Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON]про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та утримання дружини. Позивачка в обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 22.11.2014 року уклала шлюб з відповідачем. Разом сторони проживали до лютого 2015 року. Від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO]. Як зазначає позивачка, зі свого боку вона прикладає усі зусилля для забезпечення потреб дитини, але це не дозволяє їй повністю забезпечити потреби неповнолітнього сина на його повноцінне харчування, купівлю необхідного дитячого одягу та взуття, ліків у разі хвороби та на інші життєві потреби дитини. Тому позивачка просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання їх неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], щомісяця з дня пред'явлення позову у розмірі 1/3 з усіх видів його заробітку (доходу), але не менш 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Крім того, позивачка зазначає, що знаходиться у відпустці по догляді за дитиною та тимчасово непрацездатна, дитина проживає з нею, а тому просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на своє утримання в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку щомісячно до досягнення дитиною трьох років. У судовому засіданні позивачка підтримала позов у повному обсязі, посилаючись на зазначені в позовній заяві обставини. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, зазначивши, що згоден сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини з усіх його доходів щомісячно, але не погоджується сплачувати аліменти на утримання дружини. Також надав до суду заперечення проти позову, в яких вказав, що з часу народження сина він та його родина постійно приймали участь в утриманні дитини, допомагали матеріально, купували одяг, продукти харчування та необхідні для нормального розвитку малолітньої дитини речі. В січні-лютому 2016 року частину грошових коштів на утримання сина він надсилав поштовими переказами. Відповідач не згоден з розміром аліментів, який просить стягувати з нього позивач, а саме 1/3 частину вій його заробітку, посилаючись на те, що він офіційно працює та його заробіток складає в середньому 5500 грн. в місяць. Відповідач проживає в квартирі разом зі своєю матір'ю [PERSON], 1955 року народження та вітчимом. Зі свого заробітку він оплачує комунальні послуги, допомагає матері, яка є пенсіонером та має серцеве захворювання та захворювання шлунково-кишкового тракту. У поданих запереченнях відповідач не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини його доходів, однак, заперечує в повному обсязі проти стягнення з нього аліментів на утримання дружини, посилаючись на те, що дружина отримує допомогу на дитину в органах соціального захисту та вказує, що виходячи з розміру його постійного заробітку та переліку необхідних витрат він не має можливості надавати допомогу на утримання дружини. Вислухавши пояснення позивачки, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновкупро часткове задоволення позовної заяви з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що сторони по справі 22.11.2014 року зареєстрували шлюб у Ленінському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції (а.с.4). Батьками малолітнього [PERSON], [INFO], відповідно свідоцтву про народження дитини є сторони по справі , які на теперішній час проживають окремо(а.с.5). Як вбачається з картки реєстрації особи, [PERSON] проживає за адресою : [ADDRESS] разом із неповнолітнім [PERSON] (а.с.6). Відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] разом зі своєю матір'ю [PERSON], що підтверджується довідкою від 22.02.2016 року, виданою дільницею №63 КП «Жилкомсервіс» (а.с.21). Як вбачається з виписки з історії хвороби №3678, [PERSON] хворіє на хронічний панкреатит з больовим, диспепсичним синдромом, порушенням зовнішньо секреторної функції підшлункової залози, неалкогольну жирову хворобу печінки, неалкогольний стеатогепатит, середнього ступеня активності, неерозивну гастроезофагеальну рефлексну хворобу (а.с.23). У січні 2016 року відповідач надсилав кошти позивачці на утримання їхнього сина поштовим переказом у сумі 500 грн., що не заперечується сторонами. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім того, стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.ст. 180, 181 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При ухиленні батьків від цього обов'язку кошти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду у частці від доходу батьків, або у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України «Про Державний бюджет на 2016 рік» встановлено прожитковий мінімум для дитини віком до 6 років з 1 січня 2016 року у розмірі 1167 грн. Таким чином, розмір аліментів на дитину не може бути меншим ніж 350 грн. 10 коп. У судовому засіданні встановлено, що позивач працює та має стабільну заробітну плату. Враховуючи, що відповідач офіційно працевлаштований, має стабільний дохід, суд приходить до висновку про присудження аліментів на утримання неповнолітньої дитини в частці від його доходу. Статтею 183 Сімейного Кодексу України передбачено, що частка заробітку(доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Статтею 191 Сімейного Кодексу України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідач визнав позов в частині стягнення з нього на користь позивача аліментів на утримання малолітнього сина в розмірі 1/4 частини його доходів. Щодо вимоги позивачки про стягнення з відповідача на її користь аліментів на її утримання в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку щомісячно до досягнення дитиною трьох років суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно з ч. 2 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини, до досягнення дитиною трьох років. Частиною 4 ст. 84 СК України передбачено, що право на утримання має вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. У судовому засіданні відповідач в порушення вимог ст. 60 ЦПК України не довів належними та допустимими доказами, що він не має можливості сплачувати аліменти на утримання дружини. Відповідно до п. 17 постанови пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, повинен ураховувати стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Суд, відповідно до ч.1 ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів, враховуючи матеріальне становище позивачки, відповідача, який є працездатною молодою особою, отримує заробітну плату , однак , беручи до уваги стан здоров"я [PERSON], який має захворювання шлунково-кишкового тракту, що потребує відповідних коштів на лікування, вважає за необхідне позов задовольнити частково та стягувати з відповідача на користь позивачки на утримання малолітнього [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 1/4 (одної четвертої) частини від усіх видів доходу відповідача щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11.02.2016 року до досягнення дитиною повноліття та стягувати з відповідача на користь відповідачки аліменти на її утримування у розмірі 1/6 частини від усіх видів доходу відповідача щомісячно, починаючи з 11.02.2016 року і до досягнення дитиною - [PERSON], [INFO], трьох років. Згідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до положень ч. 3 ст. 88 ЦПК України судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial