Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-26 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] , [PERSON] , Поморянської селищної ради про визнання права власності за давністю користування . В обґрунтування позову зазначає, що [INFO] помер його батько [PERSON] , у власності якого був житловий будинок 1923року забудови в [ADDRESS] . Спадщина після померлого не відкривалась. Він після смерті батька став користуватися вказаним будинком, використовує земельну ділянку, проводить поточний ремонт, обробляє земельну ділянку, сплачує всі необхідні платежі, тому вважає, що він має право набути право власності на вказаний будинок за давністю користування. Позивач [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримав. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та Поморянська об`єднана територіальна громада на розгляд справи не з`явилися, подали до суду заяви, якими позов визнали та просили проводити розгляд справи у їх відсутності. Позовні вимоги визнали. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними звукозаписуючими засобами не здійснювалося. При розгляді позову судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин: Позивач після смерті батька з 2001року користується житловим будинком [ADDRESS] . Цей будинок глиняновалькований, складається з 2-ох житлових кімнат та однієї кухні, До будинку належить також глиняновалькована стайня. Він належав батькові позивача, який отримав його у спадщину після [PERSON] . Забудований дідом позивача в 1923році. Спадщини після смерті померлого батька ніхто не приймав. З часу початку користування вказаним майном позивач відкрито, безперервно, без таємниць користується вказаним будинком, обробляє земельну ділянку, вважає його своїм. Сплачує необхідні платежі для обслуговування даного майна, провів його поточний ремонт, в даному будинку знаходяться його речі. Іншими словами: тривало, добросовісно, відкрито та безперервно, без таємниць володіє житловим будинком, ставиться до нього як до свого власного майна. Позивач заволодів даним майном добросовісно, обставини у зв`язку з якими виникло володіння цим майном не давали сумніву щодо правомірності користування ним. Інших доказів до справи позивачем не додано, клопотань про витребування інших доказів не заявлялось. Оцінюючи кожний аргумент, наведений учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, суд приходить до висновку про задоволення позову з урахуванням наступного. Згідно реєстраційного посвідчення від 05.05.2000р., виданого на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом Золочівською держнотконторою 25.04.2000р. за №1731, видно, що власником спірного житлового будинку був [PERSON] . Зі свідоцтва про смерть серія [NUMBER] видно, що [PERSON] помер. Згідно свідоцтва про смерть серія [NUMBER] та витягу з ДРАЦС №00029105332 видно, що його дружина, [PERSON] померла. Згідно витягів з спадкового реєстру №35525960 та 35525939 видно що спадкові справи після них не заводились. З технічних паспортів, виготовлених 28.02.2000р. та 22.12.2020р. на вказаний житловий будинок видно, що його будівельні характеристики не змінились. Самовільних добудов чи перебудов немає, вказаний будинок забудований в 1923році, а комора в 1960році. Як вбачається з довідки Поморянської селищної ради №1499 від 09.07.2021р. позивач після смерті батька використовує вказаний будинок. Набувальна давність є способом виникнення права власності, тобто таким способом, відповідно до якого право власності на цю річ виникає вперше, або незалежно від права попереднього власника на цю річ, тобто не базується на попередній власності, а базується на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України. Суд враховує, що будинок збудований в початку 20-го століття. Протягом визначених ст.344ЦКУ строків ніхто не вчиняв дій, що свідчили б про обов`язок повернути (витребувати) майно з часу коли позивач став ним користуватись. З урахуванням викладеного суд вважає, що позов підлягає до задоволення, оскільки позивач фактично володіє та користується вказаним майном. Строк володіння майном повністю відповідає положеннями ст.344ЦК України. Суд вважає, що до даних правовідносин слід застосувати наступні правові норми: 01.01.2004р. вступив в дію УК України, статтею 344 якого передбачено виникнення права власності за набувальною давністю. Як зазначено в ст. 344 ч.1 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п"яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим кодексом. Відповідно до ч.4ст. 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно змісту ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. З врахуванням того, що відповідачі позов визнали, подавши про це заяву, до початку розгляду справи по суті, таке визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а також з врахуванням встановлених судом обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, суд приходить до висновку, що у позивача виникло право власності наспірний житловий будинок за набувальною давністю, а відповідно позов є підставним та підлягає до задоволення. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved