Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позову зазначила, що їй та її чоловіку [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS]. У цій квартирі зареєстрований їх син [PERSON], відповідач у справі, який з травня 2015 року у квартирі не проживає, поїхав на заробітки до Росії, комунальні послуги не сплачує, місце його знаходження їй невідомо. Реєстрація відповідача перешкоджає їй розпоряджатися своєю власністю. Просила визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги з підстав, викладених у позові, та додатково пояснила, що відповідач не спілкується ані з нею, ані з батьком, прохали його знятися з реєстрації, але він відповів, що до України не повернеться. Відповідач, належним чином повідомлений про дату, часі і місце розгляду справи, у судове засідання повторно не з'явився. Третя особа - [PERSON] не заперечує проти задоволення позову, підтвердив факт не проживання сина з травня 2015 року. За згодою позивача та у відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення позивача, третьої особи, свідків, з'ясувавши обставини справи, дослідивши докази, суд знаходить позов обгрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва поро право власності, виданого Шевченківською районною адміністрацією Запорізької міської ради від 15.09.2005 року, на праві спільної часткової власності (по ? частині кожному) належить квартира [ADDRESS], що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №8494658 від 29.09.2005 року (а.с. 6, 7). Згідно довідки Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 19.06.2018 року, у квартирі [ADDRESS] з 06.03.2012 року зареєстрований відповідач [PERSON] (а.с.14). Статтею 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб"єктів права власності, а у відповідності зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В силу ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як випливає з акту комісії № 125 від 18.06.2018 року, яка проводила перевірку факту проживання відповідача у квартирі, належній позивачу, [PERSON] у квартирі [ADDRESS] не проживає з 2014 року (а.с. 15). Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона знайома з подружжям [PERSON] з 1992 року, перебуває з ними у дружніх стосунках, приблизно один раз на місяць буває у них в гостях за адресою: [ADDRESS] Їй відомо про те, що син [PERSON] та [PERSON] з 2002 року не проживає у квартирі своїх батьків, поїхав до Росії, де працевлаштувався. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він не є родичем [PERSON] та [PERSON], а є їх сусідом, мешкає у квартирі [ADDRESS] з 1982 року. З цього часу знає сім'ю [PERSON]. [PERSON] в квартирі батьків не живе, останній раз бачив його десь у 2009 році. Аналізуючи наведені докази у сукупності, суд дійшов висновку про те, що відповідач втратив право користування квартирою [ADDRESS] оскільки без поважних причин не проживає у неї понад один рік, а тому наявні підстави для задоволення позову.

Outcome: approved