Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-18 00:00:00

22.06.2018 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява [PERSON] до Військової частини [NUMBER] , третя особа - Квартирно-експлуатаційний відділ м. Миколаєва, в якій позивач просить суд скасувати рішення житлової комісії військової частини [NUMBER] (Протокол засідання ЖК від 10.11.2018 року № 141) в частині виключення позивача та його родини із загальної та першочергової черги на отримання житла; зобов`язати житлову комісію військової частини [NUMBER] оформити (поновити), визначені у наказі МО України від 30.11.2011 року № 737 (зі змінами) «Про затвердження Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців ЗСУ та членів їх сімей жилими приміщеннями», документи щодо поновлення у загальній та першочергові черзі на отримання житла та направити їх встановленим порядком до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Миколаєва. В обґрунтування вимог посилається на те, що він є військовослужбовцем запасу, з 01.08.1989 року по 24.04.2018 року проходив дійсну військову службу у Збройних Силах. Звільнений з військової служби наказом (по особовому складу)Міністра оборони України від 11.04.2018 року № 190 відповідно до ч. 6 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» за п. «б» (за станом здоров`я). Вислуга у Збройних Силах календарна 28 років 8 місяців, пільгова 38 років 3 місяці. Відповідно до вищевказаного наказу МО України після звільнення з військової служби направлений на військовий облік до Центрального РВК м. Миколаєва. Виключений зі списків особового складу військової частини центрального апарату МО України 24.04.2018 року. На даний час зареєстрований разом з родиною за адресою: [ADDRESS] , на військовому обліку в Центральному РВК м. Миколаєва. Під час проходження військової служби у військові частині [NUMBER] був забезпечений службовим приміщенням (житлом) за адресою: [ADDRESS] , де проживає на даний час разом з родиною. Перебував на квартирному обліку у військовій частині [NUMBER] з 24.05.2007 року по 10.11.2017 року зі складом сім`ї 3 особи, а також у списках осіб, які мають право на першочергове отримання житлових приміщень. Після звільнення з військової служби і постанови на військовий облік у Центральному РВК м. Миколаєва, в квітні 2018 року звернувся до військової частини [NUMBER] , де знаходився на квартирному обліку, для уточнення документів щодо квартирного обліку. Однак, житлова комісія військової частини [NUMBER] повідомили позивача про те, що її Рішенням (Протокол № 141 від 10.11.2017 року) останній, разом з родиною, виключений із загальної та першочергової черги на отримання житла з 10.11.2017 року у зв`язку з переводом до нового місяця служби в інший гарнізон. 27.04.2018 року позивач звернувся з Заявою на ім`я командира військової частини [NUMBER] щодо поновлення його, разом з родиною, на квартирному обліку у загальній та першочерговій черзі на отримання житла у військовій частині [NUMBER] . У травні 2018 року, позивачу неофіційно передали Повідомлення за підписом голови житлової комісії військової частини [NUMBER] старшого лейтенанта [PERSON] про те, що відповідно до п. 2.18 Міністра оборони України від 2011 року (зі змінами) «житловою комісією військової частини [NUMBER] було розглянуто питання про зняття позивача з черги на поліпшення житлових умов». Разом з Повідомленням був наданий витяг з Протоколу № 141 засідання житлової комісії військової частини [NUMBER] від 10.11.2017 року про виключення його разом з сім`єю із загальної та першочергової черги на отримання житла. Таким чином, позивач вважає, що під час розгляду його заяви відбулись певні порушення. Всупереч вимогам Закону України «Про звернення громадян» та наказу МО України від 07.04.2017 року № 124 «Про затвердження Інструкції з діловодства в Збройних Силах України» його звернення (заява) не було належним чином зареєстроване. На ньому були відсутні визначення посади та ПІБ посадової особи, яка надала розпорядження щодо розгляду заяви по суті. Повідомлення та копія Протоколу засідання житлової комісії від 10.11.2017 року № 141 не зареєстровані у діловодстві військової частини. Відсутній облік у Книзі звернень та будь-яке офіційне рішення командира військової частини [NUMBER] , хоча він звертався особисто до нього (як юридичної особи публічного права) з метою прийняття офіційного правового рішення по заяві. Рішення житлової комісії військової частини [NUMBER] було прийняте з порушенням вимог Житлового Кодексу та відомчого наказу МО України від 30.11.2011 року № 737 (зі змінами), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10.01.2012 року № 24/20337, «Про затвердження Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців ЗСУ та членів їх сімей жилими приміщеннями». Рішення житлової комісії військової частини, яке оформлюється у виді протоколу засідання житлової комісії та підписується представником житлової комісії, обов`язково затверджується командиром військової частини. Підпис командира завіряється гербовою печаткою військової частини. Ці вимоги відсутні у наданому Витязі з Протоколу ЖК від 10.11.2017 року. Позивач проходив військову службу у підрозділі центрального апарату міністерства оборони України (м. Київ, Київський гарнізон) з 27.12.2013 року по 24.04.2018 року. Протягом цього часу позивач неодноразово телефонував до Київського квартирно-експлуатаційного управління з метою уточнення надходження будь-яких документів щодо його квартирного обліку за попереднім місцем служби, але жодних документів не надходило. Відповідно, документи не надходили і до кадрового підрозділу центрального апарату МО України, де зберігалася його особова справа. Позивач проси суд врахувати наступне, що на квартирному обліку Київського гарнізону сьогодні знаходиться близько 15 тисяч військовослужбовців та осіб, які мають право на отримання постійного житла за рахунок Міністерства оборони України. Існує спеціальний порядок погодження та зарахування військовослужбовця на квартирний облік у Київському гарнізоні. Після переводу позивача до м. Києва, його сім України. Існує спеціальний порядок погодження та зарахування військовослужбовця на квартирний облік у Київському гарнізоні. Після переводу позивача до м. Києва, його сім`я фактично залишилась проживати у м. Миколаєві. Реальної можливості отримати будь-яке житлове приміщення у м. Києві за рахунок Міністерства оборони України (таке питання не ставилось при проходженні військової служби у м. Києві) він не мав, том після закінчення військової служби повернувся для постійного проживання в м. Миколаїв. Протягом цього часу позивач не здійснював пошук його облікової квартирної справи та вважав, що залишається на квартирному обліку у військовій частині [NUMBER] , де і буде залишатись після звільнення до отримання постійного житла. При цьому, періодично контактуючи з військовослужбовцями військової частини [NUMBER] , позивач мав інформацію, що і у 2014 році, і у 2015-2016 роках він залишався на обліку як у військовій частині [NUMBER] , так і у КЕВ м. Миколаєва. Під час проходження служби у м. Києві, позивач не отримував жодних повідомлень від військовослужбовців (членів житлової комісії) військової частини [NUMBER] про те, що виключений (може бути виключений) з обліку, тому вважав, що змін в обліковій справі не відбулось. Позивач просив суд врахувати те, що без здійснення командиром військової частини [NUMBER] владних дій, які передбачені у вищевказаному пункті 2.14 Інструкції, військовослужбовець взагалі позбавлений фактичної можливості бути зарахованим на квартирний облік за новим місцем проходження військової служби (якщо відсутні відповідні документи з попереднього місця служби). Військовослужбовець позбавлений цієї можливості, у зв`язку з відсутністю інформації про прийняте житловою комісією рішення (відсутності повідомлення та копії протоколу про виключення із черги на отримання житла), так і внаслідок відсутності за новим місцем проходження військової служби відповідного пакету документів, який направляється командиром військової частини (повинен бути направлений) на підставі відповідного рішення житлової комісії частини. При цьому, позивач зазначає, що він не отримував жодних запрошень на засідання житлової комісії. Рішення до нього не доводилось, не роз на підставі відповідного рішення житлової комісії частини. При цьому, позивач зазначає, що він не отримував жодних запрошень на засідання житлової комісії. Рішення до нього не доводилось, не роз`яснювався порядок та строки оскарження рішення. Слід зазначити, що члени житлової комісії на чолі з головою, проходять певну підготовку та відповідні тренінги. Вони володіють повною інформацією щодо квартирного обліку, на відміну від звичайних військовослужбовців, які мають значно обмежений обсяг знань у цих питаннях. На протязі військової служби позивача (понад 28 років у календарному обчисленні) він забезпечувався лише службовим приміщенням, на даний час він також проживає у службовому приміщенні. Дії військової служби [NUMBER] (в особі житлової комісії) не тільки, фактично позбавляють його та його родину конституційного права на отримання постійного житла, а ще й саму військову частину права на збереження службового фонду (дана квартира обліковується за службовим квартирним фондом МАО України, яке оперативно закріплено за військовою частиною [NUMBER] ). Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.06.2018 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Чулупа О.С. Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Чулупа О.С. від 05.11.2018 року відкрито загальне позовне провадження у справі за вказаним позовом. На підставі розпорядження керівника апарату Центрального районного суду м. Миколаєва Мізюна Р.І. від 10.02.2021 року проведено повторний автоматизований розподіл судової справи. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.02.2021 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Саламатіна О.В. Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Саламатіна О.В. від 15.02.2021 року прийнято до провадження цивільну справу за вказаним позовом. Розгляд справи постановлено проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 11.05.2021 року закрито підготовче провадження у справі за вищезазначеним позовом. Призначено справу до судового розгляду по суті. 28.01.2019 року представник відповідача надавав суду відзив, в якому зазначив, що житловою комісією військової частини [NUMBER] неодноразово направлялись на адресу [PERSON] повідомлення про необхідність надання документів на виконання вимог Інструкції, та надання даних про місце служби позивача для направлення облікової справи, проте, [PERSON] , за викликом не з`являвся, за адресою проживання (службова квартира) двері ніхто не відчиняв, документи на вимогу уповноважених посадових осіб також надані не були. Командування військової частини [NUMBER] вважає, що житлова комісія, виключаючи полковника [PERSON] та членів його сім`ї з загальної та першочергової черги на поліпшення житлових умов, діяла в межах діючого законодавства, оскільки позивач свідомо не виконував вимоги законодавства щодо щорічного оновлення документів для перебування на обліку для поліпшення житлових умов, про що він неодноразово повідомлявся, та не надав документи про проходження ним служби іншому гарнізоні. Враховуючи викладене представник відповідача просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. 21.02.2019 року до канцелярії суду надійшли пояснення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - КЕВ м. Миколаєва, в яких зазначено, що від військової частини [NUMBER] витягу з наказу про переміщення або звільнення [PERSON] до КЕВ м. Миколаїв не надходило. КЕВ м. Миколаїв погоджується з твердженнями позивача про те, що він як військовослужбовець, кий звільнений у запас за станом здоров`я має право перебувати на квартирному обліку у загальній та позачерговій черзі на отримання житлового приміщення. На думку КЕВ м. Миколаїв, у зв`язку з тим, що у [PERSON] останнім місцем проходження служби був Київський гарнізон м. Київ, у відповідності до ч. 1 ст. 2.16 Інструкції, він має перебувати на квартирному обліку саме у Київському гарнізоні м. Київ. КЕВ м. Миколаїв вважає, що житлова комісія військової частини [NUMBER] є неналежним відповідачем у цій справі. 07.05.2019 року від позивача до суду надійшли заперечення на відзив, в яких позивач зазначає, що у зв`язку з відсутністю його облікової справи (квартирний облік) за новим місцем проходження служби, позивач був позбавлений можливості оформити належним чином документи щодо знаходження на квартирному обліку за новим місцем проходження військової служби. Крім того, у знаходження на квартирному обліку за новим місцем проходження військової служби. Крім того, у зв`язку з відсутністю будь-яких повідомлень від відповідача про наявність підстав щодо виключення сім`ї позивача з квартирного обліку на протязі майже 3-х років, останній вважає, що будь-які порушення відсутні і він разом з сім`єю залишаються на квартирному обліку у військові частині [NUMBER] цілком законно. Пояснення відповідача щодо направлення позивачу повідомлень у 2016-2017 роках не може, на думку позивача, прийматись судом як доказ, так як відповідач окрім посилання, що дані листи-повідомлення зареєстровані у книзі вихідної документації військової частини [NUMBER] , не надав жодних доказів щодо дійсного відправлення цих повідомлень на адресу позивача. Також відсутні будь-які докази, що до жовтня 2017 року житлова комісія взагалі розглядала питання щодо виключення позивача разом з сім`єю з квартирного обліку. Відповідач вказує, що щороку з 01 жовтня по 30 грудня житлова комісія частини перевіряє облікові справи та приймає відповідні рішення. Таким чином, відповідач підтверджує факт, що у 2014, 2015, 2016 роках облікова справа позивача перевірялась належним чином і питань не виникало. Після надання житлової комісії документів щодо наявності статусу учасника бойових дій у 2015 році цією комісією було прийнято протокольне рішення щодо включення позивача до першочергової черги. 18.11.2021 року позивач надав суду заяву про розгляд справ без його участі. Вимоги підтримав, просив позов задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача Військової частини [NUMBER] позов не визнав з підстав наведених у відзиві, просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Представниця третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору КЕВ м. Миколаєва, надала пояснення аналогічні наданим раніше письмовим поясненням. Зазначила що підстави для задоволення позову відсутні. Суд, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням учасника бойових дій серії [NUMBER] від 31.03.2016 року. З копії Витягу з Наказу Міністра оборони України (по особовому складу) №190 від 11.04.2018 року вбачається, що відповідно до частини шостої статті 26 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу», з урахуванням вимог частини восьмої цієї ж статті, полковника [PERSON] , начальника відділу технічного забезпечення Центрального друкованого органу Міністерства оборони України журналу «Військо України», звільнення з військової служби у запас. Вислуга років у ЗС: календарна 28 років 8 місяців, пільгова 38 років 3 місяці. Підлягає направленню на військовий облік до Центрального РВК м. Миколаєва. Відповідно до копії Повідомлення, підписаного головою житлової комісії військової частини [NUMBER] старшим лейтенантом [PERSON] , а також секретарем житлової комісії військової частини [NUMBER] старшим солдатом [PERSON] , згідно п. 2.18 міністра оборони України № 737 від 2011 року зі змінами, житловою комісією військової частини [NUMBER] було розглянуто питання про зняття позивача з черги на поліпшення житлових умов. Запропоновано позивачу звернутись до КЕВ м. Миколаєва за отриманням додатка 3 та додатка 4, про перебування на квартирному обліку та забезпеченням службовим приміщенням у м. Миколаєві. Витяг засідання житлової комісії додано. З вказаного Витягу з протоколу №141 засідання житлової комісії військової частини [NUMBER] від 10.11.2017 року вбачається, полковника [PERSON] , 1972 року народження, за слідом сім`ї 3 особи, виключено із загальної та першочергової черги на отримання житла з 10.11.2017 року у зв`язку з переводом до нового місяця служби у інший гарнізон. 27.04.2018 року позивач звернувся до командира військової частини [NUMBER] з заявою, в якій просив дати вказівку голові житлової комісії військової частини щодо розгляду поновлення його в черзі на поліпшення житлових умов. Відповідно до копії Довідки, виданої Квартирно-експлуатаційним відділом м. Миколаєва 16.03.2018 року за №71, [PERSON] перебував на квартирному обліку у військовій частині [NUMBER] з 24.05.2007 року по 10.11.2017 рік зі складом сім`ї 3 особи, а також у списках осіб, які маю право на першочергове отримання житлових приміщень з 01.08.2015 року по 10.11.2017 рік. За час проходження служби у м. Миколаєві з 06.11.2007 року по 25.01.2014 рік житлом за рахунок Міністерства оборони України забезпечувався за адресою: [ADDRESS] . Службове житло не здав. Згідно копії Довідки, виданої Київським квартирно-експлуатаційним управлінням 25.05.2018 року за № 390, [PERSON] не перебував на квартирному обліку у ЦДО МО України журналі «Військо України» з 27.12.2013 року по 24.04.2018 року, а також у списках осіб, що мають право на першочергове, позачергове отримання житлових приміщень. Житлом за рахунок Міністерства оборони України не забезпечувався. Відповідно до копії Довідки, виданої Київським квартирно-експлуатаційним управлінням 25.05.2021 року №517/6/410, полковник [PERSON] під час проходження служби у гарнізоні міста Київ з 27.12.2013 року по 11.04.2018 року не отримував жиле приміщення. Так, однією з гарантій соціального захисту військовослужбовців є право на забезпечення їх та членів їхніх сімей жилими приміщеннями, закріплене частиною першою статті 31 ЖК Української РСР, згідно з якою громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті, як правило, у вигляді окремої квартири на сім`ю. Відповідно до частини першої статті 9 ЖК Української РСР громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду, або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Потребуючі поліпшення житлових умов члени житлово-будівельних кооперативів, громадяни, які мають жилий будинок (квартиру) у приватній власності, та інші громадяни, що проживають у цих будинках (квартирах), забезпечуються жилими приміщеннями на загальних підставах (стаття 33 ЖК Української РСР). Згідно зі статтею 34 ЖК Української РСР, такими, що потребують поліпшення житлових умов, визнаються громадяни, забезпечені житловою площею нижчою за рівень, визначений чинним законодавством. Облік таких осіб здійснюється за їх місцем роботи або за їх місцем проживання (стаття 37 ЖК Української РСР). Статтею 43 ЖК Української РСР встановлено, що громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості. Відповідно до статті 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Згідно статті 2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України. Відповідно до частини дев`ятої статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла. Аналогічні приписи закріплені у пункті 29 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року № 1081 (далі - Порядок № 1081). Відповідно до п. 2.14 Наказу Міністра оборони України «Про затвердження Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями» № 737 від 30.11.2011, військовослужбовці, які перебувають на обліку, у разі переміщення по військовій службі, пов`язаного з переїздом до іншого гарнізону (в іншу місцевість), зараховуються на облік за новим місцем проходження служби разом з членами їх сімей зі збереженням часу перебування на обліку, а також у списках осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання жилого приміщення. У разі якщо військовослужбовець не перебував на обліку за одним із місць проходження військової служби, попередній час перебування його на обліку зберігається, якщо період проходження військової служби в цьому населеному пункті не перевищував шести місяців. При цьому перший примірник облікової справи (додаток 7) разом з першим примірником Картки обліку (додаток 8) направляються командиром військової частини до нового місця служби військовослужбовця разом з особовою справою, а в разі звільнення військовослужбовця з військової служби та розформування військової частини - до військового комісаріату. Другий примірник облікової справи (додаток 7) та другий примірник Картки обліку видаються військовослужбовцю під час отримання ним довідки (додаток 3) про перебування на квартирному обліку за попереднім (останнім) місцем проходження служби та зняття з обліку, виданої командиром військової частини та відповідної КЕВ (КЕЧ) району, яка скріплюється печаткою КЕВ (КЕЧ) району, та довідки (додаток 4) про здачу жилого приміщення. У разі переведення військовослужбовця, який перебуває на обліку, до нового місця проходження військової служби або звільнення його з військової служби командир військової частини зобов`язаний надати до КЕВ (КЕЧ) району витяг з наказу про переміщення або звільнення військовослужбовця протягом 10 днів з дня видачі цього наказу. При цьому, суд погоджується з аргументами відповідача, що у відповідності до пункту 2.18 Інструкції №737 військовослужбовці та особи, звільнені з військової служби, знімаються з обліку за місцем служби (за місцем звільнення з військової служби) у разі переміщення військовослужбовця до нового місця служби в інший населений пункт. Натомість відповідач мав діяти з урахуванням пункту 2.14 Інструкції та направити перший примірник облікової справи (додаток 7) разом з першим примірником Картки обліку (додаток 8) до нового місця служби військовослужбовця разом з особовою справою та надати до КЕВ (КЕЧ) району витяг з наказу про переміщення військовослужбовця протягом 10 днів з дня видачі цього наказу. Слід зазначити, що будь яких доказів, на які представник відповідача посилається у відзиві на позов, щодо повідомлення позивача про необхідність надання документів на виконання вимог Інструкції, та надання даних про місце служби позивача для направлення облікової справи, суду не надано. Поясненнями третьої особи Квартирно-експлуатаційного відділу м. Миколаїв, що наявні в матеріалах справи, підтверджується, що від військової частини [NUMBER] витягу з наказу про переміщення або звільнення [PERSON] до КЕВ м. Миколаїв не надходило. Таким чином, відповідач не здійснив жодних заходів, які передбачені вимогами п. 2.14. "Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями» затвердженої наказом МО України №737 від 30.11.2011, а майже через чотири роки після вибуття позивача до нового місця служби, його було знято з квартирного обліку у військовій частині [NUMBER] , у зв`язку з вибуттям до нового місця служби, При цьому, такими діями, відповідач створив ситуацію коли позивач - ветеран військової служби, учасник бойових дій, з вислугою військової служби понад 30 років, був позбавлений можливості реалізувати свої житлові права як в Київському гарнізоні так і в Миколаївському гарнізоні. Відповідно до п. 10.9 Наказу Міністра оборони України «Про затвердження Інструкції то організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями» №737 від 30.11.2011, робота житлової комісії проводиться на засадах гласності, демократичності та прозорості. На засіданні житлової комісії можуть бути присутні військовослужбовці, особи, звільнені з військової служби, та члени їх сімей, особи, питання стосовно яких розглядаються на засіданні житлової комісії, та інші особи. Рішення приймається житловою комісією відкритим голосуванням. Голосування проводиться за наявності на засіданні житлової комісії не менше двох третин членів затвердженого складу житлової комісії. Рішення вважається прийнятим, якщо за нього проголосувало не менше двох третин присутніх членів житлової комісії. Рішення житлової комісії оформлюється у вигляді протоколу, який підписується головою і членами комісії, які були присутні на засіданні житлової комісії, та затверджується командиром військової частини не пізніше ніж через 10 днів з дня проведення засідання житлової комісії. Підпис командира військової частини засвідчується гербовою печаткою військової частини. Засідання житлових комісій проводяться не рідше одного разу на місяць. При цьому, відповідачем не надано суду доказів повідомлення позивача, про розгляд 10.11.2017 року житловою комісією військової частини [NUMBER] , питання щодо зняття його з обліку осіб, які потребують покращення житлових умов, що унеможливило реалізацію позивачем його права бути присутнім на засіданні житлової комісії, на якому розглядалося відповідне питання. Відповідно до статті 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. На підставі викладеного, суд встановив, що відповідач порушив порядок щодо зняття позивача з квартирного обліку, передбачений наказом Міністра оборони України «Про затвердження Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями» № 737 від 30.11.2011, та, враховуючи, перебування позивача на військовій службі на день зняття його на обліку, він має право на отримання житлового приміщення для постійного проживання. Вказане право згідно з діючим законодавством реалізується шляхом перебування позивача на квартирному обліку, законних підстав для виключення з якого у відповідача в особі житлової комісії не було. Таким чином, суд встановив, що рішення житлової комісії відповідача про зняття позивача з обліку є неправомірним, а тому позовні вимоги, щодо скасування рішення житлової комісії військової частини [NUMBER] , яке оформлене протоколом від 10.11.2018 року №141, в частині виключення [PERSON] разом із членами сім`ї 3 особи із загальної та першочергової черги на отримання житла, у зв`язку з вибуттям до нового місця служби в іншій гарнізон та зобов`язання житлової комісії військової частини [NUMBER] поновити [PERSON] разом із членами сім`ї 3 особи в загальній та першочерговій черзі на отримання житла у військовій частині [NUMBER] ,є обгрунтованими та підлягають задоволенню. \~ \~ \~ \~Щодо вимого про зобов`язання житлової комісії військової частини [NUMBER] направити документи встановленим порядком до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Миколаєва, суд зазначає таке. Пунктом 2.8. "Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями" №737 від 30.11.2011 встановлено, що у місячний строк з дня зарахування військовослужбовця на облік другий примірник облікової справи (додаток 7), кожен аркуш у якій завірений печаткою військової частини, разом з другим примірником Картки обліку та витягом із протоколу засідання житлової комісії військової частини про зарахування військовослужбовця на квартирний облік у місячний строк направляються для перевірки, обліку і зберігання до КЕВ (КЕЧ) району. Ще один витяг із протоколу засідання житлової комісії військової частини про зарахування військовослужбовця на квартирний облік представник житлової комісії в місячний строк направляє до житлової комісії гарнізону. Облікові справи (додаток 7) зберігаються у КЕВ (КЕЧ) району протягом п`яти років після одержання військовослужбовцями чи особами, звільненими в запас або відставку, жилих приміщень для постійного проживання. Таким чином, позовні вимоги в частині зобов`язання житлової комісії військової частини [NUMBER] направити документи встановленим порядком до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Миколаєва є передчасними, а тому задоволенню не підлягають. Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та Законами України. Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Згідно з ч. ч. 1-4 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу, якщо про це не звертаються сторони. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, у тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Інші доводи сторін, які наведені у позові та відзиві до позову, в межах наданих сторонами доказів, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Outcome: partial