Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-02 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до ПАТ КБ "ПриватБанк» про стягнення 52567,74 гривень пені, 4321 гривні 3% річних, 55559,40 гривень суми інфляційних втрат, 50000 гривень моральної шкоди. Заявлені вимоги обгрунтовує тим, що в 2011 році в ПАТ КБ «ПриватБанк» було відкрито картковий рахунок № [NUMBER] та отримано платіжну картку «Універсальна», на яку небайдужі люди перераховували кошти на лікування. Вказує, що 18.02.2015 року в період з 12 години 18 хвилин до 13 години 14 хвилин з його рахунку без його відома окремими дев»ятьма транзакціями по 15155 гривень та однією на суму 6065 гривень було знято 142460 гривень, але ні картку, ні ПІН-код картки третім особам не передавав і не повідомляв, про зняття коштів дізнався коли пішов до банкомату і виявив, що на картці залишилось 1679,38 гривень, після чого співробітниками відповідача за його повідомленням було заблоковано картку. На звернення із заявою про повернення коштів відповідач порадив звернутись до правоохоронних органів. Зазначає, що рішенням Новозаводського районного суду міста Чернігова від 11.11.2015 року позовні вимоги про стягнення 142460 гривень були задоволені, звернувся із виконавчим листом до Жовтневого ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції, де було відкрито виконавче провадження № 49904895 та надано боржнику строк до 02.02.2016 року на добровільне виконання, але на сьогоднішній день рішення суду не виконано, належні і необхідні для реабілітації кошти не повернуті. Посилається на ст.ст.625, 1073, 1167 ЦК України, п.37.2 ст.37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», п.5 ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів». Вимоги про стягнення моральної шкоди обгрунтовує життєвоважливим значенням коштів - потребою відновної терапії, профілактичних заходах, санаторно-курортного лікування, почуттями розпачу та тривоги, розчаруванням, психологічною травмою, хвилюваннями матері. [PERSON] звернувся із заявою про визнання причин пропуску позовної давності поважними та поновлення пропущеного річного строку (а.с.40-41) щодо вимог про стягнення пені, оскільки строк пропущено незначний, періодично перебуває на лікуваннях (направлення на госпиталізацію від 17.02.2016 року), постійно займається відновленням свого здоров»я, займався пошуком коштів на лікування, сподівався на отримання коштів за рішенням суду. В ході судового розгляду позивачем було подано заяву про збільшення позовних вимог щодо 3 % річних та інфляційних та зменшення розміру пені (а.с.90-91), заяву про уточнення підстав позовних вимог (а.с.104-105) - просив стягнути 51997,90 гривень за 365 днів, 5889,65 гривень 3 % річних, 62682,40 гривень інфляційних втрат, 50000 гривень у відшкодування моральної шкоди відповідно до ст.ст.625,1073 ЦК України, п.37.2 ст.37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». В судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги, заяву про уточнення підстав позову, заяву про поновлення строку звернення до суду підтримала та просила задовольнити і до викладеного в заявах та письмових поясненнях (а.с.115-117) доповнила, що пеню в розмірі 51997,90 гривень просить стягнути за період з 18.02.2015 року по 18.02.2016 року, 3% річних в розмірі 5889,65 гривень за період з 18.02.2015 року по 05.07.2016 року, суму інфляційних втрат 62682,40 гривень за період з 18.02.2015 року по 31.05.2016 року включно, 50000 гривень моральної шкоди. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі, надав письмові заперечення (а.с.97-101), які в судовому засіданні повністю підтримав. Проти поновлення строку звернення з вимогами про стягнення пені заперечував. Вислухавши представника позивача і представника відповідача, дослідивши матеріали справи: посвідчення, витяг з паспорту, довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру [PERSON] (а.с.6-8), відповіді ПАТ КБ «ПриватБанк» на адресу [PERSON] і [PERSON] (а.с.9-10), виписку по картам (а.с.11-13), рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 11.11.2015 року, ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 22.12.2015 року, ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2016 року (а.с.14-18, 102-103), постанову Жовтневого ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції від 26.01.2016 року про відкриття виконавчого провадження (а.с.19), довідку ВЧ-ПП В1688 від 10.08.2014 року (а.с.20), виписні епікризи, свідоцтво про хворобу, довідку про огляд, довідку МСЕК, індивідуальну програму реабілітації [PERSON] (а.с.21-29), виписку із медичної карти [PERSON] (а.с.30), довідки Головного управління статистики у Чернігівській області щодо індексу споживчих цін (а.с.31,92), т.1 а. 66-82 справи № 751/6712/15-ц, суд приходить до наступних висновків: Ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 03.08.2016 року [PERSON] поновлено строк звернення до суду із вимогами про стягнення пені. Відповідно до ст.