Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до Волочиського районного суду Хмельницької області із позовною заявою до Волочиської міської об'єднаної територіальної громади Хмельницької області про визнання права власності на нерухоме спадкове майно в порядку спадкування. В обґрунтування заявлених вимог вказала, що [INFO] року помер її батько [PERSON], який проживав [ADDRESS] Спадкове майно складається із житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Після смерті батька спадщину прийняла її мати [PERSON], яка померла [INFO], однак за життя не оформила вказаного спадкового майна. Вона є єдиним спадкоємцем за законом після смерті матері, проте отримати свідоцтво про право на спадщину вона не в змозі, оскільки правовстановлюючих документів на житловий будинок за життя спадкодавця не видавалося. Оскільки іншого способу захисту своїх прав позивач не має, тому вона звернулася до суду з даним позовом. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, проте подала до суду заяву в якій уточнила позовні вимоги, та просила визнати за нею право власності на будинок в порядку спадкування після смерті [PERSON] та [PERSON] Також у поданій заяві просила розгляд справи проводити у її відсутності, позов підтримує та просить задоволити. Представник відповідача - Волочиської міської об'єднаної територіальної громади Хмельницької області в судове засідання не з'явився, надіслав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Проти позову не заперечив. Враховуючи те, що сторони скористались своїм правом, врегульованим ч. 2 ст. 158 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, давши оцінку зібраним доказам, суд приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що [INFO] року в с. Мирівка Волочиського району Хмельницької області помер [PERSON] (а.с. 12). Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, до складу якого входить житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований по [ADDRESS] Факт належності житлового будинку та його вартість підтверджується, технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок (а.с. 19-22), довідкою старости с. Федірки, Мирівка Федірківської територіальної громади Волочиської міської ради № 750 від 29.09.2016 (а.с. 24). Зокрема, Верховний Суд України у своєму рішенні № 6-137цс13 від 18.12.2013 висловив правову позицію, згідно з якої право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва. У 1957 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків" і прийнятою відповідно до цього Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків", які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Отже, за вказаними Указом та Постановою підставою виникнення у громадянина права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Як вбачається з висновку про технічний стан житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами (а.с. 17) житловий будинок, господарські будівлі та споруди, які є предметом розгляду у даній справі, були побудовані з 1957 року по 1981 рік. Таким чином, факт будівництва житлового будинку у той час був підставою виникнення права власності на нього. Крім того, за змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністерства юстиції УРСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. З положень постанови Ради міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР, Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженого Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. З довідки Волочиського районного бюро технічної інвентаризації № 740 від 21.09.2016 (а.с. 18) вбачається, що на вказаний житловий будинок свідоцтво про право власності не видавалось, реєстрація не проводилась. Земельна ділянка під спадковим будиноком також належала [PERSON], що підтверджується архівним витягом з рішення 14 сесії Федірківської сільської ради Волочиського району від 30.09.1993 (а.с. 26). Стаття 524 ЦК УРСР (1963 р.) встановлює, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно з ст. 534 ЦК УРСР (1963 р.), кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. З копії матеріалів спадкової справи № 974/2000, заведеної щодо майна померлого [PERSON] (а.с. 48-51) вбачається, що єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті останнього, який прийняв спадщину була його дружина [PERSON], що отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на належну померлому право на земельну частку (пай). Право власності на житловий будинок по [ADDRESS] [PERSON] не оформила (а.с. 18). Разом з тим, відповідно до ст. 548 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженням. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Зі змісту вказаної норми вбачається, що спадкоємець приймає (або не приймає) спадщину в повному обсязі. [INFO] року в с. Мокра Калигірка Катеринопільського району Черкаської області померла [PERSON] (а.с. 11). Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, до складу якого входить, в тому числі успадкований нею після смерті [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований по [ADDRESS]. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб -спадкоємців. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (ч. 1 ст. 1258 ЦК України). У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). Свідоцтвом про смерть [PERSON] (а.с. 11), свідоцтвом про народження позивача (а.с. 9), свідоцтвом про шлюб позивача (а.с. 10), стверджується, що позивач [PERSON] є дочкою померлої [PERSON], а отже - спадкоємцем першої черги за законом після її смерті, яка має право на спадкування. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування, заяву про прийняття спадщини. З копії матеріалів спадкової справи № 178/2010, заведеної щодо майна померлої [PERSON] (а.с. 61-114) вбачається, що єдиними спадкоємцями за законом після смерті останньої, які прийняли спадщину, подавши нотаріусу відповідні заяви, були її діти: [PERSON] та [PERSON]. Вони отримали свідоцтва про право на спадщину за законом на належні спадкодавцеві земельні ділянки. [INFO] року в с. Мирівка Волочиського району Хмельницької області помер [PERSON] (а.с. 15). З копії матеріалів спадкової справи № 191/2016, заведеної щодо майна померлого [PERSON], яка міститься в оглянутій в судовому засіданні цивільній справі № 671/490/17 вбачається, що єдиним спадкоємцем за законом після смерті останнього, яка прийняла спадщину, подавши нотаріусу відповідну заяву, була позивач [PERSON] Разом з тим, 27 травня 2017 року державним нотаріусом Катеринопільської державної нотаріальної контори [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок у зв'язку з відсутністю необхідних правовстановлюючих документів. Враховуючи вищевикладені докази, а також обставину, що відповідач не заперечує проти задоволення даного позову, і при його задоволенні не будуть порушені права, свободи та інтереси третіх осіб, суд прийшов до висновку, що за позивачем слід визнати в порядку спадкування за законом право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами після смерті [PERSON] та [PERSON]

Outcome: approved