Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-16 00:00:00

14.04.2021 року заявник звернувся у суд із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, заінтересована особа - Рожищенська територіальна громада Луцького району Волинської області, а саме: просить встановити факт належності [PERSON] рішення виконавчого комітету Переспівської сільської ради Рожищенського району від 27 червня 1996 року №13, згідно декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року №15-92 та заяв громадян, Переспівська сільська Рада народних депутатів вирішила: Передати безкоштовно у приватну власність на постійне користування [PERSON] земельні ділянки загальна площа 0, 65 га, в тому числі для особистого підсобного господарства 0, 40 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку 0, 25 га. Заява мотивована тим, що [INFO] померла його мати [PERSON] і після її смерті відкрилася спадщина, в т.ч. на земельні ділянки загальною площею 0, 65 га, в тому числі для особистого підсобного господарства 0, 40 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку 0 , 25 га в [ADDRESS] . Для оформлення права власності на спадкове майно він звернувся до приватного нотаріуса, який відмовив у видачі свідоцтва про право власності на дане спадкове майно у зв`язку з тим, що у рішенні виконавчого комітету помилково вказано по батькові його маму « [PERSON] », тоді як правильно по батькові « [PERSON] ». Дана розбіжність у документах перешкоджає йому оформити прийняття спадщини та провести державну реєстрацію земельних ділянок. Ухвалою судді Рожищенського районного суду Волинської області від 14.04.2021 року заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити у порядку окремого провадження. Cудове засідання призначено на 05.05.2021 року, яке не було проведено у зв`язку з хворобою головуючого судді. Учасники справи викликані на 17.05.2021 року. Заявник у судове засідання 17.05.2021 року не з`явився, хоча був вчасно і належним чином повідомлений про день, час і місце розгляду справи. Проте, 17.05.2021 року подав через канцелярію суду письмову заяву, в якій просить розгляд справи проводити у його відсутності, свої вимоги підтримує повністю, просить заяву задовольнити (ас 40). Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, хоча були вчасно і належним чином повідомлені про день, час і місце розгляду справу. Проте, 14.05.2021 року подали через канцелярію суду письмову заяву, в якій просять розглянути справу за відсутності представника заінтересованої особи, проти заявлених вимог не заперечують (ас 21, ас 39). Відповідно до вимог ч.1 ст.223 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу за відсутності учасників справи. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заяви, дослідивши і об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд встановив наступне. У судовому засіданні встановлено, що мамою заявника була [PERSON] , яка померла [INFO] , і після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами в [ADDRESS] , а також на земельні ділянки загальною площею 0, 65 га, в тому числі для особистого підсобного господарства 0, 40 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку 0 , 25 га в [ADDRESS] . Дані обставини підтверджуються Свідоцтвом про народження від 01.02.1968 року (ас 6), Свідоцтвом про смерть від 26.12.2016 року (ас 5), Свідоцтвом про право на спадщину за законом (ас 9), Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18.05.2018 року (ас 10), матеріалами спадкової справи №65/2018 (ас 22-33). У судовому засіданні встановлено, що приватним нотаріусом Рожищенського нотаріального округу Р.П. Павлюк 18.05.2018 року заявнику видано Свідоцтво про право на спадщину за законом на цілий житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] (ас 9), а у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на спадкове майно: земельні ділянки загальною площею 0, 65 га, в тому числі для особистого підсобного господарства 0, 40 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку 0, 25 га в [ADDRESS] , відмовлено у зв`язку з наявністю розбіжностей по батькові спадкодавця, оскільки в архівному витягу із рішення виконавчого комітету Переспівської сільської ради Рожищенського району від 27 червня 1996 року №13 «Про передачу безкоштовно у приватну власність на постійне користування земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), особистого підсобного господарства, громадянам згідно з додатком №1», вказано по батькові « [PERSON] », а в свідоцтві про народження « [PERSON] » (ас 11 ), що позбавляє заявника можливості оформити право власності на спадкове майно: земельні ділянки загальна площа 0, 65 га, в тому числі для особистого підсобного господарства 0, 40 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку 0, 25 га, що належали на праві власності спадкодавцеві. Дана обставина підтверджується рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 05.03.2018 року у справі №167/1692/17 (ас 29-30). Таким чином, встановлення належності правовстановлюючого документа має для заявника юридичне значення та породжує юридичні наслідки, пов`язані з реалізацією свого права володіння, користування і розпорядження майном. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року (далі - Постанова) передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. У пункті 12 Постанови зазначено, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і, що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Аналіз даних норм дає підстави для висновку, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: 1) факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них повинні залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; 2) встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право; 3) заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, що засвідчує факт, що має юридичне значення; 4) чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Положеннями ст.ст. 80, 81 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Проаналізувавши досліджені у судовому засіданні письмові докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності у їх сукупності, суд доходить висновку, що " [PERSON] » і « [PERSON] » є одна і та сама особа. Дана обставина також підтверджується письмовими доказами: рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 05.03.2018 року у справі №167/1692/17; довідкою, виданою виконкомом Переспівської сільської ради №350 від 17.04.2018 року (ас 31); довідкою, виданою виконкомом Переспівської сільської ради №351 від 17.04.2018 року (ас 32). Враховуючи вищенаведене у сукупності, суд доходить висновку, що заява [PERSON] про встановлення факту належності правовстановлюючого документа є підставною, підтверджена належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, а тому підлягає до задоволення.

Outcome: approved