Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача КНП "Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2" Голосіївського району м. Києва про визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, мотивуючи свої вимоги тим, що він з 01.11.2013 року працює на посаді лікаря невідкладних станів відділення невідкладної медичної допомоги КНП. 07.12.2015 року відповідачем був виданий наказ № 168-к про накладення на нього дисциплінарного стягнення. Але будь-яких порушень він не вчиняв, підстав для застосування до нього дисциплінарного стягнення не було, тому позивач вважає даний наказ незаконним. На підставі викладеного позивач [PERSON] звертається до суду з даним позовом, в якому просить суд визнати незаконним та скасувати пункт 2 наказу № 168-к директора Комунального некомерційного підприємства "Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2" Голосіївського району м. Києва Лось Г.М. від 07 грудня 2015 року "Про накладення дисциплінарного стягнення до лікарів відділення невідкладеної медичної допомоги по дорослому населенню" - "за неналежне виконання функціональних обов"язків Посадової інструкції, а саме п. 3.18, до лікаря ВНМД дорослому населенню [PERSON] застосувати дисциплінарне стягнення - догану". У судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача повністю підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Пояснила, що позивач неналежним чином виконував свої посадові обов"язки, а саме не видав лікарське свідоцтво про смерть, що у подальшому і стало підставою для притягнення його до дисциплінарної відповідальності. Стягнення було накладено відповідно до вимог діючого законодавства, а тому підстав для скасування наказу немає. На підставі викладеного представник відповідача просила у задоволенні позову відмовити повністю. Третя особа - директор КНП Лось Г.М. - на початку судового засідання позовні вимоги не визнала. Пояснила, що через невиконання своїх посадових обов"язків позивач і був притягнутий до дисциплінарної відповідальності, підстав для скасування наказу немає, у зв"язку з чим просила у задоволенні позову відмовити. У подальшому третя особа у судове засідання не з"явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки не повідомила. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності третьої особи, за наявних у справі матеріалів. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, третьої особи, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 01.11.2013 року працював на посаді лікаря невідкладних станів відділення невідкладеної медичної допомоги Комунального некомерційного підприємства "Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2" Голосіївського району м. Києва, що підтверджується наказом № 5 від 01.11.2013 року. Наказом директора КНП Лось Г.М. від 07.12.2015 року № 168-к позивач [PERSON] притягнутий до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани за неналежне виконання функціональних обов"язків Посадової інструкції, а саме п. 3.18 (а.с. 5-6). Згідно вказаного наказу підставою для його винесення стали Рапорт старшої медичної сестри АЗПСМ № 8 щодо факту невидачі лікарських свідоцтв про смерть у вихідний день лікарями ВНМД КНП "ЦПМСД № 2" Голосіївського району м. Києва. У своїх позовних вимогах [PERSON] зазначає про те, що даний наказ видано з порушенням вимог трудового законодавства, без належних підстав для притягнення до дисциплінарної відповідальності, у зв"язку з чим вважає наказ незаконним. Як вбачається з письмових матеріалів справи, 23.11.2015 року старша медична сестра амбулаторії № 8 [PERSON] подала директору КНП Лось Г.М. рапорт, відповідно до якого довела до відома директора про те, що лікарями КНМД по дорослому населенню ([PERSON], [PERSON]) було недотримання наказу по КНП від 28.04.2015 року № 67/1 "Про внесення змін до наказу № 23 від 12.02.2015 року про впровадження ведення медичної документації, яка засвідчує випадки смерті", а саме пункт 1, особливо пп. 4.3 (а.с.62). На підставі вказаного Рапорта у лікаря [PERSON] були відібрані пояснення. Так, згідно пояснювальної записки [PERSON] (а.с.63) від 23.11.2015 року вказується про те, що вона 21.11.2015 року о 08 годині заступила на добове чергування, виконувала свої функціональні обов"язки. 22.11.2015 року вона була на виклику, де констатувала біологічну смерть громадянина. При виписці лікарського свідоцтва про смерть вона побачила, що це останній бланк, про що доповіла на наступний день черговому лікарю [PERSON] 26.11.2015 року директором КНП Лось Г.М. був виданий Наказ № 115/1 "Про проведення службового розслідування по факту невидачі лікарського свідоцтва про смерть" (а.с.80). За результатами проведеного службового розслідування був складений Акт № б\\н (а.с.81-83) засідання комісії КНП "ЦПМСД № 2" Голосіївського району м. Києва від 27.11.2015 року з питань розгляду факту зазначеного в доповідній записці старшої медичної сестри амбулаторії № 8 КНП "ЦПМСД № 2" Голосіївського району м. Києва [PERSON] Відповідно до Висновку комісії було прийнято рішення про те, що комісія визнала і підтвердила факти порушення та недбалого виконання регламентованих наказів по закладу щодо видачі лікарського свідоцтва про смерть (форми № 106/о) завідувачем ВНМД (для дорослого населення) [PERSON]. та лікарями [PERSON] і [PERSON]; за відсутність контролю щодо наявності та своєчасної видачі лікарями ВНМД (для дорослого населення) форми № 106\\о застосувати до завідувача ВНМД (для дорослого населення) [PERSON] дисциплінарне стягнення - догану; за неналежне виконання професійних обов"язків - застосувати до лікаря ВНМД (для дорослого населення) [PERSON] дисциплінарне стягнення - догану; за неналежне виконання професійних обов"язків - застосувати до лікаря ВНМД (для дорослого населення) [PERSON] дисциплінарне стягнення - догану. У подальшому був виданий оспорюваний наказ № 168-к від 07.12.2015 року про притягнення вищевказаних лікарів до дисциплінарної відповідальності. Згідно із ст. 139 КЗпП України працівники зобов"язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Статтями 139, 140, 142 КЗпП України та пунктом 24 Типових правил внутрішнього трудового розпорядку для робітників і службовців підприємств, установ, організацій, затверджених постановою Держкомпраці СРСР за погодженням з ВЦРПС від 20.07.1984 року, порушенням трудової дисципліни є невиконання чи неналежне виконання з вини працівники покладених на нього трудових обов"язків. Тобто, підставою для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності є порушення останнім трудової дисципліни. При цьому закон вимагає або факт такого порушення належним чином був зафіксований та дотриманий порядок застосування дисциплінарних стягнень. Відповідно до вимог ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1)догана; 2)звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення. Наказ роботодавця про застосування стягнення має містити мотивувальну частину з точним та обґрунтованим характером порушення трудової дисципліни. Наказ про застосування до працівника стягнення не може містити стягнень, не передбачених ст. 147 КЗпП України. Виходячи з правової природи інституту дисциплінарної відповідальності, при притягнення працівника до даного виду відповідальності, адміністрація повинна навести конкретні факти допущеного працівником невиконання або неналежного виконання покладених на нього трудових обов"язків. Між тим, в описовій частині оспорюваного Наказу від 07.12.2015 року не міститься визначення, який саме дисциплінарний проступок та якої тяжкості вчинив особисто позивач. У своєму наказі відповідач обмежився лише посиланням на Рапорт старшої медичної сестри від 23.11.2015 року щодо факту не видачі лікарських свідоцтв про смерть у вихідний день. Але і у даному Рапорті відсутні конкретні дати невидачі лікарських свідоцтв про смерть, а лише зазначені прізвища лікарів. Як вбачається з п. 2 оспорюваного наказу, позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності за неналежне виконання функціональних обов"язків Посадової інструкції, а саме п. 3.18. Так, відповідно до п. 3.18 Посадової інструкції лікаря відділення невідкладеної медичної допомоги для дорослого населення (а.с.74-79) основними функціями лікаря є, у тому числі, видача у вихідні та святкові дні довідок про смерть пацієнтів. Як встановлено при розгляді справи, 22.11.2015 року позивач [PERSON] заступив на добове чергування, при цьому лікар [PERSON] повідомила його про відсутність бланків Лікарських свідоцтв про смерть. Враховуючи те, що це був вихідний день (неділя), позивач не мав можливості забезпечити наявність бланків. У день чергування він за викликом зафіксував смерть громадянина, але родичам пояснив про те, що отримати лікарське свідоцтво можна на наступний день (понеділок) в амбулаторії. Даний факт був встановлений при розгляді справи і не заперечувався жодною із сторін. 23.11.2015 року родичі померлого, смерть якого була зафіксована позивачем, отримала в амбулаторії Лікарське свідоцтво про смерть, при цьому жодних письмових скарг на дії лікаря [PERSON] не подавали. Факт наявності усних скарг на дії лікаря під час розгляду справи також не знайшов свого підтвердження. Відповідно до Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників конкретний перелік робочих обов"язків визначається робочими інструкціями робітників, які розробляють і затверджують на основі Довідника роботодавці, ураховуючи конкретні завдання та обов"язки, права, відповідальність робітників та особливості штатного розпису підприємства, установи, організації. Дійсно, як передбачено п. 3.18 Посадової інструкції лікаря [PERSON], основними його функціями є видача у вихідні та святкові дні довідок про смерть пацієнтів. З вимогами даної Посадової інструкції позивач був ознайомлений в установленому порядку. Відповідно до Наказу МОЗ України № 545 від 08.08.2006 року "Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті" Перший примірник лікарського свідоцтва про смерть лікар видає родичам померлого чи іншим особам, які зобов"язалися поховати померлого. Пунктом п. 8 Примірного положення про лікаря лікар відділення невідкладеної медичної допомоги зобов"язаний вимагати від лікаря, який здає зміну, передачі оснащення та матеріальних цінностей бригади невідкладеної медичної допомоги згідно з описом. Але слід зазначити, що у даному конкретному випадку при здачі зміни лікарем [PERSON] було повідомлено позивача про відсутність бланків Лікарських свідоцтв про смерть, підстав для пред"явлення будь-яких вимог до лікаря [PERSON] з боку позивача не було, оскільки фізично забезпечити передачу таких бланків лікар не могла, у зв"язку із їх відсутністю. При цьому є абсолютно незрозумілою позиція керівництва КНП щодо відсутності реакції на дії лікаря [PERSON], яка при прийнятті зміни 21.11.2015 року з одним бланком лікарського свідоцтва про смерть не вжила заходів щодо забезпечення бланками та передачі їх наступній зміні, враховуючи, що у суботу дане питання ще можна було вирішити. Посилання представника відповідача на те, що позивач [PERSON] не вжив заходів реагування на відсутність бланків, зокрема, не подав відповідний рапорт керівництву, судом до уваги не приймаються, оскільки зміна позивача випадала на вихідний день (неділя), керівництва КНП у вихідний день на місті не було, а тому подавати будь-які рапорти було нікому. Але при цьому позивач [PERSON] після закінчення своєї зміни, у перший робочий день, 23.11.2015 року подав відповідний рапорт до керівництва КНП. Але при цьому слід зазначити, що даний рапорт був переданий завідуючим відділення [PERSON] та зареєстрований лише 30.11.2015 року о 09 ранку. Як пояснив у своїх поясненнях позивач, даний рапорт він передав завідуючому відділенням 23.11.2015 року. Слід наголосити на тому, що саме звіідувачем відділення невідкладеної допомоги [PERSON] було порушено свої посадові обов"язки та вимоги Положення про пункт (Відділення) невідкладної медичної допомоги для дорослого населення (наказ № 61 від 18.03.2015 року), а саме не було забезпечено чергових лікарів Відділення, зміна яких припадала на 22.11.2015 року (неділя) бланками Лікарських свідоцтв про смерть, що є бланками суворої звітності. Саме такі дії завідувача і призвели до неможливості виконання лікарями своїх посадових обов"язків належним чином у вихідний день. Також було достеменно встановлено, що під час чергування до позивача та інших лікарів чергової зміни ніхто з родичів померлого за отриманням лікарського свідоцтва про смерть не звертався, будь-яких скарг не подавав. А відповідно до Наказу Міністерства охорони здоров"я України від 08.08.2006 року № 545 "Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті" підставою для видачі Лікарського свідоцтва про смерть є особисте звернення родичів померлого чи інших осіб, які зобов"язалися поховати померлого. Як вбачається з оспорюваного наказу № 168-к від 07.12.2015 року, жодної мотивувальної частини він не містить, також відсутнє точний та обґрунтований характер порушення трудової дисципліни, не конкретизовано, у чому саме полягає неналежне виконання посадових (функціональних) обов"язків, не конкретизовано, коли саме та яким чином вчинено порушення позивачем. Стаття 149 КЗпП України передбачає порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівникам. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Відповідно до вимог ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом (якому надано право прийняття на роботу) безпосередньо за виявлення проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв"язку з тимчасовою непрацездатністю або його перебування у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладено пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Перш ніж винести працівникові догану чи звільнити його роботодавець повинен отримати від нього письмові пояснення з приводу вчиненого дисциплінарного правопорушення. Якщо на підставі такого пояснення працівника роботодавець дійде висновку, що дисциплінарний проступок дійсно мав місце і відсутні будь-які обставини, які можна було б вважати такими, що виключають притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності, то роботодавець видає наказ (розпорядження) про застосування дисциплінарного стягнення. Слід наголосити на тому, що при застосуванні діючого законодавства при накладення дисциплінарного стягнення відповідачем були порушені вимогу закону. Так, відповідачем не був складений Акт про порушення трудової дисципліни позивачем, а матеріали, що стали підставою для застосування дисциплінарного стягнення, відповідачем були розглянуті необ"єктивно та упереджено. При застосуванні дисциплінарного стягнення відповідачем не було враховано те, що позивач 23.11.2015 року подав рапорт про відсутність бланків; рапорт старшої медичної сестри [PERSON] не містить прізвищ осіб, які скаржилися, прізвищ лікарів та конкретних фактів вчинення ними порушень, їх негативні наслідки; не враховано, що отримання бланків Лікарських свідоцтв про смерть у неділю (вихідний день) є неможливим у зв"язку з особливість процедури їх збереження та отримання відповідно до Наказу Міністерства охорони здоров"я України від 08.08.2006 року № 545 "Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті". Також судом встановлено, що письмові пояснення у позивача [PERSON] відповідачем відібрані не були, що є порушенням вимог ч. 1 ст. 149 КЗпП України. Крім того, перед видачею оспорюваного наказу відповідачем не було проведено належним чином перевірку за поданими зверненнями, не було з"ясовано всіх обставин, не встановлено наявність чи відсутність порушень з боку позивача, що потягло за собою прийняття незаконного наказу про накладення дисциплінарного стягнення. Для дисциплінарного проступку характерні певні особливості. 1) Суб"єктом дисциплінарного проступку може бути громадянин, який перебуває у трудових правовідношеннях з роботодавцем і порушив трудову дисципліну. Відповідно до спірного наказу суб"єктом дисциплінарного проступку, зокрема, є і позивач, який перебуває у трудових правовідносинах з відповідачем. 2) Суб"єктивну сторону дисциплінарного проступку характеризує вина працівника. Вина виражає психічне ставлення працівника до своїх протиправних дій та їх шкідливих наслідків. Вина може виражатися у формі прямого або побічного умислу чи необережності. Умисна вина передбачає, що особа усвідомлювала протиправність свого діяння, передбачала його шкідливі наслідки й бажала або свідомо допускала їх настання. Для дисциплінарного правопорушення найбільш характерною є вина у формі необережності. Необережність, як форма вина, передбачає, що особа усвідомлювала протиправність своєї поведінки, передбачала її шкідливі наслідки, проте легковажно розраховувала на їх відвернення, або не передбачала, хоча повинна була їх передбачити. Об"єктом дисциплінарного проступку є внутрішній трудовий розпорядок організації (суспільні відносини, що складаються у процесі його здійснення та охороняються нормами трудового права). Протиправна поведінка працівника полягає у порушенні трудових обов"язків, покладених на нього трудовим договором чи правилами внутрішнього трудового розпорядку, спеціальних законодавчих актів, посадових інструкцій, а також у порушенні або невиконанні наказів і розпоряджень роботодавця. Наприклад, запізнення на роботу, участь у страйку, який визнано незаконним, поява на роботі в нетверезому стані є протиправною поведінкою. Але під час розгляду справи відповідачем не було надано жодних належних доказів того, що позивачем під час виконання своїх посадових обов"язків, дійсно, було допущено порушення посадових (функціональних) обов"язків. Об"єктивною стороною дисциплінарного проступку є шкідливі наслідки та причинний зв"язок між ними і дією (бездіяльністю) порушника трудової дисципліни. На момент прийняття судового рішення суду було невідомо, які саме дії (бездіяльність) позивача [PERSON] призвели до шкідливих наслідків, а також не надано жодних доказів того, що дії позивача призвели до таких негативних наслідків. Згідно із роз'ясненнями, викладеними у постанові Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок тощо. Отже, матеріалами справи доведено порушення відповідачем вимог діючого законодавства при накладенні на позивача дисциплінарного стягнення, а також той факт, що при накладенні стягнення відповідачем не було враховано всіх обставин справи, ступень тяжкості, доведеність вчинення позивачем правопорушення, що свідчить про незаконність оспорюваного наказу, яким позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності шляхом накладення на нього стягнення у вигляді догани. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є підставними та обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі з підстав, зазначених вище. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551, 20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved