує, що поширення вищезазначеної інформації [PERSON] в заяві на нотаріальному бланку від 29.06.2017 р. була доведена до відома значного кола осіб, і вважає, що дана інформація стосується його як Голови правління особисто та є такою, що не відповідає дійсності. Також, стверджує, що поширення відповідачем такої інформації порушує його особисті немайнові права, а тому підлягає спростуванню. При цьому зазначив, що Головою Ревізійної комісії Приватного акціонерного товариства «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» [PERSON]., яка також являється акціонером даного товариства, в ході проведення перевірок фінансово-господарської діяльності товариства, було неодноразово перевірені результати інвентаризацій за минулі роки. За результатами інвентаризацій нестач та надлишків виявлено не було. Згідно висновків інвентаризаційних комісій дані інвентаризацій відповідали даним бухгалтерського обліку. Під час інвентаризацій перевірялось наявність документів на земельні ділянки, споруд, будівель, що підтверджують право власності підприємства на них. Відповідно до зведених регістрів бухгалтерського обліку павільйон-магазин «Мрія» по теперішній час знаходиться на обліку ПрАТ «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» (інвентаризаційний номер №524). Право власності на цей актив підтверджено свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 08.09.2019 р. (дублікат свідоцтва від 27.03.2003 р.). Жодних документів, які б підтверджували зняття з обліку в зв`язку з продажем павільйону-магазину «МРІЯ» [PERSON] не бачила, і взагалі нічого про них не знала. Звертає увагу суду, що йому, як Голові правління ПрАТ «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» не було відомо про укладення договору купівлі-продажу павільйону-магазину «МРІЯ» від 11.04.2003 р. Правочин із ним не узгоджувався, на загальних зборах акціонерів це питання не виносилось до порядку денного. Він не знав та не міг знати про укладення неіснуючого до говору купівлі-продажу павільйону-магазину «МРІЯ» від 11.04.2003 р., а тому і було подано до Господарського суду Київської області позов про визнання його недійсним. Позивач стверджує, що на даний час, акціонери ПрАТ «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» висувають до нього недовіру як голові правління, яка полягає в тому, що він начебто знав про укладення договору купівлі-продажу, від 11 04.2003 р. укладеного між ПрАТ «Бориспільське підприємство Сортнасіннєовоч» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Бориспільсортнасіннєовоч», та про квитанції про здійснення оплати, що він приховав від них даний факт в своїх інтересах, що порочить його честь, гідність та ділову репутацію. При цьому зазначає, що грошові кошти від ТОВ «Бориспільсортнасіннєовоч» (код СДРІІОУ 32358476) 15.04.2003р. не надходили, що підтверджує банківська виписка (назва нього підприємства відсутня в виписці), про які квитанції йшла мова в заяві [PERSON] , йому не відомо. Позивач стверджує, що тягар доказування достовірності негативної інформації про позивача покладається на відповідача, а на позивача покладено лише обов`язок доказування факту поширення такої інформації відповідачем. Цей висновок узгоджується з приписом абзацу першого частини другої статті 302 ЦК України. Ухвалою судді від 28.08.2017 було відкрито провадження у даній цивільній справі та призначено до судового розгляду згідно з вимогами ЦПК України в редакції, чинній до 15.12.2017 (а.с.14 т.1). Ухвалою суду від 15.01.2018, занесеної до протоколу судового засідання, ухвалено здійснювати розгляд даної цивільної справи в порядку загального позовного провадження та призначено до підготовчого засідання, визначено відповідачу строк для подачі відзиву (а.с.39-40 т.1). 30.01.2018 представником відповідача [PERSON] адвокатом Списом О.І. подано відзив (а.с.46-52 т.1). Відповідач та її представник вважають,що позов задоволенню не підлягає. Зокрема, зазначили, що позивач [PERSON] є головою правління ПрАТ «Бориспільське підприємство сортнасіннєовоч». Ухвалою судді Господарського суду Київської області Чонгової С І від 21.04.2016 року відкрито провадження у господарській справі № 911/1352/16 за позовом ПАТ «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» до ТОВ «Бориспільсортнасіннєовоч» про визнання недійсним договору купівлі-продажу павільйону магазину «Мрія» від 11.04.2003 року та застосування наслідків недійсності угоди, а саме: зобов`язати ТОВ «Бориспільсортнасіннєовоч» повернути позивачеві придбаний за договір купівлі-продажу від 11.04.2003 року павільйон-магазин «Мрія». Рішенням Господарському суду Київської області від 03.07.2017 року у складі колегії суддів під головуванням судді Чонгової С І , що постановлено у справі № 911/1352/16, у задоволенні позову відмовлено. Зазначено, що постановою Київського апеляційного господарського суду від 21 08.2017 року рішення Господарського суду Київської області від 03.07.2017 року залишено в силі, а апеляційна скарга ПрАТ «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» - без задоволення. Вони підтверджують, що під час розгляду господарським судом справи № 911/1352/16 в першій інстанції, [PERSON] подала суду нотаріально завірену заяву від 29.06.2017 року, в якій виклала відомі їй обставини, що стосуються предмету позову, а саме обставини укладення та виконання оспорюваного правочину. Заява від 29.06.2017 року є доказом у господарській справі № 911/1352/16, а обставини викладені в ній, були предметом спору та досліджувалася судом в судовому засіданні. Інформація, що міститься у заяві [PERSON] від 29.06.2017 року, стосується предмету позову та її професійних дій на посаді бухгалтера у зв`язку із укладенням оспорюваного договору купівлі-продажу павільйону магазину «Мрія» від 11.04.2003. Рішення Господарському суду Київської області від 03.07.2017 року у справі № 911/1352/16 вміщає посилання на заяву від 29.06.20017 року як на доказ. Крім того заява від 29.06.2017 року досліджувалась як доказ Київським апеляційним господарським судом під час апеляційної перевірки рішення суду першої інстанції у цій справі, а постанова Київського апеляційного господарського суду від 21.08.2017 року вміщає посилання на зазначену заяву. Вони зазначають, що [PERSON] , як голова правління ПрАТ «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч», брав участь у розгляді господарської справи № 911/1352/16 в якості представника підприємства позивача, а саме: підписував довіреність на представництво Бушею А. інтересів підприємства в суді, надавав матеріали та докази. В заяві від 29.06.2017 року не згадується ім`я [PERSON] ні прямо, ні опосередковано На час укладення оспорюваного договору купівлі-продажу павільйону магазину « Мрія », а саме станом на 11.04.2003 року, [PERSON] не очолював ВАТ «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» (керівником товариства був [PERSON] , яким і підписано спірний договір), а тому інформація в заяві від 29.06.2017 року ніяким чином не може порушити особисті і немайнові права [PERSON] , утому числі і його право на гідність, честь та ділову репутацію. Вони вважають очевидним, що звернення [PERSON] до [PERSON] з позовом про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації, є намаганням керівника ПАТ «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» визнати недійсною інформацію, що стала доказом в іншій господарській справі, в якій підприємство, що очолюється [PERSON] , брало участь в якості сторони, та програло справу. В разі задоволення такого позову [PERSON] , ПАТ «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» отримає право на звернення до господарського суду з заявою про перегляд рішення за нововиявленою обставиною. Вважаємо, що [PERSON] та очолюване ним підприємство намагається маніпулювати процесуальним законом з метою и перегляду рішення суду у господарській справі, що набрало законної сили. Зазначають, що, звернувшись з позовом про захист честі, гідності та ділової репутації, позивач [PERSON] намагається спростувати інформацію, яка використана як доказ в господарській справі, була предметом спору, досліджувалася і оцінювалася судом першої інстанції та була предметом перегляду судом апеляційної інстанцій. Крім того, зазначають, що достовірність інформації, яку [PERSON] намагається спростувати використовуючи право на звернення до суду з позовом про захист честі, гідності та ділової репутації, є достовірною. Достовірність інформації підтверджується поданими доказами. Зокрема, зазначено, що рішенням загальних зборів акціонерів ВАТ «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» від 14 квітня 2000 року надано право правлінню ВАТ спільно з спостережною радою вирішувати питання про відчуження майна у розмірі 10 % статутного фонду товариства, що підтверджується Протоколом загальних зборів акціонерів ВАТ «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» від 14 квітня 2000 року. Рішенням Спостережної ради ВАТ «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» від 28 січня 2003 року надано згоду правлінню ВАТ «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» продати майно підприємства, яке визначено рішенням правління від 28 жовтня 2002 року (протокол № 8), членам колективу підприємства, які бажають його придбати А саме, правлінню надано дозвіл продати: кіоск № 1, кіоск № 2, магазин «Мрія» та автомобільний гараж. Рішення Спостережної ради ВАТ «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» постановлено за участі представників Фонду держмайна України, які були членами Спостережної ради Зазначене підтверджується протоколом № 4 від 28 січня 2003 року засідання Спостережної ради ВАТ «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч». Магазин-павільйон «Мрія» перебував на балансі ВАТ «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч», що підтверджується Актом про інвентаризацію основних засобів, які підлягають відчуженню ВАТ «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» від 02.01.2003 року. 11.04.2003року між ВАТ «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» та ТОВ «Бориспільсортнасіннєовоч» укладено Договір купівлі-продажу, на підставі якого останнє набуло у власність павільйон-магазин «Мрія» площею 45,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно п. 3 вказаного Договору купівлі-продажу продаж вчинено за 19350,00 гривень, ПДВ 20% - 3870 грн, а всього сума продажу з ПДВ: 23220,00 грн. Оскільки цей павільйон не є об`єктом нерухомого майна, тому між вказаними сторонами договору було укладено саме договір купівлі-продажу рухомого майна - павільйону. Згідно п. 6 Договору купівлі-продажу від 11.04.2003 року право власності на павільйон-магазин у покупця виник з моменту підписання цього договору.15.04.2003 на виконання зобов`язання за Договором купівлі-продажу від 11.04.2003 засновниками ТОВ «Бориспільсортнасіннєовоч» [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] через прибуткову касу №4 Бориспільської філії «Укргазбанку» внесено на розрахунковий рахунок ВАТ «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» № [NUMBER] кошти в сумі 23220,00 грн., що підтверджується квитанцією № 13 від 15.04.2003 року на суму 11842, грн., квитанцією №14 від 15.04.2003 року на суму 5689,00 грн.; квитанцією № 15 від 15.04.2003 року на суму 5689,00 грн. 18.04.2003 за Накладною №86 ВАТ «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» передало, а ТОВ «Бориспільсортнасіннєовоч» прийняло павільйон-магазин «Мрія», про що складено Приймальний акт № 1 від 18.04 2003 року. Отже, павільйон-магазин «Мрія» площею 45,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , був проданий ВАТ «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» Товариству з обмеженою відповідальністю «Бориспільсортнасіннєовоч» за відповідним договором, який виконано сторонами договору у повному обсязі. Законність укладення та повноту виконання Договору купівлі-продажу 11.04.2003 року, за яким ТОВ «Бориспільсортнасіннєовоч» набуло у власність павільйон-магазин «Мрія» площею кв м., за адресою: [ADDRESS] , було перевірено Контрольно-ревізійним управлінням в Київській області Контрольно-ревізійної служби в України в порядку зустрічної перевірки своєчасності та повноти оприбуткування основних засобів, придбаних у ПрАТ «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» та правильності проведених взаєморозрахунків за період з 01 01.2001 року по 31.12 2003 року. Зустрічна перевірка ТОВ «Бориспільсортнасіннєовоч» була здійснена КРУ 13.05.2004 року на виконання звернення Управління Служби Безпеки України в Київській області від 06.05.2003 року № 12/1123 та постанови слідчого з особливо важливих справ СВ УСБУ в Київській області від 06.05.2004 року, і за наслідками перевірки складено Довідку від 13.05.2004 року. Зустрічною перевіркою встановлено, що на виконання статутної діяльності ТОВ «Бориспільсортнасіннєовоч» укладено з ВАТ «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» договори на придбання основних засобів. Згідно договору купівлі-продажу від 11.04.2003 року товариством придбано павільйон-магазин «Мрія» на суму 23220,00 грн. Розрахунок за придбані основні засоби проведено готівковими коштами засновників товариства, що внесені на розрахунковий рахунок ВАТ «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч». Основні засоби отримано за довіреністю від 17.04.2003 року серія ЯЖЕ № 444054 , виданої директору ТОВ «Бориспільсортнасіннєовоч» [PERSON]. В бухгалтерському обліку ТОВ «Бориспільсортнасіннєовоч» оприбуткування магазину проведено на підставі накладної від 18.04.2003 року № 86 та приймального акту №1 від 18.04.2003 року на суму 23220,00 грн., в тому числі ПДВ. Розрахунки за придбані основні засоби у ВАТ «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» проведено своєчасно та в повному обсязі. В бухгалтерському обліку ТОВ «Бориспільсортнасіннєовоч» придбані основні засоби відображено в складі основних засобів за ціною придбання. Будь-яких порушень закону або договору при укладенні та виконанні Договору купівлі-продажу 11.04.2003 року, за яким ТОВ «Бориспільсортнасіннєовоч» набуло у власність павільйон-магазин «Мрія» площею 45,2 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , КРУ під час Зустрічної перевірки 13.05.2004 року не встановило., що підтверджується Довідкою зустрічної перевірки КРУ від 13.05.2004 року.17.06.2004 між Бориспільською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Бориспільсортнасіннєовоч» було укладено Договір оренди земельної ділянки ВВЕ № 422057, який посвідчено державним нотаріусом Бориспільської міської нотаріальної контори Дідок В.В., реєстровий № 1926. Отже, ТОВ «Бориспільсортнасіннєовоч» є орендарем земельної ділянки площею 0,020 га, яку міськрадою передано ТОВ «Бориспільсортнасіннєовоч» для розміщення та експлуатації придбаного ним павільйону. Окрім зазначених вище документів вказані фактичні обставини встановлені та підтверджені: - рішенням Господарського суду Київської області від 10.11.2015 року, що постановлено від № 911/3963/15 за позовом ПрАТ «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» до ТОВ «Бориспільсортнасіннєовоч» про витребування майна з чужого незаконного володіння, де предметом спору був павільйон-магазин «Мрія»; - постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.02.2016 року, яка постановлена у справі № 911/3963/15 за наслідками перегляду рішення Господарського суду Київської області від 10.11.2015 року, якою залишено в силі рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову; - постановою Вищого господарського суду України від 26.04.2016 року, що постановлена у справі № 911/3963/15 за наслідками перевірки рішення Господарського суду Київської області 10.11.2015 року та постанови Київського апеляційного господарського суду від 24.02.2016 у касаційному порядку, якою залишено в силі рішення судів першої та другої інстанції; - рішенням Господарського суду Київської області від 03.07.2017 року у господарській справі № 911/1352/16 за позовом ПрАТ «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» до ТОВ «Бориспільсортнасіннєовоч» про визнання недійсним договору купівлі-продажу павільйону-магазину «Мрія» від 11.04.2003 року, - постановою Київського апеляційного господарського суду від 21.08.2017 року у справі 911/1352/16, якою залишено в силі рішення Господарському суду Київської області від .07.2017 року про відмову в задоволенні позову, та залишено без задоволення апеляційну скаргу ПрАТ «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч». Також звертають увагу, що інформація, викладена в заяві від 29.06.2017 року, не вміщає ім`я позивача, не називає його посади, та стосується періоду діяльності підприємства, коли [PERSON] не працював на підприємстві, тобто взагалі не стосується позивача [PERSON] ; інформація, викладена в заяві від 29.06.2017 року, є достовірною, тобто такою, що відповідає дійсності, що підтверджується документами та рішеннями судів. Інформація, викладена в заяві від 29.06.2017 року, не є негативною для [PERSON] а саме в ній не міститься стверджень про порушення [PERSON] , зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо), тому ця інформація не порушує особисті немайнові права [PERSON] , тобто ніяким чином не завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам позивача, га не перешкоджає [PERSON] повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Наведене є підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі. 13.02.2018 представником позивача адвокатом Буша А.В. подано відповідь на відзив (а.с.88-92 т.1), за змістом якої зазначає, що заява від 29.06.2017 року була складена в якості доказу по справі № 911/1352/16, проте, при дослідженні обставин справи не було досліджено та встановлено достовірність даного доказу, а саме достовірності інформації, що викладена [PERSON] у заяві. 18.08.2017 позивачу [PERSON] , як голові правління ПрАТ БП «Сортнасіннєовоч» надійшла заява від [PERSON] , акціонера товариства, що був Головою правління ВАТ БП «Сортнасіннєовоч» з 16.05.2003 року, в якій зазначено, що йому не відомо про продаж павільйону-магазину « Мрія », а також йому не відомі факти повідомлення акціонерів про продаж спірного павільйону-магазину «Мрія» ані в 2003 році, ані до теперішнього часу, оскільки на зборах це питання не виносилося, що підтверджується заявою головного бухгалтера ВАТ Бориспільського підприємства «Сортнасіннєовоч» [PERSON]., акціонерів [PERSON]., [PERSON] . , [PERSON] та інших. Відповідач не надала жодного доказу існування повідомлення акціонерів в будь-якій формі. Крім того, відповідно до ст. 41 Закону України «Про господарські товариства» (в редакції, що діяла на момент укладення спірного правочину) вищим органом акціонерного товариства є загальні збори товариства. Відповідно до вказаного Закону та п. 3.2.11 Регламенту Загальних зборів акціонерів відкритого акціонерного товариства Бориспільського підприємства «Сортнасіннєовоч» до компетенції загальних зборів належить затвердження договорів (угод), укладених на суму, що перевищує вказану в статуті АТ. Проте, такого затвердження на загальних зборах відкритого акціонерного товариства Бориспільського підприємства «Сортнасіннєовоч» в 2003 році не було. Також листом від 16.08.2017 року № 18 щодо надання інформації ТОВ Аудиторська фірма «Компанія «Тетра-Аудит» повідомляє, що для підтвердження достовірності фінансової звітності за 2003 рік ВАТ «БП «Сортнасіннєовоч» (далі - Товариство) були надані всі необхідні документи для аудиторської перевірки. В переліку договорів, наданих Товариством за 2003 рік, договір щодо продажу Павільйону-магазину «Мрія» не містився. Відповідно до оборотно-сальдових відомостей за 2003 рік інформація щодо продажу Павільйону-магазину «Мрія» відсутня. Відповідно до інвентаризаційних відомостей основний засіб Павільйон-магазин був наявний, перебував в місцях експлуатації та включений до підсумків інвентаризації за 2003 рік. Даний основний засіб станом на 31.12.2003 року належав підприємству на праві власності, що підтверджується відповідним свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 27.03.2003 року. Зазначає, що у відповідності до глави 2 розділу 3 Інструкції про касові операції в банках України, (затверджена Постановою Національного банку України № 337 від 14.08.2003 р. банк приймає від клієнта готівку для здійснення її переказу. Приймання готівки національної валюти від клієнтів здійснюється через каси із за такими прибутковими касовими документами: за заявою на переказ готівки - від юридичних осіб для зарахування на власні поточні рахунки, від фізичних осіб - на поточні, вкладні (депозитні) рахунки, а також від юридичних та фізичних осіб - на рахунки інших юридичних або фізичних осіб, які відкриті в цьому самому банку або в іншому банку, та переказу без відкриття рахунку; за рахунками на сплату платежів - від фізичних осіб на користь юридичних осіб; за прибутковим касовим ордером - від працівників банку за внутрішньобанківськими операціями; за документами, установленими відповідною платіжною системою, від фізичних і юридичних осіб - для відправлення переказу та виплати його отримувачу готівкою в національній валюті. Після завершення приймання готівки клієнту видається квитанція (другий мірник прибуткового касового документа) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Таким чином, відповідно до законодавства, існує всього два примірники квитанцій про оплату: один залишається в банку, другий знаходився у платників [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] .. Третього примірнику квитанції існувати не може. Вважає, що відповідач має довести, яким чином вона здійснила бухгалтерську операцію по квитанціям, оригінали яких весь час знаходилися у платників і яких навіть теоретично не могло бути у ВАТ «Сортнасіннєовоч» в силу Інструкції. Згідно із ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність вУкраїні» від 16.07.1999 р. № 996-ХІУ, визначено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату й місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст га обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції та правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Пунктом 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Мінфіну від 24.05.1995 р. № 88. визначено, що первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов`язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа. Таким чином, відповідно до банківської виписки, отримані Позивачем грошові кошти 15.04.2003 року з призначенням «за магазин» не дають змогу ідентифікувати: назву підприємства, від імені якого отримані грошові кошти, зміст та обсяг господарської операції особу, яка діяла в інтересах юридичної особи (посада). Тобто, надані Відповідачем документи (квитанції (другі примірники Яткового касового документа) №13, 14, 15 від 15.04.2003 р.) не мають сили чинних документів у відповідності до Закону про бухгалтерський облік та Положення документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку і, жодним чином, не підтверджують фактичне здійснення господарської операції (купівлі продажу магазина «Мрія»). Що стосується квитанцій стосовно об`єкту, що були надані Відповідачем, вони не дають змогу ідентифікувати юридичну особу та пов`язати її з ТОВ «Бориспільсортнасіннєовоч», в зв`язку з тим, що відсутній основний реквізит, тобто назва підприємства, на рахунок якого здійснювалася оплата. Звертає увагу, що з наданої відповідачем копії трудової книжки, [PERSON] 30.07.2001 року прийнята на посаду бухгалтера ВАТ Бориспільського підприємства «Сортнасіннєовоч» згідно наказу № 51 від 30.07.2001 року, та 01.10.2003 року переведена на посаду зам.головного бухгалтера згідно наказу № 53к від 10.10.2003 року. Отже, в квітні 2003 року [PERSON] займала посаду бухгалтера. Відповідно до п. 10 розділу II Постанови Ради Міністрів СРСР від 24.01.1980 № 59 «Про заходи щодо вдосконалення організації бухгалтерського обліку та підвищення його в раціональному і економному використанні матеріальних, трудових і фінансових ресурсів», облік надходжень грошових коштів, товарно-матеріальних цінностей і основних засобів, а також своєчасне відображення в бухгалтерському обліку операцій, пов`язаних з їх рухом, покладаються саме на головного бухгалтера підприємства. Тому твердження, що [PERSON] , як бухгалтер, який вів облік основних засобів підприємства є завідомо неправдивим в силу законодавства про бухгалтерський облік та відсутності підтверджуючих документів, обов`язок надання яких покладений на відповідача. Зауважує, що той факт, що Спостережна рада ВАТ «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» надала дозвіл на відчуження майна не може бути доказом факту продажу майна. Як приклад, протоколом Правління в 2003 році надано дозвіл на продаж автомобілю «Шкода». Проте, станом на день відправлення відповіді на відзив даний автомобіль знаходиться у власності підприємства. Звертає увагу, що у рішенні Господарського суду Київської області від 03.07.2017 року у справі № 911/1352/16 зазначено, що позивач мав знати та не був позбавлений можливості встановити, на якій підставі надійшли кошти на його рахунок 15.04.2003 року. Також, зазначає, що рішенням Правління ПрАТ БП ««Сортнасіннєовоч»» від 21.07.2017 року рекомендовано внести пропозицію Наглядовій раді ПрАТ БП «Сортнасіннєовоч» щодо застосування дисциплінарного стягнення (догана або звільнення) до Голови правління [PERSON].. Таке рішення мотивоване тим, що [PERSON] не знав про продаж павільйону-магазину «Мрія», на підприємстві серед документів немає жодного, на які посилається в своїй заяві [PERSON] .. Відповідно до займаної посади Голови правління та своїх посадових обов`язків [PERSON] має в повному обсязі володіти інформацією щодо майна та основних засобів акціонерного товариства. Також, у позивача є підстави вважати, що [PERSON] в нотаріальній заяві вказала недостовірні особисті дані, а саме місце реєстрації не співпадає з адресою, що вказана в заяві. Ухвалою суду від 16.02.2018, занесеною до протоколу судового засідання, відмовлено у задоволенні клопотань представника позивача адвоката Буша А.В. про допит в якості свідка відповідача [PERSON] , а також про витребування у відповідача доказів, що як бухгалтер вона вела облік основних засобів підприємства, а також доказів повідомлення акціонерів ВАТ «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» про факт укладення спірного договору купівлі-продажу павільйону-магазину «Мрія» (а.с. 119-120,123-124,139-140 т.1). Ухвалою суду від 30.07.2018 було відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Списа О.І. про закриття провадження у даній цивільній справі з підстав, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (а.с.126-129,188-191). Ухвалою суду від 06.08.2018, занесеною до протоколу судового засідання, задоволено клопотання представника відповідача адвоката Списа О.І. про виклик свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.155,194-195 т.1) Ухвалою суду від 06.08.2018 задоволено клопотання представника позивача адвоката Буша А.В. про витребування доказів, витребувано у приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу Меленної Тетяни Костянтинівни: належним чином завірену копію документа, на підставі якого було встановлено особу та зазначено адресу місця реєстрації та проживання [PERSON] при засвідченні нотаріальної заяви на нотаріальному бланку серії НМО №879101 від 29.06.2017, реєстровий номер 1917 (а.с. 149-150,197-199 т.1). Ухвалою суду від 22.08.2018 було відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача адвоката Буша А.В. про витребування доказів у ТОВ «Бориспільсортнасіннєовоч» оригіналу договору купівлі-продажу павільйону-магазину «Мрія» від 11.04.2003, оригіналу накладної №86 від 18.04.2003 (а.с.202-203,207 т.1). Ухвалою суду 22.08.2018, занесеною до протоколу судового засідання, відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача адвоката Буша А.В. про приєднання доказів (а.с.204, 205-206 т.1). Ухвалою суду від 22.08.2018 закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду (а.с.205-206,211 т.1). Ухвалою суду 07.12.2018, занесеною до протоколу судового засідання, відмовлено у задоволенні клопотання представника третьої особи ПрАТ «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» Котляренко А.І. про повернення до стадії підготовчого засідання та задоволено клопотання про долучення до матеріалів справи письмових доказів (а.с.2-4,8-12, 55-56 т.2). Ухвалою суду від 07.12.2018, занесеною до протоколу судового засідання, задоволено клопотання представника відповідача адвоката Списа О.І. про допит в якості свідка відповідача [PERSON] (а.с.155 т.1, а.с.55-57 т.2). В судовому засіданні представник позивача адвокат Буша А.В. повністю підтримав позов та викладені в позовній заяві, а також у відповіді на відзивобставини та заявлені позовні вимоги, просив суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник Спис О.І. в судовому засіданні позов не визнали з наведених у відзиві підстав. Крім того, відповідач [PERSON] , будучи допитаної в якості свідка в порядку, визначеному ст.234 ЦПК України показала, що ніколи не бачила та не спілкувалась з позивачем [PERSON] , коли працювали бухгалтером в ВАТ Бориспільському підприємстві «Сортнасіннєовоч». На той момент в товаристві був інший директор. Вона підтверджує, що на підставі видаткової накладної виконувала дії щодо зняття з обліку магазину «Мрія», вносила необхідні записи до журналу бухгалтерського обліку основних засобів та особисто бачила договір купівлі-продажу, а також квитанції щодо внесеної оплати. Також їй відомо, що на зборах акціонерів обговорювалось питання продажу магазину та зі спілкування з акціонерами, останнім було відомо про здійснений продаж магазину. В своїй заяві, складеній для подачі до господарського суду, вона не вказувала, що безпосередньо позивачу, як акціонеру товариства було відомо про продаж магазину ТОВ «Бориспільсортнасіннєовоч». Водночас, підтверджує, що на підставі видаткових накладних зняла з обліку магазин «Мрія» у зв`язку із продажем, зробила запис у книзі обліку основних засобів по 10-ому рахунку. Вона підтверджує, що бачила оригіналл договору купівлі-продажу, а також оригінали квитанцій, однак банківські операції вела головний бухгалтер. Де знаходяться оригінали квитанцій. Також підтверджує, що інших магазинів в районі перехрестя вулиць Привокзальна-Головатого у ВАТ Бориспільському підприємстві «Сортнасіннєовоч» не було. Деякий час вона працювала за сумісництвом бухгалтером в ТОВ «Бориспільсортнасіннєовоч», та їй відомо, що КРУ проводило зустрічну перевірку щодо оформлення договору купівлі-продажу магазину «Мрія», здійсненої у 2003 році, та що порушень щодо оформлення угоди виявлено не було. Жодної неправдивої інформації щодо позивача вона не поширювала. Представник третьої особи без самостійних вимог ПрАТ БП «Сортнасіннєовоч» в клопотанні від 17.10.2018 (т.2 а.с.8-12) звертають увагу, що п.4.5 Регламенту Загальних зборів акціонерів ВАТ Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» передбачений порядок повідомлення акціонерів про події в товаристві. Отже акціонери мають бути повідомлені про укладення угоди купівлі-продажу павільйону-магазину «Мрія» не пізніш, як за 45 днів до її укладення. Відповідно до п.11.2 Статуту ВАТ, у разі, якщо член Правління чи член Спостережної Ради має фінансову зацікавленість в угоді, де однією з сторін є або планує бути Товариство, а також у разі іншого протиріччя інтересів вказаної особи та Товариства стосовно передбаченої угоди, він зобов`язаний повідомити про свою зацікавленість Правління до моменту укладання угоди, тому угода має бути ухвалена більшістю голосів, які не мають зацікавленості. Член Правління та Спостережної ради, який повідомив про свою фінансову зацікавленість або інші протиріччя інтересів не мають права брати участь в обговоренні та голосуванні стосовно такої угоди. Враховуючи, що доказів повідомлення Правління [PERSON] про його зацікавленість в укладенні угоди, який був членом Правління ВАТ на момент укладення угоди купівлі-продажу павільйону-магазину «Мрія», суду не надано, вважали, що можна зробити висновок, що угода була укладена з грубим порушенням порядку. Зазначено, що відповідно до п.3.2.11 Регламенту Загальних зборів акціонерів ВАТ Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» до повноважень Загальних зборів належить затвердження договорів (угод) на суму, що перевищує вказану в статуті АТ. Звертають увагу, що відповідачем не надано доказів, що угода купівлі-продажу павільйону-магазину «Мрія» була затверджена Загальними зборами АТ та вважають, що договір купівлі-продажу павільйону-магазину «Мрія» був укладений ТОВ «Бориспільсортнасіннєовоч» значно пізніше указаної в договорі дати та виключно в односторонньому порядку. Зазначають, що відповідно до Експертного висновку 1/БФ/2 про незалежну експертну оцінку нерухомого майна, павільйон-магазин « Мрія », що знаходиться за адресою [ADDRESS] , є нерухомим майном, та, що відповідачем не надано суду доказів про зміну статусу майна з нерухомого на рухоме до моменту укладення угоди купівлі-продажу. Вважають, що договір купівлі-продажу павільйону-магазину «Мрія» був укладений в 2004 році, або пізніше, після того, як ТОВ «Бориспільсортнасіннєовоч» звернулось з листом від 12.01.2004 року до начальника бюро технічної інвентаризації з проханням внести зміни в поверховий план та зареєструвати договір купівлі-продажу, та отримало відмову. Наголошують, що станом на 01.12.2002 павільйон-магазин «Мрія» знаходився у власності ВАТ як нерухоме майно, водночас, договір купівлі-продажу укладений щодо рухомого майна. Також, зазначають, що з Експертного висновку видно, що об`єкта нерухомого майна павільйон-магазин « Мрія » знаходився по [ADDRESS], натомість договір купівлі-продажу рухомого майна укладений щодо об`єкта, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . При цьому відповідачем не надано доказів про здійснення перейменування вулиці. Також, звертають увагу, що відповідно до наказу ТОВ «Бориспільсортнасіннєовоч» №4 від 15.04.2003 [PERSON] була прийнята за сумісництвом на посаду бухгалтера-касира з 15.04.2003 року, та на момент укладення спірної угоди працювала одночасно в ВАТ «БП «Сортнасіннєовоч» та ТОВ «Бориспільсортнасіннєовоч», що в свою чергу становить конфлікт інтересів в рамках спірної угоди, а тому свідчення [PERSON] , інформація, зазначена в її нотаріальній заяві від 29.06.2017 не може враховуватись судом, так як [PERSON] є зацікавленою особою. Заслухавши і дослідивши письмові пояснення осіб, що беруть участь у справі, допитавши свідків, в тому числі, допитавши в якості свідка в порядку, визначеному ст.234 ЦПК України відповідача [PERSON] , дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України, ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.. Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.28 Конституції України та ст.270 Цивільного кодексу України кожна людина, фізична особа має право на повагу до гідності та честі. Згідно з ч.1 ст.275 Цивільного кодексу України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Так, за змістом ч.1 ст.277 Цивільного кодексу України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.. Відповідно до ч.4 ст.277 Цивільного кодексу України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Відповідно до положень ст.7 вказаної статті, спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. В судовому засіданні встановлено, що між Приватним акціонерним товариством «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» (до зміни найменування - Відкрите акціонерне товариство «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч»), третьою особою у справі, головою правління якого є позивач [PERSON] , та Товариством з обмеженою відповідальністю «Бориспільсортнасіннєовоч» існує спір щодо дійсності договору купівлі-продажу павільйону-магазину «МРІЯ» від 11.04.2003 року. А саме, ПрАТ «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» не визнає факту відчуження вказаного магазину-павільйону ТОВ «Бориспільсортнасіннєовоч». Підтвердженням наявного спору є ряд судових рішень, ухвалених у господарській справі №911/3963/15 за позовом ПрАТ «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» до ТОВ «Бориспільсортнасіннєовоч» про витребування майна з чужого незаконного володіння та по господарській справі №911/1352/16 за позовом ПрАТ «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» до ТОВ «Бориспільсортнасіннєовоч», третя особа Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській області, про визнання договору недійсним Зокрема, встановлено, що рішенням Господарського суду Київської області від 10.11.2015р. у справі № 911/3963/15, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.02.2016 р. та ухвалою Вищого господарського суду України від 26 квітня 2016 року, було відмовлено ПрАТ «Бориспільске підприємство «Сортнасіннєовоч» у витребуванні у ТОВ «Бориспільсортнасіннєовоч» павільйону-магазину «МРІЯ» (а.с.62-71, т1). Постановою Верховного Суду від 16 квітня 2019 року у справі залишено без задоволення касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч», а постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.01.2019 та рішення Господарського суду Київської області від 11.10.2018 у справі №911/1352/16, яким було відмовлено ПрАТ «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» у позові до ТОВ «Бориспільсортнасіннєовоч» про визнання договору купівлі-продажу павільйону-магазину «МРІЯ» від 11.04.2003 недійсним (а.с.72-7 (5 т.1, а.с.112-125 т.2). Як визнано сторонами, та підтверджується долученими до справи письмовими доказами, у вищевказаній господарській справі №911/1352/16 до Господарського суду Київської області було подано заяву, складену від імені [PERSON] , посвідчену приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Меленною Т.К., датовану 29 червня 2016 року, реєстровий №1917, адресовану Господарському суду Київської області (справа 911/1352/16), головуючому судді Чонговій С.Г., наступного змісту: - «В провадженні Господарського суду Київської області під головуванням судді Чонгової С.І. знаходиться справа №911/1353/16 за позовом ПАТ «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» до ТОВ «Бориспільсортнасіннєовоч» про визнання недійсним договору купівлі-продажу павільйону-магазину «Мрія» від 11.04.2003 року. Цією заявою підтверджую, що я, [PERSON] працювала на посадах бухгалтера, заступника головного бухгалтера в ВАТ «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» в період - 31 серпня 2001 року по 16 березня 2008 року. Під час обіймання посади бухгалтера мої обов`язки , серед іншого, входило ведення обліку основних засобів підприємства. В зв`язку виконанням мною моїх посадових обов`язків мені відомо, що в квітні 2003 року ВАТ Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» за договором купівлі-продажу було продано ТОВ «Бориспільсортнасіннєовоч» Павільйон-магазин «Мрія», який знаходився в [ADDRESS]. Мені відомо, що акціонерам ВАТ «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» було відомо про укладення вказаного договору купівлі-продажу з часу його укладення та проведення розрахунку за договором. Мною проведено всі належні бухгалтерські процедури, які були передбачені бухгалтерським обліком, у зв`язку із зняттям з обліку проданого Павільйон-магазину «Мрія» на підставі купівлі-продажу та квитанції про здійснену оплату. Будь-якої інформації від керівництва ВАТ «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» щодо незаконності чи сумнівності укладення договору купівлі-продажу Павільйону-магазину «Мрія», який знаходився в [ADDRESS] , мені, як бухгалтеру, який вів облік основних засобів підприємства не надавалося, вказівок щодо повернення Павільйону-магазину «МСрія» на облік ВАТ «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» керівництвом підприємства мені не надавалося» (а.с.7, 219-222 т.1). Так, у рішенні Господарського суду Київської області від 11.10.2018 у справі №911/1352/16 (а.с.72-75 т.1) зазначено, що відповідачем надано нотаріально оформлену заяву від 26.06.2017 [PERSON] та копію її трудової книжки на підтвердження того, що вказана особа в період з 31.03.2001 по 16.03.2008 працювала на посадах бухгалтера та заступника бухгалтера підприємства позивача. В зазначеній заяві [PERSON] пояснює, що нею для виконання своїх службових обов`язків у квітні 2003 року було знято з обліку підприємства позивача магазин-павільйон «Мрія» у зв`язку з його продажем за оспорюваним правочином, а також підтверджено здійснення розрахунку за вказаний об`єкт. (т.4 а.с.102-103, 109). Суд звертає увагу, що у вищенаведеному рішення Господарського суду Київської області прізвище відповідача у даній справі [PERSON] зазначено як [PERSON] . Хоча доказів виправлення описки у рішенні суду сторонами надано не було, той факт, що до господарського суду Київської області було подано саме нотаріально посвідчену заяву [PERSON] , сторонами повністю визнаний, доказуванню не підлягає. Аналогічного змісту інформація щодо поданої заяви « [PERSON] » наведена в постанові Київського апеляційного господарського суду від 21 серпня 2017 року (а.с.76-80 т.1). Усі подальші судові рішення у вищевказані господарській справі ухвалювались після відкриття провадження у даній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про захист честі, гідності і ділової репутації. Так, постановою Верховного Суду від 05 червня 2018 року було частково задоволено касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч», рішення господарського суду Київської області від 03.07.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 21.08.2017 зі справи №911/1352/16 скасовано, справу передано на новий розгляд до господарського суду Київської області (а.с.172-185 т.1). Так, рішенням Господарського суду Київської області від 11.10..2018 (справа №911/1352/16), яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 29.01.2019, у задоволенні позову ПрАТ «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» до ТОВ «Бориспільсортнасіннєовоч» про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 11.04.2003, який укладений сторонами спору, та застосування наслідків недійсності правочину, відмовлено повністю (а.с.105-11,112-125 т.2). Господарськими судами встановлено такі фактичні обставини справи: - 11.04.2003 між відкритим акціонерним товариством "Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» (продавець) та товариством з обмеженою відповідальністю «Бориспільсортнасіннєовоч» (покупець) укладено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого продавець продав, а покупець купив належний продавцеві на праві власності павільйон-магазин "Мрія" загальною площею 45,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - за умовами пункту 2 договору цей павільйон-магазин належить продавцю на підставі акту вводу в експлуатацію № 25 від 25.12.1997, виданого Державною технічною комісією; - згідно з пунктом 3 договору продаж за домовленістю сторін вчинено за суму 19 350,00 грн., яка сплачена покупцем продавцю під час оформлення цього договору; крім того покупець повинен сплатити додатково ПДВ у сумі 3 870,00 грн. Загальна сума продажу складає 23 220,00 грн. з ПДВ; - оскільки павільйон-магазин "Мрія" не був об`єктом нерухомого майна, між вказаними сторонами договору укладено договір купівлі-продажу рухомого майна - павільйону; - на виконання умов договору покупцем сплачено продавцю 23220,00 грн., що підтверджується квитанціями № 13 від 15.04.2003 на суму 11 842,00 грн., № 14 від 15.04.2003 на суму 5 689,00 грн та № 15 від 15.04.2003 на суму 5 689,00 грн., а на підставі накладної № 86 від 18.04.2003 та приймального акту № 1 від 18.04.2003 на суму 23 220,00 грн. майно передано покупцю. Судами встановлено, що покупцями майна за спірним правочином фактично є засновники товариства з обмеженою відповідальністю «Бориспільсортнасіннєовоч» [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які одночасно були посадовими особами продавця, а саме [PERSON] - головою правління, [PERSON] - головний бухгалтер, [PERSON] - головний агроном, член ревізійної комісії. Також встановлено, що спірний договір підписано зі сторони продавця головою правління [PERSON] , від імені покупця директором товариства з обмеженою відповідальністю «Бориспільсортнасіннєовоч» Леско В.Р. та скріплено печатками товариств. За змістом ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, обставини, встановлені у вказаній господарський справі №911/1352/16, повністю підтверджують факти, викладені в нотаріально посвідченій заяві відповідача [PERSON] від 29.06.2017 року (а.с.7 т.1). Враховуючи вищенаведені вимоги ст. 277 ЦК України та ст..ст.12,81 ЦПК України обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 29 листопада 2017 року у справі № 6-639цс17 та постанові Верховного Суду від 01.02.2018 у справі №757/33799/15-ц. Згідно роз`яснень, наведених в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації, поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Відповідно до роз`яснень, викладених в п.17 Постанови, інформація, зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах (запереченнях на позов, апеляційних чи інших скаргах тощо), може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою пред`явленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку, встановленому процесуальним законом. Не підлягають розгляду судами позови про захист гідності, честі чи ділової репутації, приниження яких відбулося внаслідок давання показань свідками, а так само іншими особами, які брали участь у справі, відносно осіб, які брали участь у тій справі, якщо наведена в них інформація була доказом у справі та оцінювалась судом при ухваленні судового рішення, оскільки нормами процесуальних кодексів встановлено спеціальний порядок дослідження та оцінки таких доказів. Вказана вимога по суті означала б вимогу повторної судової оцінки наданих суду доказів у раніше розглянутій справі. Якщо ж недостовірну інформацію було поширено в ході розгляду іншої справи зазначеними вище учасниками процесу відносно інших осіб, які не були учасниками процесу, то ці особи, якщо вони вважають, що така інформація порушує їх особисті немайнові права, вправі звернутися до суду за захистом своїх прав у порядку, передбаченому процесуальними кодексами. Дійсно, подана до Господарського суду Київської області у господарській справі №911/1352/16 нотаріально посвідчена заява відповідача [PERSON] була доказом у вказаній господарській справі та як доказ, оцінювалась господарським судом. Отже, усі висунуті проти вказаної заяви доводи позивача та третьої особи, щодо недостовірності повідомленої [PERSON] інформації про обставини купівлі-продажу Павільйону-магазину «Мрія», які стали їй відомі у зв`язку з виконанням обов`язків бухгалтера ВАТ «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч», не приймаються судом, внаслідок того, що вони були предметом дослідження та оцінки в господарській справі. Водночас, будь-якої недостовірної або негативної інформації щодо позивача [PERSON] зазначена заява [PERSON] не містить, оскільки прізвище позивача у заяві не згадується. На момент укладення договору купівлі-продажу, про який йдеться в заяві, позивач не займав посади голови правління ВАТ «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч». Та обставина, що він був акціонером і стверджує, що йому не було відомо про відчуження Павільйону-магазину «Мрія» ТОВ «Бориспільсортнасіннєовоч», жодним чином не доводить факту поширення щодо нього недостовірної інформації, оскільки в заяві, адресованій господарському суду Київської області від 29.06.2017, [PERSON] не стверджує про те, що усім, без виключення, акціонерам ВАТ «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» було відомо про укладення вказаного договору купівлі-продажу з часу його укладення. Відповідні роз`яснення відповідач надала суду, будучи допитаною в якості свідка. Доводи позивача, що на даний час, акціонери ПрАТ «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» висувають до нього недовіру як голові правління, яка полягає в тому, що він начебто знав про укладення договору купівлі-продажу, від 11 04.2003 р. укладеного між ПрАТ «Бориспільське підприємство Сортнасіннєовоч» та Товариством «Бориспільсортнасіннєовоч», слід визнати необґрунтованими, оскільки відповідач [PERSON] жодними чином не несе відповідальність за дії акціонерів ПрАТ «Бориспільське підприємство «Сортнасіннєовоч» З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги позивача щодо спростування недостовірної інформації задоволенню не підлягають. Судові витрати, які підлягають відшкодуванню по справі не значаться. Позивач звільнений від сплати судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed