Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-30 00:00:00

13.07.2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовними вимогами, якими просить: встановити факт родинних відносин між нею та чоловіком [PERSON], померлим [INFO]; встановити факт постійного її проживання разом зі спадкодавцем[PERSON] на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS]; встановити факт належності [PERSON] сертифікату на право на земельну частку (пай) Серії [NUMBER], виданого Ізмаїльською районною державною адміністрацією на підставі рішення Ізмаїльської райдержадміністрації від 12.02.1996р. №54-96,зареєстрованого 13.02.1996р. у Книзі реєстрації сертифікатів про право на земельну частку (пай) за [NUMBER], площею 3,32 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), із земель, які перебувають у колективній власності КСП «Зоря» в [ADDRESS], виданого на імя [PERSON]; визнати за нею право власності у порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON], померлого [INFO], право на земельну частку (пай) за [NUMBER], загальною площею 3,32 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), із земель, які перебувають у колективній власності КСП «Зоря» в [ADDRESS]. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач зазначає, що [INFO] помер її чоловік [PERSON]. Після його смерті залишилось спадкове майно, зокрема, земельна частка (пай) за [NUMBER], загальною площею 3,32 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі ( на місцевості), із земель, які перебувають у колективній власності КСП «Зоря» в [ADDRESS]. [PERSON] заповіт не залишав. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] стали: дружина [PERSON], діти: [PERSON], [PERSON] На час смерті [PERSON] спільно з ним проживала дружина [PERSON], що підтверджується довідкою Муравлівської сільської ради №669 від 15.12.2017, та спадщину вона прийняла шляхом постійного проживання зі спадкодавцем. [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Веліксар Т.І. з заявою про прийняття спадщини 12.02.2018р., тобто з пропуском встановленого законом строку, зі спадкодавцем вона не проживала та вважається такою, що спадщину не прийняла. [PERSON] спадщину після смерті батька не прийняла, оскільки на момент смерті спадкодавця, час відкриття спадщини, та протягом шести місяців не проживала разом із спадкодавцем за однією адресою, заяву про прийняття спадщину у встановлений законом строк до нотаріуса не подавала. Листом приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Головного територіального управління юстиції в Одеській області Веліксар Т.І. №418/02-14 від 11.07.2018 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно, яке залишилося після померлого 30.12.2009 [PERSON], так як встановлена невідповідність у документах в написанні прізвища спадкодавця. Так, у свідоцтві про смерть спадкодавець вказаний як «[PERSON]», в сертифікаті на земельну частку (пай) «[PERSON]», в свідоцтві про одруження «[PERSON]» (російською мовою). Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні. Відповідачі, сповіщені належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилися; [PERSON] надала до суду письмову заяву про визнання позову та розгляд справи без її участі. Ухвалою суду від 29.08.2018 року витребувано від приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Головного територіального управління юстиції в Одеській області Веліксар Т.І. копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON], який помер [INFO], та інформацію про наявність чи відсутність заповіту від [PERSON]. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що 13.02.1996р. на імя [PERSON] було видано Ізмаїльською районною державною адміністрацією на підставі рішення Ізмаїльської райдержадміністрації від 12.02.1996р. №54-96, Сертифікат на право на земельну частку (пай) Серії [NUMBER], зареєстрованого 13.02.1996р. у Книзі реєстрації сертифікатів про право на земельну частку (пай) за [NUMBER]). Згідно довідки Міськрайонного управління у Ізмаїльському районі та м. Ізмаїлі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області №850/186-18 від 03.04.2018р. в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) зареєстровано сертифікат на право на земельну частку (пай) по КСП «Зоря» серія [NUMBER] розміром 3,32 гектарів за порядковим [NUMBER] на [PERSON]. Згідно листа Ізмаїльської районної державної адміністрації №01/01-18/2107/1892 від 18.03.2018 Сертифікат серії [NUMBER] на право на земельну частку (пай) виданий 13.02.1996р. [PERSON] на підставі додатку (перелік членів КСП «Зоря») №1 до Державного акту на право користування землею та розпорядження «Про затвердження розмірів земельної ділянки в умовних кадастрових гектарів у колективних сільськогосподарських підприємствах району» №54/96. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від [INFO]., виданого Муравлівською сільською радою Ізмаїльського району Одеської області, [PERSON] помер [INFO]. Так, після смерті [PERSON], згідно ст.1220 ЦК України, відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить право на земельну частку (пай) за [NUMBER], загальною площею 3,32 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі ( на місцевості), із земель, які перебувають у колективній власності КСП «Зоря» в [ADDRESS]. За життя [PERSON] заповіту не залишав, що підтверджено інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №50858217 від 09.02.2018р. Спадкоємцями за законом першої черги після смерті [PERSON] стали: дружина [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 18.11.1967р.; дочка [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про її народження та укладення шлюбу, копії яких наявні у матеріалах справи; дочка [PERSON]. Позивач [PERSON] прийняла спадщину фактично, оскільки на час відкриття спадщини та протягом шести місяців проживала та була зареєстрована зі спадкодавцем за однією адресою, що підтверджується довідкою Муравлівської сільської ради №669 від 15.12.2017, копія якої наявна у матеріалах справи. [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Веліксар Т.І. з заявою про прийняття спадщини 12.02.2018р., тобто з пропуском встановленого законом строку, зі спадкодавцем вона не проживала та вважається такою, що спадщину не прийняла. [PERSON] спадщину після смерті батька не прийняла, оскільки на момент смерті спадкодавця, час відкриття спадщини, та протягом шести місяців не проживала разом із спадкодавцем за однією адресою, заяву про прийняття спадщину у встановлений законом строк до нотаріуса не подавала. Осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині після смерті [PERSON], відповідно до ст. 1241 ЦК України, немає. Інших спадкоємців немає. Листом приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Головного територіального управління юстиції в Одеській області Веліксар Т.І. №418/02-14 від 11.07.2018р. позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно, яке залишилося після померлого [INFO]. [PERSON], так як встановлена невідповідність у документах в написанні прізвища спадкодавця. Так, у свідоцтві про смерть спадкодавець вказаний як «[PERSON]», в сертифікаті на земельну частку (пай) «[PERSON]», в свідоцтві про одруження «[PERSON]» (російською мовою). Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Згідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1263 ЦК України, у третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 3ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до п.п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Спадкоємець повинен надати нотаріусу правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності спадкодавця на нерухоме майно. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Згідно п. 3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до ст. 316 Цивільного Кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 293 ЦПК України розгляд справ про встановлення факту віднесено до компетенції суду. Згідно п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, що мають юридичне значення. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. За позицією Верховного Суду України, викладеною в абз.2 п.2 постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» за №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. У п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №15 від 25.05.1998 року) «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що відповідно до п.1 ст.273 ЦПК суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв'язку із втратою годувальника. Згідно Постанови пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.08 року до спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо. На підтвердження родинного зв'язку між позивачем та спадкодавцем, позивачем надано документи, а саме: свідоцтво про його смерть, свідоцтво про народження дочки [PERSON], свідоцтво про одруження між позивачем та спадкодавцем, з яких вбачається невідповідність прізвищ, а саме «[PERSON]» російською мовою та «[PERSON]» українською мовою. У звязку з чим, факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON], а саме факт того, що померлий [INFO] [PERSON] є чоловіком [PERSON], [INFO], підтверджено зібраними у справі доказами, їх належна оцінка. Факт проживання позивача з чоловіком [PERSON], померлим [INFO], за адресою: [ADDRESS], а саме на день його смерті [INFO], також підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами, їх належна оцінка. У відповідності до п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №15 від 25.05.1998 року) „Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу. Належність спадкодавцю [PERSON] Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серії [NUMBER], виданого Ізмаїльською районною державною адміністрацією на підставі рішення Ізмаїльської райдержадміністрації від 12.02.1996р. №54-96, зареєстрованого 13.02.1996р. у Книзі реєстрації сертифікатів про право на земельну частку (пай) за [NUMBER]), підтверджується довідкою Міськрайонного управління у Ізмаїльському районі та м. Ізмаїлі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області №850/186-18 від 03.04.2018р., листом Ізмаїльської районної державної адміністрації №01/01-18/2107/1892 від 18.03.2018. Враховуючи викладене, з огляду на наявні письмові докази, суд вважає доведеними факти родинного звязку, проживання та належності документу, та відповідно обґрунтованість позовних вимог. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до роз'яснень п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 78, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, у тому числі, з огляду на те, що відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 81 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved