Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-09 00:00:00

Відповідно до ч.1 ст.1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов`язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч.1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив та батьки. Відповідно до норм ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 20.04.2000 року виконкомом Шабельківської селищної ради, м.Краматорськ, Донецька область (а.с.17). [PERSON] належав на праві власності житловий будинок [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 15.03.1960 року (а.с.18-19). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 18.08.2010 року виконкомом Шабельківської селищної ради міста Краматорська Донецької області (а.с.15). [PERSON] на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на правах особистої власності від 17.04.1964 року засвідченого 2 ДНК 27.07.1964 року реєстровий номер 4913 надана земельна ділянка на п- [ADDRESS] , для будівництва будинку, жилою площею 27,0 кв.м., з подальшим збільшенням жилої площі житлового будинку (а.с.20-33). Згідно технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS] , виданого 01.10.1983 року Краматорським бюро технічної інвентаризації, [PERSON] є власником житлового будинку за вказаною адресою (а.с.20-26). Відповідно до інформаційної довідки Шабельківської селищної ради від 11.11.2020 року №02-18/673, на території смт.Шабельківка м.Краматорська Донецької області розташований будинок [ADDRESS] . Назва даної вулиці та номер будинку у продовж тривалого часу змінювалися. Так, на підставі рішення виконкому Краматорської міської ради №479 від 21.10.1987 року відбулась перенумерація будинку [ADDRESS] . Раніше, будинок [ADDRESS] , нині будинок [ADDRESS] мав номер [NUMBER] та відповідно, вулиця мала назву Леніна (а.с.96). Відповідно до довідки КП «БТІ» від 31.08.2020 №1392, у відповідності до обстеження, проведеного 28.08.2020 року за адресою [ADDRESS] знаходиться житловий будинок з господарськими спорудами, право власності на який в КП «БТІ» не зареєстровано. На підставі рішення виконкому Краматорської міської ради №479 від 21.10.1987 р. відбулась перенумерація будинку [ADDRESS] (а.с.97). Згідно технічного паспорту, виготовленого КП «Бюро технічної інвентаризації» Краматорської міської ради за замовою [PERSON] , станом на 16.04.2021 року житловий будинок за адресою [ADDRESS] складається з житлового будинку літ. А-1, тамбуру а, ганок а1, погріб В, сарай Г, літня кухня Д, Тамбур д, ганок д1, душ Ж, сарай Е, вбиральня И, сарай Л, гараж М, колодязь К, огорожа №1-2, вимощення І (а.с.144-150). Оскільки рік побудови будинку 1965, господарські будівлі та споруди, побудовані також до 05.08.1992 року про що свідчить копія технічного паспорту(а.с.20-26), відповідно до Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних(садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних будівельні споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення І та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 19.03.2013 №95, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийнято в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Крім того, п.3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Держбуду України 24.05.2001 № 127, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10 липня 2001р.за № 582/5773, не належать до самочинного будівництва індивідуальні ( садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 5 серпня 1992 року. Отже, вищезазначений спадковий житловий будинок не можна віднести до категорії самочинних. Судом також встановлено, що [PERSON] є сином [PERSON] (до шлюбу [PERSON] ). що підтверджується копією свідоцтва про народження, копією свідоцтва про шлюб (а.с. 95, 101-104). Померлі [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією домової книги (а.с.34-40). [PERSON] , [INFO] , є донькою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с.10,11). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19.03.2015 року державного нотаріуса Другої краматорської державної нотаріальної контори Костюковой Н.С. було відмовлено позивачу [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, після смерті її батька [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки не надано належним чином зареєстрованих правовстановлюючих документів, щодо належності цього майна спадкодавцеві (а.с.41). Згідно повідомлення завідуючої Другої краматорської державної нотаріальної контори Костюковой Н.С. від 16.07.2020 року № 675/02-14, відкрита спадкова справа № 58/2011 після смерті [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] . Заява про прийняття спадщини надійшла від доньки спадкодавця [PERSON] , дружини спадкодавця [PERSON] . Інших спадкоємців за законом або за заповітом, які подали заяву про прийняття спадщини немає. Жодних свідоцтв про права на спадщину видано не було (а.с.68). \~ \~ \~ \~ [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.16). \~ \~ \~ \~Згідно повідомлення завідуючої Другої краматорської державної нотаріальної контори Костюковой Н.С. від 10.08.2020 року № 766/02-14, спадкова справа не заводилась після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , із заявами про прийняття спадщини ніхто не звертався, згідно Витягу зі спадкового реєстру № 61239334 від 10.08.2020 року. Даних щодо спадкоємців, які прийняли спадщину фактично, малолітніх або неповнолітніх спадкоємців, спадкоємців, які відмовилися від спадщини на користь інших спадкоємців немає. Жодних свідоцтв про права на спадщину видано не було (а.с.81). \~ \~ \~ \~Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління реєстраційних повноважень та ведення реєстру територіальної громади Краматорської міської ради відмовлено [PERSON] у реєстрації права власності на житловий будинок, розташований за адресою [ADDRESS] (а.с.143). Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою, або в разі втрати документа, який засвідчує його право. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до\~статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень\~офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно із частиною четвертою\~статті 3 зазначеного Закону\~речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності\~Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~(03 серпня 2004 року) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення. Відповідно до інформаційного листа № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року Виший Спеціалізований Суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» звернув увагу на те, що при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків. З 1948 року питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків" та постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків". Згідно зі статтею 1 Указу кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Тобто ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. У 1966 році було затверджено Інструкцію про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі\~наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Згідно з п.3.4, 3.5, 3.6 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 за №7/5 (у редакції\~наказу Міністерства юстиції України від 28.07.2010 №19-32/319), листом Міністерства юстиції України від 21.02.2005 №19-32/319, у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку. З цього ж положення вбачається, що рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно. Згідно п. 42 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (із змінами та доповненнями) затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127(в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2016 р. № 553) - для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р., подаються: 1) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 2) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. Згідно статті 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свої власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1\~статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує\~кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Верховний Суд України, зазначив у своїй постанові від 10.02.2016 року у справі №6-2124цс15, оскільки відповідно до\~ст.328 ЦК України набуття\~права власності це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення у особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб особа набула право власності на відповідний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеномуст.392 цього\~Кодексу. Також, у постанові від 23.12.2014 року у справі №3-199гс14 Верховний Суд України зазначив, що за змістом\~ст.392 ЦК України, позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інший спосіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли позивач не може реалізувати своє право власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правоустановчого документу. При цьому, передумовою для застосування положень\~ст.392 ЦК України, є відсутність іншого, крім зазначеного, шляху для відновлення порушеного права. Згідно до ст.4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст.16 Цивільного кодексу України\~способом захисту цивільних прав є визнання права. Спадщина вважається належною спадкоємцю з часу її прийняття. Відповідно до п.1\~Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. Згідно до п.3.1 Постанови Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», до\~ст.67 Закону України «Про нотаріат»\~свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Без звернення спадкоємців до нотаріальної контори за одержанням свідоцтва про право на спадщину збільшується ймовірність порушення прав інших осіб, спадкоємців за заповітом, спадкоємців, які прийняли спадщину. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30травня 2008року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Судом встановлено, що після смерті свого батька [PERSON] , позивач [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом, прийняла спадщину шляхом подачі заяви у нотаріальну контору відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено. З урахуванням викладених позивачкою обставин та досліджених у судовому засіданні письмових доказів, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги\~\~ [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 840,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved