Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-16 00:00:00

15 січня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Понінківська картонно-паперова фабрика (далі - КПФ), в якому вказує, що працював в КПФ, але 26 грудня 2013 року адміністрація КПФ звільнила його з роботи на підставі п.7 ст.40 КЗпП України за появу на роботі 25 грудня 2013 року в стані алкогольного сп'яніння. Оскільки він був тверезий, а адміністрація КПФ не здійснила належним чином перевірку чи він насправді перебував у 07 годині 30 хв. в стані алкогольного сп'яніння, тому звільнила незаконно. Просить визнати наказ про звільнення незаконним і скасувати його, поновити на роботі, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та стягнути моральну шкоду в розмірі 5000 грн., завдану відповідачем незаконним звільненням. В суді позивач підтримує позовні вимоги повністю і пояснив, що робоча зміна починається о 08 годині ранку. На прохідній КПФ 25 грудня 2013 року близько 08 год. 30 хв. охоронник його не пропускав і запропонував пройти обстеження на стан алкогольного сп'яніння на алкотестері. Він відмовився проходити таке обстеження, оскільки був тверезий, вимагав повідомити начальника цеху. Начальник цеху [PERSON] прибув на прохідну, сказав виконувати вимоги охоронника і пішов. Тоді прибули начальник охорони і начальник служби безпеки КПФ [PERSON], які також пропонували йому пройти обстеження алкотестером. Він відмовився і вимагав пройти обстеження в медичному пункті КПФ. Оскільки його не пропускали на територію КПФ, він пішов додому. Адвокат позивача [PERSON] вважає, що відповідач порушив вимоги Інструкції Міністерства внутрішніх справ та Міністерства охорони здоров'я України №1143815-36-18 від 24 лютого 1995 року, яка регламентує порядок направлення громадян на медичне освідування на стан алкогольного сп'яніння. Також відповідач не допустив [PERSON] до роботи ще до початку робочої зміни, оскільки охоронник не пропустив на територію КПФ позивача в 07 годині 30 хвилин. Фактично це було відсторонення позивача від роботи начальником цеху, який не уповноважений здійснювати відсторонення. Представник відповідача Коберський А.П. проти позову заперечував і пояснив, що 25 грудня 2013 року перед початком робочої зміни працівники охорони запідозрили, що [PERSON], який неодноразово притягався до дисциплінарної відповідальності за появу на роботі в нетверезому стані, знову прибув на роботу в нетверезому стані і запропонували йому пройти огляд на стан сп'яніння на алкотестері. Він відмовився, тому його було звільнено з роботи за появу в нетверезому стані. Охорона діяла відповідно до договору охоронного підприємства з КПФ та наказу директора КПФ, який регламентує порядок використання алкотестера. [PERSON] мав можливість протягом двох годин самостійно пройти обстеження в медичному закладі і надати адміністрації висновок, але не зробив цього, тому підстав для задоволення позову не вбачає. За клопотання позивача судом допитані свідки, які в судовому засіданні показали : Свідок [PERSON] показав, що працює охоронником. 25 грудня 2013 року близько 08 год. 30 хв., тобто до початку робочої зміни він запідозрив, що [PERSON], який йшов на роботу, в нетверезому стані, бо почув запах алкоголю. Пропонував позивачу пройти обстеження приладом алкотестером, який охоронці використовують відповідно до наказу генерального директора КПФ, але позивач відмовився. Начальник охорони наказав не пропускати [PERSON] на територію КПФ. Свідок [PERSON] показав в судовому засіданні, що працює начальником зміни охоронної фірми, яка уклала угоду з КПФ. 25 грудня 2013 року охоронник повідомила, що [PERSON] йшов на роботу із запахом алкоголю. Позивачу було запропоновано пройти обстеження на алкотестері, якого охорона має право застосовувати, але той відмовився. Тоді були повідомлені працівники адміністрації в КПФ, щоб вони вирішили питання допуску до роботи [PERSON] Свідок [PERSON] показав, що працює спеціалістом відділу безпеки КПФ. Начальник зміни [PERSON] повідомив про те, що є підозра, що [PERSON] йде на роботу в нетверезому стані, але він відмовляється проходити обстеження на стан сп'яніння з допомогою алкотестера. [PERSON], із зовнішнього вигляду якого вбачалося, що він нетверезий, відмовився проходити обстеження на алкотестері, стверджував, що пройде огляд в медичному закладі і надасть довідку. За таких обставин він дав команду не пропускати [PERSON] на територію КПФ. Свідок [PERSON] показав, що йому, як начальникові цеху, де працював [PERSON], начальник охорони зателефонував про те, що [PERSON] в нетверезому стані. Прибувши на прохідну визначив по запаху алкоголю і по мові, що позивач був нетверезий, хоча останній стверджував, що тверезий. Охоронці склали акт, що [PERSON] відмовився від обстеження на стан сп'яніння на алкотестері. Про подію він повідомив заступника директора. Вся подія відбувалася до початку робочої зміни, яка починається у 08 годині ранку. Заслухавши пояснення сторін, покази свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] працював в КПФ машиністом ПРМ 5 розряду паперово-картонного виробництва. 25 грудня 2013 року до початку робочої зміни, яка починається у 08 годині , близько 07 год. 30 хв. на прохідній КПФ його не пропустила охорона на територію підприємства за підозрою, що він знаходиться в стані алкогольного сп'яніння. Працівники охорони працюють в охоронному підприємстві «Фізична особа - приватний підприємець [PERSON]» , а охорону КПФ здійснюють відповідно до договору з КПФ про надання охоронних послуг №01ОП-Д від 01 липня 2013 року. Здійснюють у разі потреби обстеження працівників КПФ на стан алкогольного сп'яніння працівники охорони відповідно до наказу генерального директора КПФ № 821 від 08 травня 2013 року. Працівники охорони пропонували позивачу пройти обстеження із застосуванням алкотестера. [PERSON] відмовився від проходження обстеження, про що був складений акт №14»А». Службові особи КПФ не допустили [PERSON] до роботи. Наказом № 386 - К від 26 грудня 2013 року [PERSON] звільнений з роботи за появу на роботі в нетверезому стані. [PERSON] притягався до дисциплінарної відповідальності за появу на роботі в нетверезому стані 10 липня 2013 року та 31 жовтня 2013 року. Правила внутрішнього трудового розпорядку КПФ затверджені 12 листопада 2012 року. Пояснення сторін та покази свідків узгоджуються з даними письмових доказів. Зокрема, трудовою книжкою позивача, наказом про звільнення [PERSON] з роботи, актом від 25 грудня 2013 року №14 «А», наказами про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за появу на роботі в нетверезому стані, наказом генерального директора про проведення тестування на стан алкогольного сп'яніння, договором про надання охоронних послуг та інструкцією по охороні об'єкта, свідоцтвом про державну метрологічну атестацію газоаналізатора, правилами внутрішнього трудового розпорядку КПФ. Достовірність та належність вказаних доказів сторони не оспорюють. Відповідно до п.7 ч.1 ст.40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння. Відповідно до вимог ч.1 ст.149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Відповідно до п. 7.5 Правил внутрішнього трудового розпорядку КПФ перед застосуванням дисциплінарного стягнення від працівника вимагається письмове пояснення проступку. Відмова працівника надати таке пояснення не є перешкодою для застосування стягнення. Про відмову надати роз'яснення складається акт за підписом інших двох працівників підприємства. Згідно ст..237-1 КЗпП України відшкодування власником моральної шкоди провадиться працівникові, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв"язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Оцінюючи докази у їх сукупності суд вважає, що отримавши повідомлення охорони про те, що [PERSON] до початку робочого часу підозрюється в тому, що він перебуває в стані алкогольного сп'яніння, посадові особи підприємства усно відсторонили його від роботи. Письмове пояснення від позивача про обставини проступку від [PERSON] ніхто з посадових осіб підприємства не вимагав, акт про відмову надати пояснення не було складено, чим порушено вимоги ст.149 КЗпП України та п.7.5 Правил внутрішнього трудового розпорядку КПФ. Акт №14 «А», складений працівниками охорони, не може розцінюватись як акт про відмову [PERSON]. від надання письмових пояснень, оскільки працівники - охоронники, які працюють в «Фізичної особи - підприємця [PERSON]» не є працівниками КПФ. Із змісту акта №14»А» від 25 грудня 2013 року вбачається, що [PERSON] до початку робочої зміни було зупинено на прохідній з ознаками алкогольного сп'яніння, він відмовився від проходження обстеження на алкотестері. Крім того, відповідач не надав будь-яких доказів, що працівники охорони, з яким КПФ уклала цивільно-правовий господарський договір на охорону підприємства, мають право проводити службове розслідування щодо появи на роботі в нетверезому стані працівників КПФ. Як вбачається із роз'яснення пункту 25 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 1992 року (із змінами) «Про судову практику розгляду судами трудових спорів» можуть бути звільнені працівники за п.7 ст.40 КЗпП України за появу на роботі у нетверезому стані в будь-який час робочого дня, незалежно від того, були вони відсторонені від роботи, чи продовжували виконувати трудові обов'язки. З огляду на встановлені обставини та правові положення суд вважає, що відсторонивши [PERSON] від роботи ще до початку робочого дня, відповідач порушив порядок застосування дисциплінарного стягнення, оскільки не зажадав від позивача пояснень щодо підозри перебування його в нетверезому стані, не запропонував йому пройти обстеження на стан алкогольного сп'яніння в медичних закладах, не склав відповідних актів. Тому звільнив позивача з порушенням чинного законодавства, оскільки [PERSON] ще не приступив до роботи, підозра виникла щодо його перебування в стані алкогольного сп'яніння до початку робочого дня, відповідач не провів перевірку обставин і за відсутності достовірних доказів перебування [PERSON] в стані алкогольного сп'яніння звільнив його з роботи Позовні вимоги про визнання незаконним наказу про звільнення та його скасування і поновлення на посаді підлягають до задоволення. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник підлягає поновленню на попередній роботі, а за час вимушеного прогулу на його користь повинен бути стягнутий середній заробіток. Середній заробіток підлягає стягненню з такого розрахунку. Середній заробіток [PERSON] в день становить 104 грн. 43 коп., що підтверджується довідкою КПФ. Кількість робочих днів з 26 грудня 2013 року по 17 липня 2014 року становить 138 (грудень 2013 року - 5 робочих днів, в 2014 році : січень - 21 день, лютий - 20 днів, березень - 20 днів, квітень - 21 день, травень - 19 днів, червень - 19 днів, липень - 13 днів). Всього підлягає стягненню 14 411 грн. 34 коп. ( 104 грн. 43 коп. х 138 днів = 14411,34 грн.). До негайного стягнення підлягає середній заробіток за один місяць в сумі 2297 грн. 46 коп., тому що відповідно до довідки КПФ [PERSON] мав такий середній заробіток в жовтні - листопаді 2013 року. Суд відхиляє твердження адвоката позивача [PERSON] про те, що адміністрація КПФ порушила вимоги Інструкції про порядок направлення громадян для обстеження на стан алкогольного сп'яніння від 24 лютого 1995 року, оскільки вказана Інструкція втратила чинність в 2009 році, а інших нормативних актів, які б регламентували порядок перевірки на стан алкогольного сп'яніння в галузі трудових відносин, в Україні відсутні. Також суд вважає, що порушення відповідачем строків виплати заробітної плати завдало позивачеві моральних страждань, оскільки змусило докладати додаткових зусиль для організації свого життя. При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує тривалість порушення прав позивача на отримання належних йому платежів, тяжкість вимушених змін в життєвих стосунках позивача, виходить з вимог розумності і справедливості і визначає моральну шкоду в сумі 3000 грн. Судові витрати за три види позовних вимог - немайнового характеру про поновлення на роботі, майнового характеру про стягнення середнього заробітку та моральної шкоди - підлягають стягненню в дохід держави з відповідача в загальній сумі 730 грн. 80 коп., а судові витрати по оплаті позивачем правової допомоги адвоката в сумі 500 грн. - на користь позивача.

Outcome: partial