Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-15 00:00:00

26 березня 2018 року позивач звернулася до суду з позовом до Новгородківської РДА про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач вказала, що її\~\~мати [PERSON]\~за життя мала право на земельну частку (пай) в землях колективної власності колишнього КСП «Приінгулля», оскільки\~станом на дату видачі 12.07.1995 року державного акту на право власності на землю КСП «Приінгулля» мати була його колгоспним пенсіонером. Згідно довідки Новгородківського відділу земельних ресурсів державний акт на право колективної власності на землю КСП Приінгулля видано 12 липня 1995 року № 11 до якого додавались списки осіб, які мають право на земельну частку (пай). Мати [PERSON] помилково не була включена до даного списку, дані списки складалися та затверджувалися загальними зборами членів колгоспу на той момент коли вона мала право на земельну частку (пай), так як була колгоспним пенсіонером, що підтверджується довідкою Управління праці та соціального захисту населення Кіровоградської районної державної адміністрації, згідно якої [PERSON], рахувалася колгоспником колгоспу ім. Димитрова Новгородківського району (правонаступником якого був КСП Приінгулля) з березня 1929 року і до дня смерті 08 квітня 1998 року. З вини службових осіб КСП Приінгулля її мати не була включена до списку осіб, які мають право на земельну частку(пай), хоча на час розпаювання земель вона була жива. Рішення про виключення з членів колгоспу [PERSON] не приймалося. 08.04.1998 р. мати померла. Вона як спадкоємець першої черги має право\~\~на земельну частку (пай), однак вирішити це питання в позасудовому порядку не можливо. Просила визнати за нею в порядку спадкування право на земельну частку(пай) площею 6,35 умовних кадастрових гектари в колишньому КСП Приінгулля», яка належала [PERSON], померлій 08 квітня 1998 року, виділивши їй з земель запасу (резерву), що перебуває в державній власності. У судовому засіданні представник позивача та позивач підтримали позов та просили суд його задовольнити. У відповіді на відзив представник позивача просить поновити строк позовної давності, мотивуючи це тим, що його пропущено з поважних причин, а саме складні життєві умови, не дали змоги позивачці раніше звернутися до суду з даними вимогами, оскільки з 1996 по 1998 рік тяжко хворів її чоловік, позивачка понесла значні фінансові втрати, після цього в 1998 році померла мати позивачки, в 2006 році хворіла сама позивачка та перенесла операцію, а з 2006 по 2017 роки вона лікувала свого сина, постійно його доглядала та надавала матеріальну допомогу, дані обставини ускладнили можливість позивача звернутися до суду із захистом своїх прав. \~\~\~\~\~\~\~\~Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити в позові в повному обсязі, у відзиві на позовну заяву просив суд застосувати строк позовної давності, так як позивачем не надано достатніх доказів про те, що строк звернення до суду (більше 20 років) пропущено з поважних причин, а підстави для поновлення перебігу строку позовної давності, на думку представника відповідача відсутні. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Суд, заслухавши пояснення позивачки, представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов до наступних висновків. Згідно\~ст. 12 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до п.6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК\~України 2004\~року правила Цивільного кодексу\~України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до ст.\~71\~ЦК УРСР\~1963\~року загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Статтею 76\~ЦК УРСР встановлено, що перебіг позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. \~\~\~\~\~\~ Судом встановлено що згідно копії довідки УПСЗН Кіровоградської РДА виданої 12.03.2004 року №01-07/291 [PERSON], згідно даних архівної пенсійної справи, працювала в колгоспі ім. Димитрова Новгородківського району з березня 1929 р. по серпень 1941 р., з 3 січня 1944р. по грудень 1953р. (протокол №47 від 15.02.65р.) та з січня 1954р. по грудень 1960р. (довідка від 15.02.65р.). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Правонаступником колгоспу ім. Димитрова Новгородківського району був КСП «Приінгулля». Згідно копії довідки виданої Бережинською сільською радою Кіровоградського району Кіровоградської області від 16.03.2018 року №396 [PERSON] проживала та була зареєстрована [INFO] з 22.07.1981 року по 08.04.1998 року. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ 08.04.1998 р. [PERSON] померла, про що свідчить свідоцтво про смерть серії 1-ОЛ № 056776 видане Бережинською сільською радою Кіровоградського району від 08.04.1998 р. \~\~\~\~\~\~\~\~\~ Як зазначає копія довідки видана Новгородківським відділом земельних ресурсів №102 від 16.03.2004 року [PERSON] не включена до списку\~на отримання сертифікатів на земельну частку (пай) до Державного акту на право колективної власності на землю в КСП «Приінгулля», який був виданий 12.07.1995 року № 11. На пред'явлення позову про витребування належного особі майна, інших вимог про захист приватної власності поширюється встановлений ст. 50 ЗУ „Про власність" і ст. 71 ЦК УРСР, чинних на час виникнення спірних правовідносин, трирічний строк позовної давності, якщо інше не передбачено законом. Оскільки право на позов у померлої матері позивачки виникло ще у 1995 році, то трирічний строк позовної давності минув ще до набрання чинності ЦК України 2004 року. Отже викладене свідчить про те, що померла [PERSON] вже з 12.07.1995 року могла і повинна була довідатись про порушення своїх прав, що виразилось у невнесенні її до списку громадян\~членів КСП, який є додатком до Державного акта на право колективної власності на землю та повинна була звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права. \~\~ \~\~ \~ Судом встановлено, що позивачка є донькою померлої 08.04.1998 року [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії УР №0487942 від 03.09.1963 року ( а.с.8). При зверненні до суду позивачка не просить поновити строк позовної давності (більше 20 років), а лише у відповіді на відзив зазначає, що їй було відомо про порушення прав її померлої матері [PERSON], що виразилось у невнесенні останньої до списку громадян\~членів КСП, який є додатком до Державного акта на право колективної власності на землю, ще з 1998 року, вказує причини пропуску встановленого строку починаючи з 1996 року по 2017 рік та просить суд поновити строк позовної давності. Однак, причини вказані позивачкою, такі як складні життєві умови, хвороби та смерті рідних людей, фінансові витрати, скрутне матеріальне становище, на протязі 20 років, є не обґрунтованими та не можуть бути поважними причинами пропуску строку позовної давності. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позивачка не надала належних та допустимих доказів того, що вона мала поважні причини пропуску строку позовної давності при зверненні до суду, починаючи з дня відкриття спадщини та до моменту звернення до суду з даним позовом. Оскільки у суду немає підстав для поновлення строку позовної давності, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог в звязку з пропуском позивачем строку позовної давності без поважних причин. \~ \~ \~ \~Питання судового збору вирішується на підставі ст. 141 ЦПК України та покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed