Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], де просить ухвалити рішення, яким розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем [PERSON] та зареєстрований 01.09.2007 року у Крюківському відділі реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області за актовим записом №434; після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «[PERSON]»; місце проживання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], визначити разом із позивачкою; стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], у розмірі ? частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини у віці до 7 років і до досягнення ним повноліття щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала в повному обсязі, додатково пояснила, що вона з чоловіком спільно не проживають з лютого 2014 року, спільного господарства не ведуть, де перебуває відповідач на даний час їй точно невідомо. Матеріальну допомогу на утримання дитини [PERSON] не надає. Бажання та наміру відновити сімейні відносини вона не має. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заперечень на позов не надіслав. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності належно повідомленого відповідача та за участю позивача, яка не заперечує проти заочного розгляду справи, у порядку заочного провадження на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши думку позивача, вивчивши матеріали справи, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що шлюб між сторонами в справі зареєстрований у Крюківському відділі РАЦС КМУЮ Полтавської області 01.09.2007 року за актовим записом № 434, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER]. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER]. Подружжя шлюбних відносин не підтримує, з лютого 2014 року проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Спільне життя сторін не склалося у зв"язку з виникненням непорозуміння, різними поглядами на життя. Бажання та наміру відновити нормальні сімейні стосунки у позивачки відсутні. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб підлягає розірванню. Відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила прізвище у зв»язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу [PERSON] бажає залишити прізвище, набуте у шлюбі - «[PERSON]». На даний час неповнолітня дитина проживає разом із матір'ю, перебуває на її утриманні, відповідач матеріальну допомогу на утримання сина не надає. Місце проживання неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], слід за домовленістю сторін визначити з матір»ю. Стаття 180 Сімейного кодексу України передбачає, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 182 Сімейного кодексу України судом при визначенні розміру аліментів судом враховано: задовільний стан здоров'я та матеріальне становище дитини; задовільний стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 188 Сімейного Кодексу України відповідач від обов'язку утримувати неповнолітніх синів не звільнений, угоди про добровільну сплату аліментів згідно ст. 189 Сімейного кодексу України між сторонами не укладено. Суд приходить до висновку, що вимоги позивачки щодо стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/2 частки від заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, є законними та обґрунтованими і підтягають задоволенню. В силу ст..88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved