Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до\~\~суду\~\~з вище вказаним\~позовом, відповідно до якого просив: - усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, яка розташована за адресою: м. Кіровоград, вул. А.Павлова, 62, яка надана [PERSON] у користування для обслуговування домоволодіння, яке розташоване за адресою: м. Кіровоград, вул. А.Павлова, 62, шляхом знесення самовільно збудованого [PERSON] паркану вздовж зовнішньої межі земельної ділянки по вул. А. Павлова, 64, згідно з державним актом межа від В до Г, довжина якої становить 12,75 м та звільнення самовільно зайнятої ним частини земельної ділянки, наданої [PERSON] у користування. На обґрунтування позову зазначено, що на протязі чотирьох років відповідач, як власник суміжної земельної ділянки чинить позивачу перешкоди у реалізації права на отримання у власність земельної ділянки, яка розташована під його домоволодінням, окрім того позивач не може в повному обсязі використовувати свою земельну ділянку за її цільовим призначенням обслуговування домоволодіння. 22.01.2013 року від Головного управління Держземагенства у Кіровоградській області до Позивача надійшов лист, що при перевірці обмінного файлу в черговому кадастровому плані в базі було виявлено накладку на обмінний файл суміжної земельної ділянки за адресою: вул. А. Павлова, 64, м. Кіровоград, і з даних підстав позивачу було повернуто документацію із землеустрою на доопрацювання. Тобто, Головне управління Держземагенства у Кіровоградській області встановило факт того, що частину земельної ділянки позивача фактично захопив суміжний землекористувач. В звязку з цим для вирішення даного спору звернувся до суду з захистом своїх прав. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала в повному обсязі та просили його задовольнити, посилаючись на обставини викладені в ньому. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив у повному обсязі. Представник третьої особи - Кіровоградської міської радив судове засідання не зявився про розгляд справи повідомлений належним чином. В наданій до суду заяві від 16.12.2015 року не заперечував проти задоволення позовних вимог позивача. Ухвалою суду від 17.12.2015 року в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON]. Представником [PERSON] в судовому засіданні заявлено клопотання про застосування строку позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Суд заслухавши учасників цивільного процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 29.05.1965 року [PERSON] придбав у [PERSON] житловий будинок загальною площею 27 кв.м. та надвірні будівлі розташовані на земельній ділянці розміром 615,70 кв.м. за адресою: м. Кіровоград вул. А. Павлова № 62 (а.с. 30-31). Відповідно довідки від 21.12.1973 року виданої Кіровоградським міжміським бюро технічної інвентаризації [PERSON] на праві приватної власності володіє будинком, розташованим за адресою: м. Кіровоград вул. А. Павлова № 62 (а.с. 70). Згідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.03.1995 року виданого Другою Кіровоградською державною нотаріальною конторою, [PERSON] отримав у спадок 21/50 частини домоволодіння за адресою: м. Кіровоград вул. А. Павлова № 62 [PERSON] (а.с. 29). Відповідно до витягу про державну реєстрацію прав від 24.01.2012 року [PERSON] є власником 29/50 частки житлового будинку за адресою: м. Кіровоград вул. А. Павлова № 62 (а.с. 33) на підставі дублікату свідоцтва про право власності від 11.01.2012 року (а.с. 32). Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21.11.2012 року в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Управління Держкомзему у м. Кіровограді, Кіровоградської області про скасування рішення Кіровоградської міської ради про передачу земельної ділянки, державної реєстрації державного акта на право власності на земельну ділянку та відновлення меж земельних ділянок відмовлено (а.с. 42-45). Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області від 19.03.2013 року рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21.11.2012 року залишено без змін (а.с. 46-48). Згідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляд інших справ у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановленні ті самі обставини. Відповідно до матеріалів справи та вище зазначених судових рішень встановлено, що \~[PERSON] являється власником житлового будинку, з господарськими спорудами, розташованого на земельній ділянці загальною площею\~\~\~0,0458 га., згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, яке залишилось після смерті її чоловіка [PERSON] \~Земельна ділянка була виділена [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Кіровоградської міської Ради народних депутатів від 13 грудня 1995 року № 783 і належить йому на праві власності на підставі державного акта про право власності на земельну ділянку серії КР №00004080, виданого Кіровоградською міською радою народних депутатів 23 січня 1996 року та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 1458. В повідомленні Управління земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища Кіровоградської міської ради від 24.02.2012 року зазначено, що при встановлені спірної огорожі суміжний землекористувач не дотримувався визначених відповідно до державного акту на право приватної власності на землю ліній, що ідуть від межових знаків на спірній межі та самовільно переніс огорожу. Для вирішення зазначеного питання управління земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища КМР листом від 21.05.2012 року рекомендовано [PERSON] терміново усунути порушення щодо встановлення меж між земельними ділянками від точки Г до точки Д в натурі (на місцевості) відповідно до державного акту на право приватної власності на землю (а.с. 6). Листом від 27.06.2012 року першого заступника міського голови [PERSON] позивачу рекомендував для вирішення спору щодо порушених його майнових прав звернутися до суду (а.с. 7). В листі Головного управління Держземагенства у Кіровоградській області від 22.01.2013 року позивачу повідомлено про те, що при визначені кадастрового номера на технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі та складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,0612 га за адресою: м. Кіровоград вул. А. Павлова № 62. При перевірці обмінного файлу в черговому кадастровому плані в базі Gis 6 було виявлено накладку на обмінний фай суміжної земельної ділянки (а.с. 5). Згідно повідомлення міського голови від 07.11.2013 року позивача проінформовано про те, що відповідач проігнорував лист Управління від 21.05.2012 року та проводити виміри земельної ділянки зазначеною адресою відмовляється (а.с. 8-9). Відповідно до схематичного зображення земельних ділянок по вул. Павлова, 64 та 60, [PERSON], має відступити від межі земельної ділянки сусіда на 1 м. (а.с. 10). Статтею 319 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Статтею 125 ЗК України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, зокрема, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Відповідно до ст. 212 Земельного кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власнику землі, приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення споруд, здійснюється за рахунок громадян або осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки, повернення самовільно зайнятих земельних ділянок проводиться за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України „Про планування і забудову територій" (далі-Закон) фізичні та юридичні особи, які мають намір здійснити будівництво об'єктів містобудування на земельних ділянках, що належать їм на праві власності чи користування, зобов'язані отримати від виконавчих органів відповідних рад дозвіл на будівництво об'єкта містобудування (дозвіл на будівництво). Дозвіл на будівництво дає право замовникам на отримання вихідних даних на проектування, здійснення проектно-вишукувальних робіт та отримання дозволу на виконання будівельних робіт у порядку, визначеному цим Законом (ч.5 ст. 24 Закону). Дозвіл на будівництво надається на підставі комплексного висновку щодо відповідності запропонованого будівництва містобудівній документації, державним будівельним нормам, місцевим правилам забудови (ч.6 ст. 24 Закону). Статтею 28 Закону передбачено, що проектна документація на будівництво об'єктів містобудування розробляється згідно з вихідними даними на проектування з дотриманням вимог державних стандартів, норм і правил, регіональних і місцевих правил забудови та затверджується замовником в установленому законом порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Згідно до ч. 7 ст. 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. \~\~\~\~\~\~ Таким чином, в розумінні ч. 7 ст. 376 ЦК України знесення самочинного будівництва, у тому числі зведеного без проекту, є крайнім заходом і можливе лише тоді, коли використані усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності та коли неможлива перебудова об'єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення такої перебудови. \~\~\~\~\~\~ Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В судовому засіданні відповідач вказав, що він є неналежним відповідачем, оскільки право власності на будинок та земельну ділянку належить його матері [PERSON] Суд представнику позивача (що є його дружиною) розяснив, що заміна неналежного відповідача на належного, або залучення співвідповідачів, як-то визначено ст. 33 ЦПК України відбувається за клопотанням позивача. Проте, представник позивач вказала, що бажає розглянути справу саме до даного відповідача, оскільки ним здійснюються всі будівельні роботи. Суд розяснив представнику позивачу право на отримання юридичної допомоги з виниклого питання, проте вона вказала, що вже раніше зверталась за такою допомогою, однак наслідки розгляду справи в суді були для її сімї негативними. Також, представник позивача вказала на недоцільність проведення відповідного експертного дослідження, оскільки порушення прав її чоловіка, як землевласника є очевидними та підтверджується наданими нею письмовими доказами. Суд відмовляє у задоволенні позову не лише з підстав, що обґрунтування позову не доведено перед судом, а оскільки відповідач є неналежним так як право власності земельної ділянки розташованої за адресою: м. Кіровоград, вул. Павлова, 64 належить [PERSON], а не [PERSON] Щодо заяви представника третьої особи про застосування строку позовної давності, то згідно зі ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. При цьому, згідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у справі. Третя особа є учасником процесу, а не стороною у справі в розумінні ст. 30 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Частинами 4, 5 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Таким чином підстав до застосування строку позовної давності у суду не має, тим паче, оскільки позивач безперервно відстоювала свої права по відновленню меж земельної ділянки, то строк позовної давності нею не пропущений. Згідно ст. 88 ЦПК України, суд, судові витрати залишає по їх фактичному понесенню позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed