Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-12 00:00:00

22.08.2018 року Акціонерне товариство Комерційний\~ Банк «ПриватБанк» звернулось до суду з вказаним позовом , обґрунтовуючи свої вимоги тим , що між ним та відповідачем 26.05.2011 року був укладений кредитний договір б/н , відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 3300 грн.00 коп.у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок . Відповідач належним чином не виконує умови кредитного договору і станом на 31.05.2018 року має заборгованість за кредитом у розмірі 115043,91 грн. , яка складається з наступного: 3225,19 грн. - заборгованість за кредитом; 106921,27 грн.- заборгованість за процентами за користування кредитом ; 4897.45 грн.- заборгованість за пенею ; Посилаючись на викладене , позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь зазначену суму заборгованості за кредитним договором та судові витрати у справі. Ухвалою Любашівського районного суду Одеської області від 10.10.2018 р. витребувано у позивача - Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» виписку по особовому рахунку відповідача за кредитним договором б/н., укладеним між ним та Банком 26.05.2011 р. , а також інформацію про строк дії платіжної картки, виданої відповідачу Банком у зв»язку з укладенням зазначеного договору. Ухвалою Любашівського районного суду від 08.01.2019 р. за клопотанням відповідача витребувано від позивача інформацію щодо укладення між сторонами письмової угоди про збільшення строку позовної давності щодо стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором. Представник позивача , що діяв за належно оформленим дорученням , в судове засідання не з»явився , надавши заяву про розгляд справи у його відсутність , вказавши , що позов підтримує в повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав і посилаючись на те , що строк позовної давності Банком пропущений, просив суд відмовити у задоволенні позову у зв»язку з пропуском позовної давності. Про застосування позовної давності судом відповідач надав суду заяву , яка приєднана до матеріалів справи. Вислухавши відповідача , допитавши відповідача в якості свідка , дослідивши матеріали справи , суд дійшов слідуючого Згідно зі ст.ст 525, 526, 530 ,1054, 625 ЦК України зобов»язання повинні виконуватись належним чином і в термін передбачений договором . Боржник , який порушив зобов"язання , має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки . Судом встановлено , що між сторонами 26.05.2011 року був укладений кредитний договір б/н , відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 3300 грн.00 коп.у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок . Відповідач належним чином не виконує умови кредитного договору і станом на 31.05.2018 року має заборгованість за кредитом у розмірі 115043,91 грн. , яка складається з наступного: 3225,19 грн. - заборгованість за кредитом; 106921,27 грн.- заборгованість за процентами за користування кредитом ; 4897.45 грн.- заборгованість за пенею ;; Зазначена заборгованість відповідача підтверджується розрахунком заборгованості за вказаним кредитним договором станом на 31.05.2018 р.(а.с.- 6) Таким чином, на підставі досліджених доказів суд вважає , що відповідач дійсно має борг перед Банком за вказаним кредитним договором. Однак у позові позивача належить відмовити у зв»язку з пропуском Банком позовної давності з таких підстав. Згідно ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. У відповідності до частини 4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Відповідно до частини 5 цієї ж статті - якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Позивач у позові не вказує про поважність пропуску строку давності З матеріалів справи не вбачається , що причини пропуску позивачем, встановленого законом строку, є поважними. Про пропущення строку позовної давності свідчать слідуючі досліджені в судовому засіданні докази. Як видно з розрахунку заборгованості за вказаним кредитним договором , відповідач на погашення отриманого кредиту 18.07.2015 р. сплатив 52 грн. 55 коп.( а.с.- 7 ). З зазначеним позовом до суду позивач звернувся 22.08.2018 р. Як зазначено у довідці АТ КБ «Приватбанк», термін дії картки, виданої відповідачу за вказаним кредитним договором , закінчився 10/14 ( а.с. - ) Суд не погоджується з викладеним у письмовій формі аргументом позивача , що підписання заяви відповідачем про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг , відповідно до яких строк позовної давності за кредитним договором, щодо вимог про повернення кредиту, відсотків , винагороди , неустойки( пені та штрафів) був збільшений до 50 років ( п.1.1.7.31) свідчить про те , що договір про збільшення строку позовної давності був укладений між сторонами у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін .Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Згідно із частиною першою , другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким , що вчинений у письмовій формі , якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах , у листах , телеграмах , якими обмінялися сторони. Умови та Правила надання банківських послуг ,п.1.1.7.31 яких установлено позовну давність тривалістю 50 років, не містить підпису відповідача. У заяві позичальника від 26.05.2011 р. домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає. Як пояснив в судовому засіданні відповідач , допитаний в якості свідка, при укладенні договору він дійсно підписав анкету -заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Однак в момент підписання даної заяви Банк не повідомив його , що строк давності збільшений до 50 років . Умови та Правила надання банківських послуг він не підписував. Про те , що строк давності збільшений до 50 років він дізнався під час розгляду справи в суді. Ніяких письмових заяв про збільшення строку позовної давності він не підписував. Оскільки Умови та Правила надання банківських послуг , п.1.1.7.31 яких установлено позовну давність тривалістю 50 років, не містить підпису відповідача. У заяві позичальника від 26.05.2011 р. домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає , то суд дійшов висновку , що позивач не надав належних доказів , які б підтверджували факт укладення сторонами договору про збільшення позовної давності у письмовій формі. Така позиція суду узгоджується з правовою позицією , висловленою у постанові Верховного Суду України від 04.11.2015 р. у справі за № 6-1926 цс15 Приймаючи до уваги наведене, суд визнає заявлені позовні вимоги обґрунтованими, але вважає за необхідне відмовити у їх задоволенні у зв*язку з пропуском строку позовної давності.

Outcome: dismissed