Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-06 00:00:00

14.08.2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві [PERSON] зазначила, що 29.06.2016 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини з відповідачем фактично припинені з літа 2018 року через різні погляди на сімейне життя. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу з відповідачем вважає неможливими. Просить шлюб укладений з відповідачем розірвати та після розірвання шлюбу залишити прізвище «[PERSON]». В подальшому, в підготовчому судовому засіданні, позивачка [PERSON] збільшила позовні вимоги та просила визначити місце проживання малолітнього сина [PERSON], [INFO], біля матері. Збільшені позовні вимоги обґрунтувала тим, що через скрутне матеріальне становище вона змушена була переїхати з с. Поділля до смт. Веселинове, де влаштувалась на роботу. В цей час, їхній малолітній син [PERSON] залишився проживати разом з відповідачем [PERSON] в [ADDRESS]. У вільний від роботи час позивачка приділяла увагу синові, здійснювала за ним догляд. Після того як між нею та відповідачем погіршились стосунки, останній заборонив позивачці бачитись, зустрічатись та спілкуватись із їхнім сином. Позивачка зазначає, що вона наразі працевлаштована, отримує постійний дохід, винаймає житло, має позитивну характеристику з місця роботи та місця проживання, алкогольними напоями не зловживає, в достатній та належній мірі піклується про своїх дітей. Відповідач [PERSON] не працевлаштований, постійного місця роботи та доходу не має, власного житла не має, проживає в будинку батьків. За таких обставин, [PERSON] вважає, що місцем проживання дитини повинно бути місцем проживання матері. Відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON] про визначення місця проживання дитини разом з батьком. Позовні вимоги обґрунтував тим, що він перебуває у шлюбі з відповідачкою за зустрічною позовною заявою [PERSON] В шлюбі з [PERSON] в них народився син [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з [PERSON] не склалось, тому з травня 2018 року відповідачка поїхала з с. Поділля і мешкає самостійно в смт. Веселинове. З того часу син [PERSON] проживає разом з позивачем в с. Поділля. Відповідачка сина не відвідує, його вихованням не займається. Оскільки позивач займається вихованням малолітнього сина, він не в змозі працевлаштуватись на повний робочий день, а тому стоїть на обліку в центрі зайнятості та заробляє виконанням разових робіт. За місцем проживання позивач має позитивну характеристику, спиртними напоями не зловживає, має гарний стан здоров'я. Оскільки позивач разом з відповідачем не може досягти згоди про місце проживання сина він вимушений звернутись до суду з вказаною зустрічною позовною заявою. Ухвалою суду від 11.09.2018 року зустрічну позовну заяву прийнято до спільного розгляду з первісним позовом. Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини разом з матір`ю підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити, в наданих суду поясненнях посилались на обставини аналогічно викладеним в позовній заяві. Зустрічну позовну заяву не визнали та в задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] про визначення місця проживання дитини разом з батьком просили відмовити. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні зустрічні позовні вимоги про визначення місця проживання дитини разом з батьком підтримали, в наданих суду поясненнях посилалася на обставини аналогічно викладеним в зустрічній позовній заяві, просили зустрічний позов задовольнити. Позовні вимоги первісного позивача [PERSON] визнали частково, проти розірвання шлюбу не заперечували, в задоволенні позовних вимог [PERSON] про визначення місця проживання дитини разом з матір'ю просили відмовити. Представник третьої особи Служби у справах дітей Веселинівської райдержадміністрації [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що в серпні 2018 року до служби у справах дітей звернувся [PERSON] із заявою про визначення місця проживання малолітнього сина [PERSON]. При вирішенні даного питання комісією було встановлено, що малолітній [PERSON] проживає разом з батьком [PERSON] та бабусею [PERSON] в с. Поділля. Мати малолітнього [PERSON], [PERSON] залишила дитину на батька [PERSON] та поїхала працювати до смт. Веселинове. Такий вчинок [PERSON] пояснила скрутним матеріальним становищем та не бажанням [PERSON] працевлаштовуватись, а тому вона змушена була поїхати працювати в смт. Веселинове, де самостійно проживала та інколи відвідувала свого сина в с. Поділля. Крім того, комісією було встановлено, що [PERSON] має доньку [PERSON], яку залишила в м. Донецьк на чужу особу та не займається її вихованням та утриманням. Поспілкувавшись з [PERSON] та [PERSON], вивчивши їхні характеристики з місця проживання, дослідивши умови проживання, комісією було зроблено висновок про доцільність визначення місця проживання малолітнього [PERSON] разом з батьком. Суд заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що 29 червня 2016 року сторони зареєстрували шлюб у Веселинівському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області за актовим записом № 15. У шлюбі в сторін народився син - [PERSON], [INFO] року народження. Шлюбні відносини сторони фактично припинили через відсутність взаєморозуміння та різні погляди на сімейне життя. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи те, що шлюбні відносини сторони фактично припинили та поновлювати не бажають, любов та повага між ними відсутні, наполягання сторін на розірванні шлюбу, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, в наслідок чого шлюб підлягає розірванню, а позовні вимоги [PERSON] в частині розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином позивачка має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися прізвищем «[PERSON]». Згідно ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. У відповідності до ч. 1 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. У пункті 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визначення його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що судам слід враховувати положення ст. 160 СК, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Судом встановлено, що з 29.06.2016 року [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі. В шлюбі у них народилась дитина [PERSON], [INFO]. Оскільки спільна дитина сторін по справі, [PERSON], [INFO] року народження, на момент розгляду справи судом не досяг десяти років, тому право обирати його місце проживання належить батькам, за спільною згодою, а у випадку не досягнення такої згоди, судом. В судовому засіданні встановлено, що спільна дитина сторін з народження та до літку 2018 року разом з батьками проживала за місцем проживання батька в [ADDRESS]. В літку 2018 року позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічною позовною заявою [PERSON] виявила бажання проживати окремо та працювати, в зв'язку з чим добровільно виїхала з [ADDRESS] до смт. Веселинове Миколаївської області. Після припинення спільного проживання сторін, дитина залишилась проживати разом з батьком в с. Поділля. Судом встановлено, що малолітній [PERSON], проживає разом з батьком [PERSON] та бабусею [PERSON] у житловому будинку розташовану за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою про склад сім`ї Подільської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області № 612 від 27.08.2018 року та актами обстеження житлово-побутових умов сім`ї [PERSON] (а.с. 37-38, 159-160) Відповідно до актів обстеження житлово-побутових умов життя сім`ї [PERSON] Служби у справах дітей Веселинівської районної державної адміністрації, житловий будинок, що розташований в [ADDRESS] має три житлові кімнати, коридор, окремо літня кухня та дві спальні. Санітарний стан житлового будинку задовільний, будинок обладнаний всіма необхідними речами, постільна білизна в задовільному стані. Дитина забезпечена всіма необхідними речами, має розвиваючі іграшки. У відсутність [PERSON] доглядом за дитиною займається бабуся [PERSON] (а.с. 159-160). [PERSON] постійного місця роботи не має. Так, згідно довідки Веселинівської районної філії Миколаївського обласного центру зайнятості від 22.12.2018 року [PERSON] був зареєстрований як безробітний в період з 01.12.2017 року по 09.11.2018 року та отримував допомогу по безробіттю в середньому розмірі 2459 грн (а.с. 214). З 01.11.2018 року [PERSON] на період опалювального сезону прийнятий на посаду кочегара Подільської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Веселинівської районної ради Миколаївської області, що підтверджується наказом директора школи від 29.10.2018 року № 42-к та згідно довідки відділу освіти Веселинівської районної державної адміністрації № 802-01-10 від 26.12.2018 року [PERSON] нарахована заробітна плата, середньомісячний розмір якої становить 3678 грн (а.с. 170, 215). Згідно характеристики з місця проживання [PERSON] від 11.09.2018 року відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічною позовною заявою [PERSON] за місцем проживання характеризується позитивно, на засіданнях виконкому не розглядався, до адміністративної відповідальності не притягувався, скарг щодо його поведінки до виконкому сільської ради не надходило, спиртними напоями не зловживає, спокійний, врівноважений, не конфліктний, уважний батько та хороший син . В свою чергу позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічною позовною заявою [PERSON] проживає в [ADDRESS]. Згідно довідки Управління соціального захисту населення Веселинівської райдержадміністрації від 05.12.2018 року № 90, [PERSON] взята на облік як внутрішньо переміщена особа, зареєстрована за адресою: [ADDRESS], фактично проживає в [ADDRESS] (а.с. 216). Судом встановлено, що крім спільної з [PERSON] дитини, [PERSON] має доньку [PERSON], [INFO], яка до вересня 2018 року проживала біля матері колишнього співмешканця [PERSON] в м. Донецьк. З протоколу проведення бесіди працівником Служби у справах дітей Веселинівської райдержадміністрації, в присутності [PERSON], з малолітньою [PERSON] вбачається, що вона останні два роки проживала в м. Донецьк разом з матір'ю колишнього співмешканця її матері [PERSON], де відвідувала навчальний заклад. За весь період проживання в м. Донецьк вона спілкувалась з мамою лише в телефонному режимі та один раз бачила особисто. Зі слів матері їй відмово, що в неї є братик, однак бачила вона його лише по телефону (а.с. 169). Крім того, судом встановлено, що [PERSON] не має ні постійного місця проживання, ні постійного місця роботи. Згідно довідки, виданої ФОП [PERSON] від 10.09.2018 року, [PERSON] з 04.06.2018 року по 17.06.2018 року та з 02.07.2018 по 15.07.2018 року працювала у ФОП [PERSON], де отримувала заробітну плату в розмірі 402,5 грн. (а.с. 142). З трудових договорів вбачається, що з 28.07.2018 по 31.10.2018 року та з 01.12.2018 та на час розгляду справи судом [PERSON] працювала менеджером з продажу у ФОП [PERSON] (а.с. 144, 212) та за грудень 2018 року їй нарахована заробітна плата в розмірі 3723 грн. (а.с. 210). Згідно довідок Управління соціального захисту населення Веселинівської райдержадміністрації від 02.01.2019 року, [PERSON] до листопада 2018 року отримувала соціальну допомогу на одну дитину одиноким матерям, середньомісячний розмір якої становив 1121 грн., до вересня 2018 року отримувала щомісячну одноразову допомогу при народженні однієї дитини, середньомісячний розмір якої становив 860 грн., до серпня 2018 року отримувала соціальну допомогу як малозабезпечена, середньомісячний розмір якої становив 1453 грн., та до листопада 2018 року отримувала соціальну допомогу як переміщена особа, середньомісячний розмір якої становив 1948 грн. (а.с. 217-222). Відповідно до акта обстеження житлово-побутових умов життя [PERSON] від 18.10.2018 року, остання проживає разом з дочкою [PERSON], [INFO], у житловому будинку, в якому винаймає одну кімнату. Умови проживання та розвитку дітей відсутні, дитина окремої кімнати немає, проживає разом з матір'ю в одній кімнаті, місце для виконання дитиною домашнього завдання відсутнє. Санітарний стан задовільний, меблі в наявності частково, постільна білизна та одяг в належному стані (а.с. 137). За місцем роботи [PERSON] має позитивну характеристику (а.с. 146). З характеристики Подільської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області на громадянки [PERSON] від 11.09.2018 року вбачається, що з лютого 2018 року по червень 2018 року вона проживала в [ADDRESS] разом з чоловіком [PERSON], сином [PERSON] та свекрухою [PERSON] До сільської ради надходило звернення [PERSON] щодо неналежного виконання батьківських обов'язків [PERSON] З червня 2018 року [PERSON] в сім`ї не проживає, дитину провідувала декілька разів на місяць, догляд за дитиною здійснює батько [PERSON] та його мати [PERSON] Причини відсутності [PERSON] невідомі. Статтею 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою . Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до висновку Служби у справах дітей Веселинівської райдержадміністрації від 25.10.2018 року вбачається, що за місцем проживання громадянина [PERSON] створено належні умови для проживання та розвитку малолітньої дитини [PERSON], [INFO], здійснюється належний догляд за дитиною, задовольняються потреби у його розвитку, дитина зростає в атмосфері любові та турботи. У той час, як [PERSON] не має постійного місця проживання та доходу, винаймає кімнату з господаркою. Умови проживання в найманому будинку не придатні для проживання та розвитку малолітніх дітей, у користуванні лише одна кімната в якій наявне одне спальне місце, відсутнє місце для дозвілля та навчання дітей. Комісією був зроблений висновок про доцільність визначення місця проживання малолітнього [PERSON] разом з батьком [PERSON] (а.с.177). Згідно ч. 1 ст. 161 СК України під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 9 Конвенції про права дитини, яку ратифіковано постановою ВР за №789-XII від 27 лютого 1991 року, визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Крім того, поняття "розлучення дитини та матері" не є тотожним поняттю „визначення різних місць проживання матері та дитини", оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу та порядку спілкування з дитиною або за рішенням органу опіки та піклування чи за судовим рішенням з цього питання. Таким чином, положення статті 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) у своєму рішенні від 01 липня 2017 року у справі "М.С. проти України" наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. При вирішенні спору щодо місця проживання дітей, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, вік дітей, майновий стан батьків, що мають істотне значення, але насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв'язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Тотожних висновків дійшов і Верховний Суд України у постанові від 04.04.2018 року у справі N 756/2109/16-ц. Враховуючи вік малолітнього [PERSON], [INFO], який на день ухвалення судового рішення не може дати об'єктивної згоди на проживання з одним із батьків самостійно, суд вважає, що на даний час проживання малолітнього сина з батьком, який фактично проживає з ним, утримує його, здійснює за ним догляд та має найбільш сприятливі умови для проживання та розвитку дитини, буде відповідати саме інтересам дитини, яка потребує постійного догляду та турботи у зв'язку з фізіологічними особливостями, позитивно сприятиме його розвитку як психологічному так і фізичному у безпечному, спокійному та стійкому середовищі. В судовому засіданні на даний час не встановлено, що проживання дитини з матір'ю позитивно сприятиме розвитку дитини як психологічному так і фізичному, оскільки мати на даний час не має постійних та сприятливих умов для проживання та розвитку дитини, враховуючи те, що батько не перешкоджає матері спілкуватись з сином, дитина не має контакту з матір'ю та різка зміна постійного місця проживання дитини може негативно вплинути на його психологічний стан. Таким чином, враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з матір'ю суперечитиме інтересам дитини, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог [PERSON] в частині визначення місця проживання дитини разом з матір'ю та в задоволенні зустрічних вимог [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: partial