Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-15 00:00:00

23 лютого 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 13 березня 2019 року Афанасіївською сільською радою Снігурівського району Миколаївської області зареєструвано шлюб між нею та відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Вважає, що між ними втрачено почуття любові та взаємоповаги, спільно не проживають, на примирення не згодна, тому просить суд шлюб розірвати, після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище " [PERSON] " та стягнути з відповідача на її користь судовий збір. В судове засідання сторони не з`явилися. Позивач подала суду заяву, в якій просила справу слухати у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, але надав суду заяву в якій просить розглядати справу у його відсутність, позов визнає та просить його задовольнити. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд вважає можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснено без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків, 13 березня 2019 року Афанасіївською сільською радою Снігурівського району Миколаївської області між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , було зареєстровано шлюб (актовий запис №3), свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане 13 березне 2019 року. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] » (а.с.5). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Снігурівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 22 жовтня 2019 року (а.с.6). Шлюбні відносини між подружжям фактично припинені через непорозуміння у сім"ї, втрати почуття любові і поваги один до одного, на примирення позивачка не згодна. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що сім`я розпалася остаточно, примирення між сторонами не є можливим, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач позов визнав, а тому збереження даної сім`ї не відповідало б інтересам сторін та дитини, а отже позов є обґрунтованим і підлягає до задоволення. Відповідно до ст.113 СК України позивачка має право надалі іменуватися шлюбним прізвищем " [PERSON] ". Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved