Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-27 00:00:00

10.02.2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності в порядку спадкування. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що її діду [PERSON] 22.05.1951 року була виділена для індивідуального будівництва в безстрокове користування земельна ділянка по [ADDRESS]. 01.08.1951 року був узгоджений договір про відведення та план земельної ділянки. [PERSON] та його дружина [PERSON] побудували на цій ділянці житловий будинок «А-1», який був прийнятий в експлуатацію в 1953 році та затверджені акти закінченого будівництва. В 1960 році [PERSON] та [PERSON] побудували також житловий будинок «Д-1», де вони і проживали по день смерті. [PERSON] помер [INFO] і після його смерті прийняли спадщину фактично дружина, син та онука. [PERSON] померла [INFO] і після її смерті спадщину прийняли син та онука. [INFO] помер син [PERSON] та [PERSON] і єдиним спадкоємцем після його смерті є племінниця - позивач по справі. Позивач звернулась з заявами до нот.контори про прийняття спадщини, але не може отримати свідоцтва про право власності, оскільки свідоцтво про шлюб між бабкою та дідом в неналежному стані, документи на житлові будинки не оформлені належним чином, що і є підставою звернення до суду з заявою. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Представник Харківської міської ради в судове засідання не з*явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, ніяких заяв до суду не подав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з*явилася, повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, з позовними вимогами погоджується. Зі згоди позивача суд розглядає справу у відсутності відповідачів при заочному розгляді справи на підставі доказів позивача. Суд, вислухавши учасників судового розгляду, свідка, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Кагановичської районної ради депутатів трудящих міста Харкова від 22 травня 1951 року [PERSON] була виділена для індивідуального будівництва в безстрокове користування земельна ділянка за адресою: [ADDRESS], загальною площею 440 кв.м. (а.с. 28). 01 серпня 1951 року між виконкомом Кагановичської районної ради та [PERSON] був узгоджений договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки на право будівництва індивідуального жилого будинку на підставі рішення виконавчого комітету Кагановичської районної ради депутатів трудящих міста Харкова від 22 травня 1951 року, протокол № 23, згідно Указу Президії Верховної Ради від 26 серпня 1948 року. Згідно п.п. 1, 2 вказаного договору житлове управління відводить забудовнику ділянку комунальної землі на підставі рішення виконкому площею 440 кв.м по [ADDRESS] в безстрокове користування з зобов'язанням вносити орендну плату.(а.с. 24-27). В додатках до договору доданий план земельної ділянки, складений міськпроектом при Управлінні Головного архітектора м. Харкова. Земельна ділянка площею 440 кв.м за адресою: [ADDRESS] була зареєстрована в КП «ХМБТІ» 12.12.1955 року за [PERSON] під реєстровим № 15901, кв. 883. (а.с. 45). Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] у встановлений в договорі про надання в безстрокове користування земельної ділянки на право будівництва індивідуального жилого будинку від 01.08.1951 року строк побудували житловий будинок літ. «А-1» з надвірними будівлями за зазначеною адресою на виділеній під цю забудову земельній ділянці . Вказані будівлі були прийняти в експлуатацію і на засіданні виконавчого комітету Кагановичської районної ради депутатів трудящих № 15 від 22 квітня 1953 року були розглянуті акти закінчених будівництвом будинків та затверджені. (а.с.29) В 1960 році [PERSON] та [PERSON] побудували на цій же земельній ділянці житловий будинок літ. «Д-1» з надвірними будівлями, право власності на який не оформили. КП «ХМБТІ» неодноразово проводилися технічні інвентаризації житлового будинку та надвірних будівель, що підтверджується зведеним оціночним актом по домоволодінню [ADDRESS] від 26.04.1958 року, журналом внутрішніх обмірів від 14.04.1958 року, генеральним планом(схемою), складеними техніком ХМБТІ 24.02.1955 року та з відміткою від 20.07.1955 року та поетажним планом, складеним та підписаним бригадою в складі 3 техніків ХМБТІ 21.04.1958 року, 23.04.1958 року. [PERSON] вносили місцеві податки і збори з будівель і земельну ренту, платежі обов'язкового страхування, здійснювали господарський клопіт за будинками та надвірними будівлями та здійснювали прибудови та будівництво надвірних будівель. Згідно представленої до суду довідки відділу реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Харківській області від 14.04.2008 року (а.с.144) шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано 09 листопада 1927 року. Судом встановлено, що у [PERSON] та [PERSON] було два сини: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Ці дані підтверджуються дослідженими в судовому засіданнями свідоцтвами про народження (а.с.13, 14). Згідно довідці Комунального виробничого підприємства по обслуговуванню приватних домоволодінь і зелених насаджень Київського району міста Харкова Управління комунального майна та приватизації № 1989 від 31.08.2012 року [PERSON], [PERSON], [PERSON], були прописані в будинку за адресою: [ADDRESS], з 15 травня 1953 року по день смерті. На теперішній час в будинку постійно проживають та зареєстровані: [PERSON], з народження (прописана з [INFO]) та [PERSON], [INFO], з 18.01.1954 року. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.17). Спадкоємцями першої черги за законом після його смерті згідно ч. 1, ч. 2 ст. 529 ЦК України в ред. 1963 року були його дружина - [PERSON], син - [PERSON], та онука - позивач по справі [PERSON], оскільки її батько [PERSON] помер [INFO] (а.с.16). Всі троє спадкоємців за законом прийняли спадщину, фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном згідно з вимогами ст. 548, п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України в ред. 1963 року, постійно мешкаючи в будинку, здійснюючи за ним господарський клопіт. Кожний зі спадкоємців за законом після смерті [PERSON] успадкував по 1/6 частці житлових будинків з надвірними будівлями ( ? : 3 = 1/6), але свої спадкові права не оформили. [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.18). Спадкоємцями першої черги за законом після її смерті згідно ч. 1, ч. 2 ст. 529 ЦУК України в ред. 1963 року були її син - [PERSON],та онука- [PERSON], оскільки її батько, [PERSON] помер [INFO]. Обидва спадкоємців за законом прийняли спадщину, фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном згідно з вимогами ст. 548, п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України в ред. 1963 року, постійно мешкаючи в будинку, здійснюючи за ним господарський клопіт. Кожний з 2 спадкоємців за законом після смерті [PERSON] успадкував по 1/3 частці житлових будинків з надвірними будівлями:( ? + 1/6 : 2 = 1/3), але свої спадкові права не оформили. [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.19). Єдиним спадкоємцем за законом п'ятої черги після його смерті згідно зі ст. 1265 ЦК України є позивач [PERSON], як його племінниця. Судом встановлено, що вона фактично прийняла спадщину після смерті рідного дядька згідно вимог ч. 1 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України в редакції 2003 року, постійно проживаючи разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно наданих до суду спадкових справ, 14 листопада 2013 року позивач звернулася з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], [PERSON], [PERSON] до приватного нотаріуса ХМНО [PERSON] Заяви також зареєстровані в Спадковому реєстрі відповідно № 35753025 від 14.11.2013 року, № 35753253 від 14.11.2013 року, № 35753588 від14.11.2013 року. Судом встановлено, що інших спадкоємців ні за законом, ні за заповітом немає. Мати позивача - [PERSON] в своїй заяві до суду зазначила, що визнає позовні вимоги [PERSON], не заперечуючи проти позовних вимог. Згідно відповіді приватного нотаріуса ХМНО [PERSON] № 381/02-14 від 14.11.2013 року, № 382/02-14 від 14.11.2013 року, № 383/02-14 від 14.11.2013 року, № 441/02-14 від 05.12.2013 року, № 442/02-14 від 05.12.2013 року, № 443/02-14 від 05.12.2013 року було відмовлено у оформленні спадкових справ у зв'язку з тим, що житлові будинки не зареєстровані на праві власності та свідоцтво про народження [PERSON] в поганому стані. Статтею 41 Конституції України передбачено непорушність права приватної власності. Непорушність права власності полягає в його недоторканості, а в водночас і в недоторканості самого майна власності. Всі особи мають утримуватися від безпідставного заволодіння майном власника та завдання йому шкоди. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може подати позов до суду про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно вимог ст.ст. 15-17 Закону України «Про власність» член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім'ю України. Майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Відповідно до ст. 22 КпШС майно, набуте подружжя під час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю. Кожен із подружжя має рівні право по володінню, користуванню та розпорядженняю цим майном. Подружжя користуються рівними правами на майно і в тому випадку, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самойстійного заробітку. У відповідності до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції 2003 року Цивільний Кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Згідно абз. 3 п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного Кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ст. 3 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Відповідно до п. 3.2 розділу 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна в редакції Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства № 404 від 09.08.2012 «не належать до самочинного будівництва: індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 5 серпня 1992 року». Таким, чином, суд приходить до висновку, що житлові будинки з надвірними будівлями № 1 по провулку Евенському 2-ому в місті Харкові не є самовільно побудованими, оскільки побудовані на підставі дозволу виконавчого комітету Кагановичської районної Ради депутатів трудящих міста Харкова від 22 травня 1951 року, протокол № 23 та прийняті в експлуатацію, а тому суд приходить до висновку, що на підставі чинного на той час законодавства [PERSON] та [PERSON] набули право власності на ці будинки. Згідно