Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до Бериславського районного суду Херсонської області з позовом до Новорайської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позову посилається на те, що [INFO] року в с.Новорайськ Бериславського району Херсонської області помер [PERSON], [INFO]. Після його смерті відкрилася спадщина на будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 52,1 м2 з надвірними будівлями та спорудами, однак за своє життя ніякого розпорядження щодо свого майна [PERSON] не зробив. На час відкриття спадщини в цьому будинку позивач була зареєстрована та проживала в цивільному шлюбі з [PERSON] та рішенням Бериславського районного суду Херсонської області від 15.03.2016 року позивачку визнано такою, що проживала з [PERSON] однією сім»єю без реєстрації шлюбу з 01.01.2004 року по [INFO] року. Отже позивач вважається такою, що фактично прийняла спадщину, так як відсутні спадкоємці першої-третьої черг. Із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину вона звернулася до приватного нотаріуса Бериславського районного нотаріального округу, однак у видачі свідоцтва їй було відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів та наявності заповітів, а тому рекомендовано звернутися до суду. Просить визнати за нею право власності на спадкове майно - житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 52,1 м2 з надвірними будівлями та спорудами, який належав померлому [PERSON]. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив визнати за [PERSON] право власності на спадкове майно - житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 52,1 м2 з надвірними будівлями та спорудами, який належав померлому [PERSON]. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечують. Відповідно до ст.174 ЦПК України та п.24 постанови №2 Пленуму Верховного суду України " Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року - у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ст..169 ЦПК України суд вважає за можливо розглянути справу за відсутності сторін, належних чином повідомлених про день, місце та час розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Суд вважає, що визнання позову відповідачем суперечить закону та порушує права інших осіб. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовну заяву не підлягаючою задоволенню із наступних підстав: У відповідності до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 4 статті 10 ЦПК України - суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє їхніх прав у випадках встановлених нормами ЦПК України. Судом встановлені наступні обставини та відповідні до них правовідносини : Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та однією з загальних засад цивільного законодавства, передбаченою ч.5 ст..3 ЦК України є судовий захист цивільного права та інтересу. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] року в [ADDRESS] (а.с.7). Згідно ч.2 ст.1220 ЦК України - часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Спадкуванням є перехід прав та обов»язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців) (ст.1216). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Статтею 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім»єю не менш як п»ять років до часу відкриття спадщини. Рішенням Бериславського районного суду Херсонської області від 15.03.2016 року встановлено факт проживання однією сім»єю без реєстрації шлюбу [PERSON], [INFO] та [PERSON], який помер [INFO] року, з 01.01.2004 року по [INFO] року в с.Новорайськ Бериславського району Херсонської області (а.с.10). Тобто позивач по справі, є спадкоємицею, яка має право на спадкування у четверту чергу. Окрім цього статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов»язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухомість. Після смерті [PERSON] позивачем була прийнята спадщина шляхом подання відповідної заяви до приватного нотаріуса Бериславського районного нотаріального округу Херсонської області про видачу свідоцтва про право власності у порядку спадкування на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованого в с. Новорайськ по вул. Гардимана,43 Бериславського району Херсонської області, що відповідає вимогам ст.1270 ЦК України. Згідно листа приватного нотаріуса Бериславського районного нотаріальногої окуругу від 25.04.2016 року №220/02-14 за заявою позивача заведена спадкова справа №08/2016 щодо майна померлого [INFO] року [PERSON], [INFO], який на день смерті проживав та був зареєстрований в [ADDRESS] (а.с.9,11). Також нотаріус у своїй відповіді зазначає, що за даними Спадкового реєстру виявлено наявність заповітів посвідчених Ребриківською сільською радою Антрацитівського району Луганської області 12.10.1966 року за реєстровим №18, 05.02.1971 року за реєстровим №2, 19.11.1981 року за реєстровим №110, заповідачем за якими є [PERSON] дата та місце народження невідоме. У зв»язку з частковим призупиненням пересилання поштових відправлень неможливо встановити повну інформацію про вказані заповіти. Відповідно до п.4.15 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5 та статтею 42 Закону України «Про нотаріат» №3425/Х11 від 02.09.1993 року видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання право встановлювальних документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки окрім наявності заповітів, у неї також відсутні право встановлювальні документи, що посвідчують право власності спадкодавця на нерухоме майно (а.с.11). Відповідно до ст.ст.25, 30, 346 ЦК України, листа Міністерства юстиції України №19-32/319, від 21.02.2005 року, якщо у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилась і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. З матеріалів справи вбачається, що згідно погосподарських книг за 1958-2015 роки власником будинку по [ADDRESS] значиться [PERSON] (а.с.8). З зазначеної довідки неможливо встановити з якого часу [PERSON] вважається власником житлового будинку, який є предметом спору та на підставі який правових документів проведено таку запис у по господарський книзі. Відповідно до ст. 60 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов»язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині надання доказів на підтвердження позовних вимог. Відносно надання суду будь-яких інших доказів представник позивача наголошував на тому, що надав до справи всі наявні в нього докази . З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду цієї справи по суті. Позивачка не надала суду належних та допустимих доказів дотримання померлим [PERSON] встановленого порядку придбання чи будівництва житлового будинку (рішення про виділення земельної ділянки для будівництва житлового будинку, акт відводу земельної ділянки в натурі, дозвіл на будівництво, рішення сільської ради, технічний паспорт на домоволодіння та інше). Відповідно до постанови Верховної Ради України №254-У111 від 17.03.2015 року «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» та розпорядження КМУ від 07.11.2014 року №1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, згідно додатку № 1 у Луганській області віднесено м.Антрацит у районі якого посвідчені заповіти [PERSON] Згідно відповіді Міністерства юстиції ЛНР вбачається, що за відсутності міжнародних договорів щодо надання правової допомоги між ЛНР та Україною, відсутні правові підстави надання допомоги у отриманні інформації щодо заповітів. За вищезазначених обставин суд позбавлений можливості ознайомитися зі змістом заповітів, пересвідчитись у особах на користь яких складено заповіт та залучити даних осіб до розгляду зазначеної цивільної справи, пересвідчитись у обсязі майна на яке складено заповіт та з»ясувати, чи спірний будинок на який просить визнати позивачка право власності у порядку спадкування увійшов до спадкової маси охопленої заповітом, чи прийнято спадщину за заповітом, якщо так то яким чином, чи є заповідач [PERSON] ( дата та місце народження якого не зазначено у заповіті), однією і тією особою, а саме [PERSON], [INFO], який помер в с.Новорайськ Бериславського району Херсонської області [INFO] року, а позивачка в супереч вимогам ст..60 ЦПК України таких доказів суду не надала. Представник позивача у судовому засіданні наголошував на тому, що вищезазначені заповіти посвідчені однофамільцем [PERSON], але належних та допустимих доказів зазначеного суду не надав та не оскаржив дії нотаріуса щодо відмови у видачу свідоцтва про право на спадщину з цих підстав. Наведені вище обставини свідчать про відсутність підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed