Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-30 00:00:00

18 лютого 2019 р. до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначив, що йому на підставі реєстрації та ордеру, виданого на його його дружину [PERSON] від 27.04.2012 р., належить право користування квартирою [ADDRESS] . У зазначеній квартирі зареєстрована його донька - [PERSON] , яка фактично не проживає у квартирі [ADDRESS] понад 3 роки без поважних причин, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має. Реєстрація місця проживання [PERSON] у вищезазначеній квартирі створює позивачу певні складнощі у розпорядженні квартирою, адже він вимушений нести додаткові витрати по сплаті комунальних послуг. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити та розглянути справу в заочному порядку. Відповідач по справі [PERSON] у судове засідання не з`явилася, хоча про час день та місце слухання справи повідомлялася належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справі поштові відправлення № 69063 0064640 0, 69063 0079175 2, 69063 00900705 0. (а.с.24, 46, 53) Причини неявки суду не повідомила, заперечень стосовно позовних вимог позивача не надала. Відповідно до ч.1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідно до ч.3 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Таким чином, згідно з вимогами ст.ст. 128, 131 ЦПК України, відповідачі повідомлені про час та місце слухання справи за адресою їх місцем проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку та не з`явилися у судове засідання без поважних причин. Статтею 210 ЦПК України визначено, що суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті. Крім того, однією з основних вимог до поведінки судді, закріплених у ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» : - при здійсненні правосуддя дотримуватися вимог Конституції та законів України, забезпечувати повний, всебічний та об`єктивний розгляд судових справ з дотриманням установлених законом строків. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких є не допустити судовий процес у безладний рух. З рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998р. та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001р. вбачається, що право на суд не є абсолютним та воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Виходячи з зазначених нормативно-правових актів України, наведених рішень Європейського суду з прав людини, взявши до уваги пояснення представника позивача надані у судовому засіданні 10.06.2019р., та з урахуванням того, що відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання та не з`явилася у судове засідання без поважних причин, суд у відповідності до статті 280 ЦПК України приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача по справі та ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказах. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 лютого 2019 року позов залишено без руху, з наданням позивачам строку для усунення недоліків позовної заяви. (а.с. 12) У передбачений законом строк, а саме 11 березня 2019 року позивач недоліки позову усунув, у зв`язку з чим слід вважати позов таким, що відповідає вимогам статей 175, 177 ЦПК України. Ухвалою суду від 12 березня 2019 року зазначену справу прийнято до розгляду та відкрито провадження, вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Призначено справу у підготовчне судове засідання (а.с. 18-19) Ухвалою суду від 10 травня 2019 року підготовче провадження по зазначеній справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. (а.с. 49) Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, взявши до уваги пояснення представника позивача, свідків: [PERSON] , [PERSON] , приходить до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] належить право користування квартирою [ADDRESS] , на підставі реєстрації та ордеру, виданого на його дружину [PERSON] від 27.04.2012 р. (а.с. 9) У зазначеній квартирі зареєстрована його донька - [PERSON] , яка фактично не проживає у квартирі [ADDRESS] з 2014 року роки без поважних причин, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має. Реєстрація місця проживання [PERSON] у вищезазначеній квартирі створює позивачу певні складнощі у користуванні квартирою, адже він вимушений нести додаткові витрати по сплаті комунальних послуг. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] зазначила, що вона є сусідкою позивача. Їй відомо, що [PERSON] мешкає у квартирі [ADDRESS] один, його донька мешкає окремо, з нею він відносин не підтримує, вона до нього не приходить. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] зазначила, що вона є сусідкою [PERSON] , знає його приблизно десять років та має добрі сусідські стосунки. [PERSON] мешкає у квартирі [ADDRESS] один, з донькою відносини не підтримує. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Статтею 72 ЖК України встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Стаття 47 Конституції України та ст.9 ЖК України передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користування інакше ніж з підстав і в порядку, визначеним законом. Право на повагу до житла гарантує і ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Відповідно до зазначених правових норм [PERSON] , яка вселилася в спірне жиле приміщення на законних підставах, має обґрунтовану презумпцію права на користування жилим приміщенням. А відтак, позовні вимоги, направлені на позбавлення відповідача права користування жилим приміщенням, можуть бути задоволені лише на підставі переконливих, взаємоузгоджених і неспростовних доказів у справі. За роз`ясненнями п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.85 року із подальшими змінами „Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Факт не проживання [PERSON] у квартирі [ADDRESS] підтверджується показами свідків [PERSON] та [PERSON] . Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Аналізуючи перелічені норми цивільного права, взявши до уваги надані стороною позивача докази, суд приходить до висновку, що позовна вимога [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням є законною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позовної заяви до суду позивач по справі [PERSON] сплатив судові витрати при розгляді справи: а саме судовий збір у сумі 768,40 грн. (а.с. 15), а тому, оскільки позов задоволено, сплачений судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача по справі.

Outcome: approved