Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-31 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, стягнення аліментів на повнолітню дитину на час навчання, стягнення пені за прострочення сплати аліментів. Позовні вимоги з урахування зроблених уточнень мотивовано тим, що відповідач є батьком [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. На даний час неповнолітня дочка проживає з матірю та потребує матеріальної допомоги, а повнолітня дочка навчається на ІІІ курсі в комунальному вищому навчальному закладі «Бериславський педагогічний коледж імені [PERSON]», та через відсутність достатніх засобів для існування також потребує матеріальної допомоги. Крім того, відповідач належним чином перестав виконувати рішення суду про стягнення з нього аліментів, у звязку з чим допустив заборгованість за період з 01 січня 2015 року по 31 серпня 2015 року. Позивач вважає, що за вказаний період має право на неустойку за несплату аліментів 996,94 грн. За вказаних обставин просила: - стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання дочки [PERSON] в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дня подачі позову і до досягнення дочкою двадцяти трьох років; - стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] в розмірі ? частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінуміму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі позову і до досягнення дочкою повноліття; - стягнути з відповідача на її користь суму пені у розмірі 996,94 грн. за прострочення сплати аліментів за період з 01 січня 2015 року по 31 серпня 2015 року, а також понесені судові витрати, що складаються з судового збору в розмірі 551,20 грн. та витрат повязаних з явкою до суду у розмірі 101,88 грн. В судовому засіданні [PERSON] на задоволенні позову наполягала з підстав викладених в ньому з урахуванням зроблених уточнень від 02 червня 2016 року, також доповнила вимоги, просивши стягнути з відповідача витрати пов"язані з викликом до суду в сумі 101,88грн.. [PERSON] в судовому засідання позов в частині стягнення аліментів та їх розміру визнав. З приводу пені зазначив, що проведений позивачем розрахунок пені є помилковим, оскільки з травня по серпень 2015 року сплачував аліменти та заборгованості не допускав, а тому просив у задоволенні цієї частини позовних вимог відмовити. Представник відповідача в судовому засіданні позицію свого довірителя підтримав. Третя особа [PERSON] в судовому засідання проти задоволення позовних вимог не заперечувала. В подальшому в судові засідання не зявилася надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності [PERSON] Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи та доводи позову, приходить до висновку, що вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини (ст. 18 Конвенції про захист прав дитини). Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Виходячи з положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON], [INFO] та [PERSON] вікторії Юріївни, [INFO] (а.с. 41, 42). Діти проживають разом з матірю за адресою: смт. Горностаївка Каховський район Херсонська область, вул. Першотравнева, б. № 188 (а.с. 47). Заочним рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 02 червня 2009 року постановлено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини доходу, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12 березня2009 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Вказане рішення набрало законної сил (а.с. 46). 09 липня 2009 року на підставі постанови державного виконавця ВДВ Каховського МРУЮ відкрито виконавче провадження № 15206085 примусового виконання виконавчого листа № 2-1270 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів. [PERSON] досягла повноліття 08 грудня 2015 року і з цього часу розмір аліментів на другу дочку - неповнолітню [PERSON] зменшився. Відповідно до положень ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує прав, свобод та інтереси інших осіб, тому приймається судом. За вказаних обставин, а також враховуючи те, що неповнолітня дочка сторін проживає разом із позивачем, вік дитини, визнання позову відповідачем суд вважає за можливе збільшити розмір аліментів у частці від заробітку (доходу) відповідача, визначивши їх в розмірі 1/4 частини, щомісячно до досягнення [PERSON] повноліття. [PERSON] навчається в комунальному вищому навчальному закладі «Бериславський педагогічний коледж імені [PERSON]» з 01 вересня 2013 року на денній формі навчання. Закінчує навчання 28 червня 2017 року (а. с. 43). За період з 11 березня 2014 року по 16 лютого 2015 року [PERSON] був зареєстрований як безробітний в Каховському МРЦЗ. За вказаний період йому було нараховано 8\~406,58 грн. та утримано з його доходу на аліменти 6\~445,75 грн. (а.с. 70). Відповідач працює в товаристві з обмеженою відповідальністю «Пластпроф» з 16 лютого 2015 року на посаді слюсара-інструментальника, його дохід за період з 01 листопада 2015 року по 30 квітня 2016 року склав 8\~400 грн. (а.с. 69), на його утриманні перебуває дочка [PERSON], [INFO] (а.с. 73). Згідно зі ст. 198 СК України батьки зобовязані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу (ст. 199 СК України). Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п. 20 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обовязкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у звязку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Суд, дослідивши матеріали справи, вбачає підстави для виникнення у [PERSON]права на утримання від батька. Враховуючи наведене, неможливістю [PERSON] отримання самостійного доходу або повного матеріального утримання від матері, що свідчить про потребу матеріальної допомоги повнолітній дитині від батька, рівності прав та обовязків батьків щодо дітей, а також матеріальний стан сторін по справі, їх стан здоровя, суд вважає, що відповідач має можливість та повинен сплачувати аліменти на утримання повнолітньої дочки у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, до закінчення дитиною навчання у комунальному вищому навчальному закладі «Бериславський педагогічний коледж імені [PERSON]», але не довше 28 червня 2017 року. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Відповідно до розяснень пленуму Верховного Суду України, викладених в п. 22\~ постанови № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України про розгляд справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Оскільки зобовязання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, суд повинен зясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобовязань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого має бути обчислений розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обовязку щодо їх сплати до дня його виконання, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначити її загальну суму. Саме така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року в справі № 6-81цс13, та у постанові Верховного Суду України від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-149цс14, які відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для судів, які зобовязані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Як слідує з проведеного позивачем розрахунку розміру пені, за період з 01 січня 2015 року по 31 серпня 2015 року пеня за кожен день прострочення в розмірі 1% від суми заборгованості склала 996,94 грн. (а.с. 45). Відповідно до проведенного розрахунку державним виконавцем Козак Т.В. від 26 липня 2016 року розрахунку заборгованості по аліментам згідно виконавчого листа № 2-1270/09 станом на 01 липня 2016 року, загальна заборгованість становить 4\~848,36 грн. Як слідує з вказаного розрахунку заборгованість зі сплати відповідачем аліментів у 2015 році виникла: за січень 2015 рік 134,80 грн. (розмір аліментів 771,60 мінус сума сплачених аліментів 636,80 грн.); за лютий 2015 рік 5,45 грн. (розмір аліментів 771,60 мінус сума сплачених аліментів 766,15 грн.); за березень 2015 року 7,44 грн. (розмір аліментів 771,60 мінус сума сплачених аліментів 764,16 грн.); за квітень 2015 року 7,44 грн. (розмір аліментів 771,60 мінус сума сплачених аліментів 764,16 грн.). Отже, відповідач за період з травня 2015 року по серпень 2015 року не допускав заборгованості по сплаті аліментів, а тому проведений позивачем розрахунок в цій частині є помилковим і таким що не відповідає встановленим обставинам у справі. За вказаних обставин суд вважає, що розмір неустойки (пені), визначений позивачем за період з січня 2015 року по квітень 2015 року в сумі 47,86 грн. відповідає вимогам Закону та приймається судом. В спростування вимог відповідачем суду не надано доказів про відсутність його вини у виникненні заборгованості по сплаті аліментів, як і доказів щодо підстав застосування ч. 2 ст. 196 СК України, якою передбачено можливість зменшення судом розміру неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Враховуючи вищенаведене суд, вважає, що [PERSON] ухилявся від виконання рішення суду щодо сплати аліментів на утримання дітей, тому приходить до висновку, що позивачем правомірно заявлені вимоги про стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з січня 2015 року по квітень 2015 року в сумі 47,86 грн., тому вимоги в частині стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів підлягають задоволенню частково. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору в частині позовних вимог про стягнення аліментів, тому відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України судові витрати по справі в цій частині підлягають стягненню з відповідача на користь держави.. На підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені останньою і підтвердженні документально судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 27,56 грн. (а.с. 34). Вимоги про стягнення з відповідача витрат на проїзд задоволенню не підлягають, оскільки [PERSON] зареєстрована в [INFO], проїздні документи датовані призначенням "Херсон-Каховка" та "Каховка-Херсон", а своє місце проживання в м.Херсоні позивач не підтвердила.

Outcome: partial