Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-17 00:00:00

[PERSON] (далі\~ позивач)\~звернулась до\~суду з\~позовною заявою\~про розірвання\~шлюбу, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, в якій вказує, що вона перебуває у зареєстрованому\~ шлюбі\~ з [PERSON] (далі відповідач). Шлюб зареєстровано 07 серпня 2010 року Попільнянською сільською радою Попільнянського району Житомирської області, актовий запис № 12. Від даного шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. Спільне життя позивача з відповідачем не склалося через взаємні непорозуміння, відсутність поваги один до одного, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обовязки. Останні шість місяців сторони спільно не проживають та не ведуть спільне господарство. Подальше збереження шлюбу позивачка вважає неможливим. Відповідач життям доньки не цікавиться, не приймає участь у її вихованні та матеріально не допомагає. Всі обовязки по утриманню, вихованню та піклуванню за дитиною відповідач переклав на позивача, а сам повністю самоусунувся від своїх обовязків по відношенню до дитини. В звязку з цим позивач вважає за необхідне щоб малолітня донька [PERSON] проживала разом з матірю. Інших непрацездатних членів сімї на утриманні у відповідача немає. Позивач просить розірвати шлюб між нею та [PERSON], після розірвання шлюбу просить прізвище залишити їй «Квашук», визначити місце проживання дитини [PERSON] з нею, стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання доньки [PERSON], 01 березня 2012 року в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку до досягнення дитиною повноліття, а саме: до 01 березня 2030 року та стягнути судові витрати. Позивач в судовому засідання позовні вимоги підтримала, просила задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково в частині стягнення аліментів в розмірі 1/4 частки, не заперечує проти їх задоволення. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів підлягають частковому задоволенню, виходячи із слідуючого. Судом встановлено, що 07 серпня 2010 року Попільнянською сільською радою Попільнянського району Житомирської області зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], про що складено відповідний актовий запис № 12, після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінилося на «Квашук», що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ТП № 070221. Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії І-ТП № 163350, виданого 15 березня 2012 року Попільнянською сільською радою Попільнянського району Житомирської області, батьками [PERSON], [INFO], вказані [PERSON] та [PERSON]. Згідно довідки № 1673 від 22 жовтня 2018 року виконавчого комітету Попільнянської селищної ради Попільнянського району Житомирської області, [PERSON], [INFO], проживає разом з матір"ю [PERSON], [INFO], та знаходиться на її утриманні за адресою: село Попільня, вулиця 40-річчя Перемоги, 30, Попільнянського району, Житомирської області. Відповідно\~\~ до частини другої статі 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання\~\~ шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них,\~\~ інтересам\~\~ їхніх\~\~ дітей,\~\~ що мають істотне значення.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ \~\~\~\~\~\~\~ Згідно зі статтею 24 СК України,\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя /стаття 110 СК України/. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Відповідно до статті 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.\~\~ \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Частиною другою статті 114 СК України встановлено, що у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. \~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~ \~Згідно з частиною третьою статті 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Пунктами 15, 17 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року за № 3 передбачено, що відповідно до статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Копією вищевказаного свідоцтва про народження дитини: [PERSON], підтверджується, той факт, що її батьком є відповідач [PERSON] і тому відповідач має сплачувати аліменти на утримання своєї дочки. Згідно статті 180, частини першої статті 183 СК України, батьки зобовязанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом.\~ У відповідності до\~статті 182 Сімейного Кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно статті 183 Сімейного Кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до статті 191 Сімейного Кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Крім того, з наявних у матеріалах справи доказів судом встановлено, що мати дитини має місце проживання, має стабільний дохід, створила всі умови для проживання, виховання та розвитку дитини. При цьому суд не встановив виняткових обставин у розумінні положень статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, які б свідчили про неможливість проживання дитини разом з матірю. Відтак, враховуючи вік дитини, а також обставини того, що малолітня дочка сторін на даний час проживає разом з матірю, яка має де проживати і остання виявляє більшу увагу та турботу про неї, належним чином виконує свої батьківські обовязки по вихованню та утриманню дитини, веде звичний спосіб життя, а також зважаючи на те, що розлучення малолітньої дитини з матірю негативно впливає на психічний розвиток дитини і є виправданим лише у виняткових випадках, суд дійшов висновку про наявність підстав для визначення місця проживання дитини з матірю та відсутність правових підстав, передбачених вказаними нормами матеріального права, для розлучення дитини зі своєю матірю. Відповідно до ч. 1 ст. 160 Сімейного Кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років визначається за згодою батьків. У відповідності до ч. 1 ст. 161 Сімейного Кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальності своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю. Вказана правова позиція відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Верховного суду України від 14.12.2016 року у справі № 6-2445цс16. Зазначені обставини у їх системному звязку свідчать, що на утриманні позивача одна дитина, а тому є всі підстави для часткового задоволення позову, а саме в частині стягнення аліментів необхідно стягувати аліменти на утримання дитини в розмірі ? (однієї чверті) частки заробітку (доходу) відповідача, а не 1/3 (однієї третини), як просить позивач. Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 35 Постанови Пленуму від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» розяснено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Outcome: partial