Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-26 00:00:00

[PERSON] звернулась із позовною заявою, в якій після неодноразових уточнень просила: стягнути з [PERSON] та ПрАТ «СК «Провідна» солідарно на її користь відшкодування матеріальної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 35201,76 грн.. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилалась на те, що 18.10.2012р. з вини відповідача [PERSON] сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті чого, їй були спричинені тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що викликали тривалий розлад здоров*я. На своє лікування вона витратила 22531,73 грн., що з урахування інфляції становить 35201,76 грн.. Крім того, позивач вказала, що їй була спричинена моральна шкода, яку вона оцінює в 15000 грн.. В судовому засіданні позивач підтримала уточнені позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні визнав позовні вимоги частково, а саме: визнав спричинення моральної шкоди в розмірі 2500 грн., оскільки ним було сплачено [PERSON] 1000 грн. під розписку, та 1400 грн. без розписки. [PERSON] також вважає, що матеріальну шкоду повинна відшкодувати страхова компанія. ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» надала письмові заперечення на позовну заяву. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши представлені письмові докази у справі, приходить до наступного. Судом встановлено, що 18.10.2012р. приблизно о 19.50 [PERSON], керуючи особистим технічно справним автомобілем «Шкода Октавія», реєстраційний № [NUMBER], рухався по вул.. Плеханівській в напрямку вул.. Польової в м.Харкові. Під час руху [PERSON], грубо порушуючи вимоги п.п. 1.5,18.1 ПДРУ, допустив наїзд на пішохода [PERSON], в результаті чого останній згідно висновку судово-медичної експертизи № 2309 від 15.11.2012р. заподіяні тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що викликали тривалий розлад здоровя. Вироком Комінтернівського районного суду м.Харкова від 22.03.2013р. [PERSON] було визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначено покарання у вигляді 2 років обмеження волі із застосування ст. 75 КК України строком на 1 рік. Згідно до частин 1 та 2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями, чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. В пунктах 4 та 8 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача за умови, що дії останнього були неправомірними, між діями та наслідками є причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди (частина 2 статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов»язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Судом також встановлено, що між [PERSON] та ПрАТ «СК «Провідна» укладений поліс обов*язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ВА/4730122 строком дії з 30.07.2012р. по 29.07.2013р., відповідно до якого застраховано цивільну відповідальність осіб, які на законних підставах керують забезпеченим транспортним засобом «Шкода Октавія», д.р. АХ5925ВМ. Строк дії полісу з 30.07.2012р. по 29.07.2013р.. Подія сталась 18.10.2012 року, тобто в межах дії полісу обов*язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Відповідно до ст.24 ЗУ «Про обов*язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв*язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, які пов*язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров*я, медичним піклуванням у домашніх умовах та купівлею лікарських препаратів. Зазначені витрати мають бути підтверджені документально, відповідним медичним закладом. Таким чином, страховик зобов*язаний в межах встановлених лімітів, відшкодувати потерпілому шкоду, яка має обов*язково документально платіжними документами, що підтверджують витрати, тобто чеками, накладними, квитанціями, тощо. Відповідно до ч.1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших осіб, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем [PERSON] до суду надані чеки та квитанції на придбання ліків на суму 22531,73 грн.. Дослідивши вказані чеки та квитанції, суд вважає, що є обґрунтованими та підтверджують витрати на лікування є чеки та квитанції на суму 1289,37 грн.. Інші чеки та квитанції, які надані позивачем не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки вказані в них медичні препарати є біологічно активними добавками та іншими ліками. До суду не надано достатніх доказів про їх призначення лікарями. Підтверджена сума в розмірі 1289,37 грн. підлягає стягненню саме з ПрАТ «СК «Провідна». Крім того, відповідно до п.22.3 ст. 22 ЗУ «Про обов*язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» потерпілому відшкодовується моральна шкода, передбачена п.1,2 ст. 23 ЦК України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі, відповідно до вимог ст. 23 ЦК України. Статтею ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до правил ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, з урахуванням характеру, обсягу і глибини страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалість, можливість відновлення тощо) і з урахувань інших обставин - стану його здоров'я, істотності вимушених змін в його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому судом враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до роз'яснень, даних в п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діями її заподіювана та вина останнього в її заподіянні. Зокрема, суд повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, за яких обставин та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому. Позивачеві моральна шкода спричинена тим, що їй завдані середньої тяжкості тілесні пошкодження, які вимагали стаціонарного лікування з послідуючим наглядом у лікарів, вона не мала можливості вести звичний образ життя, що спричиняло додаткові нервові переживання, вимушено змінився її ритм життя, що вимагало від неї додаткових зусиль. Суд враховує той факт, що [PERSON] в результаті ДТП пережила значний стрес, інші негативні наслідки та визначає розмір відшкодування моральної шкоди, який є необхідним і достатнім в розмірі 6000 грн.. При цьому, страховик відшкодовує не більше ніж 5% ліміту, визначеного у п.9.3 ст. 9 Закону «Про обов*язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а різницю між сумою відшкодування визначеною судом та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні ДТП. Відповідно до п.9.3 ст.9 ЗУ ( в редакції, який діяв на день укладення договору та день настання страхового випадку) обов*язковий ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю та здоров*ю потерпілих, становить 51000 грн. на одного потерпілого. Виходячи з викладеного вище, страховик відшкодовує моральну шкоду в розмірі не більш ніж 5% від 51000 грн., що становить 2550 грн.. Інша сума моральної шкоди в розмірі 3450 грн. підлягає стягненню з відповідача [PERSON]. Між тим, судовим розглядом встановлено, що 07.10.2014р., коли справа розглядалась у суді, до страхової компанії з вимогою виплати страхового відшкодування зверталась [PERSON], але нею не було надано жодних документів на підтвердження понесених витрат. Тому, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення шкоди з урахуванням індексу інфляції, оскільки порушень законодавства з боку страхової компанії не було, а тому відсутні підстави для такого стягнення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої часті вимог. На підставі викладеного і

Outcome: partial