ст.10, 11 ЦК України, суд вирішує цивільний спір на засадах змагальності із застосуванням принципу диспозитивності в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Як зазначено в ч.1 ст.60 ЦК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 17.08.2011 року [PERSON] на підставі анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» було відкрито картковий рахунок № [NUMBER] та видано платіжну картку «Універсальна» (т.1 а.66-82 справи № 751/6712/15-ц). Рішенням Новозаводського районного суду міста Чернігова від 11.11.2015 року позовні вимоги [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення 142460 гривень задоволено. Вказаним рішенням встановлено, що по картковому рахунку № [NUMBER] здійснено переказ коштів у сумі 142460 гривень 18.02.2015 року з 12 годин 18 хвилин до 13 годин 14 хвилин через сервіс інтернет-платежів «іРау» і вказані обставини в силу ч.3 ст.61 ЦПК України доказування не потребують (а.с.14-15). Відповідно до ст.1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Про списання відповідачем з рахунка позивача коштів в сумі 142460 гривень [PERSON] повідомив ПАТ КБ «ПриватБанк» 18.02.2016 року (а.с.9-10) і кошти до цього часу на рахунок позивача не зараховані, що сторонами не оспорюються. Відповідно до ч.3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов»язання за кожен день прострочення виконання. Згідно до п.1.1.5.24. Умов і правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року у разі безпідставного або помилкового перерахування грошей з рахунку Клієнта Банк зобов»язується перерахувати (повернути) Клієнту списану суму коштів і сплатити Клієнту пеню у розмірі 0,01 % від суми перерахування за кожний день, починаючи від дня помилкового перерахування до дня повернення суми перерахування (а.82 тому 1 справи № 751/6712/15-ц) . Пунктом 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено, що у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника, з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов'язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. Оскільки Умовами і правилами надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» встановлено менший розмір пені ніж у Законі України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», то суд при її розрахунку виходить із встановленого Законом розміру: 142460 гривень х 0,1 % = 142,46 гривень за кожний день х 365 днів = 51997 гривень 90 копійок, в межах заявлених вимог. Згідно ст.509 ЦК України зобов»язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов»язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов»язку. Зобов»язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. В даному випадку має місце зобов»язання по переказу на рахунок неналежного платника відповідної суми грошей за рахунок власних коштів. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Сукупний аналіз наведених вище правових норм і фактичних обставин даної справи дає підстави для висновку про наявність просрочення боржником - ПАТ КБ «ПриватБанк» виконання грошового зобов»язання - переказу на рахунок неналежного платника ([PERSON]) відповідної суми грошей за рахунок власних коштів, а отже стягненню підлягає, крім пені в сумі 51997 гривень 90 копійок і три відсотки річних від простроченої суми та сума інфляційних втрат (3% річних за заявлений період з 18.02.2015 року по 05.07.2016 року = 504 дні = 5901,36 гривень; сума інфляційних втрат за заявлений період з 18.02.2015 року по 01.06.2016 року = 197759,68 гривень (борг з урахуванням інфляції 142460 х 138,818 % - кінцевий індекс інфляції, який розрахований шляхом множення індексів інфляції за кожен місяць періоду) - 142460 гривень (борг) = 55299,68 гривень. Оскільки позивачем було заявлено суму 3% річних - 5889,65 гривень за період з 18.02.2015 року по 05.07.2016 року, то розглядаючи справу в межах заявлених вимог, не виходячи за її межи, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача саме заявлену суму 3% річних. Всього з відповідача на користь позивача слід стягнути пеню в сумі 51997 гривень 90 копійок, три відсотки річних в сумі - 5889 гривень 65 копійок, інфляційні втрати в сумі - 55299 гривень 68 копійок, а всього - 113187 гривень 23 копійки. У відповідності до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Вина та причинний зв»язок з неправомірними діями є обов»язковими умовами відповідальності за завдану матеріальну та моральну шкоду (за певними виключеннями). Суд встановив, що між сторонами даного спору існують зобов»язальні відносини (договірні зобов»язання) по переказу на рахунок неналежного платника відповідної суми грошей за рахунок власних коштів, які регулюються нормами ст.ст.509,549,550,551,625,1073 Цивільного кодексу України. Судом не встановлено наявність тих обставин, з якими закон пов»язує настання певних юридичних наслідків у вигляді відшкодування моральної шкоди, норми ст.1167 ЦК України, на яку посилається позивач, застосовуються у недоговірних зобов»язаннях, покладення на відповідача передбаченої ст.1167 ЦК України відповідальності, яка застосовується в деліктних правовідносинах, виключає одночасне застосування норм матеріального права, які передбачають відповідальність за порушення договірних зобов»язань, а отже вимоги про відшкодування моральної шкоди із заявлених підстав задволенню не підлягають. На підставі наведеного, керючись ст.ст.10,11,57-61,64, 88, 209, 212-215, 292 ЦПК України, ст.ст.509,549,550,551,625,1073,1167 ЦК України, Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», Законом України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про судовий збір», суд, -

Outcome: partial