Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-31 00:00:00

В грудні 2015 р. позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом посилаючись на те, що вони є спадкоємицями за заповітом після померлої [INFO] року [PERSON]. Даний заповіт посвідчений державним нотаріусом Києво - Святошинської районної державної нотаріальної контори Гук Н. В. 25.01.1999 року за реєстровим номером 2-97, за умовами якого [PERSON] заповіла належний їй на праві особистої власності житловий будинок [ADDRESS] в такому порядку: житлову кімнату 1-3 площею 9,6 кв. м., житлову кімнату 1-4 площею 12.2 кв. м. - [PERSON]; житлову кімнату 1-2 площею 16,1 кв.м., коридор 1-1 площею 5,5 кв.м., кухню 1-5 площею 9,1 кв. м., ванну 1-6 площею 5,5 кв. м., коридор 1-7 площею 6,8 кв. м. - [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина,яка складається з: земельної ділянки площею 0,0737 га кадастровий номер [NUMBER], що розташована за адресою: [ADDRESS], надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), належала померлій [PERSON] на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого Боярською міською Радою народних депутатів Києво- Святошинського району Київської області 01.11.1999 року на підставі рішення Виконкому Боярської міської Ради народних депутатів Києво-Святошинського району Київської області № 404/1 від 20.10.1997 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за номером 3160 та житловий будинок [ADDRESS], що належав спадкодавці на праві приватної власності на підставі Рішення Виконкому Боярської міської Ради депутатів трудящих № 254/4 від 19.07.1999 р., яким затверджено Акт державного приймання житлового будинку до експлуатації та визнано право власності на житловий будинок [ADDRESS] за [PERSON] та доручено КМБТІ видати свідоцтво про право власності на житловий будинок на ім'я [PERSON]. Позивачі зазначають, що 16.08.2014 р. вони звернулися до приватного нотаріуса із заявами №№1129,1130 про прийняття спадщини, на підставі яких державним нотаріусом Яхно М.Є. було заведено спадкову справу № 404/2014 до майна померлої [INFO] року [PERSON]. 07.10.2015 року державним нотаріусом Яхно М. Є. Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори на ім'я [PERSON] та [PERSON] було видано свідоцтва, зареєстровані за реєстровими номерами 2-2497 та 2-502, про право на спадщину за законом (по ? частці кожній) на земельну ділянку площею 0,0737 га (кадастровий номер [NUMBER]), що розташована за адресою: [ADDRESS], наданої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд належна померлій [PERSON]. Проте, постановою державного нотаріуса Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Яхно М.Є. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07.10.2015 року відмовлено позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку житлового будинку [ADDRESS] в зв»язку з тим, що згідно заповіту, посвідченого Києво-Святошинською державною нотаріальною конторою 25 січня 1999 року за реєстровим номером 2-97 неможливо визначити частки житлового будинку, які спадкодавець заповів [PERSON] та [PERSON], а також у зв»язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Посилаючись на вищевикладене та норми закону позивачі просили суд ухвалити рішення, яким визнати за [PERSON], [INFO], право власності на ? частку житлового будинку [ADDRESS], в порядку спадкування після [PERSON], померлої [INFO] року. Визнати за [PERSON], [INFO], право власності на 1/2 частку житлового будинку [ADDRESS], в порядку спадкування після [PERSON], померлої [INFO] року. В судове засідання позивачі не з»явилися, їхні представники звернувся до суду із клопотанням про слухання справи за їхньої відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання свого представника не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомляв. Третя особа в судове засідання не з"явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду неповідомляла. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, позов задовольняє з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України , суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Судом встановлено, що [INFO] року померла мати позивачів [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 13.08.2014 року, яке видане виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина,яка складається з: земельної ділянки площею 0,0737 га кадастровий номер [NUMBER], що розташована за адресою: [ADDRESS], надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), належала померлій [PERSON] на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого Боярською міською Радою народних депутатів Києво- Святошинського району Київської області 01.11.1999 року на підставі рішення Виконкому Боярської міської Ради народних депутатів Києво-Святошинського району Київської області № 404/1 від 20.10.1997 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за номером 3160 та житловий будинок [ADDRESS], що належав спадкодавці на праві приватної власності на підставі Рішення Виконкому Боярської міської Ради депутатів трудящих № 254/4 від 19.07.1999 р., яким затверджено Акт державного приймання житлового будинку до експлуатації та визнано право власності на житловий будинок [ADDRESS] за [PERSON] та доручено КМБТІ видати свідоцтво про право власності на житловий будинок на ім'я [PERSON]. На випадок своєї смерті [PERSON] залишила заповіт, посвідчений державним нотаріусом Києво- Святошинської районної державної нотаріальної контори Гук Н. В. 25.01.1999 року за реєстровим номером 2-97, за умовами якого [PERSON] заповіла належний їй на праві особистої власності житловий будинок [ADDRESS] в такому порядку: житлову кімнату 1-3 площею 9,6 кв. м., житлову кімнату 1-4 площею 12.2 кв. м. - [PERSON]; житлову кімнату 1-2 площею 16,1 кв.м., коридор 1-1 площею 5,5 кв.м., кухню 1-5 площею 9,1 кв. м., ванну 1-6 площею 5,5 кв. м., коридор 1-7 площею 6,8 кв. м. - [PERSON]. Права приватної власності на зазначене спадкове майно підтверджується наступними документами. Рішенням № 13 Виконкому Міської Ради депутатів трудящих Києво-Святошинського району Київської області від 19.07.1958 р. про надання [PERSON] права індивідуального житлового будівництва в [ADDRESS]. Договором про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності з кількістю кімнат від одної до п'яти включно, укладеним виконкомом Боярської міської ради депутатів трудящих з [PERSON], [INFO] р. та зареєстрованим нотаріусом Боярської Державної нотаріальної контори 24.10.1958 р. у реєстрі під № 1349. Державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого Боярською міською Радою народних депутатів Києво-Святошинського району Київської області 01.11.1999 року, згідно з яким землю передано для будівництва та обслуговування житлових будівель та господарських споруд. Актом державного приймання в експлуатацію індивідуального домоволодіння, що складається з цеглового будинку [ADDRESS] житловою площею 54,8 кв. м., та надвірної побудови: сараю; затвердженим рішенням виконкому Боярської міської зали депутатів трудящих № 254/4 від 19.07.1999 р. Рішенням виконкому Боярської міської ради депутатів трудящих № 254/4 від 19.07.1999 р., яким затверджено акт державного приймання житлового будинку до експлуатації та визнано право власності на житловий будинок [ADDRESS] за [PERSON] та доручено КМБТІ видати свідоцтво про право власності на житловий будинок на ім'я [PERSON]. Довідкою виконавчого комітету Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області № 4649 від 24.11.2015 р., якою підтверджується, що [PERSON] проживала за адресою: [ADDRESS], з 26.02.1964 року т моменту смерті 12.08.2014 р. Даними будинкової книги, [PERSON] зазначена домовласником та особою, відповідальною за ведення книги та прописку по будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Даними Технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS], виготовленого Комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної Ради Київської області», де в розділі Характеристика будинку, господарських будівель та споруд зазначено, що будинок за цією адресою існує з 1962 року. 16.08.2014 р. позивачі звернулися до приватного нотаріуса із заявами №№1129,1130 про прийняття спадщини, на підставі якої державним нотаріусом Яхно М.Є. було заведено спадкову справу № 404/2014 до майна померлої [INFO] року [PERSON]. Постановою державного нотаріуса Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Яхно М.Є. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07.10.2015 року відмовлено позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку житлового будинку [ADDRESS] в зв»язку з тим, що згідно заповіту, посвідченого Києво-Святошинською державною нотаріальною конторою 25 січня 1999 року за реєстровим номером 2-97 неможливо визначити частки житлового будинку, які спадкодавець заповів [PERSON] та [PERSON], а також у зв»язку з відсутністю правовстановлюючих документів. За правилами ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до ст. 1222 цього Кодексу спадкоємцями за заповітом і законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно аб.3п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 р., у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч. 1 ст. 11 та ст. 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Оцінюючи встановлені судом обставини, суд знаходить повністю обґрунтованими вимоги позивача щодо визнання за нею права власності на 1/2 частину спадкового будинку та, яка є спадкоємцем за заповітом, що належним чином прийняла спадщину, та має право на відповідне майно що увійшло до спадкової маси, а отже вимоги позову підлягають до задоволення. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог. Зважаючи на вищевикладене, відповідно до ст.ст. 1218, 1220, 1221, 1222, 1268 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», та

Outcome: approved