Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-24 00:00:00

[PERSON] через свого представника [PERSON] звернувся в суд із вказаним вище позовом про визнання договору оренди землі недійсним та витребування земельної ділянки в натурі. Посилався на те, що після смерті своєї бабусі [PERSON] отримав в спадщину земельну ділянку загальною площею 1,2781 га., кадастровий номер 7324088000:03:001:0852, розташовану на території Романківецької сільської ради Сокирянського району Чернівецької області. Після набуття права власності на вказану земельну ділянку йому стало відомо, що вона перебуває в оренді СВК «Злагода» на підставі договору оренди, укладеного з його бабусею [PERSON] строком на 25 років, тобто до 2030 року. На початку вересня 2020 року він знайшов оригінал договору оренди землі, укладеного 01.02.2006 року СВК «Злагода» з [PERSON] , яка померла [INFO] . Окрім цього, з отриманої від державного реєстратора інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 24.09.2020 року він дізнався, що 01.02.2019 року від його імені з СВК «Злагода» укладений договір оренди землі, зареєстрований 29.10.2019 року державним реєстратором Сокирянської міської ради Долінською А.О. строком на 25 років. Після огляду наданих йому відділом Держгеокадастру копій договору оренди від 01.02.2012 року ним встановлено, що підпис, який міститься в самому договорі та акті прийому-передачі вчинений не ним, а іншою особою. Посилаючись на норми ЦК та ЗК України, просив визнати недійсним договір оренди земельної ділянки, загальною площею 1,2781 га, кадастровий номер 73240880000:03:001:0852, розташованої на території Романковецкої сільської ради Сокирянського району Чернівецької області, укладеного 01.02.2012 року та зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 29.10.2019 року та зобов`язати сільськогосподарський виробничий кооператив «Злагода» повернути в натурі за актом приймання-передачі [PERSON] належну земельну ділянку, загальною площею 1,2781 га, кадастровий номер 73240880000:03:001:0852, розташовану на території Романковецкої сільської ради Сокирянського району Чернівецької обл. 23.11.2020 року представник відповідача [PERSON] подала до суду відзив на позов, в якому проти його задоволення заперечила та зазначила, що з 01.02.2012 року позивачу було відомо про укладення договору оренди землі з СВК «Злагода», оскільки [PERSON] , набувши право власності на земельну ділянку в порядку спадкування та отримавши державний акт, самостійно надав копію цього акту, свої паспортні данні та ідентифікаційний код відповідачу, для укладення договору оренди. Також, в період з 2012 року по теперішній час [PERSON] одержує від СВК «Злагода» орендну плату, передбачену п.9 оспорюваного договору. Враховуючи викладене представник відповідача вважає, що позивачем пропущено, визначений ст.257 ЦК України строк позовної давності. Представник відповідача також вважає, що сторонами під час укладення спірного договору оренди землі було досягнуто згоди щодо всіх його істотних умов, а тому будь-яких підстав визнати його недійсним немає. Окрім цього, представник відповідача зазначила, що із врахуванням практики Верховного Суду, позивачем та його представником не вірно обрано спосіб захисту, оскільки в разі не підписання договору однією із сторін, такий договір є неукладеним. Відповідно правочин, який не вчинено, не може бути визнаний недійсним. Сторони та їх представники в судове засідання не з`явились, подавши заяви про розгляд справи без їхньої участі. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. З`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, вивчивши та дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті суд вважає, що в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити з огляду на таке. Судом встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки загальною площею 1,2781 га., кадастровий номер 7324088000:03:001:0852, розташованої на території Романківецької сільської ради Сокирянського району Чернівецької області що підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД №100939. Як вбачається з копій договору оренди землі від 01.02.2012 року та додатків до нього, [PERSON] передав в оренду СВК «Злагода» належну йому земельну ділянку строком на 25 років. Вказаний договір та угода сторін, яка є додатком №1 до договору, містить підписи [PERSON] та уповноваженої особи СВК «Злагода». Згідно висновку експертів №401/402/21-21 від 25.02.2021 року за результатами проведення судово-технічної та почеркознавчої експертиз в даній цивільній справі встановлено, що підпис в розділі «Місцезнаходження та реквізити Сторін» «Орендодавець» в рядку «Підпис» у договорі оренди землі, укладеного 01.02.2012 року між [PERSON] та СВК «Злагода», - виконаний не [PERSON] , а іншою особою. Судом також встановлено, що позивач [PERSON] з 2012 року отримував від СФК «Злагода» орендну плату згідно з пунктом 9 спірного договору, що підтверджується відповідними відомостями про видачу орендної плати за оренду земельної ділянки (паю), а також формами 1 ДФ про податковий розрахунок сум доходу, нарахований на користь платників податку, і сум утриманого з них податку. За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти. Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті). Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів).У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права. Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України). За частиною першою статті 14 Закону України "Про оренду землі" (тут і далі - у редакції, чинній на дату, зазначену в спірних договорах) договір оренди землі укладається в письмовій формі, а за статтею 18 цього Закону договір оренди набирає чинності після його державної реєстрації. За частиною першою статті 15 Закону України "Про оренду землі" істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (частина друга цієї ж статті). У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. Разом із цим суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної в позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. Разом із тим, у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення. Враховуючи підстави позову, наведені позивачем у позовній заяві, а також заперечення відповідача, позивач у цій справі наполягає на поверненні йому земельних ділянок, вважаючи, що ці ділянки знаходяться у фактичному користуванні відповідача без установлених законом підстав. Зайняття земельних ділянок фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майно, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок. Більше того, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок. Тому в даному позові слід відмовити з підстав обрання позивачем неефективного способу захисту, а не з підстав застосування наслідків пропуску позовної давності, позаяк суд розглядає питання про застосування позовної давності лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Відмова у задоволенні позову через обрання неефективного (неналежного) способу захисту не позбавляє позивача права заявити негаторний позов про повернення земельної ділянки. Таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові №145/2047/16-ц від 16.06.2020 року, яка згідно ст.263 ЦПК України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. На підставі ст.ст.11, 15, 16, 202-205, 207, 215, 229-233, 627, 638 ЦК України, ст.ст.4-6, 11, 14, 15, 17-19 Закону України "Про оренду землі",

Outcome: dismissed