Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-17 00:00:00

[PERSON] в позовній заяві про розірвання шлюбу зазначила, що 06.02.2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Долинського районного управління юстиції Івано-Франківської області між нею та [PERSON] було зареєстровано шлюб, актовий запис №17. Від даного шлюбу у них народилось двоє дітей: [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO], які перебувають на її утриманні та вихованні. В обгрунтування позову покликається на те, що з відповідачем не змогли створити міцної сім"ї через різні погляди на життя та сімейні обов"язки. Відповідач зловживає спиртними напроями, вчиняє безпідставні скандали в присутності дітей та застосовує до неї фізичну силу. Наведене призвело до остаточного розпаду сім'ї та стало причиною звернення до суду з даним позовом. Вважає, що примирення між ними неможливе. Просить після розірвання шлюбу дітей залишити проживати з нею, прізвище після розірвання шлюбу не змінювати. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити, судові витрати просила покласти на неї. Відповідач в судовому засіданні позов визнав та не заперечилв проти його задоволення. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Статтею 5 Протоколу №7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Частиною 3 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Як встановлено ч. 2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 06.02.2009 року між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], відділом реєстрації актів цивільного стану Долинського районного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис №17, був зареєстрований шлюб. Відповідно до ч.1 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. З даних копї свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 06.02.2013 року, виданого виконкомом Княжолуцької сільської ради Долинського району Івано-Франківської області встановлено, що від даного шлюбу в сторін народився [PERSON]. Згідно копії витягу з запису актів про народження №249 вбачається, що від даного шлюбу [INFO] народилась [PERSON]. Суд встановив, що малолітні діти проживають з матір"ю, позивачкою по справі, та знаходяться на її утриманні та вихованні. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на викладене судом встановлено, що між сторонами по справі склалися неприязні відносини, оскільки в них різні погляди на життя та сімейні обов'язки, спільного побуту не ведуть. В сім"ї виникають часті непорозуміння. Шлюб між ними носить формальний характер, що призвело до припинення між ними сімейних відносин та розпаду сім'ї, а тому подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам. Спір відносно проживання малолітніх дітей відсутній. За таких обставин, суд вважає за необхідне позов задовольнити, шлюб розірвати, малолітніх дітей залишити проживати з матір"ю. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного, ст. 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.104, 105, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved