Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, у якій просить розірвати шлюб між ним та [PERSON] , посилаючись на наступне. Шлюб між ним та відповідачкою по справі було зареєстровано 08 серпня 2017 року виконкомом Надержинщинської сільської ради Полтавської області. Від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини між подружжям припинено з причини, що відповідачка 19 листопада 2020 року разом з дитиною та двома своїми малолітніми дітьми від інших чоловіків таємно покинула сім`ю та вибула з місця їхнього спільного проживання. З даного приводу він звертався в поліцію та на урядову гарячу лінію, однак, відповідачка з працівниками поліції та зі своїми родичами спілкуватися не бажає. Ще до того моменту, як остання покинула сім`ю, вони обговорювало питання щодо розірвання шлюбу, оскільки відповідачка вела аморальний спосіб життя, не ночувала вдома, не займалась вихованням та доглядом за дітьми, не працювала та грала в азартні ігри. Відповідачка проти розірвання шлюбу не заперечувала, при цьому, свою поведінку змінювати не бажала. Тому, на підставі викладених обставин, вважає, що збереження сім`ї суперечить інтересам кожного із них. На даний час їхня спільна дитина проживає з відповідачкою, про що він не заперечує та згоден надавати матеріальну допомогу на утримання дитини в добровільному порядку. Спір щодо поділу майна подружжя відсутній. Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 січня 2021 року дану справу було прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Учасникам справи було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі та одночасно надіслано копії позовної заяви та доданих до неї документів. Відповідачу було встановлено строк для надіслання (надання) до суду відзиву, у відповідності до ст.178 ЦПК України, на позовну заяву і всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову (а.с.12-13). Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть, якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідачка, будучи належним чином повідомленою про розгляд справи, своїм правом передбаченим ст.178 ЦПК України, не скористалася, при цьому, 06 травня 2021 року на адресу суду надала заяву, в якій просить розгляд справи проводити за її відсутності та проти задоволення позову не заперечувала (а.с.17). Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України» національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Згідно зі ст.105, 110 СК України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше сумісне життя та збереження сім`ї стали неможливим. Відповідно до ч.2 та ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони з 08 серпня 2017 року знаходяться у зареєстрованому шлюбі (а.с.4). Від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини між подружжям припинено з тієї причини, що відповідачка 19 листопада 2020 року разом з дитиною та двома своїми малолітніми дітьми від інших чоловіків покинула сім`ю та вибула з місця проживання. За твердженням позивача по справі, відповідачка вела аморальний спосіб життя, не займалась вихованням та доглядом за дітьми, не працювала та грала в азартні ігри, в зв`язку з чим спільне проживання стало неможливим. Оскільки сторони не виявили бажання примиритися, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, а тому шлюб слід розірвати.

Outcome: approved