Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-14 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Друга Дніпропетровська державна нотаріальна контора, про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання права власності в порядку спадкування за законом. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що 1/3 частина домоволодіння за адресою: [ADDRESS], належала на праві приватної власності [PERSON], на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.08.2009 року. Далі позивач зазначає, що [PERSON] була інвалідом з дитинства першої групи, потребувала постійної сторонньої допомоги. Згідно рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09.01.2002 року [PERSON] була визнана недієздатною, її опікуном була призначена її мати [PERSON]. Однак, [PERSON] померла [INFO], як помер і батько недієздатної [PERSON], [PERSON] [INFO] та дід [PERSON] [INFO]. Позивач вказує, рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10.10.2005 року вона, [PERSON], була призначена опікуном над недієздатною [PERSON], та на підставі вищевказаного рішення суду їй було надано посвідчення № 18 Управлінням праці та соціального захисту населення Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради, що вона є опікуном над [PERSON]. Таким чином, позивач зазначає, що вона з цього часу стала проживати разом із [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. А після ухвалення рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.08.2009 року позивач зареєструвала себе та [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Однак, проживати вони залишилися за адресою: [ADDRESS], оскільки у будинку [ADDRESS] проживав відповідач, котрий заперечував проти того, щоб інвалід мешкала з ним в одному будинку. Далі позивач зазначає, що [PERSON] померла [INFO] і після її смерті відкрилась спадщина, що складається із 1/3 частини вищевказаного домоволодіння. Спадкоємців першої - третьої черги після смерті [PERSON] не було. Тому, позивач як опікун та така особа, що проживала разом із спадкодавцем з 2005 року, вчасно звернулася до Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], як спадкоємець четвертої черги. У нотаріальній конторі позивач вказує, що дізналася, що відповідач, будучи родичем спадкодавця, являючись спадкоємцем п'ятої черги, також, звернувся із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON]. У зв'язку з чим, позивач зазначає, що змушена звертатися до суду та просити суд визнати факт її, [PERSON], проживання однією сім'єю зі спадкодавцем [PERSON], що померла [INFO], з жовтня 2005 року по січень 2012 року, а також, визнати за нею, [PERSON], право власності в порядку спадкування за законом, як спадкоємця четвертої черги після смерті [PERSON] на 1/3 частину домоволодіння за адресою: [ADDRESS], що складається із житлового будинку літ. А-1, загальною площею 61,4 кв.м., житловою площею 29,9 кв.м., підвалу під А-1, прибудови а-1, веранди а1-1, ганок а, гаражу літ. Б., літньої кухні літ. В, сарай літ. Г, вбиральні літ. Д, навісу літ. Е, душу літ. Ж, споруд № 1-7, І - мощення, ворота, колодязь, колонка, огорожа, хвіртки, що розташований на земельній ділянці площею 1395 кв.м.. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити по мотивам, що викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечували, з огляду на його безпідставність та необґрунтованість. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори, у судове засідання не з'явився, надали суду заяву, в якій просять справу розглядати без їхнього представника та винести рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Так, судом встановлені наступні обставини і визначенні відповідно до них правовідносини. Судом встановлено, що 1/3 частина домоволодіння за адресою: [ADDRESS], належала на праві приватної власності [PERSON], на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.08.2009 року. Із матеріалів справи вбачається, що речове право на таке майно було зареєстровано 22.01.2010 року за спадкодавцем КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської міської ради за реєстраційним № 1442916 (а.с.17-19). Матеріалами даної цивільної справи підтверджено, що підопічна [PERSON] була інвалідом першої групи із дитинства внаслідок психічного розладу Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] була призначена опікуном над недієздатною [PERSON], відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10.10.2005 року (а.с. 8). На підставі цього рішення суду їй було надано посвідчення № 18 Управлінням праці та соціального захисту населення Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради від 10.06.2005 року, в якому вказано, що вона є опікуном над [PERSON] (а.с.9). Судом також встановлено, що [PERSON] померла [INFO], про що у відділі реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області зроблено відповідний актовий запис за № 5488 (а.с.26). Як наслідок, після [PERSON] відкрилась спадщина на 1/3 частину домоволодіння [ADDRESS] Судом також встановлено, що 2/3 частини домоволодіння за адресою: [ADDRESS], належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого Другою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою від 26.04.2003 року за реєстровим № 2-844, що зареєстровано КП «ДМБТІ» Дніпропетровської міської ради за реєстраційним № 1442916 від 11.06.2003 року (а.с.15-16). Матеріалами технічної інвентаризації такого домоволодіння [ADDRESS], що була проведена 06.11.2009 року, встановлено, що останнє складається із житлового будинку літ. А-1, загальною площею 61,4 кв.м., житловою площею 29,9 кв.