Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-24 00:00:00

07 червня 2019 року до Василівського районного суду Запорізької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка [PERSON] зазначає, що 24 січня 2009 року між нею, позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, про що зроблено актовий запис №25. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Василівського районного суду Запорізької області шлюб між ними розірвано. Також, як зазначено у позові, з цього часу вони з донькою проживають окремо від відповідача. Матеріальної допомоги на утримання доньки відповідач [PERSON] надає рідко, не в достатньому обсязі, нерегулярно, раз на рік. Крім первинних потреб в харчуванні, одязі, ліках, донька відвідує платні курси англійської мови, танці, спів та інші гуртки. Відповідач офіційно непрацевлаштований, але має постійний, стабільний заробіток. Угоди про добровільну сплату аліментів на утримання доньки ними не досягнуто, у зв`язку з чим вона опинилася в скрутному матеріальному становищі, а тому вимушена звернутися до суду з даним позовом, в якому позивачка просить стягнути з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки: [PERSON] , [INFO] , до повноліття [PERSON] . Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 08 липня 2019 року відкрито провадження, розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, проте надала суду заяву, в якій просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, наполягає на їх задоволенні за підставами, викладеними у позовній заяві, проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с.15). В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, що підтверджується поштовим повідомлення про отримання судової повістки особисто 13.07.2019 року (а.с.14), проте, про причини неявки сулу не повідомлено, жодних документів на підтвердження поважності причин неявки відповідачем суду не надано, відзиву на позов, заперечень проти заявлених [PERSON] позовних вимог суду не представлено. Тому, відповідно до положень ст.281 ЦПК України, зі згоди позивачки [PERSON] , суд постановив про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що заявлені [PERSON] позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі: [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який зареєстрований 24 січня 2009 року Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис №25, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.3). Від спільного подружнього життя сторони мають малолітню доньку: [PERSON] , [INFO] , у свідоцтві про народження якої батьком записаний [PERSON] , відповідач у справі (а.с.4), що відповідачем не оспорюється. Відповідно до рішення Василівського районного суду Запорізької області від 30.09.2015 року, яке набрало законної сили, задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Розірвано шлюб, укладений 24 січня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований у Комунарському відділі реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис №25. Прізвище позивачки [PERSON] після розірвання шлюбу змінено на дошлюбне « [PERSON] », копія судового рішення є в матеріалах справи (а.с.5). На теперішній час між сторонами домовленості щодо утримання дитини не досягнуто, тому позивачка [PERSON] вимушена звернутися до суду з даним позовом. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно положень ст.181 СК України способами виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі Згідно ч.4 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу батька (матері) та/чи в твердій грошовій сумі. Відповідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Згідно ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", пункт 15 передбачає, що відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених ст..ст.198,199 цього Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина. За відсутності домовленості між батьками домовленості про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно вимог ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно вимог статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ст.8 Закону України „Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7,8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. З урахуванням вищевикладеного, повно і всебічно дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені позивачкою [PERSON] позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, та враховуючи матеріальне та сімейне становище відповідача, який є фізично здоровою та працездатною особою, на теперішній час офіційно не працевлаштований, крім того, інших утриманців, крім неповнолітньої доньки: [PERSON] у відповідача немає, хронічними хворобами останній не страждає, на обліку у вузьких спеціалістів медичних закладів не знаходиться, інвалідом не являється, на користь інших осіб аліменти не сплачує, оскільки жодних належних документів на спростування вищевикладених обставин суду не надано та відповідачем в суді не доведено, тому суд вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти у визначеній позивачкою [PERSON] частці (1/4 частина) від доходів (заробітку) відповідача щомісячно, до досягнення неповнолітньою донькою [PERSON] повноліття. Та враховуючи ті обставини, що на теперішній час будь-якої домовленості щодо порядку утримання неповнолітньої дитини сторони не дійшли, угоди про матеріальне забезпечення дитини між сторонами не досягнуто, внаслідок чого позивачка опинилася у скрутному матеріальному становищі та самостійно матеріально утримувати малолітню дитину та забезпечувати їй належний матеріальний рівень для гідного розвитку та існування, позивачка самостійно не в змозі, тому суд вважає за необхідне заявлений [PERSON] позов задовольнити у повному обсязі та стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] на утримання малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для кожної дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 07 червня 2019 року та до досягнення дитиною повноліття. Крім того, відповідно до положень 141 ЦПК України, суд розподіляє судові витрати, а саме: з відповідача [PERSON] підлягають стягненню в дохід держави судовий збір за пред`явлення до суду позову майнового характеру, розмір якого з 01.01.2019 року становить 768,40 грн., оскільки позивачка [PERSON] по даній категорії справ про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору, відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір". На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved