Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-01 00:00:00

14 серпня 2019 року [PERSON] звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з вище зазначеним позовом до відповідача обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив Оранжпарк», [PERSON] , треті особи: приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Гладкова Оксана Петрівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу м. Києва Марчук Тетяна Сергіївна, [PERSON] про визнання договору недійсним в частині визнання права власності, в якому просила визнати частково недійсним у частині покупця укладений 20 грудня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марчук Тетяною Сергієвною 20 грудня 2014 року за реєстровим №473, перевівши право покупця за цим договором на [PERSON] та визнавши за нею право власності на квартиру [ADDRESS] , визнати частково недійсним у частині набувача прав на об`єкт нерухомості укладений 10 серпня 2018 року між Обслуговуючим кооперативом «Житлово-Будівельний кооператив «ОРАНЖПАРК» та [PERSON] договір міни паю на квартиру [ADDRESS] , посвітчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гладковою О.П. 10 серпня 2018 року за реєстровим №696, перевіривши право набувача прав власності на об`єкт нерухомості за цим договором на [PERSON] та визнавши за нею право власності на квартиру [ADDRESS] . Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 квітня 2021 року У задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив Оранжпарк», [PERSON] , треті особи: треті особи: приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Гладкова Оксана Петрівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу м. Києва Марчук Тетяна Сергіївна, [PERSON] про визнання договору недійсним в частині визнання права власності було відмовлено. 02 червня 2021 року від адвоката Шмарьової Т.О., яка представляє інтереси відповідача [PERSON] надійшли дві заява про винесення додаткового рішення про відшкодування судових витрат, а саме: 1) заява про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 30 410,00 грн. судових витрат, з яких 3010,0 грн. оплата перекладів італомовних документів, долучених до матеріалів справи позивачкою без належного перекладу, 2 400 грн. - оплата лінгвістичної експертизи, 25 000 грн. оплата правової допомоги та оплату та 2) заява про поновлення строку та винесення додаткового рішення про відшкодування судових витрат, в якій вона просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 40 287, грн.. витрат на правову допомогу. Адвокат Шмарьова Т.О., яка представляє інтереси відповідача [PERSON] у судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду подала заяву, в якій зазначила, що заяву підтримує та просить задовольнити. Розгляд заяви просила проводити без її участі. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилася. Через канцелярію суду [PERSON] подала заяву про відкладення розгляду справи, належних доказів на підтвердження обставин викладених в заяві суду не надала. Заперечення щодо співмірності зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи до суду не надійшло. Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про місце, дату та час судового засідання були повідомленні належним чином. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч. 8 ст. 141 ЦПК України). Відповідно до ст. 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Щодо першої заяви адвоката Шмарьової Т.О., яка представляє інтереси відповідача [PERSON] про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 30 410,00 грн. судових витрат, з яких 3010,00 грн. оплата перекладів італомовних документів, долучених до матеріалів справи позивачкою без належного перекладу, 2 400,00 грн. - оплата лінгвістичної експертизи, 25 000,00 грн. оплата правової допомоги та оплату, суд прийшов до наступного висновку. З матеріалів справи вбачається, що 15 вересня 2020 року представником відповідача до судових дебатів було надано суду докази щодо судових витрат, з яких вбачається, що 08 жовтня 2019 року між АО «В. Тетерський і Партнери» та [PERSON] було укладено договір про надання правової допомоги. Згідно Додатку «Гонорар» про надання правової допомоги від 08 жовтня 2019 року, сума гонорару складає 62 168,00 гривень 75 копійок. Відповідно до акту про надання послуг (правової допомоги) від 27 грудня 2019 року до договору про надання правової допомоги від 08 жовтня 2019 року АО «В. Тетерський і Партнери» надало, а [PERSON] отримав правову допомогу в формі представництва у цивільній справі №369/10580/19 у Києво-Святошинському районному судді Київської області на суму 25 000,00 грн. Згідно дублікату квитанції №0.0.1514054862.1 від 05 листопада 2019 року [PERSON] сплатив 37761,00 грн., призначення платежу «Гонорар АО «В. Тетерський і Партнери» відповідно до договору про надання правової допомоги від 08 жовтня 2019 року. Проте згідно розрахунку годин до Договору про надання правової допомоги від 08 жовтня 2019 року, загальна кількість годин становить - 10, загальна вартість робіт -25 000 грн. Враховуючи вище викладене, суд вважає понесені відповідачем витрати, понесені на професійну правничу допомогу в сумі 25000,00 грн. дійсними та співмірними з наданим обсягом послуг, а тому визнає їх обґрунтованими та розумними. Також з матеріалів справи вбачається, що 06 листопада 2019 року між адвокатом Шмарьової Т.О., яка представляє інтереси відповідача [PERSON] та ДП Українське бюро лінгвістичних експертиз НАН України було укладено договір про виконання робіт. Відповідно до акту про виконання робіт (надання послуг) від 05 березня 2020 року вбачається, що за надання підготовки висновку експерта замовник розрахувався повністю. Вартість наданої послуги становить 2400 грн. Згідно дубліката квитанції №0.0.1589015887.1 від 20 січня 2020 року за підготовку висновку експерта [PERSON] сплатив 2400 грн. На підтвердження витрат на оплату перекладів італомовних документів адвокат Шмарьова Т.О., яка представляє інтереси відповідача [PERSON] надає бланк про отримання замовлення №5786 від 27 вересня 2019 року, проте доказів сплати коштів суду надано не було З урахуванням зазначеного, суд вважає, що перша заява представника відповідача про розподіл між сторонами судових витрат на професійну правничу допомогу підлягає до задоволення частково, а саме: 25 000,00 грн. витрат на правову допомогу та 2400,00 грн. витрат на проведення експертизи. Щодо другої заяви адвоката Шмарьової Т.О., яка представляє інтереси відповідача [PERSON] про поновлення строку та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] - 40 287,00 грн. витрат на правову допомогу, суд прийшов до наступного висновку. 02 червня 2021 року представник відповідача через канцелярію суду зареєструвала докази на підтвердження витрат на правову допомогу. З доданих доказів вбачається наступне. Відповідно до акту №2 про надання послуг (правової допомоги) від 28 травня 2021 року до договору про надання правової допомоги від 08 жовтня 2019 року АО «В. Тетерський і Партнери» та додатку «Гонорар» до цього Договору надало, а [PERSON] отримав правову допомогу в формі представництва у цивільній справі №369/10580/19 у Києво-Святошинському районному судді Київської області на суму 12 761 грн. Відповідно до акту №3 про надання послуг (правової допомоги) від 28 травня 2021 року до договору про надання правової допомоги від 08 жовтня 2019 року АО «В. Тетерський і Партнери» та додатку «Гонорар» до цього Договору надало, а [PERSON] отримав правову допомогу в формі представництва у цивільній справі №369/10580/19 у Києво-Святошинському районному судді Київської області на суму 27 526,00 грн. Згідно дублікату квитанції №0.0.2144554125.1 від 30 травня 2021 року [PERSON] сплатив 27526,00 грн., призначення платежу «Гонорар АО «В. Тетерський і Партнери» відповідно до договору про надання правової допомоги від 08 жовтня 2019 року. Про те суд звертає увагу, що судові дебати у даній цивільній справі відбулися 08 квітня 2021 року, повний текст рішення складено 21 квітня 2021 року, тому додані представником відповідача 02 червня 2021 року акти №2, 3 та дублікат квитанції квитанції №0.0.2144554125.1 від 30 травня 2021 року до заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення 40 287 грн. витрат на правову допомогу, подані з порушенням процесуальних строків, обґрунтування для поновлення строків сторона не зазначила, крім того, до закінчення судових дебатів, від відповідача заяви в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України не надходило . З урахуванням зазначеного, суд вважає, що друга заява представника відповідача про розподіл між сторонами судових витрат на професійну правничу допомогу не підлягає до задоволення. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Пунком 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Положення частини п`ятої статті 137 ЦПК України свідчить про те, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Від позивача клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката та заперечень стосовно неспівмірності заявлених відповідачем витрат на правничу допомогу, понесених у зв`язку із судовим розглядом справи №369/10580/19, не надходило. Суд зазначає, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 137 ЦПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. У встановлений ЦПК України строк, на підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги до суду надано укладений 08 жовтня 2019 року між АО «В. Тетерський і Партнери» та [PERSON] договір про надання правової допомоги, акт про надання послуг (правової допомоги) від 27 грудня 2019 року до договору про надання правової допомоги від 08 жовтня 2019 року, дублікат квитанції №0.0.1514054862.1 від 05 листопада 2019 року. Таким чином, є документально підтвердженими витрати на правничу допомогу у розмірі 25 000,00 грн., решта доказів подана з порушенням процесуальних строків, тому до уваги судом братися не можуть. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Саме такий висновок випливає з правової позиції ВС/КГС у справі №922/1163/18 від 06 березня 2019 року. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Вищевказане в повній мірі відповідає правовій позиції ВС/КГС викладеній в додатковій постанові від 24 січня 2019 року у справі №922/15944/17. У відповідності до висновку, викладеного Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц). Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)). У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55). Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Оскільки при ухваленні рішення та дослідженні матеріалів справи Києво-Святошинським районним судом не вирішено питання стосовно витрат на професійну правничу допомогу, проведення лінгвістичної експертизи, переклад італомовних документів з метою усунення неповноти судового рішення, суд вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив Оранжпарк», [PERSON] , треті особи: приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Гладкова Оксана Петрівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу м. Києва Марчук Тетяна Сергіївна, [PERSON] про визнання договору недійсним в частині визнання права власності, про стягнення з позивачки [PERSON] на користь відповідача [PERSON] судових витрати на професійну правничу допомогу в сумі 25 000,00 грн. та витрати на проведення лінгвістичної експертизи у розмірі 2400,00 грн. В частині витрат на професійну правничу допомогу в сумі 40287,00 грн. суд відмовляє, оскільки докази на підтвердження таких витрат подані з порушенням процесуальних строків. В частині витрат на проведення перекладу італомовних документів у справі у розмірі 3100,00 грн. суд відмовляє, оскільки відповідачем не було надано суду належних доказів оплати зазначених коштів.

Outcome: partial