м., підвалу під А-1, прибудови а-1, веранди а1-1, ганок а, гараж літ. Б., літня кухня літ. В, сарай літ. Г, вбиральня літ. Д, навіс літ. Е, душ літ. Ж, споруди № 1-7, І - мощення, ворота, колодязь, колонка, огорожа, хвіртки, та який розташований на земельній ділянці площею 1395 кв.м. Обставин самочинного будівництва чи самовільного зайняття земельної ділянки під час проведення технічної інвентаризації встановлено не було (а.с. 20-24). Задовольняючи позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Друга Дніпропетровська державна нотаріальна контора, про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання права власності в порядку спадкування за законом суд виходив із наступного. Відповідно до роз'яснень, які містяться у п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року „Про судову практику у справах про спадкування", при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. Згідно зі ст. 3 Сімейного Кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки, що вбачається з поданих суду заявником документів. Відповідно до вимог ст. 67 ЦК України опікун зобов'язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням. Суд зазначає, що характер захворювання підопічної [PERSON] обумовлював необхідність постійного догляду за такою особою, оскільки остання не могла самостійно приймати їжу, пересуватись, та займатись особистою гігієною. Тобто підопічна через свою хворобу перебувала у безпорадному стані. У відповідності до змісту довідки Голови квартального комітету № 36 від 28.01.2013 року, посвідченою уповноваженою особою Виконавчого комітету Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради, та відомостей домової книги, [PERSON] була зареєстрована та мешкала за адресою [ADDRESS], із 21.03.2006 року по [INFO] (а.с. 12). Зміст означеної довідки повністю узгоджується із змістом домової книги для прописки громадян, що мешкають в будинку [ADDRESS] (а.с.13-14). Відповідно до змісту листа Управління праці та соціального захисту населення Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради від 22.08.2012 року за вих. № Ч-10 [PERSON] з 21.03.2006 року була зареєстрована та мешкала разом із опікуном [PERSON] за адресою [ADDRESS]. Було встановлено, що [PERSON] обов'язки опікуна виконувала в повному обсязі порушень не було виявлено (а.с. 7). Відповідно до актів планових обстежень житлово-побутових умов проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS], від 18.07.2006 року, 11.07.2007 року, 25.01.2008 року, 30.01.2009 року, 03.02.2010 року, 25.03.2011 року, 05.01.2012 року (а.с. 183-188) для підопічної опікуном створені задовільні житлово-побутові умови, така особа має свою кімнату з усіма зручностями. Відповідно до пункту 13 вказаних актів інші джерела допомоги, окрім опікуна відсутні (а.с. 183-188). Допитана під час розгляду справи по суті [PERSON], яка на час складання означених актів працювала на посаді спеціалісту І категорії Управління праці та соціального захисту населення Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради, надала суду пояснення що вона щорічно відвідувала хвору [PERSON] за вказаною адресою, при цьому в будинку свідок бачила таку підопічну та її опікуна, що є позивачем по справі. На запитання головуючого надала однозначну відповідь, що за час відвідування хворої будь-яких підстав чи ознак, які б могли свідчити про не проживання опікуна разом із підопічною, та не забезпечення такою особою доглядом, нею виявлено не було. Навпаки, вільне орієнтування опікуна у будинку, наявність її особистих речей за місцем проживання підопічної, задовільний стан хворої, дозволяв дійти їй однозначного висновку, що такий опікун мешкає разом із хворою, пов'язаний із нею спільним побутом, та надає їй щоденну допомогу. Допитана в якості свідка [PERSON], що працювала медичною патронажною сестрою лікаря-психіатра [PERSON], пояснила суду, що вона безпосередньо обслуговувала недієздатну [PERSON] за її місцем мешкання по вул. Дніпрельстанівській у м. Дніпропетровську, у зв'язку з чим відвідувала таку особу, і за місцем проживання [PERSON] бачила опікуна, яка і здійснювала догляд за недієздатною та піклувалась про неї. Також допитаний в якості свідка лікар-психіатр Комунального закладу «Дніпропетровська міська лікарня № 5» Дніпропетровської обласної ради [PERSON] надав суду пояснення зі змісту яких вбачається, що особисто він за місцем проживання недієздатної [PERSON] присутній не був, однак знає що над такою особою встановлена опіка. При цьому медична патронажна сестра [PERSON] в межах виконання своїх посадових обов'язків неодноразово доповідала йому, про те що виходом на місце стан хворої [PERSON] підтверджувався як задовільний. Таки візити наносились патронажною медичною сестрою без завчасно погодженого календарного графіку та відповідного попередження про їх здійснення, і за весь час відвідувань разом з такою особою фактично мешкала її опікун [PERSON], яка здійснювала догляд за хворою та надавала їй допомогу. Допитана у якості свідка дільничний терапевт Комунального закладу «Дніпропетровська міська лікарня № 5» Дніпропетровської обласної ради [PERSON], пояснила суду що декілька разів виїжджала за викликом мешкання недієздатної [PERSON] на вул. Дніпрельстанівську у м. Дніпропетровську. Як правило, такі виклики лікаря були здійснені безпосередньо опікуном, який мешкав разом із хворою. Опікун в місці мешкання хворої орієнтувався вільно, відчувалось що вона знаходиться у себе вдома. Окрім цього, допитаний в якості свідка Голова квартального комітету № 36 [PERSON] у судовому засіданні також не спростовував обставину проживання опікун [PERSON] разом із недієздатною [PERSON] Також допитана під час судового розгляду справи по суті в якості свідок [PERSON] надала суду пояснення, щодо того що вона була сусідкою за місцем проживання [PERSON] і весь цей час завжди бачила з нею опікуна [PERSON], яка турбувалась про хвору, надавала їй необхідну медичну та побудову допомогу. Свідок [PERSON] під час її допиту у судовому засідання також пояснила суду, що перебуваючи у дружніх стосунках із позивачем [PERSON] неодноразово була у неї в будинку за адресою [ADDRESS], з 2005 року завжди бачила там хвору [PERSON], за якою здійснювався догляд позивачем. Відповідно до ч.3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та означених письмових доказів, пояснень свідків, з урахуванням принципу допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об'єктивні підстави суду вважати, що саме опікун [PERSON] проживала однією сім'єю з жовтня 2005 року по січень 2012 року разом із спадкодавцем [PERSON], яка померла [INFO], адже мала відповідні права та обов'язки щодо своєї підопічної, здійснювала відповідний догляд за такою особою, та була пов'язана з нею спільним побутом. Суд критично ставиться до пояснень свідків [PERSON] та [PERSON] щодо того, що саме ними здійснювався догляд за хворою [PERSON], а не опікуном оскільки такі покази не узгоджуються із змістом вищевказаних письмових доказів, спростовуються показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та в решті решт нічим об'єктивно не підтверджуються, а самі свідки [PERSON] та [PERSON] мають неприязні стосунки із позивачем та опосередковано зацікавлені у залишенні спадкового майна у власності відповідача, який є їхнім родичем. Суд також відхиляє доводи представника відповідача проти позову в частині того що позивач [PERSON] не мешкала разом із недієздатною [PERSON], оскільки вони фактично зводяться до переоцінки змісту вищеперелічених письмових доказів, та ставлення під сумнів пояснень свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Суд зазначає, що будь яких належних чи допустимих доказів на підтвердження обставини не проживання опікуна [PERSON] однією сім'єю із недієздатною [PERSON], та які б спростовували зміст вищеозначених письмових доказів та показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], у суді з боку сторони відповідача представлено не було. Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до змісту ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторона відповідача на підтвердження своїх заперечень не надала суду жодного належного та допустимого доказу, а тому суд не може взяти їх до уваги. Стосовно позовної вимоги про визнання права власності на 1/3 частки домоволодіння [ADDRESS] суд зазначає про наступне. Норми статті 1220 ЦК України передбачають, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи, або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. За змістом ст.ст. 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як зазначалось вище, що [PERSON] померла [INFO], відтак після її смерті відкрилась спадщина на відповідне спадкове майно, у тому числі на 1/3 частину домоволодіння [ADDRESS] Відповідно до ч.3 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до положень ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. У відповідності до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа має звернутися до суду за правилами позовного провадження. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] до Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину звернулись як позивач [PERSON] (заява від 25.01.2012 року) так і відповідач [PERSON] (заява від 26.05.2012 року). Оглядом спадкової справи та дослідженням відомостей із Спадкового реєстру, судом інших спадкоємців, що претендували б на спірне майно, не встановлено. Із матеріалів Спадкової справи вбачається, що одночасно із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину до органу нотаріату позивач надала відповідну заяву про наявність спору щодо спадкового майна (а.с. 93), у зв'язку з чим свідоцтво про право на спадщину Другою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою не видавалось (а.с. 81), так як факт проживання однією сім'єю в даному випадку можливо встановити лише в судовому порядку. З огляду на наведене, суд доходить висновку про відсутність в даному випадку умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з чим цивільне право позивача підлягає захисту у судовому порядку. Таким чином, приймаючи до уваги названі норми матеріального закону та встановлені під час розгляду справи обставини, у тому числі факт проживання [PERSON] однією сім'є,ю з жовтня 2005 року по січень 2012 року разом із спадкодавцем [PERSON], яка померла [INFO], суд вважає за можливе визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частки домоволодіння [ADDRESS] (що складається із житлового будинку літ. А-1, загальною площею 61,4 кв.м., житловою площею 29,9 кв.м., підвалу під А-1, прибудови а-1, веранди а1-1, ганок а, гараж літ. Б., літня кухня літ. В, сарай літ. Г, вбиральня літ. Д, навіс літ. Е, душ літ. Ж, споруди № 1-7, І - мощення, ворота, колодязь, колонка, огорожа, хвіртки, та який розташований на земельній ділянці площею 1395 кв.м.) в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. Також на підставі ст. 88 ЦПК України на користь позивача з відповідача слід стягнути понесені та документально підтверджені судові витрати по справі у вигляді судового збору в розмірі 522 (п'ятсот двадцять дві) грн. 00 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved