Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-18 00:00:00

03 травня 2019 року позивач звернувся до Малинського районного суду Житомирської області з позовом до Малинської міської ради Житомирської області про відшкодування шкоди, завданої органом місцевого самоврядування в розмірі 50 тис. грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги пояснив, що постановою Малинського районного суду Житомирської області від 21 травня 2018 року заступника міського голови [PERSON] визнана винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.212-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 25 неоподаткованих мінімумів доходів громадян - 425 грн. Передумовою складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] була скарга [PERSON] від 23.02.2018 року на незаконні дії посадових осіб виконавчого комітету Малинської міської ради щодо порушення прав громадян на отримання інформації, з якою позивач звернувся до Уповноваженого Верховної Ради з прав людини. Отже, позивач вважає, що вина заступника міського голови, яка полягає у відмові у наданні запитуваної інформації, доведена рішенням суду, що дає підстави позивачу для подання заяви про відшкодування моральної шкоди. Внаслідок бездіяльності заступника міського голови та відмови у наданні інформації на запит [PERSON] , останньому була завдана моральна шкода розмір якої він оцінює в сумі 50 тис. грн. та, яка складається з наступного: втрата душевного спокою - 5 тис. грн.; обурення на бездіяльність позивача по врегулюванню та усунення виниклого конфлікту та порушень Закону України « Про доступ до публічної інформації », відсутність вибачення - 10 тис. грн.; відчай та гнів за створену відповідачем ситуацію - 5 тис. грн.; депресійний стан - 3 тис. грн.; дискомфорт в сім`ї - 3 тис. грн.; тривалі фізичні та психічні страждання внаслідок відмови в надані інформації - 5 тис. грн..; істотні вимушені зміни у життєвих і сімейних стосунках, порушення звичних життєвих зв`язків, значні додаткові зусилля для організації життя позивача та його сім`ї - 5 тис. грн..; погіршення стану здоров`я, виникнення хворобливих розладів психіки - 10 тис. грн.; завдання шкоди соціальному престижу і ділової репутації - 4 тис. грн. Представник відповідача [PERSON] заперечив по суті позову, вважає, що вимоги позивача є безпідставними та задоволенню не підлягають. У поданій до суду позовній заяві [PERSON] не обґрунтував в чому саме полягає завдана йому моральна шкода, не довів факт завдання моральних страждань, душевних переживань та психологічного розладу, а також не підтвердив свої доводи відповідними доказами. Також листом від 16 квітня 2018 року виконавчий комітет Малинської міської ради направив позивачу 10 сторінок затребуваних документів і повідомив про те , що відповідно до статті 21 Закону України « Про доступ до публічної інформації » він зобов`язаний відшкодувати витрати на друк ще 68 сторінок запитуваної інформації та було направлено рахунок для оплати. Третя особа на стороні позивача [PERSON] до суду не з`явилася, направила заяву в який заперечила по суті позову, просить відмовити [PERSON] у задоволенні позову за безпідставністю. Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши надані сторонами докази, усебічно й повно з`ясувавши всі фактичні обставини, суд приходить до висновку , що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 16 лютого 2018 року [PERSON] звернувся до Малинської міської ради з інформаційним запитом, в якому просив надати документи, пов`язані з ліквідацією юридичної особи Малинського міського центру фізичного здоров`я населення «Спорт для всіх». У відповідь на запит, листом від 21 лютого 2018 року за підписом заступника міського голови Малинської міської ради Сніцаренко Л.А., Степаненку В.С. неправомірно відмовлено у наданні запитуваної інформації на підставі того, що заявник не є запитувачем інформації в розумінні вимог Закону України "Про доступ до публічної інформації" оскільки, він є директором Малинського міського центру фізичного здоров"я населення "Спорт для всіх". Не погоджуючись з даною відповіддю на запит, [PERSON] на ім`я Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини подав скаргу щодо незаконних дій посадових осіб Малинської міської ради. За результатами розгляду вищезазначеної скарги керівником відділу регіонального представництва в центральних областях Управління забезпечення діяльності регіональних представництв Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Грибаном П.В. було складено протокол про адміністративне правопорушення відносно заступника міського голови Сніцаренко Л.А. за ч.2 ст.212-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення та спрямовано адміністративні матеріали для розгляду до суду. Постановою Малинського районного суду Житомирської області від 21 травня 2018 року [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.212-3 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 25 неоподаткованих мінімумів доходів громадян -425 грн. ( а.с.8). Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Згідно із ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За змістом ст.ст. 1173, 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, а також незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Частина 2 статті 24 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачає, що особи, на думку яких їхні права та законні інтереси порушені розпорядниками інформації, мають право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди в порядку, визначеному законом. Сферою застосування зазначених норм є правовідносини із заподіяння шкоди фізичній чи юридичній особі у зв`язку з прийняттям зазначеними суб`єктами незаконних рішень, вчинення ними незаконних дій чи неправомірної бездіяльності при здійсненні ними своїх владних повноважень, визначених Конституцією і законодавством України. Отже, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за вказаними нормами доказуванню підлягають: а) наявність шкоди; б) незаконність рішень (дій, бездіяльність) заподіювача шкоди; в) причинний зв`язок між шкодою та прийняттям незаконних рішень (дій, бездіяльності) заподіювачем. Наявність чи відсутність вини заподіювача в даному випадку правового значення не має. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі Постанова ), обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно п.п.10-1 п.10 роз`яснень Постанови, при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст.56 Конституції України судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконним рішеннями, діями чи бездіяльністю органу місцевого самоврядування або його посадової чи службової особи при здійсненні нею своїх повноважень, вона підлягає відшкодуванню за рахунок органу місцевого самоврядування. В поданому до суду позові [PERSON] обґрунтовує свої вимоги тим, що його моральні страждання стали наслідком бездіяльності заступника міського голови Сніцаренко Л.А. щодо відмови йому у наданні інформації на запит. В свою чергу [PERSON] є посадовою особою органу місцевого самоврядування - заступником міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради по реалізації державної політики у галузях освіти, соціального захисту, охорони здоров`я, культури і спорту, сприяння діяльності політичних і громадських організацій, що затверджена на посаду міського голови органом місцевого самоврядування - міською радою. Таким чином саме на міську раду покладено обов`язок щодо відшкодовування, завданої позивачу шкоди. Враховуючи глибину душевних страждань позивача, ступінь вини відповідача, вимоги розумності та справедливості, суд вважає, що грошова сума, яка підлягає стягненню на користь [PERSON] , повинна становити 1000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Статтями 12,81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем не надано суду належних доказів, щодо обґрунтованості позовних вимог на відшкодування, завданої йому моральної шкоди в розмірі 50 тис. грн. Відповідно до підпункту 2 пункту 35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого Постановою КМУ 03.08.2011 №845 (у редакції Постанови КМУ 30.01.2013 №845, далі - Порядок) - казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень. Пунктом 36 Порядку передбачено, що у разі здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку стягувачі подають документи, зазначені в пункті 6 цього Порядку, до органу Казначейства за місцезнаходженням органу державної влади, внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності якого заподіяно шкоду. Орган Казначейства повідомляє зазначеному органу протягом п`яти робочих днів після надходження документів про їх надходження. Таким чином, територіальний орган Державної казначейської служби України є уповноваженим державою органом, що здійснює списання коштів місцевого бюджету на виконання судових рішень про відшкодування шкоди, заподіяної фізичним особам, внаслідок незаконних дій (бездіяльності). У відповідності до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню понесенні судові витрати в розмірі 1921 грн.

Outcome: partial