технічному паспорту КП «ХМБТІ» за станом на 05.09.2013 року інвентаризаційна вартість спірних житлових будинків з прибудовами та надвірних будівель складає 122450,00 грн.. Будівлі побудовані з додержанням архітектурних, санітарних, технічних та протипожежних та інших норм і правил , а також за умови використання виділеної земельної ділянки за її цільовим призначенням. Так, згідно технічному висновку від 15.10.2013 року про стан будівельних конструкцій житлового будинку літ. «Д-1» з прибудовами літ. «д,д1», сарая літ. «Е», розташованих за адресою: [ADDRESS] та визначення можливості їхньої подальшої експлуатації ФОП «[PERSON]»(свідоцтво про державну реєстрацію [NUMBER] від 06.04.2004 року) за результатами проведення технічного обстеження основних будівельних конструкцій житлового будинку літ. «Д-1» з прибудовами літ. «д, д1» та сараю літ. «Е», розташованих за адресою: [ADDRESS], зроблений висновок , що експлуатація можлива, дефектів в несучих конструкціях та фундаментах будівель не виявлено. Технічний стан будівельних конструкцій в цілому забезпечує надійну експлуатацію та безпеку для життя і здоров'я жильців. Технічні рішення, застосовані при будівництві відповідають вимогам діючих норм і правил державних стандартів будівельних, санітарних та протипожежних норм. (а.с.61-71). Згідно вимог ст. 529 ЦК України (1963 р.), діючого на момент відкриття спадщини спадкоємцями за законом першої черги є дружина, діти та батьки померлого. Внуки та правнуки є спадкоємцями за законом, якщо під час відкриття спадщини немає в живих того із батьків, який би був спадкоємцем і вони спадкують порівну ту частку, яку прийняв би при спадкуванні по закону їх померлі батьки. Вимогами ст. 549 ЦК України(1963 р.), діючого на момент відкриття спадщини вважається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав до нотаріальної контори у передбачений законом строк заяву про прийняття спадщини. Відповідно до вимог ст. ст. 1216-1220 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, або у разі зміни черговості одержання права на спадщину. Відповідно до вимог ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають право діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно вимог ст. 1265 ЦК України у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Відповідно ст. 1266 ч.1 ЦК України „внуки, правнуки спадкодавця, спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їх мaтepi, батькові, бабці, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини." Виходячи з п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права інших осіб. Звертаючись до суду позивач також просить встановити факт родинних відносин, а саме встановити факт, що [PERSON], [INFO] є рідним сином [PERSON] та [PERSON], а [PERSON] рідною онукою [PERSON] та [PERSON] та племінницею [PERSON]. Згідно вимог п.1 ч.1 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти родинних відносин між фізичними особами. Судом встановлено, що шлюб між батьками позивача - [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований 15 вересня 1957 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER] (а.с.51). [PERSON] народився в с. Ворошилівка Харківського району Харківської області і його батьками були [PERSON] та [PERSON], що вбачається з свідоцтва про народження, виданого 15.01.1929 року Ворошилівською сільською Радою Липецького району Харківського округу. Згідно відповіді відділу реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Харківській області від 20.03.2008 року № 278-01-03-04 книги реєстрації актів про народження за 1926-1932 року за зазначеним населеним пунктом збереглися частково. Встановлення факту родинних відносин підтверджується також іншими документами, представленими до суду: заліковою карткою члена профспілки до членського квитка [NUMBER], пенсійним посвідченням [NUMBER] на імя [PERSON], про одержання нею пенсії у зв'язку з втратою годувальника, померлого [INFO], на неповнолітню [PERSON], [INFO]. Знайшли своє підтвердження і зазначені факти в показаннях допитаного в судовому засіданні свідка [PERSON], яка є сестрою позивача. Деякі з вищеназваних документів знаходяться в поганому стані, оскільки 21.01.2008 року в будинку літ. «А-1», де вони зберігалися виникла пожежа, що підтверджується актом про пожежу від 21.01.2008 року. Ані нормами ЦК УРСР (1963 року), так і нормами діючого ЦК УКраїни не передбачено строку на оформлення права приватної власності на спадкове майно, яке згідно ст.ст. 548,560,561 ЦК УРСР (1963 року), належить спадкоємцю з дня відкриття спадщини. Відповідно до п.5 перехідних положень ЦК України, який набув чинності з 01 січня 2004 року Правила Книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким зі спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Таким чином, дослідивши усі представлені до суду докази в їх сукупності. Суд приходить до висновку, що позивач прийняла спадщину шляхом фактичного вступу в права володіння та користування спадковим майном, подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, її доводи знайшли своє повне підтвердження в судовому засіданні, в зв'язку з чим суд задовольняє їх позовні вимоги. Порушень прав інших осіб або інших спадкоємців померлих судом не встановлено.

Outcome: approved