Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-04 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], зацікавлена особа - служба у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що 04.09.1999 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Івано-Франківського міськвиконкому Івано-Франківської області, зареєструвала шлюб з відповідачем. В шлюбі у них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Причиною розпаду сімї стало те, що уже тривалий час між подружжям виникають постійні конфлікти, у них діаметрально різні погляди на сімейне життя, відсутні почуття, які є необхідними для підтримання шлюбних відносин. З січня 2015 року сторони разом не проживають, шлюбні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть. Вважає, що шлюб існує лише формально, шлюбні відносини вони не підтримують, а тому, примирення та збереження їхньої сім"ї є не можливим. Просила шлюб розірвати, дітей залишити на проживання з нею, прізвище після реєстрації розірвання шлюбу на дошлюбне не змінювати, стягнути з відповідача понесені судові витрати. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задоволити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечив проти розірвання шлюбу, залишення на проживання малолітніх дітей на проживання з матірю, залишення за позивачкою прізвища Лободенко та стягнення з нього судових витрат. Представник служби у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради не заперечив щодо задоволення позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, беручи до уваги пояснення учасників процесу судом встановлено наступне. Як вбачається з матеріалів справи згідно свідоцтва про одруження [PERSON] І-НМ № 011562 від 04.09.1999 року сторони зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану Івано-Франківського міськвиконкому Івано-Франківської області, про що в Книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 1055 (а.с.4). Від даного шлюбу у подружжя народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 5, 6). Позивачка стверджує, що вона перебуває у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем, вони не підтримують сімейних відносин, не ведуть спільного господарства. На думку позивачки шлюб їх існує формально, миритися вона не бажає, збереження шлюбу суперечить її інтересам. Тому такий шлюб зберігати не доцільно. Крім цього, сторони добровільно узгодили питання щодо проживання малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] з матірю. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що оскільки, сторони не підтримують шлюбні відносини, їхній шлюб існує формально, сторони добровільно узгодили питання щодо проживання малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] з матір`ю [PERSON], [INFO], а тому шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], зареєстрований 04.09.1999 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Івано-Франківського міськвиконкому Івано-Франківської області, про що в Книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 1055 слід розірвати. Прізвище позивачки [PERSON] після реєстрації розірвання шлюбу на дошлюбне не змінювати. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені нею судові витрати. На підставі наведеного, пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 104, 110, 112 Сімейного кодексу України, ст. 197 Цивільного процесуального кодексу України,

Outcome: approved