Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-12 00:00:00

В жовтні 2014 року заявник звернувся до суду з даною заявою, в якій вказав, що [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку (пай) ДН №024124 в розмірі 4,53 та 0,06 га. 22 лютого 2012 року [PERSON] померла. Після її смерті спадкове майно не було успадковано. Просили визнати відумерлою спадщину у вигляді земельної ділянки (паю) в розмірі 4,53 та 0,06 га, на яку [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку (пай) ДН №024124, визнати за територіальною громадою Селидівської міської ради право власності на земельну ділянку (пай) в розмірі 4,53 та 0,06 га вартістю 129781,12 грн.. Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 01 грудня 2014 року заяву Селидівського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Селидівської міської ради про визнання спадщини відумерлою задоволено; визнано відумерлою спадщину у вигляді земельної ділянки (паю) в розмірі 4,53 та 0,06 гектар, на яку померлій [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку (пай) ДН № 024124; визнано за територіальною громадою Селидівської міської ради право власності на земельну частку (пай) в розмірі 4,53 та 0,06 гектар вартістю 129781,12 грн. В апеляційній скарзі [PERSON] просила скасувати рішення суду, постановити нове, яким відмовити в задоволенні заяви в повному обсязі, оскільки судом порушені норми матеріального та процесуального права, а саме, суд не повідомив її про розгляд справи, не зясував коло спадкоємців, не врахував, що її батько фактично прийняв спадщину, оскільки постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та не заявляв про відмову від неї. В судовому засіданні апеляційного суду прокурор Лушер Н.М. заперечувала проти задоволення скарги. Інші особи до суду не з`явились. [PERSON] надала суду заяву з проханням розглянути справу без її участі. Представник Селидівської міської ради про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином телефонограмою, яка передана 7 вересня 2017 року та зареєстрована в Журналі телефонограм за №4029. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення присутніх осіб, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає задоволенню за таких підстав. Судом першої інстанції встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 5,59 га, вона померла 22 лютого 2012 року, спадкова справа не заводилась, свідоцтво про право на спадщину не видавалось. Задовольняючи заявлені вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що з часу відкриття спадщини пройшло більше одного року, ніхто спадщину не прийняв, тому заява підлягає задоволенню. Але з такими висновками суду першої інстанції погодитися неможливо. На підставі ч.1 ст.1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Відповідно до ст..378 ЦПК України суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді за місцем відкриття спадщини. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] померла 22 лютого 2012 року (арк..спр.20). Суд першої інстанції з`ясував відомості щодо наявності спадкової справи, але з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (арк..спр.88) не можливо зрозуміти взагалі відносно якої особи надані відомості прізвище, ім.`я та по-батькові спадкодавця зазначені з пропуском букв, що ставить їх під сумнів та робить даний доказ по справі неналежним за змістом ст.58 ЦПК України. Крім того, відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Суд першої інстанції під час розгляду справи не перевірив наявність спадкоємців, які проживали зі спадкодавцем на момент смерті. З довідки КП «Комунальник» Селидівської міської ради виходить, що разом з [PERSON] на момент її смерті проживав син [PERSON] за адресою м.Селидове вул..Ткаченко, б.20 (арк..спр.40). Отже, враховуючи наявність спадкоємців, підстави для визнання спадщини відумерлою були відсутні. Посилання прокурора в запереченнях на апеляційну скаргу є безпідставними. Дійсно, батько апелянта [PERSON], який фактично прийняв спадщину після смерті [PERSON] помер 14 грудня 2013 року, до ухвалення рішення по справі, але заява про визнання спадщини відумерлою може бути подана після спливу одного року з часу відкриття спадщини (ч.2 ст.1277 ЦК України). А рішення суду по даній справі ухвалено 1 грудня 2014 року, тобто даний строк не було дотримано, що також виключає можливість визнання спадщини відумерлою. Відповідно до ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з"ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Суд першої інстанції не повно з`ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушив норми матеріального та процесуального права, що є підставами для скасування рішення в оскаржуваній частині з ухваленням нового про відмову в задоволенні заявлених вимог.

Outcome: dismissed