Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про виселення з жилого приміщення без надання іншого житлового приміщення, мотивуючи свої вимоги наступним. 31.01.2001р. виконавчим комітетом міської ради народних депутатів у м. Чернігові № 4 колишньому чоловіку позивачки - [PERSON] було видано ордер на жиле приміщення за № 291 серія Д, на сім'ю у складі 4 осіб, на право зайняття жилого приміщення жилою площею 41,92 кв.м із 3 кімнат, в ізольованій квартирі за адресою: [ADDRESS]. Підставою видачі ордера на дану квартиру є рішення міського виконавчого комітету від 21 січня 2001р. З 2001р. позивачка спільно із відповідачем була зареєстрована у квартирі, в якій проживала разом з дітьми. Відповідач зловживає алкогольними напоями, принижує честь та гідність позивачки та дітей перед сусідами та родичами, постійно вчиняє сварки вдома та на її роботі, іноді з фізичною розправою, що наносить шкоду дитині та її здоров'ю. Відносно відповідача виносилися постанови про відмову в порушенні кримінальної справи за відсутністю складу злочину, [PERSON] притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП. В утриманні будинку, його ремонті відповідач участі не приймає, чим завдає позивачці значних матеріальних збитків. Просила виселити без надання іншого житлового приміщення відповідача з квартири [ADDRESS] та стягнути судовий збір в розмірі 229,40 грн. 16 січня 2014р. [PERSON] подав до суду зустрічний позов до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Свої вимоги мотивував тим, що він з 2001р. постійно мешкає і зареєстрований в кв. [ADDRESS]. Відповідно до особового рахунку він є наймачем вказаної квартири. Крім позивача в квартирі зареєстровані його колишня дружина - [PERSON] та їхні дві доньки: [PERSON] і [PERSON] З березня 2013р. відповідачка за власним бажанням виїхала з спірної квартири, свої особисті речі вона забрала з собою і в квартирі її особистих речей не має. Відповідачка [PERSON] з березня 2013р. не мешкає в спірній квартирі без поважної причини. Він сам сплачує за житлові та комунальні послуги. Просив визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS]. В судовому засіданні позивачка та її представник свій позов підтримали, просили його задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. В задоволенні зустрічного позову просили відмовити. Відповідач та його представник первісний позов не визнали, просили в його задоволенні відмовити. Свій зустрічний позов підтримали, просили задовольнити. Додатково пояснили, що позивачка добровільно виїхала з квартири в березні 2013 року, її особистих речей в квартирі немає. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що вона з листопада 2013 року добровільно виїхала з квартири, оскільки відповідач створює неможливі умови для проживання, вчиняє насильство в сім'ї. Після того, як виїхала з квартири, відповідач змінив замки на вхідних дверях, тому вона не може потрапити до квартири. На даний час вона тимчасово проживає у своєї тітки, іншого житла не має. Відповідач з 2005 року зловживає спиртними напоями, погрожує їй та дітям. Щодо усунення перешкод в користуванні квартирою не зверталась. Свідок [PERSON] суду пояснив що позивачка та відповідач батьки його дружини. Характеризує відповідача лише з негативного боку. Відповідач зловживає спиртними напоями, вчиняє насильство в сім'ї. В 2013 році відповідач наніс йому тілесні ушкодження. В листопаді 2013 року відповідач змінив замки на вхідних дверях, щоб сім'я не мала можливості потрапити до квартири. Ці обставини відомі зі слів дружини та позивачки. Відповідач по телефону погрожує йому та його сім'ї. Останній раз в квартирі був приблизно півроку тому, речі позивачки там були. На даний час позивачка проживає у своєї тітки, бо відповідач не дає можливості мешкати в квартирі. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона проживає по сусідству з сторонами. Її квартира розташована рядом з квартирою [PERSON]. В сім'ї [PERSON] часті сварки, бійки. Відповідач зловживає спиртними напоями, неодноразово виганяв з квартири дружину та дітей. Вона неодноразово розмовляла з ним, просила заспокоїтись. З листопада позивачка не живе в квартирі, але кожен день приходила та потрапити до квартири не могла, бо він змінив замки. На даний час молодша донька проживає у Москві, а старша донька живе у чоловіка, але, коли той був у відряджені, приходила жити до батьків. Свідок [PERSON] суду пояснила, що позивачка та відповідач її батьки. Батько з 2005 року став зловживати спиртними напоями, вчиняє насильство в сім'ї. З цього приводу вони неодноразово зверталися до дільничного інспектора. Коли батько випиває, стає агресивним, наносить тілесні ушкодження, але до міліції з цього приводу не звертались, бо жаліли його. В листопаді 2013 року мати вимушена була виїхати з квартири, бо з батьком жити неможливо. Після того, як мати пішла, батько змінив у вхідних дверях замки і до квартири вони потрапити не можуть. Свідок [PERSON] суду пояснила що сторони її сусіди, мешкають на одному поверсі. Відповідач зловживає спиртними напоями. Бували випадки, коли відповідач дебоширив, позивачка приходила до неї та просилась переночувати, іноді ночувала у колясочній. Потім вони розлучилися. Позивачка неодноразово зверталась до дільничного інспектора з приводу нанесення побоїв та неможливості проживати в квартирі. В листопаді позивачка приходила до неї до лікарні та розповіла, що відповідач змінив замки і вона не може потрапити до квартири, забрати свої речі. Не мешкає в квартирі, бо з відповідачем мешкати неможливо. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він працював дільничним інспектором з червня 2013 року по грудень 2013 року. До нього приходила [PERSON] з донькою, пояснили, що не можуть забрати свої речі та просили посприяти. Коли підійшли до квартири, двері відкрити не змогли, бо були закриті на внутрішній замок. Двері відкрив [PERSON], який був п'яний, поводився неадекватно, виказував неповагу до нього, як працівника міліції. Коли заходили до квартири, бачив, що в кімнаті були відсутні меблі, тому вирішив, що [PERSON] не проживає в квартирі тривалий час. Скарг на [PERSON] від сусідів не надходило. Від дружини до нього надходила на [PERSON] одна скарга. Заслухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, матеріали перевірки № 24750, матеріали кримінального провадження № 12013260010005774, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову [PERSON] та зустрічного позову [PERSON] потрібно відмовити виходячи з наступного. 31.01.2001р. виконавчим комітетом міської ради народних депутатів у м. Чернігові відповідачу [PERSON] було видано ордер на жиле приміщення за № 291 серія Д, на сім'ю у складі 4 осіб, на право зайняття жилого приміщення жилою площею 41,92 кв.м, із 3 кімнат в ізольованій квартирі за адресою: [ADDRESS] (а.с.6). Згідно позовних вимог позивачки підставою про виселення відповідача є ч.1 ст. 116 ЖК України - систематичне порушення правил співжиття, яке робить неможливим проживання з ним в одній квартирі. Згідно до вимог ч.1 ст.116 ЖК України виселення членів сім'ї власника житлового будинку без надання іншого житлового приміщення можливо, якщо вони систематично руйнують чи псують житлові приміщення або використовують його не за призначенням або систематично порушують правила соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку. Відповідно до п.17 роз'яснення викладеного в постанові Пленуму Верховного Суду України „Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" від 12.04.1985 р.№ 2, при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одному житловому приміщенні, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження не дали позитивних результатів. Згідно відповіді т.в.о. начальника СДІМ ЧМВ УМВС України в Чернігівської області, [PERSON] пребуває на обліку в КВІ м. Чернігова за ст. 128 КК України. Раніше перебував на обліку як сімейний дебошир з 12.01.2011 року по 12.01.2012 року в ЧМВ УМВС України в Чернігівській області. Був притягнутий до амін.відповідальності: ст.173-2 КУпАП - 09.01.2011 року, накладено штраф в сумі 51 грн., ст. 173-2 КУпАП - 22.10.2009 року, накладено штраф в сумі 51 грн., ст. 173 КУпАП - 18.09.2008 року, накладено штраф в сумі 51 грн. (а.с.86). Згідно висновку по зверненню [PERSON] від 28.11.2013р. було проведено перевірку, проведено з [PERSON] профілактичну бесіду щодо недопущення ним анти суспільної поведінки та винесено протокол офіційного попередження (а.с.11). Як вбачається із матеріалів справи [PERSON] притягувався до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення передбаченого ст.173-2 КУпАП України 22.10.2009 та 09.01.2011 року, що не підтверджує систематичного порушення правил співжиття відповідачем. Крім того, відсутні докази застосування до [PERSON] заходів запобігання та громадського впливу, що є обов'язковою умовою застосування ст.116 ЖК України. Інших доказів того, що відповідач систематично порушує правила співжиття, що робить неможливим для інших проживання з ними в одному будинку, систематичне руйнування та псування жилого приміщення ,що до відповідача застосовувались будь-які заходи запобігання чи громадського впливу по справі не здобуто, у зв'язку з чим у суда відсутні правові підстави для задоволення позову. Що стосується вимоги відповідача [PERSON] про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS], то ця вимога не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач і відповідачка на підставі отриманого ордеру № 291 від 31 січня 2001р. зареєстровані в квартирі [ADDRESS] (а.с.6). Згідно особового рахунку [NUMBER] в квартирі зареєстровані позивач - [PERSON], який є наймачем даної квартири, відповідачка - [PERSON], доньки [PERSON] і [PERSON] (а.с.30). Згідно акту про не проживання особи за місцем реєстрації від 09.01.2014 р., [PERSON], [PERSON], [PERSON] в квартирі [ADDRESS] зареєстровані, але не проживають: [PERSON] - з березня 2013р., [PERSON] з 2008р., [PERSON] з березня 2013р. і по теперішній час (а.с.31). Таким чином, позивач вважає, що відповідачка не мешкає в вище зазначеній квартирі без поважної причини вже більше шести місяців і згідно ст. ст. 71, 72 ЖК України вона може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до змісту акту від 09.01.2014 р., складеного мешканцями буд. [ADDRESS] в присутності майстра дільниці з обслуговування житлового фонду № 1, [PERSON] зареєстрована, але не проживає з березня 2013 р. і по теперішній час (а.с.31). Вказаний акт від 09.01.2014 р., не є допустимим доказом про тимчасову відсутність [PERSON] у спірному жилому приміщенні протягом шести місяців, оскільки не зазначені правові підстави його складання. Також, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] не проживає в спірній квартирі з листопада 2013 року, з підстав неможливості проживання в спірній квартирі та склавшихся неприязнених стосунків з [PERSON] При цьому в листопаді 2013 р. [PERSON] змінив замки в квартирі, що є перешкодою [PERSON] для користування житловим приміщенням. За таких обставин [PERSON] не може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням - спірною квартирою. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглянув позов [PERSON] та зустрічний позов [PERSON] в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів. В зв'язку з відмовою в задоволенні позову та зустрічного позову, судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України не відшкодовуються.

Outcome: dismissed