Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-28 00:00:00

[PERSON] 21 червня 2016 року звернулася до Київського районного суду міста Одеси з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Відділ забезпечення діяльності органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, про позбавлення батьківських прав, в якому просить суд: - позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його малолітньої дочки [PERSON], [INFO]. У позовній заяві позивачка посилалася на те, що у вересні 2006 року вона з відповідачем зареєстрували шлюб, однак 17 березня 2009 року шлюб між ними було розірвано, про що органом реєстрації актів цивільного стану видане відповідне свідоцтво. Позивачка залишила собі прізвище колишнього чоловіка «[PERSON]». Від вказаного шлюбу у неї з відповідачем [INFO] народилась дочка [PERSON]. Як стверджує позивач, ще з моменту її вагітності донькою [PERSON], у подружжя почалися сімейні негаразди: відповідач почав вести неприйнятний для позивачки спосіб життя, не ночував вдома, між подружжям виникали сварки і непорозуміння, подружжя періодично мешкали окремо один від одного. Після розірвання шлюбу з відповідачем, у позивачки склалися довірливі стосунки з [PERSON], з яким позивачка 23 квітня 2011 року уклала шлюб. З березня 2009 року позивачка та [PERSON] почали мешкати спільно. Позивач посилається на те, що після розлучення її з відповідачем, останній іноді проявляв інтерес до дитини, однак витратив його через кілька місяців та дитиною з того часу навіть не цікавився. 23 квітня 2011 року вона та [PERSON] уклали шлюб, а [INFO] у них народився син - [PERSON]. З березня 2009 року та по сьогоднішній [PERSON] проживає спільно з матір'ю та [PERSON], перебуває на вихованні та повному утриманні матері та [PERSON], які піклуються про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, виховують дитину в дусі поваги та любові. У судове засідання [PERSON] не з'явилася, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, представник позивача надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просила суд їх задовольнити, розгляд справи провести за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради у судове засідання не з'явилась, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, до канцелярії суду надана заява, в якій представник просить розглянути справу за її відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Згідно з ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ст.74 ЦПК України, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Частиною 3 ст. 76 ЦПК України передбачено, що якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь кому з повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з нею. Згідно з відповіддю відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області (а.с.26) [PERSON], [INFO], зареєстрований в [ADDRESS], та саме за цією адресою направлялися судові повістки на ім'я [PERSON]. Суд також зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Згідно з ч.4 ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуюче вищевикладене, а також, що відповідно до ч.1 ст. 157 ЦПК України, суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, та у відповідності до ст.ст. 224, 225 ЦПК України, Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов підлягаючим задоволенню. Судом встановлено, що з вересні 2006 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який надалі було розірвано, про що свідчить відповідний актовий запис про розірвання шлюбу за №162 від 17 березня 2009 року, складений Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції. За час перебування у шлюбі, у сторін народилася дочка [PERSON], [INFO], актовий запис про народження №1418 від 30 серпня 2007 року народження складений відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції міста Одеси. В графі відомості про матір вказано: [PERSON]. В графі відомості про батька вказано: [PERSON]. 23 квітня 2011 року Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON], яка змінила прізвище на «[PERSON]», актовий запис №273 (а.с.16). Адміністрація Одеської загальноосвітньої школи №89 І-ІІІ ступенів Одеської міської ради Одеської області, в якій навчається з 01.09.2013 року малолітня [PERSON], [INFO], своїм листом від 01.08.2016р. №184 повідомила, що мати дитини [PERSON], приділяє належну увагу навчанню та вихованню доньки, постійно відвідує батьківські збори, інші шкільні заходи, спілкується з класним керівником, вчителями. Батько малолітньої [PERSON], за період навчання доньки у закладі жодного разу не приходив та не телефонував до адміністрації. Одеською дирекцією Поштамт-Центр поштового зв'язку №1 Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» №12/944-962-ЮК від 02.08.2016р. повідомлено про відсутність переказів, бандеролей, листів з оголошеною цінністю на ім'я [PERSON], за адресами: [ADDRESS], та [ADDRESS], за період з 28.01.2016 року по 28.07.2016 року. [PERSON], [INFO], не заперечує проти позбавлення його батьківських прав стосовно малолітньої дочки [PERSON], [INFO], що підтверджується заявою від 07 червня 2016 року, посвідченою приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Поведьонковою І.І., зареєстрованої в реєстрі за №3994. Преамбулою Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХII від 27 грудня 1991 року (далі Конвенція) визнається, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Відповідно до ст. 3 Конвенції у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно до положень ст. 9 зазначеної Конвенції, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Крім того, відповідно до положень принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за його навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоровя без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 Постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб , які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Також суд вважає за необхідне зазначити, що питання доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні малолітньої дитини [PERSON], [INFO], розглядалось службою у справах дітей Одеської міської ради та відповідно до проекту висновку від 11.08.2016р. №7139 служба у справах дітей Одеської міської ради вважає його доцільним. Київська районна адміністрація, як орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні малолітньої дитини [PERSON], [INFO], що підтверджується висновком від 26 серпня 2016 року №1723/01-11. Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає встановленим, що [PERSON] навмисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків у відношенні малолітньої дочки [PERSON], [INFO]. У зв'язку з чим, суд вважає обґрунтованими у цій частині вимоги позивача та можливим позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його малолітньої дочки [PERSON], [INFO]. Суд зазначає, що згідно з вищевказаними встановленими обставинами відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дочки. Частинами 2, 3 ст. 166 СК України встановлено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно зі ст. 180, ч. 2 ст. 181 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюються на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частинами 3, 4 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. При викладених обставинах суд вважає, що підлягає стягненню з [PERSON], [INFO], на користь [PERSON], [INFO], аліменти на малолітню [PERSON], [INFO], у розмірі ? частки від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 21 червня 2016 року та до досягнення дитиною повноліття, а саме до [INFO]. Відповідно до ч.1, 3 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивачем при поданні позову до суду було сплачено судовий збір за подання до суду позовної заяви з вимогами про позбавлення батьківських прав в сумі 551 гривня 20 копійок. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог. Оскільки позивачем в позовній заяві не були заявлені вимоги про відшкодування судових витрат, у суду відсутні підстави для вирішення питання щодо відшкодування сплачених позивачем судових витрат на її користь з відповідача.

Outcome: approved