Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-28 00:00:00

10 січня 2020 року позивач, орган опіки та піклування виконкому Марганецької міської ради, в інтересах дитини: [PERSON] звернувся до Марганецького міського суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що відповідач [PERSON] є матір`ю дитини - [PERSON] , [INFO] . Згідно витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян, відомості про батька дитини зазначені відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Відповідно до інформації Марганецького коледжу національного технічного університету «Дніпровська політехніка», мати дитини - [PERSON] доньку фінансово не забезпечує, участі у її вихованні не приймає, батьківські збори не відвідує, навчанням та успішністю, не цікавиться. Дитина - [PERSON] проживає без реєстрації по [ADDRESS] разом зі своєю бабусею - [PERSON] , що підтверджується довідкою голови квартального комітету №9 Марганецької міської ради та поясненнями сусідів. Мати дитини вихованням доньки тривалий час не займається, матеріально не допомогає, у житті доньки участі не приймає, мешкає окремо. На засідання комісії з питань захисту прав дитини [PERSON] не з`явилася, хоча була повідомлена належним чином. Просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до дитини: [PERSON] , [INFO] та стягнути з [PERSON] у вигляді частини її заробітку (доходу), яка визначається судом, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь опікуна, який буде призначений, задля утримання дитини: [PERSON] , [INFO] . Представник позивача - спеціаліст II категорії служби у справах дітей Марганецької міської ради - Пархоменко О.С. надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, на їх задоволенні наполягає. Відповідачка [PERSON] у судові засідання неодноразово не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином, правом надання відзиву на позов не скористалася, про причини неявки суд не повідомила. Заяв чи клопотань від неї не надходило. Відповідача, крім викликів за вказаною адресою, було викликано до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Оголошення про виклик відповідача опубліковано - 24 березня 2020 року. Відповідно до ч. 11 статті 128 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Частиною 2 ст. 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини кожен має право на справедливий суд і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав. За правилами статей 2, 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). Відповідно до принципу 2 Декларації прав дитини від 20 листопад 1959 року, дитині законом та іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та сприятливі умови, що дозволяли б їй розвиватися фізично, інтелектуально, духовно та у соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом та в умовах свободи та гідності. Відповідно до ч. 1, 2, 3, 4 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя та поважати дитину. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно ст. ст. 7, 155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 164 СК України, позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Позбавлення батьківських прав - це водночас і санкція за протиправну винну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю. Ухилення від виконання юридичного обов`язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Так, батько чи мати вважатимуться такими, що ухиляються від обов`язку по вихованню дитини, коли вони не проявляють до неї щонайменшої батьківської турботи, хоча мають таку можливість. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в повному обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідоме нехтування ними своїх обов`язків. Механізм провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини визначено порядком провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року №866. Відповідно до п. 3 вказаного порядку, органами опіки та піклування є районні, районні у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад, у тому числі об`єднаних територіальних громад, які відповідно до законодавства провадять діяльність з надання статусу дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, влаштування дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, встановлення опіки та піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, із захисту особистих, майнових та житлових прав дітей. Безпосереднє ведення справ та координація діяльності стосовно захисту прав дітей, зокрема дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, покладаються на служби у справах дітей районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад, сільських, селищних рад об`єднаних територіальних громад. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Декларація прав дитини (прийнята резолюцією 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року) передбачає, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та ; під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості. Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в редакції зі змінами, схваленими резолюцією від 21 грудня 1995 року, ратифікованої Постановою BP №789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини Крім того, ст. 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Рекомендацією Rec(2006)19 Комітету Ради Європи «Про політику на підтримку позитивного виховання дітей батьками», прийнятою 13 грудня 2006 року, у програмах і заходах з підтримки виховання дітей батьками має враховуватися важливість забезпечення певних стандартів матеріально-побутових умов, достатніх для реалізації завдань позитивного виховання дітей. Урядам належить подбати і про те, щоб діти та батьки мали доступ до належного обсягу різноманітних ресурсів (матеріальних, психологічних, соціальних і культурних). Виходячи з інтересів дитини, необхідно також приділяти першорядну увагу забезпеченню таких прав батьків, як право на відповідну підтримку з боку державних органів у виконанні своїх батьківських обов`язків. Особливу увагу слід приділяти сім`ям, які опинилися в складних соціально-економічних умовах і потребують більш конкретної підтримки. Необхідно також, щоб загальні програми доповнювалися адресними цільовими заходами. Згідно ст. 1 Закону України «Про соціальні послуги», соціальні послуги - комплекс заходів з надання допомоги особам, окремим соціальним групам, які перебувають у складних життєвих обставинах і не можуть самостійно їх подолати, з метою розв`язання їхніх життєвих проблем; складні життєві обставини - обставини, спричинені інвалідністю, віком, станом здоров`я, соціальним становищем, життєвими звичками і способом життя, внаслідок яких особа частково або повністю не має здатності чи можливості самостійно піклуватися про особисте життя та брати участь у суспільному житті; тимчасовий притулок для неповнолітніх - організація тимчасового проживання, виховання, утримання безпритульних дітей, дітей, позбавлених батьківського піклування, які зазнали жорстокості, насильства та постраждали від торгівлі дітьми або з інших причин потребують соціального захисту. За змістом п.2 ч.1 ст.164 СК України, батьки можуть бути судом позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 166 Сімейного Кодексу України особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю дитини: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] , Серія [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Марганецького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №311 (а.с.5). Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, відомості про батька дитини зазначені відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України ( а.с.8). Як зазначає позивач, [PERSON] доньку фінансово не забезпечує, участі у її вихованні не приймає, батьківські збори не відвідує, навчанням та успішністю дитини, не цікавиться. Дівчинка навчається у Марганецькому коледжі Національного технічного університету «Дніпровська політехніка» , проживає по [ADDRESS] , без реєстрації, разом зі своєю бабусею - [PERSON] . Довідкою від 15 листопада 2019 року, виданою головою квартального комітету № 9 Марганецької міської ради підтверджується, що [PERSON] , 2003 року народження проживає за адресою: по [ADDRESS] , однак без реєстрації (а.с.10). Із довідок за № 223 від 15 листопада 2019 рок та за № 293 від 10.12.2019 року, виданими Марганецьким коледжам Національного технічного університету «Дніпровська політехніка» вбачається, що [PERSON] ,2003 року народження, навчається на 2 курсі даного навчального закладу, денному відділенні, навчання здійснюється на бюджетній основі. Очікуваний термін закінчення нею навчання - 30.06.2022 року. За час навчання дівчинки у коледжі, її мати - [PERSON] , останню фінансово не забезпечує, участі у її вихованні не приймає, батьківські збори не відвідує, навчанням та успішністю дівчинки, не цікавиться ( а.с. 11-12). Вищезазначене підтверджується і характеристикою на [PERSON] , студентку Марганецького коледжу Національного технічного університету «Дніпровська політехніка», відповідно до якої, [PERSON] навчається у коледжі з 01 вересня 2018 року за спеціальністю «Транспортні технології». За час навчання зарекомендувала себе старанною та наполегливою студенткою, підтвердженням чого є добрі успіхи у навчанні, навчається на відмінно. Дівчинка користується повагою серед однокурсників, по відношенню до яких завжди виявляє людяність, чуйність, щирість. Вона відповідально і сумлінно виконує доручення викладачів та дотримується правил поведінки для студентів. Любить працювати, з увагою вислуховує справедливу критику, наполеглива у виправленні своїх недоліків, реально оцінює свої власні можливості. Приймає самостійно відповідальні рішення. Мама дівчинки, не приділяє їй належну увагу у вихованні, не цікавиться її успіхами та досягненнями. Вихованням дівчинки займається її бабуся, яка систематично відвідує батьківські збори, контролює навчальний процес та має беззаперечний авторитет для дівчинки ( а.с. 13). Письмовими поясненнями сусідів: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] також підтверджується, що дівчинка - [PERSON] з дитинства проживає і виховується у прабабусі - [PERSON] , проживають вони по [ADDRESS] . Мати дівчинки - [PERSON] тривалий час вихованням доньки не займається, матеріально її не забезпечує, участі у житті дівчинки не приймає, мешкає окремо від дитини ( а.с 14-16). В матеріалах справи мається заява [PERSON] від 09.12.2019, подана нею на ім`я міського голови - Жадько О.А. в якій вона просить розглянути питання щодо позбавлення батьківських прав її матір - [PERSON] по відношенню до неї, оскільки остання матеріально їй не допомагає участі в її житті не приймає, її вихованням та опікуванням, не займається ( а.с. 9). Згідно висновку оцінки потреб сім`ї № 210 від 19.11.2019 року та акту оцінки потреб сім`ї від 19.11.2019 року, складеного фахівцем ЦСССДМ [PERSON] , сім`я [PERSON] складається із двох чоловік: із неї самої та її онуки - [PERSON] , [INFO] . [PERSON] приходиться дівчинці прабабусею. Проживають вони у приватному будинку [ADDRESS] , який належить [PERSON] . У будинку є всі необхідні меблі, зроблений косметичний ремонт. В оселі підтримується порядок. З дня народження дівчинки і до теперішнього часу прабабуся сама виховує онуку, забезпечує її всім необхідним для життя та навчання. Прабабуся замінила дівчинці маму. Дівчинка здорова, веде здоровий спосіб життя, без шкідливих звичок. На даний час дівчинка навчається у Марганецькому коледжі Національного технічного університету «Дніпровська політехніка». До навчання відноситься відповідально. Зі своєю матір`ю - [PERSON] дівчинка не підтримує ніяких відносин, остання від виховання дівчинки самоусунулась, ні матеріально, ні морально їй не допомагає. Мама дівчинки проживає за адресою: [ADDRESS] . Разом із мамою проживає молодша сестра [PERSON] . Спілкуватися з молодшою сестрою [PERSON] забороняється, хоча старша дитина разом з прабабусею робили спроби поспілкуватися з сестрою [PERSON], з боку матері з цього приводу був скандал. Мати дитини з бабусею також не спілкується. Неповнолітня матір народила дитину та залишила її на виховання своїй бабусі. На засідання комісії з питань захисту прав дитини [PERSON] не з`явилася, хоча була повідомлена належним чином. Із висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Марганецької міської ради Дніпропетровської області «Про доцільність позбавлення батьківських прав громадянки [PERSON] по відношенню до дитини - [PERSON] , [INFO] від 23 грудня 2019 року вбачається, що орган опіки та піклування виконавчого комітету Марганецької міської ради розглянувши перелік документів щодо підтвердження факту неналежного виконання батьківських обов`язків з боку [PERSON] по відношенню до дитини - [PERSON] , [INFO] , з метою проведення подальших заходів щодо соціального захисту дитини та реалізації її прав на зростання у сімейному оточенні, вважає за доцільне позбавити батьківських прав громадянку [PERSON] по відношенню до дитини - [PERSON] , [INFO] (а.с.23). Враховуючи всі наведені обставини суд вважає, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини - [PERSON] , [INFO] та приходить до висновку, що у даній ситуації існують виключні обставини, за яких відповідач може бути позбавлена батьківських прав відносно дитини - [PERSON] , [INFO] і це не буде суперечити статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 1, 9 Конвенції про права дитини. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача, щодо позбавлення відповідачки батьківських прав, повністю знайшли своє підтвердження у судовому засіданні і з урахуванням соціального захисту дитини та реалізації її прав на зростання у сімейному оточенні якнайкращих інтересів дитини, є такими, що підлягають задоволенню, оскільки беззаперечно встановлено факт свідомого самоухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків та нехтування своїми батьківськими обов`язками по відношенню до її дитини. За змістом ч.2 ст.166 Сімейного кодексу України, одночасно з позбавленням батьківських прав, суд може на вимогу позивача, вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч.2 ст.51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві. На підставі ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною другою статі 29 Конвенції Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя необхідних для розвитку дитини. Згідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Приписами ст. 182 Сімейного кодексу України, встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. За правилами ч.1-2, ст.8 Закону України „Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відтак, обов`язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків. Обов`язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають із вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Сімейний кодекс України передбачає підстави для визначення розміру аліментів, але не пов`язує їх виключно зі способом присудження (частина стаття статті 181 СК України). У відповідності до ч. 1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 5 ст.183 СК України передбачено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Як вбачається з позовної заяви та встановлено у судовому засіданні, відповідач є матір`ю неповнолітньої [PERSON] , [INFO] та зобов`язана надавати матеріальну допомогу на її утримання, відповідно до ст.ст.180-184 СК України, згідно яких батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, однак таку у добровільному порядку не надає, хоча має змогу її надавати, оскільки є працездатною особою, та працює. Однак беручи до уваги те, що на її утриманні знаходиться ще одна неповнолітня дитина, суд вважає, що вона може надавати допомогу на утримання доньки - [PERSON] саме у розмірі 1/6 частини її заробітку (доходу). Враховуючи вищевикладене, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, а також виходячи з критеріїв розумності та справедливості, враховуючи матеріальне становище дитини, та матеріальне становище платника аліментів, наявність у неї на утриманні іншої неповнолітньої дитини, а також обов`язок батьків матеріально утримувати дитину суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити стягнувши з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини, в розмірі 1/6 частки всіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 10 січня 2020 року і до повноліття дитини. Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини в межах суми платежу за один місяць. За таких обставин суд вважає необхідним позовні вимоги Органу опіки та піклування виконкому Марганецької міської ради в інтересах дитини - [PERSON] , [INFO] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовільнити у повному обсязі. Відповідно до вимог статті 5 Закону України «Про судовий збір» та положень ст. 141 ЦПК України, позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні з позовом, тому з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за дві позовні вимоги, у розмірі 1681,60 гривень.

Outcome: approved