Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-26 00:00:00

[PERSON]звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа - ПрАТ «Страхова компанія «Інкомстрах», про стягнення матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з урахування фінансових санкцій. Мотивуючи свої вимоги тим, що 02 листопада 2013 року о 19 год. 20 хв. у дворі будинку по пр. Григоренка, 36 в м. Києві сталася дорожньо-транспорта пригода, при якій [PERSON], керуючи автомобілем «Тойота», державний номерний знак [NUMBER], під час руху заднім ходом, здійснив зіткнення з припаркованим та належним йому автомобілем «Фольксваген», державний номерний знак [NUMBER], що призвело по пошкодження автомобіля. Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 29 листопада 2013 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП України, з накладенням адміністративного стягнення - штрафу. На час ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Тойота», державний номерний знак [NUMBER], була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Інкомстрах»згідно полісу обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чинним на час ДТП. З метою визначення розміру збитку, завданого пошкодженому транспортному засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Ним замовлено проведення автотоварознавчого дослідження. Так, згідно Звіту про оцінку з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, зробленого суб»єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] від 30 листопада 2016 року, вартість збитку завданого автомобілю «Фольксваген», державний номерний знак [NUMBER], визначено з урахуванням ст. 29 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та становить 8 782 грн. 58 коп., який йому вказана страхова компанія не відшкодувала, та яку просить стягнути з відповідача, як винуватця ДТП. На суму боргу ним на пвдставі ст. 625 ЦК України також нараховано 6 261 грн. 88 коп. - інфляційну складову, 699 грн. 48 коп. - три відсотки річних та подвійну облікову ставку НБУ - 9 127 грн. 30 коп., а також просить стягнути 700 грн. 00 коп. - витрат за проведення оцінки пошкодженого майна, 3 000 грн. 00 коп. - витрат на правову допомогу, всього - 28 571 грн. 24 коп. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], діючий на підставі довіреності від 03 березня 2017 року (а.с. 53), позовні вимоги підтримав з тих же підстав та просив їх задовольнити у редакції від 14 листопада 2017 року про збільшення позовних вимог (а.с. 81-86). Відповідач в судове засідання повторно не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення. За таких підстав судом відповідно до положень статті 280 ЦПК України визнано за можливе ухвалити по даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та заяви позивача. Третя особа в судове засідання повторно не з»явився, належним чином повідомлений про час та місце його проведення, що підтверджується розпискою зворотнього повідомлення рекомендованого листа; звернувся до суду із заявою про розгляд справи за відсутності його представника. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Суд визнав за можливе розглядати справу за відсутності вказаної третьої особи на підставі доказів, наявних в матеріалах справи, та за погодженням сторін. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, якимзокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції. Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Судом встановлено, що 02 листопада 2013 року о 19 год. 20 хв. у дворі будинку по пр. Григоренка, 36 в м. Києві сталася дорожньо-транспорта пригода, при якій [PERSON], керуючи автомобілем «Тойота», державний номерний знак [NUMBER], під час руху заднім ходом, здійснив зіткнення з припаркованим та наледним позивачу автомобілем «Фольксваген», державний номерний знак [NUMBER], що призвело по пошкодження належного позивачу автомобіля (а.с. 8, 10). Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 29 листопада 2013 року, яка набула чинності, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП України, з накладенням адміністративного стягнення - штрафу (а.с.8). Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. На час ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Тойота», державний номерний знак [NUMBER], була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Інкомстрах»згідно полісу обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чинним на час ДТП, проте наразі остання припинила свою діяльність - анальовано ліцензію (а.с.78), а тому позвачем саме до винуватця ДТП пред"являються вимоги. З метою визначення розміру збитку, завданого пошкодженому транспортному засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, позивачем замовлено проведення автотоварознавчого дослідження. Так, згідно Звіту про оцінку з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, зробленого суб»єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] від 30 листолпада 2016 року, вартість збитку завданого автомобілю «Фольксваген», державний номерний знак [NUMBER], визначено з урахуванням ст. 29 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та становить 8 782 грн. 58 коп. (а.с. 14-29), який позивачу вказана страхова компанія не відшкодувала. У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи (ст. 22 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Вирішуючи питання про відшкодування матеріальних збитків, завданих дорожньо-транспортною пригодою, судом взято за основу вказаний Звіт товарознавчого дослідчення з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, на тій підставі, що він відповідає вимогам законодавства, що регулює професійну оціночну діяльність в Україні, а саме: Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», «Загальним засадам оцінки майна і майнових прав», затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 року № 1440, Методиці товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затверджений Мін»юстом, Фондом держмайна, реєстраційний № 1070/8395 від 24.11.2003 року (зі змінами) тощо; має всі необхідні розрахунки визначення вартості матеріального збитку та виконаний з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля, відповідно повинен бути покладений в основу рішення про задоволення позовних вимог в цій частині. Статтею 29 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Проте частиною 3 зазначеної статті визначено, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. За таких правових підстав, суд застосовує спеціальну норму, регулюючу дані правовідносини - статтю 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за наслідками вимог частини 3 статті 22 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до частин 1 та 2 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ч.1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правові підставі володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Автомобіль відповідно до ч.1 ст. 1187 ЦК України - є джерелом підвищеної небезпеки. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Так, Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 20 січня 2016 року розглянув справу № 6 - 2808 цс 15, предметом якої був спір про відшкодування шкоди. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України). За таких правових підстав та наданих доказів позов в цій частині є обґрунтованим, доведеним й таким, що підлягає задоволенню, підстав для його відмови судом не встановлено. Відтак, з відповідача як винуватця дорожньо-транспортної пригоди підлягає стягненню 8 782 грн. 58 коп. - матеріальних збитків, а також на вказану суму на підставі ст. 625 ЦК України має бути нараховано 6 261 грн. 88 коп. - інфляційну складову та 699 грн. 48 коп. - три відсотки річних. Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Окрім того, вимога позивача про стягнення витрат у розмірі 700 грн. 00 коп. за проведення оцінки пошкодженого майна, що підтверджується платіжною квитанцією, є обґрунтованою та підлягає задоволенню, оскільки заснована на положенні п.40.3 ст. 40 Закону України Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Так, відповідно до вказаної вище норми Закону шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого - це шкода, пов'язана також й з залученням аварійних комісарів у порядку, встановленому Уповноваженим органом, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків у випадках, визначених ст. 41 цього Закону. Проте, не всі вимоги є обгрутованими, так не підлягає задоволенню вимога про застосування подвійної облікової ставки НБУ - 9 127 грн. 30 коп., як така, що не підлягає застосуванню до спірних правовідносин. Вирішуючи питання в частині стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 3000 грн. 00 коп., з урахуванням вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов»язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави», Закону України «Про державний бюджет на 2018 рік», ЦПК України, суд вважає їх необґрунтованими, недоведеними, не заснованими на вимогах закону, що регулюють дані правовідносини, а тому не підлягають задоволенню, оскільки представником позивача на підтвердження цих вимог не надано документа, що вказує на статус представника, як фахівця в галузі права (диплом про вищу юридичну освіту, свідоцтво про право зайняття адвокатською діяльністю тощо), розрахунок витрачених нормо годин, пов»язаних із наданням правової допомоги, акт прийому-передачі наданих послуг тощо та платіжну квитанцію про оплату вказаних послуг на визначену суму. За таких обставин понесені позивачем витрати на правову допомогу відшкодуванню не підляють. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 22, 1166, 1187, 1194 ЦК України, ст.ст.29, 30 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з урахуванням постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України,

Outcome: partial