Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-08 00:00:00

16 лютого 2015 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що між ВАТ «Державний ощадний банк України» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №268 від 14 серпня 2008 року про надання кредиту в сумі 20000 грн. строком на 36 місяців зі сплатою 30% річних за користування кредитом. Згідно із вказаним договором, відповідач зобовязався сплатити Банку суму отриманого кредиту із нарахованими відсотками не пізніше 14 серпня 2011 року. При цьому відповідач, відповідно до п.1.4.2 вказаного договору, зобовязався щомісяця сплачувати відсотки за користування кредитом, відповідно до вимог договору. У забезпечення виконання зобовязань по зазначеному кредитному договору між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] було укладено договір поруки №450 від 14 серпня 2008 року. Крім того, у забезпечення виконання зобовязань по зазначеному кредитному договору між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] було укладено договір поруки №450 від 14 серпня 2008 року. Однак відповідач [PERSON] належним чином не виконував зобовязання за договором і станом на 17 січня 2015 року допустив заборгованість за кредитним договором на загальну суму 21645,05 грн., а поручителі [PERSON] та [PERSON] не забезпечили виконання боржником взятих на себе зобовязань. Тому позивач, як правонаступник ВАТ «Державний ощадний банк України», просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором та судові витрати. 18 червня 2015 року до суду надійшла заява позивача від 11 червня 2015 року про зменшення розміру позовних вимог. Відповідно до зазначеної заяви, позивач просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором станом на 15.05.2015 року в сумі 19741,51 грн. /а.с.105-106/. Представник позивача в судовому засіданні наполягала на задоволенні позову,посилаючись на те,що відповідач [PERSON] належним чином не виконував взяті на себе зобов"язання по кредитному договору ,а відповідачі [PERSON] та [PERSON] не забезпечили виконання боржником [PERSON] зобов"язань,що і було підставою для звернення до суду .При цьому було позивачем було враховано,що боржник сплатив стягнуті за судовим наказом кошти. В подальшому представник позивача у судове засідання не з"явилася,про причини неявки суд не повідомила, хоча про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином. Однак від нєї до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутність. На задоволенні позову наполягає /а.с.66/. В подальшому позивачем позовні вимоги були зменшені до 19741 грн 51 коп,на стягненні яких представник позивача і наполягала. Відповідач [PERSON] позов не визнав, пояснивши, що за судовим наказом з нього вже стягнута заборгованість за зазначеним кредитним договором, а судовий наказ ним виконаний в повному обсязі. Крім того, відповідно до п.7.8 кредитного договору строк позовної давності щодо всіх грошових зобовязань збільшено до трьох років, а строк надання кредиту закінчився 15 серпня 2011 року, тому позовна давність по кредитному договору спливла 15 серпня 2014 року, а тому будь-які претензії до нього з боку позивача суперечать чинному законодавству та самому кредитному договору. Тому він просив відмовити у задоволенні позову у звязку з закінченням строку позовної давності. В подальшому [PERSON] в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином /а.с.122/. Відповідач [PERSON] позов не визнав, посилаючись на те, що позивач пропустив встановлений договором і законом шестимісячний строк для звернення до нього вимоги, як до поручителя. Тому він просив у задоволенні позову відмовити. В подальшому відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, однак в наданій ним заяві-запереченнях він просив розглядати справу у його відсутність /а.с.53/. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, однак в письмових запереченнях до позову просив розглядати справу у його відсутність. Позов не визнає з посиланням на те, що позивач пропустив встановлений договором і законом шестимісячний строк для звернення до нього вимоги, як до поручителя. Тому справа розглянута у відсутність сторін в порядку ч.4 ст.169 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Між ВАТ «Державний ощадний банк України» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №268 від 14 серпня 2008 року про надання кредиту в сумі 20000 грн. на споживчі цілі строком на 36 місяців зі сплатою 30% річних за користування кредитом, що відповідає вимогам ст.1054 ЦК України /а.с.4-6/. У забезпечення виконання зобовязань по зазначеному кредитному договору між ВАТ «Державний ощадний банк України» (Кредитором), [PERSON] (Боржником) та [PERSON] (Поручителем) було укладено Договір поруки №450 від 14 серпня 2008 року, згідно з яким поручитель [PERSON] зобовязується перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником [PERSON] зобовязань за кредитним договором №268 від 14 серпня 2008 року /а.с.7-8/. Крім того, у забезпечення виконання зобовязань по зазначеному кредитному договору між ВАТ «Державний ощадний банк України» (Кредитором), [PERSON] (Боржником) та [PERSON] (Поручителем) було укладено Договір поруки №450 від 14 серпня 2008 року, згідно з яким поручитель [PERSON] зобовязується перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником [PERSON] зобовязань за кредитним договором №268 від 14 серпня 2008 року /а.с.9-10/. Позивач є правонаступником ВАТ «Державний ощадний банк України» /а.с.25/. Судовим наказом Красноокнянського районного суду Одеської області від 04 червня 2010 року з відповідача [PERSON] стягнута заборгованість за зазначеним кредитним договором в сумі 33678,27 грн. /а.с.51/. Виконавче провадження з примусового виконання судового наказу №2-н-4 від 04.06.2010 року закінчене 20 вересня 2013 року у звязку з стягненням та перерахуванням боргу на користь стягувача в повному обсязі /а.с.94/. Однак, оскільки відповідно до п.8.1 кредитного договору, зазначений договір діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобовязань по цьому договору, то після винесення судового наказу на суму простроченого основного боргу продовжувалося нарахування відсотків та пені /а.с.88/, у звязку з чим станом на 17 січня 2015 року виникла заборгованість на загальну суму 21645,05 грн., з них: - прострочені проценти за користування кредитом з 05.01.2010 року по 17.01.2015 року 6066,72 грн.; - пеня за прострочений основний борг по кредиту за період з 01.01.2012 року по 17.01.2015 року 11534,54 грн.; - пеня за прострочені проценти за користування кредитом за період з 01.01.2012 року по 17.01.2015 року 2803,39 грн.; - інфляційні втрати за прострочення сум по кредиту за період з 07.07.2012 року по 17.01.2015 року 211,12 грн.; - 3% річних від простроченої заборгованості по кредиту за період з 07.07.2012 року по 17.01.2015 року 1029,28 грн. /а.с.11-15/. 18 червня 2015 року до суду надійшла заява позивача від 11 червня 2015 року про зменшення розміру позовних вимог. Відповідно до зазначеної заяви, позивач просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором станом на 15.05.2015 року в сумі 19741,51 грн., з них: - - прострочені проценти за користування кредитом з 05.01.2010 року по 15.05.2015 року 6142,39 грн.; - пеня за прострочений основний борг по кредиту за період з 15.05.2012 року по 15.05.2015 року 9596,41 грн.; - пеня за прострочені проценти за користування кредитом за період з 15.05.2012 року по 15.05.2015 року 2804,34 грн.; - інфляційні втрати за прострочення сум по кредиту за період з 15.05.2012 року по 15.05.2015 року 292 грн.; - 3% річних від простроченої заборгованості по кредиту за період з 15.05.2012 року по 15.05.2015 року 906,37 грн. /а.с.105-106, 109-116/. Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. При цьому, відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобовязання, якщо він не приступив до виконання зобовязання, або не виконав його в строк, передбачений договором. Як вбачається з оглянутих в судовому засіданні матеріалів по справі №2-н-4/10 за заявою ВАТ «Державний ощадний банк України» Красноокнянської філії-відділення №2830 про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №268 від 14.08.2008 року, з [PERSON] за судовим наказом від 04 червня 2010 року стягнута заборгованість в сумі 33678,27 грн., яка відповідно до долученого банком до заяви про видачу судового наказу розрахунку заборгованості, складається з: - залишку кредиту станом на 01.06.2010 року 8343 грн.; - заборгованості за кредитом станом на 01.06.2010 року 10271 грн.; - заборгованості по відсотках станом на 01.06.2010 року 6309,15 грн.; - пені 1762,62 грн. - нарахованих відсотків до кінця строку платежу з 01.06.2010 року по 14.08.2011 року - 6992,50 грн.; Таким чином, звертаючись до суду 02 червня 2010 року з заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості за зазначеним кредитним договором, у суму заборгованості вже були включені відсотки, нараховані до кінця строку, на який надано кредит до 14 серпня 2011 року, про що чітко зазначено у розрахунку заборгованості, долученого до заяви про видачу судового наказу. При цьому, абзацом 4 п.1.4.2 кредитного договору №268 від 14.08.2008 року встановлено,що проценти нараховуються Банком щомісячно у філії- Красноокнянське відділення ООВАТ «Ощадбанк» за методом факт/факт на фактичний залишок заборгованості за Кредитом, що був отриманий Позичальником, починаючи з дати видачі Кредиту до моменту закінчення терміну, на який надано Кредит, а відповідно до п.1.2 кредитного договору, кредит надається на 36 місяців з терміном остаточного погашення Кредиту не пізніше 14 серпня 2011 року. Відсотки за користування кредитом до 14 серпня 2011 року включно вже були нараховані позивачем та стягнуті судом в складі заборгованості за кредитом судовим наказом від 04 червня 2010 року, який виконаний в повному обсязі. Так як відповідно до умов кредитного договору/абзац 4 п.1.4.2 Договору/ після закінчення терміну, на який надано кредит, а саме після 14 серпня 2011 року, позивач не мав права нараховувати відсотки за користування кредитом, то позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками за користування кредитом не підлягають задоволенню. Що стосується інших позовних вимог, то суд вважає, що вони підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно п.17 постанови №5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Відповідно п.п.4.3.1-4.3.3, 5.1 кредитного договору, ст.ст. 526, 1049, 1050, 1054 ЦК України позичальник зобовязаний належним чином виконувати взяті зобовязання, повернути кредит та сплатити проценти, в строки та в порядку, що встановлені договором. За порушення взятих на себе зобовязань по поверненню основної суми кредиту та своєчасній сплаті процентів за користування кредитом, позичальник зобовязується сплатити на користь банку пеню в розмірі 01% від суми несплаченого платежу за кожен день прострочення. Відповідно до ст.549 ЦК України, пеня та штраф є видами неустойки як способами забезпечення виконання зобовязань. Разом з тим, що стосується пені за прострочений основний борг по кредиту, судом встановлено, що її розмір значно перевищує розмір завданої шкоди. Як видно з розрахунку пені за несвоєчасне погашення кредиту /а.с.115/, відповідач має непогашену заборгованість за основним боргом в сумі 767,12 грн. При цьому позивач просить стягнути з нього пеню за прострочений основний борг в сумі 9596,41 грн. Тому суд вважає, що відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір пені за прострочений основний борг слід зменшити . При цьому суд бере до уваги,що відповідачем стягнута за судовим наказом сума боргу сплачена була 18 вересня 2013 року і він вважав,про що повідомив у судовому засіданні,що повність розрахувався з кредитом.Однак позивач не здійснив будь-яких дій щодо роз"яснення відповідачу наслідків несвоєчасної сплати боргу за судовим наказом , повідомивши про залишок боргу лише у вересні 2014 року.Виходячи із ступеню виконання зобов"язань , фактичної суми заборгованості по основному боргу за кредитом ,суд вважає за можливе зменшити пеню з 9596,41 грн. до 4798,2 грн. Така позиція суду узгоджується з позицією Верховного суду України, висловленої в листі від 01.02.2013 року «Судова практика з розгляду цивільних справ про захист прав споживачів (2009-2012 рр.), в якому Верховний суд України зазначив, що суд може зменшити розмір неустойки (штрафу, пені), що підлягає стягненню, враховуючи при цьому, зокрема, занадто високий її розмір, порівняно зі збитками, ступінь виконання зобовязання, майновий стан сторін, їх майнові та інші інтереси, що заслуговують на увагу. Зменшення розміру неустойки це право суду. Суд може прийняти рішення про зменшення розміру неустойки як за власною ініціативою, так і за клопотанням відповідача, однак в останньому випадку відповідач, що звертається з клопотанням, повинен довести наявність підстав для зменшення неустойки (ч.3 ст.551 ЦК). Щодо стягнення пені за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом, то оскільки після закінчення строку, на який надано кредит, відповідно до умов договору проценти за користування кредитом не нараховуються, то пеня за несвоєчасну сплату процентів може бути нарахована лише на відсотки, які нараховані до кінця строку, на який надано кредит, тобто до 14 серпня 2011 року. При цьому, так як відповідно до постанови державного виконався від 20.09.2013 року виконавче провадження з примусового виконання судового наказу №2-н-4 від 04.06.2010 року закінчене, у звязку з стягненням та перерахуванням боргу на користь стягувача в повному обсязі /останній платіж від [PERSON] на депозитний рахунок ВДВС надійшов 18.09.2013 року/, а в цей борг входили і всі нараховані відсотки за кредитним договором №268 від 14.08.2008 року, то пеня за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом може бути нарахована та стягнута лише по час фактичного виконання зобовязання за відсотками за користування кредитом по 18 вересня 2013 року. Як вбачається з розрахунку пені за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом, банк почав нараховувати пеню з 20.05.2012 року, що не виходить за межі строку позовної давності, оскільки відповідно до п.7.8 кредитного договору, сторони домовились про збільшення строків позовної давності до 3-х років для всіх грошових зобовязань Позичальника (в тому числі, щодо повернення штрафів, пені тощо). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (стаття 264 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи, останній платіж на погашення заборгованості за кредитом [PERSON] здійснив 18 вересня 2013 року /а.с.78, 92/, тому трирічний строк позовної давності слід розраховувати починаючи з цієї дати, і станом на час надходження позову до суду 16 лютого 2015 року, цей строк не пропущено. Таким чином, пеня за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом підлягає стягненню за період з 15.05.2012 року по 17.09.2013 року, що виходячи з розрахунку пені за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом складає 534,58 грн. (21,76 грн.+47,14 грн.+43,06 грн.+77,67 грн.+106,24 грн.+22,42 грн.+82,31 грн.+40,53 грн.+93,45 грн). Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тому позовні вимоги щодо стягнення суми інфляційних втрат за прострочення сум по кредиту в розмірі 292 грн. та 3% річних від простроченої заборгованості по кредиту в розмірі 906,37 грн. підлягають задоволенню. Таким чином, загальний розмір заборгованості, який підлягає стягненню з відповідача [PERSON] складає 6531,15 грн., з них: пеня за прострочений основний борг - 4798,2 грн., пеня за прострочені відсотки - 534,58 грн., інфляційні втрати 292 грн., 3% річних 906,37 грн. Ст.ст. 553, 554, 559 ч.4 ЦК України передбачено, що боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники за порушення зобовязання боржником. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Згідно з п.4.1. Договорів поруки №450 від 14.08.2008 року, порука припиняється, якщо Кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобовязань по кредитному договору №268 від 14.08.2008 року не предявить вимоги до поручителя /а.с.8, 10/. За умовами п.1.2 кредитного договору, кредит має бути погашений остаточно не пізніше 14.08.2011 року. Як вбачається з матеріалів, які були додані позивачем до позовної заяви, позивачем були направлені вимоги поручителям про усунення порушення забезпеченого порукою зобовязання лише 22 вересня 2014 року /а.с.17-18/, тобто поза межами шестимісячного строку ,встановленого договором поруки. За таких обставин, у задоволенні позовних вимог, щодо стягнення заборгованості за кредитним договором солідарно з поручителів [PERSON] та [PERSON] слід відмовити. Крім того, відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, з відповідача [PERSON] на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial