Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-09 00:00:00

[PERSON] , в інтересах [PERSON] , [INFO] , звернулась до суду із вищезазначеною заявою, в якій просить встановити факт родинних відносин, між [PERSON] , яка народилась [INFO] у м. Єлгава Латвія та [PERSON] , яка народилась [INFO] у м. Рига Латвія, як між матір`ю та дочкою. Метою встановлення факту родинних відносин є усунення виявлених розбіжностей поданих документах, що підтверджують підстави для отримання дозволу на імміграцію а законність перебування на території України неповнолітньої доньки заявника [PERSON] Встановлення факту родинних відносин породжує для неповнолітньої доньки заявника, законним представником якої вона є, юридичні наслідки, бо від цього факту залежить законність її перебування на території України та оформлення посвідки на постійне проживання на території України, що потрібно для вступу до ВНЗ, та встановити даний факт іншим шляхом, аніж звернутися до суду за судовим захистом, є неможливим. Крім того, встановлення факту родинних відносин між заявником та її дочкою не пов`язується з наступним вирішенням спору про право, бо рішення про імміграцію та оформлення посвідки на постійне місце проживання приймають територіальні підрозділи ДМС відповідно до повноважень. Заявник [PERSON] та [PERSON] , представник адвокат у судовому засіданні вимоги заяви підтримали, посилаючись на доводи, що викладені в ній, на встановленні факту наполягають. Представник заінтересованої особи Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Згідно ст.ст. 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб виникає спір. Заслухавши пояснення заявників, представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що заявник у справі - [PERSON] , яка народилась [INFO] у м. Єлвага Латвія, має посвідку на постійне проживання на території України № [NUMBER] від 22.10.2013 року, звернулась як законний представник своєї дочки [PERSON] , [INFO] , до Управління державної міграційної служби України особі Вознесенівського районного відділу у м. Запоріжжі з приводу оформлення їй посвідки на постійне проживання в Україні. 06.03.2019 року Вознесенівський районний відділ у м. Запоріжжі УДМС України відповіддю за вих. № 2314-437/2314.2-19 від 06.03.2019 року тимчасово відмовив [PERSON] в оформленні на імміграцію, зазначивши, що подані нею документи містять розбіжності - різне написання дошлюбного прізвища заявниці та прізвище батька доньки. Після ретельного вивчення документів, [PERSON] стало відомо, що при перекладі з латиської мови документів, що стали підставою для набуття нею права на постійне проживання на території України разом з дочкою [PERSON] , були допущені помилки при перекладі прізвища.. Таки помилки у перекладі прізвища виникли внаслідок неуважного перекладу з латиської мови на українську, бо латиською прізвище у всіх офіційних документах було зазначено правильно без описок. Відповідно до перекладу на українську свідоцтва про шлюб, зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що в Книзі реєстрації шлюбів 09.09.2000 року зроблено відповідний актовий запис № 197. Після реєстрації шлюбу заявник набула прізвище чоловіка - [PERSON] . [INFO] у м. Рига Латвія народилася [PERSON] Що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим відповідним органом 25.04.2001 року. В перекладі свідоцтва про народження дочки на російську мову, зазначено прізвище російською - [PERSON] . Подружнє життя з чоловіком не склалося, тому 02.02.2012 року на підставі загальної заяви шлюб між заявником та батьком дитини визнано розірваним, що зареєстровано в реєстрі актів та запевнень під № 1334. Переклад цього документу містив прізвище - [PERSON] . Після розірвання шлюбу, заявник залишила прізвище [PERSON] та переїхала до м. Запоріжжя України, де протягом року мешкала згідно посвідки на тимчасове проживання. 10.08.2012 року заявник зареєструвала шлюб з громадянином [PERSON] , [INFO] , про що в Книзі реєстрації шлюбів 10.08.2012 року зроблено відповідний актовий запис за № 530. Свідоцтво про шлюб підтверджує зміну прізвища [PERSON] на [PERSON] . Написання прізвища [PERSON] через другу „е" відповідає паспорту, який був чинний у строк з 26.03.2010 року по 25.03.2015 року., переклад якого з латиської мови на російську був зроблений у Латвії . З 2013 року заявник та її дочка проживають у м. Запоріжжі по теперішній час. В посвідку, яку [PERSON] отримала після реєстрації шлюбу та зміни прізвища було внесено відомості про дітей віком до 16 років, а саме [PERSON] , [INFO] . Як зазначено в перекладі офіційного документа, батько дочки [PERSON] , надав згоду, що його донька переселилась на постійне проживання в Україну разом з матір`ю [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Зазначене погодження зареєстровано у реєстрі актів та запевнень 05.07.2013 року за № 4875. При цьому, у перекладі, який було замовлено заявником у Бюро перекладів у Латвії, в одному документі по різному перекладено українською прізвище батько дочки [PERSON] та [PERSON]. [INFO] року [PERSON] , [INFO] , отримала паспорт громадянки Латвії зі строком дії до 19.06.2018року, в перекладі якого на українську зазначено прізвище: [PERSON] . У зв`язку з реєстрацією зміни адреси проживання, батько дочки повторно надав погодження га постійне проживання своєї неповнолітньої дочки [PERSON] , за межами Латвійської республіки в Україні, м. [ADDRESS] , що зареєстровано у реєстрі актів та запевнень за № 6238 12.08.2016 року. При цьому переклад на українську мову цього офіційного документу знову містив різне написання прізвища батька: [PERSON] , [PERSON] . У теперішній час, дочка має паспорт громадянки Латвії зі строком з 27.06.2017 року по 26.06.2022 року, у перекладі якого з латиської на українську мову зазначено прізвище: [PERSON] , що відповідає запису про дитину у посвідці заявника у справі - № [NUMBER] від 22.10.2013 року. Згідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вбачається, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, про наявність підстав для встановлення факту родинних відносин між [PERSON] , [INFO] народження , та [PERSON] , [INFO] , як між матір`ю та донькою. Доказів, що свідчили би про протилежне у суду немає. Факт, про встановлення якого просить заявник [PERSON] , має для неї юридичне значення, оскільки від його встановлення залежить законність перебування на території України та оформлення посвідки на постійне проживання на території України її дочки [PERSON] , [INFO] , яка на час розгляду справи набула повноліття, окрім того, вказане надасть останній здійснити дії необхідні для вступу до вищого навчального закладу тощо. Суд, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та враховуючи те, що обставини, на які посилається заявник, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, вважає заяву підлягаючою задоволенню як така, що доведена письмовими документами, обґрунтована ст.ст. 315, 316 ЦК України. Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved