Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-05 00:00:00

23 лютого 2017 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] про розірвання шлюбу з [PERSON] та визнання спільним сумісном майно, визнання права власності на 1/2 частку майна придбаного під час шлюбу, припинення права власності та стягнення компенсації вартості майна. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. 31.07.1999 року між [PERSON] та відповідачкою був укладений шлюб. Від сумісного життя у подружжя є неповнолітня дитина [PERSON], [INFO]. Під час перебування в шлюбі сторони за сумісні кошти у 2012 році придбали майно: 1/2 житлового будинку, з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: вул. Колгоспна,25, м. Лиман, Донецької об\-ласті, який на теперішній час зареєстрований за [PERSON] Спільне життя у сторін не склалося, з грудня 2016 року шлюбні стосунки сторони припинили; позивач просить шлюб розірвати без надання строку на примирення та у звязку із тим, що на сьогоднішній день сторони мають майновий спір, що стосується рухомого майна, яке було ними придбано під час шлюбу позивач вважає, що він, як співвласник вказаного майна має право на підставі ст. 364 ЦК України на отримання грошової компенсації вартості 1/2 частки з припи\-ненням його права власності на вказане майно, яка складає 112590,50 гривень, а також просить стягнути з відповідачки судові витрати по справі. Заявою від 06.03.2017 року позивач уточнив заявлені позовні вимоги в частині стягнення грошової компенсації вартості майна, а саме: просив стягнути грошову компенсацію у сумі 56\~295,25 гривень(а.с.31). В судове засідання сторони не зявилися; позивач надав до суду заяву про підтримання позову та уточнив позовні вимоги щодо стягнення з відповідачки грошової компенсації вартості майна у сумі 56\~295,25 гривень(а.с.31,32). Відповідачка [PERSON] своєю заявою від 06.03.2017 року визнала позовні вимоги з урахуванням уточнених позовних вимог позивача, не заперечувала проти їх задоволення(а.с.33). Враховуючи, що розгляд справи відбувається у відсутність сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, згідно\~ст. 197 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, які регулюються як нормами Цивільного процесуального кодексу України так і нормами Сімейного кодексу України. Як передбачено ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК). Відповідно до положень ст. ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. ч. 2, 3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України). Згідно ст.\~51 Конституції України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки й чоловіка. За правилами ч.2, ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Згідно до\~ст.110 Сімейного Кодексу України\~право на пред'явлення позову про розірвання шлюбу належить одному з подружжя. Згідно до\~ст. 112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Як було встановлено судом відповідно до матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] 31.07.1999 року зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, видане Краснолимансь\-ким відділом актів громадянського стану Донецької області, актовий запис № 87(а.с. 13). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження 1-НО № 100526, видане Краснолиманським відділом актів громадянського стану Донецької області, актовий запис № 125(а.с.14). Сім'я розпалася у грудня 2016 року з причин різних поглядів на життя, нерозуміння одне одного, в зв'язку з чим були втрачені почуття любові та поваги одне до одного. При таких обставинах позивач вважає, що сім'я розпалась остаточно, подальше сумісне проживання та збереження сім'ї неможливе. Спору у вихованні дитини сторони не мають. Сімейним Кодексом України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається - ч.1 ст.24 СК України. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім"ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби та взаємодопомоги ч.1 ст.55 СК України. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження ... є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом - ч.3,4 ст.56 СК України. Відповідно до ст.104, 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Крім того, судом встановлено, що на сьогоднішній день сторони мають майновий спір, що стосується нерухомого майна, яке було ними придбано під час шлюбу, а саме: за час сумісного життя у 2012 році сторони набули спільне майно яке складається з ? частини житлового будинку, з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: вул. Колгоспна,25, м. Лиман, Донецької об\-ласті, який на теперішній час зареєстрований за [PERSON], що підтверджується договором купівлі-продажу від 13 жовтня 2012 року; вказаний договір посвідчений нотаріально (реєстровий номер 3335) та зареєстрований у Словянському бюро технічної інвентаризації (а.с.16-23). Згідно висновку про вартість майна №19-24/02 від 13.02.2017 року, виданого Комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації», ринкова вартість житлового будинку, з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: вул. Колгоспна, 25, м. Лиман, Донецької об\-ласті становить 225181 гривня(а.с.24). Пленум Верховного Суду України в\~постанові № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~(далі Постанова Пленуму) роз'яснив, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (пункт 22). Сторони дійшли згоди про вартість вищевказаного майна (? частини житлового будинку, з господарськими будівлями та спорудами ), всього на загальну суму 112590,50 гривень(225181/2)(а.с.31). Частиною 1, 2 статті 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) та вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч. 1 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Під майном ч. 1 ст. 190 ЦК України має на увазі окрему річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Відповідно до\~ст. 63 СК\~дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними. У відповідності зі\~ст. 69 СК\~дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно зі\~ст. 70 СК, та за змістом\~ст. 372 ЦК\~у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, законом. Враховуючи, що договір купівлі - продажу житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: вул. Колгоспна,25, м. Лиман, Донецької об\-ласті, був укладений позивачем [PERSON] 13 жовтня 2012 року, суд,

Outcome: approved