Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-06 00:00:00

[PERSON] звернулась до Київського районного суду міста Харкова із позовом та згодом надала заяву про зменшення розміру позовних вимог до [PERSON], Харківської міської ради про встановлення факту проживання однією сім»єю, визнання права власності на 1/2 частину квартири та в остаточній редакції просила суд: - Встановити факт проживання [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] з 1999 року по день смерті громадянина [PERSON], тобто по [INFO] року. -Визнати за [PERSON] право власності на ? частину квартири [ADDRESS]. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила , що вона та [PERSON], почали проживати однією сім'єю починаючи з 1999 року. Вони спільно проживали, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, вели спільний бюджет, проте шлюб не зареєстрували, оскільки спільних дітей на було та необхідності в цьому не бачили. До стосунків з позивачем, [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON], який в подальшому був розірваний. За час спільного проживання позивач та [PERSON] набули майно, а саме 09.11.2007 року вони придбали квартиру [ADDRESS]. [INFO] року [PERSON] помер. Після його смерті залишилось майно, а саме квартира [ADDRESS], яка була набута за час спільного проживання.Позивачка сплачувала комунальні послуги, займалась захороненням, вони спільно зробили ремонт та придбали мебель. В зв'язку з тим, що квартира [ADDRESS] набута за час спільного проживання однією сім'єю [PERSON] та [PERSON], які не перебували у шлюбі між собою, на вказане майно поширюється презумпція спільного права власності подружжя, а тому [PERSON] виходячи зі змісту ч. 1 ст. 70 СК України, ст. 368 ЦК України є власником 1/2 частки вказаного майна, що і стало підставою для звернення до суду. Представник позивача та позивач в судове засідання зявились , позовні вимоги які були зменшені підтримали в повному обсязі та просили їх задовільнити. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання з"явився, просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, надав заперечення на позовну заяву, з якого вбачається, що батько [PERSON] дійсно розлучився із дружиною у 1999 році та помер [INFO] року. У нього після смерті залишилась 1-кімнатна квартира у будинку [ADDRESS] а [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом, оскільки померлий не залишив після себе заповіту. Наскільки їй відомо , померлий батько вів доволі непостійний спосіб життя та не проживав постійно однією сім'єю ні з ким, зловживав алкоголем та не мав постійного джерела доходу. Можливо якійсь час він і проживав з позивачем, але встановити, що це було постійно цей час неможливо, а, зважаючи на спосіб життя померлого, він взагалі не жив однією сім'єю 5 років ні з ким. Окрім того, позивач стверджує, що вона разом з померлим придбала квартиру, на яку заявляє права. Це не відповідає дійсності, оскільки померлий уклав договір міни, та придбав квартиру, віддавши будинок у якості міни. Таким чином, позивач не придбала квартиру разом з померлим, а померлий придбав квартиру, яка належала йому на праві власності. Представник відповідача Харківської міської ради в судове засідання не з»явився, але надав письмові заперечення по справі з яких вбачається, що позивачем не надано доказів, що підтверджують місце проживання померлого [PERSON] разом із [PERSON] , оскільки факт реєстрації та сумісного проживання потребує документального підтвердження у розумінні ч2. Ст.. 3 Сімейного кодексу України, окрім того матеріали справи не містять мотивованої постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, немає доказів звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Також, позивачем не є доведеним тривалість безпорадного стану померлого, та те що він був неспроможним самостійно забезпечувати свої потреби , у зв»язку із завданням йому тілесних ушкоджень, а тому у задоволенні позову просили відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та позивача, пояснення представника відповідача , пояснення свідків , дослідивши та проаналізувавши письмові докази та заперечення по справі, приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Судом встановлено та не заперечувалось сторонами що у 1999 році [PERSON] розлучився з [PERSON] , від цього шлюбу народилась [PERSON]. [INFO] року [PERSON] помер, про що Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області актовий запис №1665 та видано свідоцтво про смерть, серії [NUMBER]. Відповідно до технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] єдиним власником вказаної квартири був покійний [PERSON]. Після його смерті залишилось майно, а саме квартира [ADDRESS]. Також сторонами не заперечувалось, що квартира [ADDRESS] була придбана згідно договору міни від 09.11.2008 року. Відповідно до ч. 1 статті 82 ЦПК України Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Як вбачається з копії паспорта позивачки вона зареєстрована за адресою з 13 червня 1986 року : [ADDRESS]. В судовому засіданні з боку позивача та відповідача були допитані свідки. Свідки позивача в судовому засіданні пояснили наступне. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що проживає в будинку позивача, та зазначила що з 1999 року позивачка проживала з [PERSON], бачила їх завжди разом, вони проживали на двох квартирах почерзі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що товаришувала з позивачкою, зі слів [PERSON] зазначила , що позивачка та [PERSON] придбали разом квартиру, робили ремонт, була в гостях лише в дома у [PERSON] а також зазначила , що вона та [PERSON] проживали на дві квартири, після 2004 року вже [PERSON] до свідка заходила в гості оскільки в неї народилась дитина. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив , що знає позивачку з дитинства, познайомився з [PERSON] у 2008 році, зазначив що вони проживали більшу кількість часу за адресою позивачки, з іншими чоловіками її не бачив, думав що вони офіційно одружені, переважно був в квартирі за адресою позивача. Свідки відповідача в судовому засіданні пояснили наступне. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що була сусідкою [PERSON], позивачку бачила один раз коли вона прийшла з [PERSON] перевірити газ, заходила до квартири один раз, ремонту в квартирі не було, зазначила що [PERSON] приводив різних жінок, часто пиячив, а потім бачила різних орендаторів , які поясняли що знімали квартиру, також приходили неодноразово виконавці з приводу заборгованості аліментів та комунальних послуг. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що є чоловіком сестри покійного [PERSON], спілкувався з ним декілька раз, з приводу фінансових питань, один раз покійний звертався за допомогою з приводу договору міни, оскільки [PERSON] продав будинок та купив квартиру, проте продавець ще йому був винен грошей, а також було відомо що покійний здавав квартиру в аренду для того щоб сплачувати аліменти, позивачку бачив два раза, про те що позивачка та [PERSON] проживали разом не бачив та не знає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив що товаришував з [PERSON] дуже давно, після смерті матері [PERSON] обміняв квартиру яка була на Даниловці, після цього неодноразово бачив [PERSON] на «Студентський», сімейне життя в нього не склалось, ні з ким постійно не проживав, мав зв»язки з різними жінками, часто вживав алкоголь,був чотири рази на квартирі Героїв Праці та [PERSON] приводив кожен раз різних жінок. Сімейне законодавство, а саме:частини 1 та 2 статті 21 Сімейного кодексу Україничітко визначають , що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Водночас , відповідно доч. 1 ст. 74 СК Україниу разі якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»від 21 грудня 2007 № 11,при застосуванні ст. 74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК,сімю утворюють особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Виходячи із ст. 3 СК, можна відокремити такі ознаки фактичної сімї, що складає фактичний шлюб між чоловіком та жінкою:спільне проживання чоловіка та жінки,спільний побут,взаємні права та обов»язки. Про ознаки проживання однією сімєю висловився і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 3.06.99 №5-рп/99, в якому зазначив, що до членів сімї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство.Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних звязках.Обовязковою умовою для визнання їх членами сімї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Таким чином ,положення ст.74 СК України поширюється на правовідносини між чоловіком і жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності в сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сімї. Отже,при вирішенні питання щодо правового режиму спірного майна, мають бути встановлені факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов'язків, з'ясованічас придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте),а також мету придбання майна, що і дозволяє надати йому правовий статусспільної сумісної власності. Вивчивши докази по справі які надає позивач на підтвердження своїх позовних вимог , суд вважає,що вони є недостатніми для встановлення факту проживання однією сім»єю та визнання майна спільною сумісною власністю. Так, матеріалами справи підтверджується,що позивачка та покійний [PERSON] зареєстровані за різними адресами. Посилання позивачки що саме вона займалась захороненням [PERSON] , спростовуються, оскільки як вбачається із свідоцтва про поховання , договору-замовлення на організацію та проведення поховання похоронами займалась його дочка, відповідач по справі. Взагалі , позивачем не надано жодного доказу сумісного проживання з покійним [PERSON] ,таких як-створення (придбання) майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов'язків.Такими доказами можуть бути :спільна реєстрація, спільних витрат та спільного управління майном, доказів придбання певних речей на кошти одного з подружжя, наявність кредитного договору,квитанції просплату комунальних послуг зі зазначенням платника,наявність довіреності на управління майном одного з подружжя (наприклад, автомобілем, в той період коли це було обовязковим),фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази. Крім цього,суд вважає необхідним зазначити,що для визначення правового режиму спірного майна як спільної сумісної власності подружжя, суд має враховувати, що частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним з подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання (будівництво) майна вкладено, крім спільних коштів, особисті приватні кошти однієї зі сторін, то частка в такому майні відповідно до розміру внеску є її власністю. В позові відсутні посилання на суми ,які позивач особисто вклав у купівлю спірного майна, письмових доказів цього надано не було ,отже жодного доказу ,який підтверджує розмір фактичного внеску позивача в купівлю спірного майна не надано. Показання свідків позивача про те,що сторони проживали разом в період з 1999 по 2017 роки,суд до уваги не бере , оскільки вони спростовуються показаннями свідків відповідача. Крім того,суд вважає,що встановлювати факт проживання однією сім»єю тільки на підставі показів свідків неможливо. Водночас, спільні фотокартки позивачки з покійним [PERSON] не є доказами того,що між сторонами виникли відносини, притаманні подружжю. В квитанціях про сплату комунальних послуг які додає позивачка як доказ її прізвище не зазначено. Суд допускає ,що [PERSON] та [PERSON], мали інколи певні близькі стосунки , але-це не є достатнім для визнання факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу в розумінні ст.74 СК України без наявності інших ознак сімї . Таким чином позивач не надала під час розгляду справи, що між нею та покійним [PERSON] існували усталені відносини, які притаманні подружжю, та факту придбання спірного майна за спільні кошти ,а тому позовні вимоги є необґрунтованими та такими,що не підлягають задоволенню. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed