Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-10 00:00:00

03 липня 2018 року [PERSON] звернувся до Рівненського міського суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Рівнеазот» (далі ПрАТ «Рівнеазот») про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, в якому просить суд стягнути з ПрАТ «Рівнеазот» на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 106640, 83 грн. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на те, що працював на ПАТ «Рівнеазот» (на теперішній час ПрАТ «Рівнеазот»). В березні 2017 року був звільнений з роботи за статтею 38 КЗпП України за власним бажанням, у зв»язку з невиконанням власником законодавства про працю. При звільненні з роботи йому був проведений розрахунок, згідно якого заборгованість перед позивачем становила 41715,16 грн., який він отримав 12 лютого 2018 року, відтак відповідач зобов'язаний відшкодувати йому середній заробіток за час затримки розрахунку, у зв"язку з чим він звернувся до суду із позовом. Посилаючись на вимоги статті 117 КЗпП України, просить суд стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 106640,83 грн. Представник ПрАТ «Рівнеазот» Поляк І.В. подав суду відзив на позовну заяву, вказавши, що позовну заяву [PERSON] вважає необґрунтованою і позов не визнає з підстав, наведених у відзиві, в якому посилається на те, що пропущений тримісячний строк звернення до суду з вини позивача. Вказавши, що фактичний розрахунок всіх належних сум при звільненні ПрАТ «Рівнеазот» проведений - 12.02.2018 року, так перебіг тримісячного строку починається з 13.02.2018 року і закінчується - 13.05.2018 року, а позивач звернувся до суду з позов тільки - 03.07.2018 року. Дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягають до задоволення. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працював на ПАТ «Рівнеазот» (на теперішній час ПрАТ «Рівнеазот»). Наказом № 675-ВК від 20.03.2017 року позивач був звільнений з роботи за статтею 38 КЗпП України за власним бажанням у зв»язку з невиконанням власником законодавства про працю. При звільненні з роботи йому не було виплачено вчасно заробітну плату та на день звільнення йому належало до виплати 41715,16 грн., однак гроші позивачу були перераховані тільки 12 лютого 2018 року. Відтак, враховуючи що виплата сум належних позивачу при звільненні відбулася не вчасно з вини ПрАТ «Рівнеазот» він має право на стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21.03.2017 року по 11.02.2018 року, у зв"язку з чим він звернувся до суду із позовом. Відповідно до абз. 1 п. 8 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 р. нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. З матеріалів справи вбачається, що згідно довідки, наданої ПрАТ «Рівнеазот» № 847 від 12.03.2018 року середньогодинна заробітна плата (за відпрацьовані години) становить 59,7757 грн. Листом Міністерства соціальної політики України від 05.08.2016 р. № 11535/0/14-16/13 «Про розрахунок норм тривалості робочого часу на 2017 рік» встановлено Розрахунок норм тривалості робочого часу на 2017 рік, розрахованої за календарем п'ятиденного робочого тижня з двома вихідними днями в суботу та неділю при однаковій тривалості часу роботи за день впродовж робочого тижня та зменшенням тривалості роботи напередодні святкових та неробочих днів. З дослідженого в судовому засіданні розрахунку середнього заробітку, сума середнього заробітку за час затримки становить: 59,7757 Х 8 Х 223 = 106640,83 грн. Вищевказаний розрахунок ніким не оспорений і доказів протилежного суду не надано, а відтак суд даний розрахунок бере до уваги при встановленні обставин по справі. Посилання представника відповідача у відзиві на те, що позивачем пропущений строк звернення до суду з даним позовом, суд не бере до уваги з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 статті 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли віндізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. За ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку; позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач; після переривання перебіг позовної давності починається заново. Судом встановлено, що з оглянутих матеріалів справи № 569/6742/18 вбачається, що [PERSON] 12 квітня 2018 року звернувся до суду за захистом своїх порушених прав з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ПрАТ «Рівнеазот» середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. 13 квітня 2018 Рівненським міським судом було винесено судовий наказ, однак ухвалою Рівненського суду від 14.05.2018 року останній був скасований з тих підстав, що [PERSON] не вірно розраховано розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку та роз'яснено [PERSON], що заявлені ним вимоги можуть бути розглянуті у порядку спрощеного позовного провадження з додержанням загальних правил щодо пред'явлення позову. Таким чином, [PERSON], звернувшись з заявою про видачу судового наказу перервав строк позовної давності, тим самим, не пропустивши строк звернення до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Відповідно до роз»яснень, наведених у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Виходячи з наведеного, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає за необхідне в частині позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити в повному обсязі. Крім того, приймаючи до уваги, що позивач при пред"явленні позову сплатив судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. на підставі ст. 5 Закону України "Про судовий збір", на виконання вимог ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: approved