Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-18 00:00:00

13.12.2018р. [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до територіальної громади м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом, визначивши третіми особами без самостійних вимог на предмет спору Четверту дніпровську державну нотаріальну контору і Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив № 225» (а.с. № 3, 4). Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 18.12.2018р. відкрито провадження по справі і призначено проведення підготовчого судового засідання. Цією ж ухвалою витребувано у Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори копію спадкової справи після смерті [PERSON], померлої [INFO] (а.с. № 26). Підготовче засідання у справі відповідно до положень ст. 197 та п.3 ч. 2 ст. 200 ЦПК України проведено 07.02.2019р. (а.с. № 72). В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що [INFO] померла його бабуся [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді кооперативної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], що належала їй на підставі ордеру на жиле приміщення в будинку ЖБК № 225 від 10.01.1977р., за яку нею повністю виплачений пайовий внесок у 1989 році. Батько позивача (син [PERSON].) помер [INFO]. Отже, позивач є єдиним спадкоємцем після смерті бабусі. Протягом встановленого законом строку він звернувся до Четвертої ДДНК із заявою про прийняття спадщини, але державним нотаріусом йому було відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів, адже [PERSON] за життя не зареєструвала право власності на кооперативну квартиру. На підставі викладеного, просив визнати за ним право власності на квартиру в порядку спадкування за законом. Представник позивача - адвокат [PERSON] (діє на підставі ордеру від 02.10.2018р. - а.с. № 78) в судове засідання не з'явився, про дату, місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином, 19.03.2019р. надав заяву, в якій просив задовольнити позовні вимоги, розглянути справу без його участі та без участі позивача (а.с. № 77). Представник відповідача територіальної громади м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради - [PERSON] (діє на підставі довіреності від 21.12.2018р. - а.с. № 68) в судове засідання 19.03.2019р. не з'явився, про дату, місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином, а справі є особиста розписка (а.с. № 73), про причини неявки суд не сповістив. Раніше, а саме 07.02.2019р. надав суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, у задоволенні позовних вимог відмовити, обґрунтування позиції відповідача щодо невизнання позовних вимог або доказів по справі, не надав (а.с. № 67). Представник третьої особи - голова ОК «ЖБК № 225» [PERSON] (діє на підставі рішення загальних зборів кооперативу і наказу від 05.09.2010р. - а.с. № 42, 43), в судове засідання 19.03.2019р. не з'явився, про дату, місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с. № 75). 28.01.2018р. надав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечував (а.с. № 30). Представник третьої особи - Четвертої ДДНК в судове засідання 19.03.2019р. не з'явився, про дату, місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с. № 75). 28.01.2019р. разом з копіями витребуваної нотаріальної справи від нотаріуса Четвертої ДДНК [PERSON] надійшла заява, в якій вона просила розглянути справу на розсуд суду без участі їх представника (а.с. № 44). Така сама заява до суду надійшла на судове засідання 19.03.2019р. (а.с. № 76). Оскільки сторони в судове засідання не з'явилися, то на підставі ст. 223, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд розглянув справу за відсутності сторін і без фіксування процесу технічними засобами. Підстав для винесення по справі заочного рішення немає, оскільки відсутня сукупність умов передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Так, з тексту заяви представника відповідача територіальної громади м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради [PERSON] від 07.02.2019р. вбачається, що територіальна громада міста позовні вимоги не визнає (а.с. № 67). Суд, вивчивши позиції сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у справі за правилами ст. 89 ЦПК України, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст. 4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України). Судом встановлено наступні обставини справи і відповідні ним правовідносини. При розгляді справи встановлено, що [INFO] померла бабуся позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про її смерть від [INFO] (а.с. № 47). Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді кооперативної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], що належала їй на підставі ордеру № 1378 на жиле приміщення в будинку ЖБК № 225 від 10.01.1977р., виданого як члену ЖБК виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради депутатів трудящих 10.01.1997р. (а.с. № 58). Як вбачається з довідки ЖБК № 225, [PERSON] за життя, як член ЖБК повністю виплатила пайовий внесок у 1989 році в сумі 6 799 руб. на користь ЖБК № 225 (а.с. № 59). Батько позивача [PERSON] (син [PERSON].) помер [INFO]., що підтверджується свідоцтвом про його смерть від 02.08.2017р., актовий запис № 1455 (а.с. № 48). Родинний зв'язок позивача як сина [PERSON], онука [PERSON], підтверджений свідоцтвом про його народження, актовий запис № 398, а також свідоцтвом про народження батька [PERSON], актовий запис № 509 (а.с. № 50, 56). Отже, позивач є єдиним спадкоємцем після смерті бабусі [PERSON] Протягом встановленого ст. 1270 ЦК України шестимісячного строку з дня відкриття спадщини, а саме 10.07.2018р., позивач звернувся до Четвертої Дніпровської ДНК з заявою про прийняття спадщини (а.с. № 46). Постановою державного нотаріуса Четвертої дніпровської ДНК [PERSON] від 09.01.2019р. позивачеві відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки [PERSON] за життя не зареєструвала за собою право власності на квартиру, відсутні правовстановлюючі документи (а.с. № 65). За загальним правилом, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (ст. 334 ЦК України) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин (ст. 5 ЦК України). Зокрема, у разі повного внесення пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, в осіб, які мають право на частку в пайових внесках, виникає право спільної часткової власності на квартиру, дачу, гараж чи інші будівлі пропорційно розміру частки паю (ст. 18 Закону України від 01.07.2004р. N 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", Закон України від 10.07.2003р. N 1087-IV «Про кооперацію», ст. 384 ЦК України). Встановлено, що спадкодавець [PERSON] здійснила викуп квартири, сплативши у повному розмірі пайові внески, що стверджується вищевказаною довідкою ЖБК №225. У разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником, а відтак набуває всіх правомочностей, які мають власники іншого житла. Для вчинення такого викупу немає потреби укладати спеціальний договір. Інститут викупу вперше був запроваджений Законом СРСР "Про власність в СРСР", прийнятим 06.03.1990р. і введеним в дію з 01.07.1990р., а згодом закріплений у Законі України "Про власність" від 07.02.1991р. Відповідно до ч. 1 ст. 15 цього Закону, який вже був чинним на час сплати спадкодавцем членських внесків (1989 рік), член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, яким повністю внесені свої пайові внески за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Таким чином, моментом виникнення права власності на таке майно є момент фактичного внесення платежів на погашення кредиту, використаного на будівництво квартири чи іншого об'єкта. За положеннями ст. 15 Закону України «Про власність», який регулював правовідносини щодо права власності, у тому числі на кооперативну квартиру, член ЖБК, яким повністю внесені свої пайові внески за квартиру, надану йому в користування, з 01.07.1990р. набуває право власності на цю квартиру, тому, у разі його смерті після зазначеної дати спадщина відкривається на квартиру. Внісши усі платежі на погашення кредиту, спадкодавець [PERSON] набула права власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], однак не отримала документів про право власності. Відповідно до роз'яснень, що наведені у п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування», у разі смерті спадкодавця члена житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного кооперативу, члена садівницького товариства, який повністю вніс пайовий внесок, - до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди. Відповідно до положень ст. 392 ЦК України в судовому порядку право власності на спадкове майно підлягає захисту шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності та є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. У п.п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Постановою державного нотаріуса Четвертої ДДНК [PERSON] від 09.01.2019р. позивачеві відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на квартиру (а.с. № 65). Отже позивач не має можливості оформити спадкові права без звернення до суду з даним позовом. Відповідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За приписами ст. 1266 ЦК України (спадкування за правом представлення) внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Оскільки батько позивача - [PERSON] (син [PERSON].) помер [INFO]. (а.с. № 48), то його син - позивач [PERSON] є спадкоємцем за правом представлення після смерті [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. За приписами ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. За змістом листа ВССУ від 16.05.2013р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Позивач звернувся до суду через об'єктивні обставин, незалежні від його волі, які позбавляють його можливості оформити спадкові права і отримати спадщину належну йому квартиру, а тому, з урахуванням принципу верховенства права, його право підлягає захисту судом. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням того, що представник позивача 19.03.2019р. подав суду заяву, з якої вбачається, що він не наполягає на стягненні з відповідача на користь позивача судових витрат у вигляді судового збору (а.с. № 2, 77), судові витрати у цій справі відносяться на рахунок позивача. Враховуючи викладене та

Outcome: approved