Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-26 00:00:00

27.06.2019 року в провадження Ульяновського районного суду надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] до відповідачів: [PERSON] , [PERSON] , про зміну черговості одержання права на спадкування, в якому позивачка просить змінити черговість одержання нею права на спадкування після смерті [PERSON] з четвертої черги спадкування за законом на першу. В обгрунтування позову зазначила, що [INFO] в с. Хащувате Гайворонського району Кіровоградської області помер [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина, що складається з житлового будинку та земельної ділянки сільськогосподарського призначення. Спадкове майно знаходиться на території с.Хащувате Гайворонського району Кіровоградської області. Позивачка проживала з [PERSON] однією сім`єю з березня 1993 року по день його смерті в її будинку, який розташований по [ADDRESS] , де вони вели спільне господарство для забезпечення сімейних потреб. Тобто, в [PERSON] та [PERSON] були повноцінні сімейні відносини, але їх шлюб не був офіційно зареєстрований. Спільних дітей у них не було та в іншому зареєстрованому шлюбі вони не перебували. [PERSON] тривалий час хворів (більше двох років), потребував стороннього догляду, оскільки мав діагноз: гіпертонічна хвороба II стадії ступінь 3 ризик 4. Позивачка здійснювала догляд та піклувалася про нього, купувала за необхідності ліки, продукти, одяг, надавала іншу моральну та матеріальну допомогу, оскільки [PERSON] внаслідок його віку та хвороби важко було самостійно це робити. А діти спадкодавця, Відповідачі по справі, весь цей час проживали в м. Кропивницький та в Республіці Італія, ніякої допомоги своєму батьку не надавали. Оскільки за життя спадкодавець заповіту не складав, [PERSON] являється спадкоємцем четвертої черги, але підтвердження права на спадкування за четвертою чергою, тобто факт проживання однією сім`єю більше п`яти років, може бути встановлено лише за рішенням суду, а тому і виникла необхідність для звернення до суду з цією заявою. Спадкоємцями першої черги є діти померлого [PERSON] , [PERSON] , яка спадщину прийняла. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.8). Позивачка по справі - [PERSON] проживала з [PERSON] однією сім`єю, без реєстрації шлюбу, з березня 1993 року по день його смерті в її будинку, який розташований по [ADDRESS] , де вони вели спільне господарство для забезпечення сімейних потреб. Позивачка постійно здійснювала догляд за Ліснічуком також вона здійснювала його поховання, що підтверджується матеріалами справи (а.с.9-11). [PERSON] тривалий час хворів (більше двох років), потребував стороннього догляду, оскільки мав діагноз: гіпертонічна хвороба II стадії ступінь 3 ризик 4, що встановлено з матеріалів справи (а.с.13-15). Група ризику при гіпертонічній хворобі II стадії ступінь 3 - це сама остання і найважча форма хвороби. У пацієнтів постійно спостерігаються пульсуючі головні болі, серйозні порушення координації руху, проблеми з мисленням і пам`яттю, низька чутливість шкірних покривів, ураження рухових центрів головного і / або спинного мозку. Серед ускладнення відзначається зміна серцевого ритму, набряклість зорового нерва, інфаркт, інсульт, зміни особистості, недоумство, цукровий діабет. Практично всі ці ускладнення є смертельними, тому, як правило, для летального результату достатнього виникнення одного з них. Як засвідчено письмовою думкою фахівця лікара-судмедексперта [PERSON] (а.с.16) [PERSON] останні роки свого життя потребував постійного стороннього догляду, будь-які фізичні навантаження йому були протипоказані. Отже, [PERSON] самостійно справлятись по господарству (рубати дрова, носити воду. та ін.) не міг. Позивачка в судове засідання не з"явилась , Про день слухання справи повіомлена в установленому законом порядку. Діяла церез представника. Представник позивачки у судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсзяі. Відповідачі в судове засідання не з"явились . Про день слухання справи повідомлені в установленому законом порядку.Діяли через представника. Представник відопідачів у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, пояснюючи це тим, що померлий працював, не хворів, то ж обставини на які посилається відповідачка не підтверджені. Заслухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Приймаючи рішення, суд керується наступним. Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцями першої черги є діти померлого [PERSON] , [PERSON] , яка спадщину прийняла. Згідно зі ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Приписами статті 1259 ЦК України встановлено, що черговість одержання спадкоємцями за законом права на спадкування може бути змінена нотаріально посвідченим договором заінтересованих спадкоємців, укладеним після відкриття спадщини. Позивач та відповідачі, як особи, що прийняли спадщину після смерті [PERSON] та відносяться до числа спадкоємців різних черг по закону не укладали договір про зміну черговості на спадкування. Частиною 2 статті 1259 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Згідно п. 5.2 узагальнення ВССУ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» черговість одержання права на спадкування може бути змінена шляхом договору між спадкоємцями, які прийняли спадщину (ч. 1 ст. 1259 ЦК), або на підставі рішення суду (ч. 2 ст. 1259 ЦК). Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом. Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1 - 3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин. Наведені обставини повинні носити систематичність та тривалість їх здійснення за часом, крім того, спадкодавець має потребувати такої опіки, матеріального забезпечення, надання іншої допомоги, через, зокрема безпорадний тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Судом перевірені в сукупності слідуючі юридичні факти: -безпорядний стан спадкодавця , який виражався в важкій хворобі. Зокрема судом було перевірено та джосліджено медична документація померлого : виписка з амбулаторної карти хворого [PERSON] (копія) №12, з якої було встановлено , що [PERSON] почав хворіти з 2009 року на гіпертонічну хворобу, яка прогресувала, періодично проходив курс лікування в зв"язку з даною хворобою в стаціонарі (а.с.13-15), медичну картку стаціонарного хворого №5468 (оригінал) в якій зазначено, що хворий був доставлений в ренімаційне відділенняч Гайворонської ЦРЛ з гострим мозковим порушенням крововиливом в мозок на фоні гіпертонічної хвороби, від якого в подальшому і помер. Допитаний в судовому засіданні в якості спеціаліста судово-медичний експерт Головко зазначив що він дійсно викладав свою думку як фахівець з даного приводу, підтвердив її в судовому засіданні та зазначив , що згідно огляднутої ним медичної документації перебіг хвороби [PERSON] почався в 2009 року. Хвороба прогресувала то ж згодом через ускладення( підвищення тиску до критичних показників, кровотеч) він був обмежений в можливості себе обслуговувати щодо виконання фізичної роботи по господарству, зокрема рубати дрова , діставати та приносити з колодязя волу,обмежено перебування на сонці тобто йому було рекомендовано лише легкі нетривалі навантаження . При цьому зазначив , що останній міг за бажанням працювати, якщо ця робота не потребувала фізичних та емоціних зусиль.Окрім цього зазначив , що оскільки померлого госпіталізували з місця роботи , це вказує на те , що можливо саме ці навантаження і стали причиною ускладнення захворювання та призвели до смерті. Суд критично відноситься до свідчень [PERSON] в частині відсутності хвороби в померлого , оскільки це спростовується медичною документацією за різний період. Тож суд приходить до висновку , що [PERSON] хворів на важку хворобу,яка й призвела до його смерті тривалий час та був обмежений в повному забезпеченні своїх життєвих потреб. Щодо встановлення тривалого систематичного надання спадкоємцеві нематеріальних послуг, матеріального забезпечення спадкодавця, надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві(прибирання приміщення, готування їжі) суд встановив наступне. [PERSON] починаючи з березня 1993 року по день смерті тобто [INFO] постійно проживав з позивачкою в її будинкуякий розташований по [ADDRESS] , де вони вели спільне господарство, для забезпечення сімейних потреб, тобто в [PERSON] та [PERSON] були повноцінні сімейні відносини, але їх шлюб не був офіційно зареєстрований. Дітей шлюбних в них не було та в іншому зареєстрованому шлюбі вони не перебували. Вели спільне господарство, мали спільні права та обов"язки.Дана оставина в становлена з рішення Ульяновського райфонного суду від 4.03.2019 року . Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти,мають спільний бюджет. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини. Свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердила ,що померлий був позивачці чоловіком ,з яким вона тривалий час проживала. Надання померлому житла є на думку суду матеріальним забезпеченням спадкодавця. Окірм цього встановлено , що вони дісно проживали вдвох, і сторона позивача зазначила , що прати , готувати та допомагати в побуті це був обов"язок позивачки , як дружини. В даному випадку всі наведені юридичні факти мають своє місце, оскільки [PERSON] здійснювала опіку над померлим, матеріально забезпечувала останнього, здійснювала догляд за ним та надавала допомогу у приготуванні їжі, прибиранні будинку та інше, оскільки вони були подружжям. [PERSON] здійснювала догляд за [PERSON] досить тривалий час, так як хвороба прогресувала і він самостійно не міг за собою доглядати. У абзаці 3 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. На підставі викладеного та

Outcome: approved