Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про визначення їй додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON], мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] померла мати позивачки, [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина на квартиру [ADDRESS], яка належала їй на праві власності. Позивачка є спадкоємцем [PERSON] за заповітом від 26.12.2003 року, згідно якого належну на праві власності квартиру [ADDRESS] на випадок своєї смерті [PERSON] заповіла позивачці. Однак, позивачка у встановлений законом шестимісячний строк не звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки на час відкриття спадщини вона проживала в с. Сулимівка Бориспільського району Київської області, стан її здоров'я вимагав обстеження та тривалого лікування, внаслідок хвороби позивачка була обмежена у пересуванні, тому не мала можливості приїхати до м. Києва з метою оформлення документів на прийняття спадщини. Маючи намір прийняти спадщину, позивачка звернулася до нотаріальної установи лише 28.05.2013 року, проте у прийнятті заяви про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] нотаріусом було відмовлено, у зв'язку із пропуском встановленого законом шестимісячного строку для прийняття спадщини, що є підставою звернення позивачки з даним позовом в судовому порядку. Представники позивачки [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав, що містить зміст позовної заяви. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав, що містить зміст позовної заяви, та пояснень, наданих її уповноваженим представником в судовому засіданні. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечив проти подовження позивачці строку для прийняття спадщини після померлої [PERSON] Представник третьої особи Другої Київської державної нотаріальної контори Погоріла Л.С. в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином, однак надіслала до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності. Вислухавши пояснення представника позивачки [PERSON], позивачки [PERSON], відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, вивчивши матеріали цивільної справи № 755/21315/2013, до якої долучено досліджену в судовому засіданні спадкову справу № 1217/2012 щодо майна померлої [INFO] [PERSON], оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших відносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Судом встановлено, що згідно Договору купівлі-продажу квартири від 25.11.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON]. (а.с. 19) Відповідно до статті 1233 Цивільного кодексу України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. 26.12.2003 року [PERSON] складено заповіт, яким на випадок своєї смерті заповіла квартиру [ADDRESS] [PERSON]. (а.с. 8) 03.03.2011 року [PERSON] складено заповіт, яким на випадок своєї смерті заповіла квартиру [ADDRESS] сину [PERSON] та онуку [PERSON] в рівних частках кожному. Згідно даних свідоцтва про смерть, виданого Відділом реєстрації смерті у м. Києві від 21.12.2012 року, актовий запис № 12954, [PERSON] померла [INFO] у віці 68 років. (а.с. 17) За даними Довідки № 2040/02-31 від 28.05.2013 року Другою київською державною нотаріальною конторою розглянуто заяву [PERSON] про прийняття спадщини після [PERSON], яка померла [INFO], відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, у зв'язку із пропуском шестимісячного строку звернення із заявою про прийняття спадщини. (а.с. 7) За даними Довідки № 143, виданої Поліклінічним відділом Бориспільської ЦРЛ, [PERSON], [INFO], яка проживає за адресою: [ADDRESS], знаходилась на лікуванні у хірурга з 15.07.2012 року по 21.01.2013 року з діагнозом хронічна венозна недостатність ІІ-ІІІ ступеню. (а.с. 12) Відповідно до частини 1 статті 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємством визнається перехід майна спадкодавця в разі його смерті до іншої осо би - спадкоємцю у порядку передбаченому за конодавством. Спадкоємець може прийняти спадщину за заповітом або за законом. У ви падку, коли спадкодавець склав заповіт, - до спадщини закликаються спадкоємці за запові том. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 Цивільного кодексу України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до абз. 1 п. 5 постанови Пле нуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами справ про спад кування», часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. У статті 67 Закону України «Про нотаріат» від 2 вересня 1993 року № 3425-12 встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину. Письмова заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Згідно частини другої ст.1272 Цивільного кодексу України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Якщо у відношенні до особи, яка пропустила строк для прийняття спадщини, не надійшла до державної нотаріальної контори, за місцем відкриття спадщини, письмова згода про прийняття цією особою спадщини хоча б від одного із спадкоємців, які прийняли спадщину, або якщо ні один із потенційних спадкоємців не прийняв спадщину - спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини має право звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, що урегульовано ч. 3 ст. 1272 Цивільного кодексу України. Як роз'яснено в пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30 травня 2008 року „Про судову практику у справах про спадкування", вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Узагальнення судової практики розгляду судами справ про надання спадкоємцеві додаткового строку для прийняття спадщини свідчить про те, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов'язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Як убачається з матеріалів справи, позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом про визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON], яка померла [INFO], вказуючи на тривалість стійкої хвороби у з 15.07.2012 року по 21.01.2013 року та перебування під наглядом лікаря хірурга, що є причиною пропуску встановленого законом шестимісячного троку для прийняття спадщини. Відповідно до частини першої статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як визначено в статті 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. (ч.1 ст.64 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущення. Аналізуючи наявні у справі докази в їх сукупності,

Outcome: approved