Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-02 00:00:00

08.02.2016 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначає, що між ним та відповідачкою 28.01.2016 року було розірвано шлюб Олевським районним судом Житомирської області. Від спільного проживання у зареєстрованому шлюбі у них народилися діти: дочка [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO], які знаходяться на матеріальному утриманні та вихованні позивача, а тому він просить суд стягнути з відповідачки на його користь аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідачки, щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до повноліття найстаршої дитини, тобто до [INFO] року, а далі в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідачки, щомісячно до повноліття меншої дитини, тобто до [INFO] року, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку Законом України «Про Державний бюджет України», так як відповідачка ухиляється від їх утримання в добровільному порядку. Позивач позов підтримав з підстав, які зазначені в позовній заяві та надав до суду письмову заяву з проханням слухати справу у його відсутність. Відповідачка також надала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги позивача визнає. В судовому засіданні встановлено, що між сторонами 28.01.2016 року було розірвано шлюб Олевським районним суду Житомирської області. Від спільного проживання у шлюбі у [PERSON] та [PERSON]народилися діти: дочка [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO], що стверджується копіями свідоцтв про народження дітей. Діти проживають разом із позивачем та знаходяться на його матеріальному утриманні, оскільки відповідачка не надає належної допомоги, як мати, на утримання дітей. Відповідачка ухиляється від виконання материнського обов'язку по утриманню дітей, не піклується про їх здоров'я, фізичний, духовний, інтелектуальний, соціальний та моральний розвиток, не надає добровільно належної матеріальної допомоги на утримання та виховання дітей, хоча має таку можливість, оскільки має відповідний молодий вік, не страждає на будь-яке захворювання, не є інвалідом і має можливість утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, належним чином, як того вимагає Закон. Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України „Про охорону дитинства" від 26.04.2001 року, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Із положень ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 року № 789-ХІІ, частин 7, 8 ст.7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Так статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Разом з тим статтею 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. В даному випадку суд дійшов висновку, що відповідачка ухиляється від обов'язку утримувати неповнолітніх дітей, чим ставить їх у складне матеріальне становище та порушує їх право на достатній життєвий рівень, а тому аліменти на утримання неповнолітніх дітей повинні бути стягнуті з відповідачки в судовому порядку, згідно вимог ст. 183 СК України, у частки від заробітку, а саме у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення старшою дитиною повноліття, а далі 1/4 частки від заробітку (доходу) щомісячно до досягнення меншою дитиною повноліття, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку.

Outcome: approved