Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-28 00:00:00

17 грудня 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальних збитків, завданих кримінальним проступком. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він є потерпілим від кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, вчиненого [PERSON] , що підтверджується вироком Барвінківського районного суду Харківської області від 19 листопада 2020 року. , Діями [PERSON] \~йому заподіяні\~матеріальні збитки\~у розмірі\~3481,00\~грн.,\~а тому,\~посилаючись на\~положення ст. 1166 ЦК України, просив стягнути з відповідача на його користь зазначену суму. Відповідач відзив на позовну заяву не подав. Ухвалою суду від 21 грудня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін, у якій роз`яснено відповідачу право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. В судове засідання позивач надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Судова повістка, відповідно до вимог п. 2 ч.7 ст.128 ЦПК України, надсилалися у встановленому законом порядку. Відповідач повідомлений у встановленому порядку (належним чином) про час і місце судового розгляду справи, не використала наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи за її відсутності до суду не надходило. Відповідачем не надано суду жодного доказу, який би мав істотне значення для вирішення справи по суті, чи спростування доводів позивача. У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди позивача суд без виходу до нарадчої кімнати ухвалив провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.223 ЦПК України. За таких обставин, враховуючи думку позивача, який подав заяву про розгляд справи в заочному порядку, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутність учасників судового процесу на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст.15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст.3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1\~ст.13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку. Згідно з вироком Барвінківського районного суду у Харківській області від 19 листопада 2020 року [PERSON] було визнано виним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, і призначено покарання у виді 100 (сто) годин громадських робіт. \~ \~ \~ \~З вироку убачається, що 14 жовтня 2020 року близько 15 години 30 хвилин [PERSON] , усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, маючи умисел на крадіжку чужого майна, з корисливого мотиву, переконавшись, що його дії не будуть ніким помічені, шляхом вільного доступу, таємно викрав велосипед торгівельної марки «Formula Special 26" 2018», чим спричинив потерпілому [PERSON] матеріальний збиток на суму 3481 грн. Під час судового розгляду кримінального провадження цивільний позов про стягнення матеріальної шкоди не був заявлений. Відповідач не надав докази щодо відшкодування у добровільному порядку матеріальної шкоди, заподіяної [PERSON] у розмірі, вказаному у вироку. Статтею 15\~ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Суд встановив, що позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної позивачу неправомірними діями відповідача, стосовно якого ухвалений вирок, тому до цих правовідносин необхідно застосувати положення ст.22, 23, 1166 ЦК України. Згідно з положеннями частин 1, 2, 3 статті 22\~ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування; збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода); збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Статтею 1166\~ЦК України визначені загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду. Так, частина 1 статті 1166\~ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частиною 2 - особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. За правилами статей 12, 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною 6 статті 82\~ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Оскільки суд розглядає справу про правові наслідки дій відповідача, стосовно якого ухвалений вирок, то обставини щодо наявності неправомірних дій стосовно позивача та вчинення цих дій відповідачем, які встановлені вироком, є обов`язковими. Так, обставини вчинення відповідачем неправомірних дій стосовно позивача встановлені вироком Барвінківського районного суду Харківської області від 19 листопада 2020 року, який набрав законної сили. У пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»\~(з наступними змінами) роз`яснено, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, завдана фізичній особі, майну фізичної особи чи майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Суд дійшов висновку, що діями відповідача заподіяною позивачу матеріальної шкода, яка підлягає відшкодуванню в повному обсязі відповідачем, як особою винуватою у завданні шкоди. Відповідач не спростував розмір матеріальної шкоди, яку визначив позивач у позові, при цьому у вироку Барвінківського районного суду Харківської області від 19 листопада 2020 року зазначено, що умисними діями [PERSON] потерпілому [PERSON] завдана матеріальна шкода у сумі 3481,00 грн., тобто в такому ж розмірі, як і зазначив позивач. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, та стягнути з відповідача на користь позивача 3481,00 грн. в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди. Стаття 141\~ЦПК України визначає порядок розподілу судових витрат між сторонами. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідач [PERSON] є учасником бойових дій та у відповідності до ЗУ «Про\~судовий збір» звільнений від сплати судового збору. Відповідно до положень ч. 6 ст.\~141\~ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного,

Outcome: approved