Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності. Свої вимоги мотивує тим, що йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, яке видане другою Нікопольською державною нотаріальною конторою 29 березня 1983 року, належить ? частина житлового будинку № 20, що знаходиться по вул.Вернадського (колишня Більшовиків) в м.Нікополі Дніпропетровської області. Інша ? частини будинку, згідно зазначеного вище свідоцтва, належить відповідачу по справі, який доводиться йому братом. Отримавши спадщину після смерті батька, відповідач по справі [PERSON] у 1985 році був знятий з реєстраційного обліку у вищевказаному житловому будинку та виїхав в м.Дніпропетровськ. Впродовж більше, ніж 32 роки, [PERSON] інколи телефонував йому, спілкувався з ним, але при цьому не називав свого місця перебування, вказував, що живе за кордоном, приїжджати не збирається. На даний час житловий будинок № 20 по вул. Вернадського в м.Нікополі фактично не поділений, він є одним цілим, в якому він разом із своєю сімєю живе все своє життя. З 1985 року він піклується про вищевказаний житловий будинок, робить в ньому ремонт, сплачує комунальні платежі, влаштовує належні умови для його використання та по теперішній час продовжує використовувати його за призначенням, фактично володіє та розпоряджається ним. Враховуючи вищевикладені обставини, просить суд визнати за ним право власності на нерухоме майно 1\\2 частину житлового будинку № 20 по вул. Вернадського в м.Нікополі Дніпропетровської області, в порядку набувальної давності. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 22 березня 2018 року, викладені вимоги [PERSON] підтримала та додатково суду пояснила, що з 1994 року вона з позивачем перебуває цивільному шлюбі. В 2008 році вони офіційно свій шлюб зареєстрували. За час спільного проживання вона відповідача по справі ніколи не бачила, будь-яких відомостей щодо нього їй не відомо. Знає, що є брат, але ніколи його не бачила, де він проживає, не знає. Відповідач в судове засідання не з"явився, будучи належним чином повідомлений про розгляд справи, про що свідчить оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, копія якого мітиться в матеріалах справи (а.с.36). Згідно ч.3\~ст.211 ЦПК України,\~учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.\~\~З викладених обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення на підставі\~ст.280 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи.\~\~\~\~\~\~\~\~ Суд, вислухавши представника позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, яке видане другою Нікопольською державною нотаріальною конторою 29.0З.1983 року, належить по ? частині житлового будинку № 20 по вул.Вернадського (колишня Більшовиків) в м.Нікополі Дніпропетровської області (а.с.5). Відповідно до акту, складеного квартальним комітетом № 2 21.06.2018 року, в житловому будинку № 20 по вул.Вернадського в м.Нікополі Дніпропетровської області зареєстрований та проживає [PERSON] разом зі свою родиною. Відповідач за вищевказаною адресою не зареєстрований та не проживає (а.с.31). Факт непроживання відповідача за адресою: вул.Вернадського, буд.20 в м.Нікополі Дніпропетровської області підтверджується також актом від 21 червня 2018 року, виданого головою квартального комітету № 2 (а.с.13). Крім того, відповідно до довідки № РГ-169/18 від 20.07.2018 року, виданої виконавчим комітетом Нікопольської міської ради, [PERSON], [INFO], в картотеці реєстрації та обліку громадян управління адміністративних послуг та дозвільних процедур, відомості про реєстрацію або зняття з реєстрації місця проживання відсутні (а.с.33). Відповідно до п.п.9, 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 «Про судову практику у справах про захист права власності на інших речових прав», відповідно до ч.1\~ст.344\~ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено\~ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування, набувальна давність не переривається (частина третя\~статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга\~статті 344 ЦК). Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей\~15,16 ЦК, а також частини четвертої\~статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що позивач по справі йому доводиться хрещеним, з яким вони завжди та й на даний час спілкується. З розмов йому відомо, що [PERSON] має рідного брата [PERSON], але він його ніколи не бачив та про його місце перебування йому нічого не відомо. Крім того, з самого дитинства та на даний час в житловому будинку № 20 по вул.Вернадського в м.Нікополі Дніпропетровської області позивач завжди проживав та проживає разом зі своєю родиною, користується даною будівлею та всіляко її утримує. Він навіть не здогадувався, що будинок належить його хрещеному не повністю. Свідок [PERSON] суду пояснила, що доводиться сестрою [PERSON] З 1996 року знає позивача та й на даний час з ним спілкується. Будь-якими відомостями щодо відповідача вона не володіє, [PERSON] в житловому будинку ніколи не бачила. Беручи до уваги вищевикладене, суд вважає, що позивач, дійсно, відкрито і добросовісно володіє житловим будинком № 20 по вул.Вернадського в м.Нікополі Дніпропетровської області з 29.0З.1983 року, утримує його, сплачує всі комунальні послуги, що підтверджується наданими доказами, що свідчить про те, що позивач є добросовісним набувачем. Судом також не встановлено, що існують інші особи, які б претендували на будинок., За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги щодо визнання права власності на житловий будинок за позивачем, у відповідності до ст.344 ЦК України, за набувальною давністю підлягають задоволенню. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved