Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], за участю третьої особи: Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Слов'янської міської ради Донецької області про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та позбавлення батьківських прав, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з відповідачем вона перебувала у шлюбі з жовтня 2003 року і її післяшлюбне прізвище було «[PERSON]». Від шлюбу у них є донька [PERSON], [INFO]. В Актовому записі про народження доньки і в Свідоцтві про її народження [PERSON] записаний батьком дитини. Сімейне життя у них не склалося та в 2006 році вони припинили шлюбні відносини та Рішенням суду їх шлюб було розірвано. Вони стали проживати окремо, донька залишилася проживати з матір'ю, та на теперішній час перебуває на її утриманні та вихованні. Відповідач ніякої участі в утриманні доньки та її вихованні не приймає, не спілкується з дитиною, не цікавився з моменту припинення шлюбних відносин і не цікавиться до теперішнього часу її здоров'ям, навчанням, не надавав і не надає матеріальної допомоги. 23 вересня 2009 року вона уклала шлюб з [PERSON] і від цього шлюбу у них народилося двоє дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Оскільки в теперішній час у неї на утриманні є вже троє дітей, то вважає, що відповідач також повинен надавати матеріальну допомогу на утримання спільної дочки - [PERSON], а оскільки він добровільно не бажає виконувати свій обов'язок по утриманню дитини, то вона змушена звертатися з цим позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частки його доходів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не спілкується з донькою, не приймає участі у вихованні доньки, не піклується про її здоров'я, її фізичний та духовний розвиток, не цікавиться її навчанням, не надає жодної матеріальної допомоги на утримання доньки, то вона вважає, що є підстави позбавити його батьківських прав відносно дитини - [PERSON],[INFO]. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просила їх задовольнити та пояснила, що з 2006 року відповідач [PERSON] жодного разу не зустрічався з донькою. Коли донька почала відвідувати дитячий садок, він не цікавився її розвитком та не приймав участі коли дитина почала ходити до школи. Вказала, що донька не знає в обличчя свого рідного батька - [PERSON], а її нового чоловіка називає батьком, так як він про неї піклується. Просить суд, стягнути з [PERSON] на її користь, на утримання доньки [PERSON], аліменти, в розмірі 1/4 частки його доходів, але не менш 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття та позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно дитини [PERSON], [INFO]. Стягнути з [PERSON] судові витрати. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Винник З.Г., яка діє на підставі Договору на представництво інтересів від 26 липня 2017 року (а.с.11), позовні вимоги [PERSON] підтримала, просила їх задовольнити, навела доводи аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення аліментів на утримання дитини визнав повністю, але заперечував проти позбавлення його батьківських прав відносно доньки [PERSON], та пояснив, що з 2006 року - після розірвання шлюбу з позивачкою, він добровільно не надавав матеріальну допомогу на утримання своєї доньки. Був офіційно працевлаштований, але до бухгалтерії з заявою про добровільну сплату аліментів на утримання дитини не звертався. Він не знав який дошкільний заклад дочка відвідує, знає, що дитина навчалася у школах №5 та №17 міста Слов'янська. У 2007 році звертався до Органу опіки та піклування у зв'язку з тим, що йому перешкоджають спілкуватися з донькою, однак доказів з приводу цього він надати не може. Він нічого не знає про стан здоров'я дитини, у зв'язку з якою хворобою вона перебуває на обліку у лікаря, які у дитини здібності. Він не спілкувався з дитиною, не відвідував лікарню, у зв'язку з тим, що не хотів травмувати дитину. Перешкод на звернення до лікаря з метою дізнатися про стан здоров'я дитини ніхто йому не чинив. Знає, що зараз донька вчиться у школі № 5, однак ніколи її не відвідував та не спілкувався з вчителями з приводу її навчання. Особисто бачив доньку разом з матір'ю у 2010 році на площі, на відстані тридцяти метрів, але до них не підходив, щоб не травмувати доньку. Знає, що на даний час донька вже доросла, їй тринадцять років та він не хоче травмувати дитину. У нього не має доказів того, що він займався вихованням та утриманням дитини. В період бойових дій у м. Слов'янську, йому було відомо, що позивачка разом із донькою виїхала до с. Сергіївка Слов'янського району, однак спроб поїхати та відвідати дитину він не робив. На теперішній час дитина не хоче з ним спілкуватися. 17 серпня 2017 року побачив дитину в суді і до 04 вересня 2017 року не намагався будь-яким чином ще побачити дитину, поспілкуватися з нею. Також 01 вересня 2017 року не приходив до школи, де навчається його дочка і не намагався привітати її з початком учбового року. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Слов'янської міської ради Донецької області Шевченко М.В., який діє на підставі Довіреності № 29/01-1409 від 02 серпня 2017 року (а.с.18) вказав, що підтримує позовні вимоги [PERSON] та вважає, що вони підлягають задоволенню. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Слов»янської міської ради Донецької області Щука О.В., яка діє на підставі Довіреності № 29/01- 1611 від 04 вересня 2017 року (а.с. 29), у судовому засіданні підтримала позовні вимоги [PERSON] та вказала, що дане питання розглядалося на Комісії захисту прав дитини 09 серпня 2017 року. На засіданні була вислухана неповнолітня дитина - [PERSON]. [PERSON] на засідання комісії був запрошений по телефону, але не з»явився. Висновок Комісією приймався на підставі думки [PERSON] та пояснень неповнолітньої дитини- [PERSON], яка пояснила на комісії, що не спілкується з батьком і, взагалі, його не знає. Вважає доцільним стягнути аліменти з відповідача на утримання неповнолітньої дитини, а також позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його доньки [PERSON], [INFO]. Також вказала, що в період часу з 17 серпня 2017 року, після судового засідання і до теперішнього часу відповідач не звертався до Органу опіки та піклування з метою надання доказів для того, щоб змінити Висновок комісії, також не звертався з Заявою про оскарження Висновку комісії, його скасування, або перегляду. Тобто за цей час відповідач у будь-який спосіб не намагався будь-яким чином оспорити Висновок комісії захисту прав дитини. Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], за участю третьої особи: Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Слов'янської міської ради Донецької області про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та позбавлення батьківських прав підлягають задоволення з огляду на їх законність та обґрунтованість. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], що підтверджено Свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого 18 лютого 2004 року виконкомом Шабельківської селищної ради м. Краматорськ Донецької області, актовий запис № 10 (а.с.6). З 23 вересня 2009 року [PERSON] та [PERSON], перебувають у шлюбі, який зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Слов'янську Слов'янського міськрайонного управління юстиції Донецької області, про що зроблено відповідний Актовий запис № 556 (а.с.7). Дитина [PERSON], [INFO], зареєстрована та проживає разом з матір'ю [PERSON], [INFO], за адресою : [ADDRESS] (а.с.8) Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1997 року, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 XII 78912 та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки, або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно частин 8, 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно із ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 2, З ст. 181 СК України). Відповідно до роз'яснень п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього кодексу), або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачується щомісячно. Згідно вимог ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд приймає до уваги обставини, що мають значення, а саме: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу, оскільки інших стягнень він не має, працює, стан здоров'я та матеріальне становище дозволяє здійснювати виплати на утримання дитини. Також з урахуванням вимог ч.2 ст. 182 СК України, необхідно зазначити, що розмір аліментів повинен бути не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень ст. ст. 183, 184 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, а якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення - у твердій грошовій сумі. На підставі ст. 191 СК України, аліменти з відповідача підлягають стягненню з моменту пред'явлення позову до суду, тобто з 27 липня 2017 року до досягнення дитиною повноліття. На підставі ч.1 ст. 79 СК України аліменти одному з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви, тобто аліменти на утримання дитини підлягають стягненню з 27 липня 2017 року. Рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини за один місяць згідно із положеннями статті 367 ЦПК України підлягає негайному виконанню. У відповідності до ст. 165 Сімейного Кодексу України « Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина…» та п. 18 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідач по справі є батьком неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], що підтверджено Свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого 18 лютого 2004 року виконкомом Шабельківської селищної ради м. Краматорськ Донецької області, актовий запис № 10 (а.с.6). З 23 вересня 2009 року [PERSON] та [PERSON], перебувають у шлюбі, який зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Слов'янську Слов'янського міськрайонного управління юстиції Донецької області, про що зроблено відповідний Актовий запис № 556 (а.с.7). Дитина [PERSON], [INFO], зареєстрована та проживає разом з матір'ю [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS] (а.с.8) За таких обставин, суд вважає, що позивач [PERSON] вправі звернутися до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав відносно його неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO]. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30 березня 2007 року „ Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" „Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного Кодексу України." [PERSON], [INFO] є неповнолітньою, оскільки не досягла 18 річного віку (а.с.6). Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці». Аналогічні положення викладені і в ст. 150 Сімейного Кодексу України. Статтею 150 Сімейного Кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров"я дитини, забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, що принижують людську гідність дитини. Відповідно до ст. 10 Закону України „ Про охорону дитинства", кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканість та захист гідності. Дисципліна і порядок сім"ї мають забезпечуватися на принципах, що ґрунтуються на взаємоповазі, справедливості і виключають приниження честі та гідності дитини. Держава здійснює захист дитини від: усіх форм фізичного і психічного насильства, образи, недбалого і жорстокого поводження з нею, у тому числі з боку батьків або осіб, які їх замінюють. Згідно з ст. 164 Сімейного Кодексу України „ Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: - ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; Верховний Суд України в ч. 2 п. 16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року розтлумачив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХП від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до статті 9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов'язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм насильства, образи чи зловживань, відсутності належного піклування чи недбалого І брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи. В п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, а крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. З Довідки №114 від 24 липня 2017 року складеної Директором Слов'янської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 5 Слов'янської міської ради [PERSON], вбачається, що [PERSON] дійсно навчалася з 01 березня 2011 року по 23 грудня 2014 року в Слов'янській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 5 Слов'янської міської ради Донецької області. Батько [PERSON] не підтримував контакт з учителями школи, не цікавився навчанням дитини, не відвідував батьківські збори, в шкільному житті доньки не брав участі (а.с.9). Із Довідки № 160 від 24 липня 2017 року складеної Директором Слов'янської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 18 Слов'янської міської ради Донецької області [PERSON], вбачається, що [PERSON] з 12 січня 2015 року по 13 червня 2017 року та з 01 вересня 2011 року по 28 лютого 2011 року навчалась у Слов'янській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 18 Слов'янської міської ради Донецької області. Батько [PERSON] не підтримував контакти з учителями школи, не цікавився навчанням дитини, не відвідував батьківські збори (а.с.10). З Акту від 24 липня 2017 року складеного комісією у складі: паспортиста [PERSON], бухгалтера [PERSON], майстра сантехбуддільниці [PERSON], затвердженого Директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Ліра ЛТД» [PERSON], вбачається, що за адресою: [ADDRESS], зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Батько [PERSON] - [PERSON], ніколи не був зареєстрований та не мешкав за вказаною адресою, не відвідував свою дитину - доньку [PERSON], не цікавився її життям та не приймав участі у її вихованні (а.с.8). З Паспорту громадянина України серія [NUMBER] виданого Слов'янським МВ ГУМВС України в Донецькій області, вбачається, що [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [ADDRESS], з 20 квітня 2010 року (а.с.4-5). У суду не має підстав ставити під сумнів Довідку №114 від 24 липня 2017 року складену Директором Слов'янської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 5 Слов'янської міської ради [PERSON], Довідку № 160 від 24 липня 2017 року складену Директором Слов'янської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 18 Слов'янської міської ради Донецької області [PERSON], Акт від 24 липня 2017 року складений комісією у складі: паспортиста [PERSON], бухгалтера [PERSON], майстра сантехбуддільниці [PERSON], затвердженого Директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Ліра ЛТД» [PERSON], оскільки були складені особами, які незацікавлені в результатах розгляду справи і факти, викладені в Акті та Довідках належним чином не спростовані. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року за № 789-Х11, дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість вимагає спеціального захисту, турботи, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Як встановлено у судовому засіданні та визнано самим відповідачем [PERSON], відповідач по справі - батько дитини [PERSON], проживає окремо від своєї неповнолітньої дитини з 2006 року. Матеріальну допомогу дитині не надає, не спілкується з нею з 2006 року, участі у її вихованні не приймає, не цікавиться навчанням дитини, її навичками та уподобаннями, її життям, успіхами та труднощами у навчанні, її схильностями та здібностями, не відвідує школу та не цікавиться станом її здоров'я. Відповідач не виявляє щодо [PERSON], [INFO], батьківського піклування, фактично самоусунувшись від виконання своїх батьківських обов'язків. Суд не приймає до уваги ствердження відповідача [PERSON] в тій частині, що йому забороняли спілкуватися з дитиною, в 2007 році він звертався з Заявою до Органу опіки та піклування з цього приводу, оскільки ці ствердження в судовому засіданні не підтверджені будь-якими об»єктивними доказами. Статтею ст. 150 Сімейного кодексу України від 10 січня 2002 року визначені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: - батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; - батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; - батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Жодної участі у вихованні доньки, відповідач не бере. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача, що підтверджено в судовому засіданні об'єктивними доказами. Тобто, суд приходить до висновку, що [PERSON] не бере жодної участі у вихованні дитини, жодним чином не цікавиться її життям, не бере ніякої участі в її розвитку та вихованні, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення та взагалі не цікавиться життям дитини з 2006 року. Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Проте, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Жодного батьківського обов'язку щодо виховання дитини, спілкування з дитиною та утримання відповідач не виконує з 2006 року. Вказані обставини не оспорюються відповідачем в судовому засіданні. Так, ст. 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: - ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п.п. 7,15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, тощо, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками». Із Висновку № 29/01-1468 від 11 серпня 2017 року Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради Донецької області про позбавлення батьківських прав, вбачається, що [PERSON], [INFO], доцільно позбавити батьківських прав відносно його дитини [PERSON], [INFO] (а.с.19). Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. З матеріалів справи встановлено, що позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав сприятиме інтересам дитини - [PERSON], [INFO]. Згідно з частиною шостою ст. 19 СК України, суд може не погодитися з Висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Із наданого суду Висновку вбачається, що Орган опіки та піклування вважав доцільним позбавити батьківських прав [PERSON], на підставі вивчення наданих документів, а також ставлення батька [PERSON] до виконання батьківських обов'язків з виховання і утримання дитини - [PERSON], [INFO]. Також, як встановлено в судовому засіданні на засіданні Комісії з прав захисту дітей була запрошена неповнолітня [PERSON], допитана в присутності матері - [PERSON] і її пояснення були враховані при складанні Висновку. З урахуванням цих обставин та встановлених фактів, суд погоджується з Висновком Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради Донецької області про позбавлення батьківських прав № 29/01-1468 від 11 серпня 2017 року. Положенням ч. 1 ст. з Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України передбачено, що при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, при цьому, малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своїми батьками. Суд вважає, що матеріали справи містять достовірні відомості, які свідчать про навмисне та злісне невиконання відповідачем своїх обов'язків по вихованню своєї дитини, оскільки протягом тривалого часу - з 2006 року, відповідач не проявляє відносно неї належної турботи та уваги, не приймає участі у її вихованні та утриманні, не піклується про стан її здоров'я та розвитку, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, хоча зобов'язаний це робити та має таку можливість. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року Держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. З огляду на ці обставини та на підставі відомостей, які характеризують особу відповідача, його ставлення до дитини, суд вважає доцільним позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], оскільки це сприятиме інтересам дитини. На підставі наданих сторонами доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], за участю третьої особи: Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Слов'янської Міської Ради Донецької області, про позбавлення батьківських прав обґрунтовані, відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками тривалий час - з 2006 року, та виходячи з інтересів дитини та конкретних обставин справи, суд вважає можливим позбавити батьківських прав відповідача [PERSON] відносно його неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. У відповідності до п. 35 Постанови №10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року « Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах»: «вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК та керуватися тим, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог (частина друга ст. 88 ЦПК)». Відповідно до п.10 вказаної Постанови, подані до суду позовні заяви чи заяви, а також зустрічні позовні заяви можуть містити кілька самостійних позовних вимог, кожна з яких є об'єктом справляння судового збору. Згідно з положеннями ст.4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру юридичною особою складає 1 розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня календарного року Відповідно до ст. 5 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до п/п 1 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» (з відповідними змінами) з позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» від 21 грудня 2016 року № 1801-VІІІ прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2017 року складала 1600,00 грн. Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, а тому з [PERSON] підлягає стягненню на користь [PERSON] судовий збір у сумі 640,00 грн., та на користь держави судовий збір в сумі 640,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved