Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-08 00:00:00

[PERSON] звернулась із позовом до [PERSON], ПАТ «Страхова компанія «ТАС» та просила стягнути із відповідача [PERSON] на її користь завдану матеріальну шкоду в сумі 2871,17грн. а також на відшкодування моральної шкоди в сумі 15 000 грн.. Свої вимоги позивачка обгрунтувала тим, що 11.02.2013року приблизно о 19годині 30хвилин вона проходила поблизу домоволодіння [ADDRESS], де в цей час стояв автомобіль Lexus-LX 470 реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON]. В цей час відповідач став рухатись від домоволодіння заднім ходом та здійснив на неї наїзд, ударивши в ліву частину від чого вона впала та отримала тілесні ушкодження у вигляді: забою лівої гомілки, лівого плечового суглобу, забій м'яких тканин голови. Після чого вона їй в лікарні надали медичну допомогу та направили на амбулаторне лікування. 13.02.2013року вона звернулась до невропатолога , де їй було встановлено діагноз- черепно-мозкова травма та призначено лікування, яке вона проходила до 20 квітня 2013року. На лікування нею було витрачено для придбання необхідних медикаментів 2871,17грн.. Внаслідок зазначених дій відповідача їй було також завдано моральну шкоду, оскільки вона перенесла біль фізичну та душевну, вимушена була зміни уклад свого життя, яку вона оцінює в розмірі 15 000грн.. Відповідач [PERSON], здійснюючи свої права через представника [PERSON] , в суді вимоги не визнав в повному обсязі. При цьому представник відповідача [PERSON] зазначив, що його довіритель не визнає вимоги з тих причин. що фактично він не здійснював тих дій на які посилається позивачка. Дійсно 11.02.2013року [PERSON] приїхав на належному йому автомобілі Lexus-LX 470 реєстраційний номер [NUMBER] до домоволодіння [ADDRESS], підвізши з роботи свою співробітницю [PERSON]. Він зупинився біля вказаного подвір'я, а коли остання вийшла з машини і підійшли до калітки почав рухатись заднім ходом. В цей час він побачив, як [PERSON] повертається від калітки подвір'я і йде в сторону від свого подвір'я. він зупинив машину і вийшов з неї. При цьому побачив, що приблизно в 10 метрах від його машини, вище по вул. Арматурній, на землі лежала позивачка. [PERSON] підійшовши до неї запитала, що з нею трапилось, на що та відповіла, що злякалась автомобіля та впала на землю. При цьому вона ні на що не скаржилась і не казала. що буде звертатись до міліції. [PERSON] підвелась а він поїхав додому. З цього приводу працівниками міліції проводилась перевірка та не було встановлено самого факту дорожньої пригоди за його участі. Відповідач - ПАТ «Страхова компанія «ТАС » повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи до суду не з'явилась, надавши письмові заперечення в яких вимоги позивача не визнала в повному обсязі, судом прийнято рішення про розгляд справи у їх відсутність. Заслухавши пояснення сторін. дослідивши надані сторонами докази , суд приходить до переконання , що позов не підлягає задоволенню. Відповідно до приписів ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Під порушенням слід розуміти такий стан суб'єктивного права , при якому воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб'єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Позивачка , як на підставу своїх вимог посилається на завдання їй тілесних ушкоджень протиправними діями відповідача у вигляді наїзду на неї автомобілем. Відповідач зазначені обставини не визнає. Як на докази, своїх доводів [PERSON] посилається на матеріали кримінального провадження №1201305051000969 від 11.02.2013року та товарні чеки на придбання ліків, копію амбулаторної картки хворого. Дослідивши надані докази суд встановив, що матеріали зазначеного кримінального провадження свідчать про те, що кримінальне провадження було розпочате за повідомленням лікарні про обслуговування [PERSON] , якій встановлено діагноз: забій лівої гомілки, лівого плечового суглоба, забій м'яких тканин волосистої частини голови. Під час проведення досудового слідства проведено комісійну судово-медичну експертизу №714 від13.11.2013року , в ході якою було досліджено медичні документи про лікування [PERSON], за висновками якої встановлено, що при зверненні за медичною допомогою 11.02.2013року у [PERSON] будь-яких тілесних ушкоджень відзначено не було, однак був виставлений діагноз: «забій лівої гомілки, лівого плечового суглоба, забій м'яких тканин волосистої частини голови». При огляді в судово-медичній експертизі 12.02.2013р. у [PERSON] був виявлений синець на передній поверхні лівої гомілки в нижній третині. При огляді невропатологом 13.02.2013року [PERSON] встановлено діагноз « « дисциркуляторна енцефалопатія 1ст. Ситуаційна реакція». Діагноз «Стан після забію, струсу головного мозку від 11.02.2013р. Церебральний атеросклероз? посттравматична енцефалопатія з вазомоторной цефалгією, астеноневротичний синдром» встановлено невропатологом 04.03.2013року, тобто через три тижні пеісля травми. А підставі вищевикладеного експертна комісія вважає, що 11.02.2013року у [PERSON] міг утворитися синець лівої гомілки. Вказане пошкодження утворилося від дії тупого предмета, або при ударі об такий і відноситься до легких тілесних ушкоджень. Враховуючи, що будь-яких тілесних ушкоджень в області голови при зверненні за медичною допомогою та огляді судово-медичним експертом у [PERSON] відмічено не було, не було втрати свідомості і об'єктивних клінічних даних за забій, струс головного мозку при огляді невропатологом 13.02.2013р. , не може бути прийнятий до уваги встановлений через три тижні після травми діагноз : «Стан після забію, струсу головного мозку від 11.02.2013р. Церебральний атеросклероз? посттравматична енцефалопатія з вазомоторной цефалгією, астеноневротичний синдром», згідно примітки до п.4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», як не підтверджений об'єктивними клінічними даними. Будь яких тілесних ушкоджень в області лівого плечового суглоба при зверненні за медичною допомогою та огляді в судово-медичній експертизі у [PERSON] відмічено не було, але був встановлений діагноз : «Забій лівого плечового суглоба», який згідно примітки до п.4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», не враховувася як не підтверджений об'єктивними даними. З огляду на наведене об'єктивно підтверджується, що у [PERSON] 11.02.2013року міг утворитися забій лівої гомілки. Інші зазначені в попередньому діагнозі ушкодження об'єктивно не підтверджено. Згідно ст. 1166 ЦК України загальними підставами відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди, неправомірні дії, рішення чи бездіяльність винної в цьому особи, які поєднуються причинним зв'язком, як наслідком дій чи бездіяльності. Відповідно до положень ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Як вбачається із наведених вище матеріалів кримінального провадження, постановою слідчого від 21.10.2014року. зазначене кримінальне провадження було закрито у зв"язку з встановленням відсутності події кримінального правопорушення. В суді позивачем було надано постанову прокурора від 06 травня 2015року, про скасування постанови про закриття зазначеного кримінального провадження та матеріали . З огляду на наведені докази надані позивачем, суд приходить до переконання, що позивачем не надано доказів, які б свідчили про сам факт завдання тілесних ушкоджень відповідачем 11.02.2013року, а також тих ушкоджень, на які вона посилається. Також позивачем не надано доказів, що виявлений в неї забій лівої гомілки, який об'єктивно підтверджується висновком судово- медичної експертизи №714 від13.11.2013року, утворився саме внаслідок протиправних дій відповідача, що є підставою для цивільно-правової відповідальності. На підставі п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року: «При настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, що була заподіяна у результаті дорожньо-транспортного випадку життя, здоров'ю, майну третьої особи...». За змістом ст.ст. 990,997 ЦК України,ч.2ст.8,ч.1ст.25 Закону України від 07 березня 1996р. №85\\96-ВР «Про страхування» обов»язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування страхувальнику виникає у разі, якщо такий страховий випадок прямо передбачений умовами договору страхування. У разі, якщо подія, що настала, не може бути кваліфікована як страховий випадок відповідно до вимог договору страхування або закону, обов»язок здійснити страхову виплату у страховика не виникає. ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у визначенні термінів зазначено, що потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров'ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу(п.1.3 ст.1). Статтею 6 цього Закону зазначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Аналіз наведеного законодавства свідчить про те, що підставою для відшкодування страховою компанією є страховий випадок, а саме дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок чого було завдано шкоду життю чи здоров'ю або майну потерпілого. З огляду на те, що цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в суді не встановлено, що настав страховий випадок, який за цим Законом дає підстави для відшкодування шкоди страховою компанією, а саме не встановлено, що мало місце ДТП за участі автомобіля відповідача та , що саме внаслідок цього було завдано шкоду здоров'ю позивача. Таких доказів позивач суду не надала. За таких обставин підстав для відшкодування шкоди страховою компанією також не має. Потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини другої статті 23 Цивільного Кодексу України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 Цивільного кодексу України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 наіведеного вище Закону. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Підставами для відшкодування моральної шкоди є також наведені вище вимоги, а саме наявність вини особи, що завдала таку шкоду , наявність дорожньо-транспортної пригоди за участі забезпеченого транспортного засобу. Враховуючи, як зазначено вище, що не встановлено факт ДТП за участі відповідача та факт завдання ним шкоди здоров'ю позивача, підстав для відшкодування моральної також не має.

Outcome: dismissed