Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] третя особа: Воловецьке районне управління юстиції в особі сектору державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Воловецького РУЮ про поділ спільного майна подружжя, посилаючись на те, що протягом 2001-20114 років вона та відповідач, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі, придбали спільне майно, а саме : згідно договору купівлі-продажу придбали домоволодіння за адресою [ADDRESS], в смт. Воловець та оформлено ними право власності на кафе-магазин в [ADDRESS] Воловецького району Закарпатської області. Рішенням Воловецького районного суду від 26.02.2014 року відповідача визнано винним у вчиненні злочину передбаченому ч.3 ст.286 КК України і призначено покарання у виді шість років позбавлення волі, з позбавлення права керування транспортними засобами строком на три роки. Відповідач відбуває покарання в МВК №9. Просила визнати об'єктом спільної сумісної власності подружжя домоволодіння та кафе-магазин, а також визнати за нею право власності на кафе-магазин та 1/2 частину домоволодіння за адресою смт. Воловець, [ADDRESS]. В судове засідання позивачка та її представник не з'явилися, але надали суду заяву про розгляд справи без їхньої участі. Позовні вимоги підтримують повністю, просили розгляд справи провести без їхньої участі. В судове засідання відповідач не з'явився, але надав суду заяву в якій позовні вимоги визнав проти ухвалення судом рішення у його відсутності не заперечує. Відповідно до ч.4 статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до вимог статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі статтею 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності зі статтею 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України), майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 70 СК України передбачено, що в разі поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Судом встановлено, що позивачка та відповідач перебувають в зареєстрованому шлюбі з 04.08.2001 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] зареєстрованого у виконкомі Верхньоворітської сільської ради Воловецького району. У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 зазначається, що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Відповідно до роз'яснень, які містяться в пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" під час вирішення спорів між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Згідно з договором купівлі-продажу домоволодіння від 28 травня 2008 року посвідченого приватним нотаріусом Воловецького районного нотаріального округу [PERSON] сторони придбали житловий будинок в [ADDRESS] (а.с.13-15). Як видно з Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САА №446985 виданого Лазівською сільською радою Воловецького району 06 березня 2007 року відповідач [PERSON] став власником кафе-магазину під час перебування в шлюбі.(а.с.17). Під час спільного подружнього життя у сторін народилося двоє дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають з позивачкою і перебувають на її утриманні та вихованні. У абзаці 4 п.30 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року №11"Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" зазначено, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя,суд згідно з ч.2,3 ст.70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей. Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один з подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сімї, приховав, знищив, чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім"ї, але й випадки коли один з подружжя не мав із поважної причини самостійного заробітку чи доходу (ч.1 ст.60 СК України). Інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дочки, сина або другого з подружжя, що заслуговують на увагу, можуть враховуватися судом при визначенні способу поділу спільного майна в натурі і у тому разі коли суд не відступив від засади рівності часток. Так як позивачка проживає з неповнолітніми сином та дочкою, які являються їхніми спільними дітьми з відповідачем, відповідач аліменти не сплачує, їй необхідна більша частина майна для забезпечення потреб дітей. Як видно з вироку Воловецького районного суду від 26.02.2014 року відповідач засуджений за злочин до позбавленя волі на строк до шести років і відбуває за вироком покарання. Позивачка залишилась без матеріальної підтримки відповідача, самостійно утримує і виховує двох малолітніх дітей, а тому суд вважає, що її частка у спільному майні може бути збільшена. Враховуючи викладене, враховуючи майнову рівність сторін, інтереси малолітніх дітей, суд визнав, що задоволення позову, визнаного відповідачем відповідає принципу диспозитивності та інтересам сторін.

Outcome: approved