Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-21 00:00:00

13 лютого 2018 року, у відповідності до поштового відправлення, [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з [PERSON] аліментів на її користь на утримання повнолітнього сина [PERSON] у розмірі ј частини з усіх видів заробітку до досягнення ним 23-х років за умови, що він буде продовжувати навчання, але не менше встановленого розміру аліментів та додаткові витрати на оплату навчання в розмірі Ѕ витрат на навчання, згідно договору про надання освітніх послуг до закінчення навчання чи до досягнення [PERSON] 23-річного віку у звязку з тим, яка з цих обставин настане першою. Свої вимоги мотивувала тим, що дитина є студентом ІІІ курсу коледжу транспорту та комп»ютерних технологій Чернігівського національного технологічного університету, денної форми навчання, відповідач матеріальної допомоги не надає, хоча в змозі її надавати, а її син потребує матеріальної допомоги. Позов надійшов до суду 15 лютого 2018 року та 20 лютого 2018 року був залишений без руху. В подальшому позивач усунула недоліки поданої позовної заяви та 27 лютого 2018 року було відкрито спрощене позовне провадження. Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому просив позов задовольнити частково, а саме в частині стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина в розмірі 1/6 частини заробітку щомісячно і відмовити в задоволенні іншої частини позову. При визначенні розміру аліментів просив врахувати, що має зобов»язання по утриманню іншого сина [PERSON], [INFO], є безробітним, живе в селі та тримає особисте господарство, має деякі заробітки з чого і висилає аліменти. Щодо стягнення додаткових витрат на оплату навчання просив відмовити в задоволенні позову, оскільки норма статті 185 Сімейного кодексу України в частині стягнення додаткових витрат не застосовується до правовідносин, що виникають між батьками та повнолітніми дітьми, що продовжують навчання. Під час судового засідання 12 квітня 2018 року позивач позов підтримала та просила його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. В подальшому в судові засідання не з»явилась, надала відповідь на відзив, в якій вказала, що відповідач навмисно не працює, хоча має таку можливість, має борг зі сплати аліментів, зобов»язаний утримувати сина, який навчається та нести додаткові витрати. Просила подальший розгляд справи здійснювати за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, просив у наданому відзиві здійснювати розгляд справи за його відсутності. Про день та час провдеення судових засідань, а також про надані додаткові документи позивачем відповідач повідомлявся належним чином. Третя особа [PERSON] під час судового засідання 12.04.2018 поданий позов підтримав. В судове засідання 22.05.2018 не з»явився та надав заяву, в якій просив подальший розгляд справи здійснювати за його відсутності. Оскільки 22.05.2018 учасники справи в судове засідання не з»явились, то подальше фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вислухавши пояснення позивача, з»ясувавши позицію третьої особи щодо поданого позову, дослідивши наданий відповідачем відзив з викладеними в ньому запереченнями щодо позову, відповідь на відзив, надані сторонами докази на обгрунтування заявлених позовних вимог та заперечень щодо позову, судом встановлено наступне. [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження І-ЕЛ № 003694 (а.с. 9) На час розгляду справи [PERSON] навчається на платній основі на денній формі навчання Коледжу транспорту та комп»ютерних технологій ЧНТУ з 15.08.2015 року терміном 3 роки 10 місяців. (а.с. 5) Термін закінчення навчання 30 червня 2019 року. ( а.с.53) Відповідно довідки Ковпитської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області [PERSON] зареєстрований та проживає разом з матір»ю [PERSON] в с. Ковпита, вул. Грачова, 20 Чернігівського району Чернігівської області (а.с. 15). 17 червня 2017 року [PERSON] виповнилось 18 років. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Такий обов'язок є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Відповідно до ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і в звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Статтею 200 Сімейного кодексу України визначено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Зокрема, відповідно до статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" викладених у п. 20, обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Син сторін продовжує навчання на платній основі та немає відповідно ніякого доходу, тобто [PERSON] потребує матеріальної допомоги, а відповідач в змозі надавати таку допомогу, оскільки є особою працездатного віку. Те, що відповідач ніде не працює, не може ставитись в залежність від його аліментних зобов»язань. Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, що відповідач має зобов»язання по сплаті аліментів на утримання неповнолітньої дитини сина [PERSON], [INFO]. Наданою довідкою - розрахунком ( а.с.31-36) доводиться, що відповідач має заборгованість по сплаті аліментів, яка станом на 01.04.2018 складає 24143 грн 55 коп., при цьому частина даної заборгованості залишилась за період сплати аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей, а саме ще і третьої особи. На час розгляду справи домовленостей з приводу надання матеріальної допомоги сину у зв»язку з його навчанням між сторонами не досягнуто. Враховуючи пояснення позивача, заперечення відповідача, дослідивши надані документи та враховуючи встановлені обставини справи в їх сукупності, а саме стан здоров»я та матеріальне становище дитини, стан здоров»я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього аліментних зобов»язань, враховуючи участь обох батьків в утриманні повнолітньої дитини, що продовжує навчання, суд вважає, що розмір аліментів, які слід стягнути з відповідача на навчання повнолітньої дитини, підлягає зменшенню. У зв»язку з наведеним суд приходить до висновку, що стягненню з відповідача підлягають аліменти в розмірі 1/6 частини всіх його доходів з часу подання позивачкою позову 13 лютого 2018 року по 30 червня 2019 року день закінчення навчання. При цьому в рішенні не зазначається стягнення аліментів до 23 річного віку, оскільки в день закінчення навчання позивач такого віку не досягне. Виходячи з аналізу норм ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. До особливих обставин, викладених у ст.185 СК України, закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує не аби яких додаткових витрат на її навчання, розвиток, тощо, а додаткових витрат на неї у зв'язку із розвитком, зокрема, певних її здібностей, що вимагає додаткових матеріальних витрат, навчання дитини відповідно до навиків та здібностей дитини. Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобовязаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати,тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. З огляду на положення ст.180 та 185 СК України, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обовязком батьків незалежно від сплати ним аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору. Сімейний кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов'язків батьків (ст.141 СК). Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов'язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Позивачем на обгрунтування понесених витрат на навчання надано договір про надання освітніх послуг ( а.с.5), роздруківки квитанцій щодо оплати за навчання протягом 2017-2018 років ( а.с.44-51) та довідку про внесені кошти за навчання ( а.с.54). Аналізуючи надані документи, суд приходить до висновку, що саме позивач несла витрати по оплаті за навчання сина в коледжі транспорту та комп»ютерних технологій, про що свідчить надані квитанції ПриватБанку щодо перерахунку коштів, при цьому довідка видана [PERSON], яка є матір»ю позивачки, однак співставляючи з виписками банку, не підтверджується, що остання вносила свої кошти на оплату навчання. Оскільки мати працює, щоб забезпечити навчання обом синам, то бабуся замість матері укладала договір на освітні послуги та взяла довідку про понесені витрати, у зв»язку з чим учбовим закладом і було зазначено про внесення нею коштів на навчання [PERSON] Судом не беруться до уваги понесені витрати, у відповідності до наданих квитанції ПриватБанку, на оплату гуртожитку та оплату навчання сина [PERSON], оскільки такі вимоги в позовній заяві не заявлялись. Сімейним кодексом України обов'язок батьків утримувати повнолітніх дітей, які навчаються встановлено главою 16 СК України, зокрема ст. 199 цього кодексу. Відповідно до ст. 201 СК України до відносин між батьками та дочкою, сином, щодо надання їм утримання застосовуються норми статей ст.ст. 187, 189-192 і 194-197 цього кодексу, які не передбачають зобов'язання батьків нести участь у додаткових витратах на повнолітніх дочку чи сина. Враховуючи, що витрати позивача на навчання є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами та спрямовані на розвиток особи, розумових і фізичних здібностей дитини і ст. 185 СК України встановлює обов»язок того з батьків з кого присуджено стягнення аліментів на дитину брати участь у додаткових витратах на дитину, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача частину понесених додаткових витрат, що зумовлені особливою обставиною навчанням дитини в розмірі Ѕ частини з 15.08.2015 до досягнення нею повноліття, а саме до 17 червня 2017 року. Оплата понесених додаткових витрат на навчання в період з 15.08.2015 по 17.06.2017, виходячи з наданих документів становить 15 140 грн ( 3650+3650+730+730+730+730+2190+1910+820). 1/2 понесених витрат складає 7 570 грн, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. За таких підстав суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Враховуючи те, що в даних правовідносинах ціна позову не визначалась, позивач звільнена від сплати судового збору та основні вимоги, що були заявлені в частині стягнення аліментів та додаткових витрат було задоволено, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь держави 704 грн 80 коп. за вимогу про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитину та 704 грн 80 коп за вимогу про стягнення додаткових витрат. На підставі наведеного,

Outcome: partial