Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рівненського міського суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 13 квітня 2007 року уклав шлюб з відповідачкою , який зареєстрований Рівненським міським відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, актовий запис №344. Від спільного подружнього життя мають дитину: дочку [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачкою не склалося. Вважає, що сім'я розпалася, тому прийняв зважене рішення про звернення до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу. Між ними часто виникають сварки, дружина ображає, принижує його, пред'являє безпідставні претензії, між ними втрачено почуття любові і поваги одне до одного. Дружина проявляє подружню невірність і не приховує цього , що є неприємним і неприйнятним для нього. Наміру примирятися з дружиною немає, рішення про розірвання шлюбу є остаточне, виважене і буде в інтересах обох сторін і неповнолітньої дитини, оскільки нездоровий мікроклімат в сім'ї негативно впливає на її психічне здоров'я. До початку підготовчого судового засідання позивач [PERSON] подав заяву з проханням провести судове засідання у його відсутність, підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] до початку підготовчого судового засідання подала письмову заяву згідно якої позовні вимоги визнала та не заперечила проти їх задоволення та розгляду справи у її відсутність. Дослідивши надані докази, та оцінивши їх в сукупності, суд прийшов до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Визнання відповідачем [PERSON] у підготовчому судовому засіданні пред"явленого до неї позову дає право суду в підготовчому судовому засіданні ухвалити рішення. За приписами ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обов'язки. За визначенням поняття шлюбу, наведеним у ч. 1 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно вимог ст. 24 СК закріплено один із головних принципів шлюбу його добровільність. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як слідує з положень ст. 51 Конституції України, добровільність шлюбу відноситься до основних прав і свобод людини і громадянина. Відповідно до ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно із ст.. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON], перебувають у шлюбі, зареєстрованому 13.04.2007 року Рівненським міським відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, актовий запис № 344. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч.2 ст. 82 ЦПК, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Суд прийшов до висновку, що сторони на момент розірвання шлюбу разом не проживають та фактично припинили шлюбні відносини, не проживають однією сім'єю та не ведуть сумісне господарство. За цей час подружжя не здійснили реальних дій щодо збереження родинних стосунків. Сторони не мають наміру зберегти свою сім'ю. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в порядку ст. 81 ЦПК України докази в їх сукупності та взаємозв'язку, суд, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання кожного з них продовжувати шлюбні відносини, дійшов висновку, що подальше подружнє життя сторін, збереження їх сім'ї є неможливим та суперечить інтересам кожного з них та неповнолітньої дитини. На підставі викладеного, ст.ст. 55, 110, 112, 115 СК України,

Outcome: approved