Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-14 00:00:00

06.09.2017 р. [PERSON] звернулась з позовними вимогами, які в процесі розгляду справи уточнила, до Комарської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області про визнання за нею права власності на 53/100 житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого по [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [INFO] року померла її бабуся [PERSON], яка до дня своєї смерті постійно проживала за адресою: [ADDRESS]. Після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок та земельну ділянку площею 0,155 га, що розташовані по [ADDRESS] Згідно заповіту, [PERSON] все своє майно заповіла своєму онуку [PERSON], який спадщину не прийняв. Єдиною її спадкоємицею першої черги за законом на той час була її донька (мати позивача) [PERSON], яка вступила у фактичне управління та володіння спадковим будинком та земельною ділянкою, оскільки постійно мешкала в ньому. Однак, за життя юридично не оформила на своїх спадкових прав. [INFO] [PERSON] померла, а позивач є спадкоємицею першої черги за законом. У даний час фактично вступила у володіння будинком, проживає в ньому, сплачує всі комунальні послуги. 06.06.2017 позивач звернулася до державного нотаріуса Великоновосілківської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті бабусі [PERSON], спадкоємцем якої була її донька та мати позивача [PERSON], яка померла [INFO]. Але нотаріусом їй було відмовлено у зв'язку зі спливом шестимісячного строку для прийняття спадщини та відсутністю правовстановлюючого документу на житловий будинок. Зазначене змусило її звернутися до суду. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник відповідача - виконавчого комітету Комарської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області, у судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. Подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги визнав. Відповідач [PERSON] також повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, подав нотаріально посвідчену заяву про те, що він не претендує на спадщину після смерті [PERSON] Позовні вимоги визнав. Судом були витребувані копії спадкових справ, заведених після смерті [PERSON] та [PERSON], відомості щодо наявності заповітів від їх імені, а також копія заповіту [PERSON] Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з Державним актом на право приватної власності на землю серія [NUMBER] від 09.04.1998 року, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 226, на підставі рішення Комарської сільської Ради народних депутатів від 04.09.1996 №10 року, [PERSON] передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,155 га. Земельна ділянка розташована за адресою: [ADDRESS]. Землю передано для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель (а.с. 29). Згідно з довідкою Комарської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області № 203 від 01.04.2017 року відповідно до погосподарської книги (особистий рахунок [NUMBER]) житловий будинок за адресою: [ADDRESS], значився за [PERSON] (а.с.33). За життя спадкодавець право власності не зазначений житловий будинок не оформила. Відповідно до інформаційної довідки з КП «Великоновосілківське районне бюро технічної інвентаризації» №181 від 18.04.2017 року згідно з архівними даними станом на 31.12.2012 р. право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] Великоновосілківського району Донецької області зареєстровано лише за [PERSON] (реєстраційний номер 306) (а.с. 27-28). Відповідно до відомостей Технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] Великоновосілківського району Донецької області, виготовленого станом на 08.08.2017 р. КП «Великоновосілківське РБТІ», інвентаризаційна справа № 000931, [PERSON] належить 53/100 житлового будинку (А-1) 1900 року побудови загальною площею 31,6 м2, з якої житлової - 21,5 м2 та допоміжної - 10,1 м2, погріб (П-1) 1900 року побудови (а.с.21-24). З пояснень, позивача, судом встановлено, що зазначений житловий будинок - це будинок на два господарі, який знаходився у спільній частковій власності [PERSON] та [PERSON]. Земельна ділянка під будинком належала [PERSON] на праві власності. 11 березня 1985 року була прийнята постанова Ради Міністрів Української РСР від №105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», на виконання якої у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, [PERSON] своє право власності в БТІ не зареєструвала, не оформила. Розпорядженням голови Великоновосілківської районної ради народних депутатів від 14.02.1995 р. № 100-р право власності на ? частину домоволодіння [ADDRESS] визнано за [PERSON] (а.с. 102). Відповідно до довідки, виданої Комарською сільською радою Великоновосілківського району Донецької області № 504 від 03.08.2017 року житловий будинок, який мав номери [ADDRESS] зв'язку з перенумерацією будинків на сьогодні має порядковий номер 45А. [INFO] [PERSON] померла, про що Комарською сільською радою Великоновосілківського району Донецької області 23 грудня 2002 року зроблено актовий запис № 65 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с.15). Згідно з довідкою Комарської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області № 204 від 01.04.2017 року, [PERSON] мешкала постійно по день смерті, яка настала [INFO] в [ADDRESS]. На момент смерті разом з нею у будинку була зареєстрована та мешкала її онука [PERSON] (позивач по справі) (а.с.36). Відповідно до відповіді Великоновосілківської державної нотаріальної контори від 24.10.2017 № 1492/01-16 спадкова справа після смерті [PERSON] [INFO] не заводилася, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру № 49587365 від 24.10.2017. Однак, 09.04.1985 було зареєстровано заповіт за №21, виданий Комарською сільською радою Великоновосілківського району Донецької області, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру № 49587392 від 24.10.2017 (а.с.51-53). Відповідно до копії заповіту наданої Комарською сільською радою Великоновосілківського району, усе майно [PERSON] заповіла своєму онуку [PERSON] - відповідачу по справі (а.с.95). Відповідно до заяви від 11.12.2017, засвідченої нотаріусом Чучковського нотаріального округу Рязанської області, [PERSON], наданої [PERSON], останній повідомив, що спадщину після смерті бабусі [PERSON] не приймав, на неї не претендує, оформлювати свої права не бажає, звертатися до суду за поновленням строку спадкування та поділу спадкового майна не має наміру. Спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України (далі - ЦК), законами України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII "Про нотаріат", від 23 червня 2005 року N 2709-IV "Про міжнародне приватне право", іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР). Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Отже, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді зазначеного нерухомого майна. Спадкоємцем за заповітом був онук [PERSON], який спадщину не приймав та на сьогодні оформлювати не бажає. Окрім нього, спадкоємцем першої черги за законом є донька померлої [PERSON], яка прийняла спадщину шляхом фактичного вступу у права володіння спадковим майном, однак своє право власності не зареєструвала. [INFO] [PERSON] померла про що Комарською сільською радою Великоновосілківського району Донецької області 08 червня 2012 року зроблено актовий запис № 32 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER], виданого Виконкомом Комарської сільської ради 08.06.2012 року (а.с.15). Згідно з довідкою Комарської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області № 181 від 23.03.2017 року, [PERSON] мешкала постійно по день смерті, яка настала [INFO] в [ADDRESS] На момент смерті разом з нею у будинку мешкала без реєстрації - [PERSON] (а.с.35). Згідно з довідкою Комарської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області № 182 від 23.03.2017 року, [PERSON], яка померла [INFO] на території Комарської сільської ради заповіт при житті не складався (а.с.34). Відповідно до відповіді Великоновосілківської державної нотаріальної контори від 21.11.2017 № 1686/01-16 спадкова справа після смерті [PERSON] [INFO] заведена 03.12.2012 за № 393/2012 за заявою позивачки [PERSON] [PERSON] видані свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 3,8756 га кадастровий номер [NUMBER] та на земельну ділянку площею 0,5347 га кадастровий номер [NUMBER] (а.с.60-92). Відповідно до вимог ст. ст. 1216-1220 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають право діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Позивач по справі є онукою померлої [PERSON] та донькою [PERSON], що підтверджується наданими суду копіями свідоцтв про народження (а.с.14, 17), а також копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.20), копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.19), а отже, спадкоємцем першої черги за законом. Постановою державного нотаріуса Великоновосілківської державної нотаріальної контори Кравець С.В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 06.06.2017 року, відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті матері [PERSON] в зв'язку з ненаданням правовстановлюючого документу на будинок, а також неподанням у встановлений законом строк заяви про прийняття спадщини (а.с.30-32). У ході судового розгляду було встановлено та не заперечувалося сторонами, що спадкоємицею, яка прийняла спадщину після смерті [PERSON] була її дочка [PERSON], яка, однак, право власності на спірний житловий будинок не оформила. Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56. Відповідно до зазначеної Інструкції реєстрацію будинків із обслуговуючими будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP проводили бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих рад депутатів трудящих. Об'єктами реєстрації були будинки та домоволодіння з окремим порядковим номером на вулиці, провулку, площі. Зазначені вище нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав. Отже, нездійснення державної реєстрації спірного житлового будинку та відсутність правовстановлюючих документів на нього в інвентаризаційній справі бюро технічної інвентаризації не є підставою для відмови позивачці в отриманні права на спадщину за законом на вказаний житловий будинок, оскільки виникнення права власності на нього на момент прийняття його в експлуатацію не залежало від державної реєстрації цього права та отримання відповідних правовстановлюючих документів на нього. На час смерті [PERSON] належала 1/2 житлового будинку, а отже, і успадкованою частиною є 1/2, а не 53/100, як просить позивач відповідно до технічного паспорту. Після смерті [PERSON] єдиною спадкоємицею є її донька [PERSON], яка проживала разом зі спадкодавцем на момент її смерті. Суд бере до уваги те, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Отже, доводи позивача знайшли своє повне підтвердження, у зв'язку з чим суд задовольняє позовні вимоги частково та визнає за позивачем право власності на 1/2 частину вищезазначеного житлового будинку з надвірними будівлями, яка входять до складу спадщини після смерті її матері [PERSON], померлої [INFO] р. На підставі наведеного та

Outcome: partial