Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-28 00:00:00

[PERSON] звернулась до Дубенського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька. З урахуванням уточнених позовних вимог, просить надати малолітній [PERSON] , [INFO] , дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України, а саме до Республіки Польща, Сполученого Королівства Великої Британї та Ірландії без згоди та супроводу батька [PERSON] , з метою оздоровлення та навчання у супроводі матері [PERSON] до [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що під час перебування у шлюбі з відповідачем, у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 11.02.2015 шлюб між ними розірвано, стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання доньки у твердій грошовій сумі в розмірі 1/3 частки його доходу щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Визначено місце поживання доньки, [PERSON] , з матір`ю [PERSON] . Донька [PERSON] , практично від народження хворіє на бронхіальну астму II ступеню, у зв`язку з чим потребує постійного оздоровлення, для лікування та профілактики якої, за рекомендаціями лікарів, необхідне періодичне перебування дитини на як морі, так і проживання у максимально сприятливих екологічних умовах. Оскільки з 09 листопада 2017 року вона перебуває в офіційному шлюбі з [PERSON] , громадянином Республіки Польща, має можливість оздоровлювати доньку за кордоном, надавати їй дошкільну освіту за кордоном. Проте, їй щоразу доводиться випрошувати у відповідача дозвіл на виїзд малолітньої доньки на відпочинок з метою оздоровлення дитини. Такими діями відповідач [PERSON] шкодить інтересам дитини. З часу розлучення 11.02.2015 відповідач з донькою не бачився, не мав регулярних особистих стосунків і прямих контактів з останньою, жодної участі у її вихованні не приймає. З часу свого свідомого життя донька називає батьком мого офіційного чоловіка [PERSON] Ці обставини слугували причиною звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] . Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 11 жовтня 2018 року її позов було задоволено, проте Рівненський апеляційний суд постановою від 07 лютого 2019 року скасував рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 11.10.2018, попередивши [PERSON] про необхідність належного виконання обов`язків по вихованню і утриманню дитини та поклав на орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради контроль за виконанням батьківських обов`язків відповідачем. З 15 листопада 2018 року донька відвідує дошкільний навчальний заклад в м. Барвел Сполученого Королівства Великої Британії та Ірландії. 16.01.2019 вони з донькою [PERSON] отримали карти резидентів Сполученого Королівства Великої Британії та Ірландії, як члени сім`ї резидента. Донька перебуває на обліку у медичному центрі Неаlh Lane, їй обрано метод лікування, який надав дитині можливість повноцінно жити без інгалятора. Окрім того, виїзд дитини за кордон сприятиме розширенню її світогляду та добре позначиться на духовному та інтелектуальному розвитку як особистості, так як дитина цікавиться багатьма речами, займається у розвиваючих гуртках, фізично та морально зміцнить її, пристосує дитину до комунікабельності, вивченню мов, що розширить її кругозір. Просить надати малолітній [PERSON] , [INFO] , дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України, а саме до Республіки Польща, Сполученого Королівства Великої Британї та Ірландії без згоди та супроводу батька [PERSON] . Рішення просить допустити до негайного виконання. Стягнути з відповідача судові витрати. Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що позовних вимог не визнає, з доводами позивачки не погоджується, оскільки ніколи не відмовлявся від дитини, не намагався шкодити інтересам малолітньої дочки [PERSON] , його не позбавлено батьківських прав відносно неї. Тому вони мають рівні права та обов`язки відносно доньки. Проте забезпечувати інтереси позивачки по справі не бажає. Зазначає, що питання надання дозволу на виїзд доньки [PERSON] за кордон виникло не з метою її оздоровлення чи лікування, а з бажанням позивачки відвідувати постійно свого чоловіка [PERSON] , який є громадянином Республіки Польща, і з яким перебуває в шлюбі з 09 листопада 2017 року. Жодного доказу про те, що наша малолітня дочка [PERSON] потребує оздоровлення або лікування за кордоном, до позовної заяви не надано. У консультаційному висновку спеціаліста від 23 травня 2018 року щодо стану здоров`я дочки [PERSON] , де зазначено встановлений діагноз та рекомендації, серед яких не значиться оздоровлення або лікування за кордоном. Вважає, що не надано позивачкою по справі також доказів того, що вона має можливість оздоровлювати доньку за кордоном, надавати їй дошкільну освіту за кордоном. Тим більше, ці питання з ним не узгоджувалися. Про те, що дочка відвідує дошкільний заклад йому стало відомо тільки тоді, коли він отримав копію позовної заяви. Після реєстрації їхнього шлюбу він вже двічі надавав згоду на виїзд дочки [PERSON] за кордон. Просить відмовити у задоволенні позову. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги з підстав, зазначених у позові. Відповідач в судове засідання не з`явився, згідно поданої заяви, просить розгляд справи провести без його участі, за участю його представника - адвоката Мельник Т.В., позовні вимоги не визнає з підстав зазначених у відзиві на позов. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву, просить відмовити у задоволенні позову. Заслухавши учасників, дослідивши докази, суд прийшов до висновку, що позовна заява підлягає до часткового задоволення. Судом встановлено, що [PERSON] народилась [INFO] , її батьками зазначені сторони по справі (а.с. 16). Дитина зареєстрована в [ADDRESS] (а.с. 17-18). Позивачка [PERSON] також зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , про о свідчить витяг з Єдиного ДДР (а.с. 10). Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 11.02.2015 шлюб між сторонами розірвано, стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання доньки у твердій грошовій сумі в розмірі 1/3 частки його доходу щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Визначено місце поживання доньки, [PERSON] , з матір`ю [PERSON] (а.с. 11). Як слідує зі змісту постанови Верховного Суду від 08.05.2019, Рівненський апеляційний суд постановою від 07 лютого 2019 року, яку залишено без змін, скасував рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 11.10.2018 про позбавлення відповідача батьківських прав, попередивши [PERSON] про необхідність належного виконання обов`язків по вихованню і утриманню дитини та поклав на орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради контроль за виконанням батьківських обов`язків відповідачем (а.с. 12-15). Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Львівській області 09 листопада 2017 року, позивачка перебуває у шлюбі з [PERSON] Шлюб зареєстровано 09.11.2017 (а.с. 20). 16.01.2019 [PERSON] та [PERSON] отримали карти резидентів Сполученого Королівства Великої Британії та Ірландії (а.с. 22-24). З 15 листопада 2018 року [PERSON] , [INFO] , відвідує дошкільний навчальний заклад в м. Барвел Сполученого Королівства Великої Британії та Ірландії (а.с. 25-27). Як зазначено у консультаційному висновку спеціаліста № 110 від 14.02.2012, [PERSON] встановлений діагноз: бронхіальна астма II ступеню. Алергічний риніт (а.с. 19). [PERSON] перебуває на обліку у медичному центрі Неаlh Lane, їй обрано метод лікування (а.с. 28-31). 01.07.2019 представник позивача зверталась з досудовою пропозицією до відповідача щодо надання письмового нотаріального дозволу на тимчасові поїздки доньки [PERSON] за кордон з метою лікування та навчання (а.с. 33). Згідно виписки з листування сторін у соціальній мережі «viber», відповідач просить «зняти з нього аліменти» в обмін на «всі потрібні дозволи» (а.с. 71-73). Приймаючи вищевказані фактичні обставини по справі суд також виходить з наступного. Згідно з частиною другою ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров"я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. При цьому батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини, що слідує із змісту пункту другого ст.155 Сімейного Кодексу України. Статті 141, 157 Сімейного Кодексу України визначають рівність прав і обов`язків батьків відносно виховання дитини. Конституція України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом (частина 3 статті 313 Цивільного кодексу України). Пунктами 3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, установлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до п.7 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.05.2014 року №152 оформлення, видача та обмін паспорта для виїзду за кордон здійснюється особі, яка не досягла шістнадцятирічного віку, - на підставі заяви-анкети одного з батьків (якщо батьки не перебувають у шлюбі - на підставі заяви-анкети того з батьків, з ким проживає особа), усиновлювачів, опікунів, піклувальників або інших представників. У разі відсутності другого з батьків під час подання документів така заява подається нотаріально засвідченою. Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Разом з тим, дозвіл на тимчасові виїзди за кордон з дати набрання рішення законної сила у супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, з визначенням його початку й закінчення. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 712/10623/17 (провадження № 14-244цс18) в якому Велика Палата відступила від правового висновку, згідно з яким пріоритетними в цій категорії справ є дотримання принципу рівності прав батьків щодо дитини. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 712/10623/17 (провадження № 14-244цс18) зроблено висновок, що положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди. Тимчасовий виїзд за кордон у супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, з визначенням його початку й закінчення. Крім того, рішенням у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) Європейський суд з прав людини, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін. Ураховуючи встановлені обставини, зокрема те, що: - дитина проживає з матір`ю, яка забезпечує їй повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також рівень життя, необхідний для такого розвитку; - відповідач, хоч і не був позбавлений батьківських прав, проте попереджений про необхідність належного виконання обов`язків по вихованню і утриманню дитини; - дитина хворіє на бронхіальну астму II ступеню, перебуває на обліку у медичному центрі Неаlh Lane, їй обрано метод лікування, який надає можливість повноцінно жити без інгалятора; - при розгляді даної справи судом не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд дитини за межі України для тимчасового перебування за кордоном з метою оздоровлення та відпочинку, - суд приходить до висновку про доцільність надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини у супроводі матері або уповноваженої нею особи за кордон із зазначенням певного періоду, на який видається такий дозвіл, що відповідатиме найкращим інтересам дитини. З урахуванням вищенаведеного, уточнені позовні вимоги підлягають задоволенню частково, з наданням дозволу на тимчасовий виїзд за межі України, а саме до Республіки Польща, Сполученого Королівства Великої Британї та Ірландії без згоди та супроводу батька, з дня набрання рішенням законної сили і до 15 липня 2021 року. Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ч.1 ст.133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивачкою було сплачено судовий збір у розмірі 768, 40 грн. На підставі наведеного,

Outcome: partial