Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

06 жовтня 2010 року Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області зобов'язано відповідача КП «Ямпільський райсільгоспкомунгосп» виділити їм частку майна бувшого ПМК-24, а саме, [PERSON] - 1143 гривні, [PERSON] - 783 гривні, [PERSON] - 986 гривень, [PERSON] - 918 гривень. На підставі вищезазначеного судового рішення було відкрито виконавче провадження від 27 жовтня 2010 року. Під час примусового виконання судового рішення було проведено засідання комісії по розпаюванню майна бувшого ПМК-24, про що був складений протокол № 4 від 26 червня 2012 року. Засіданням комісії по розпаюванню майна бувшого ПМК-24 на порядку денному якого стояло питання про виділення паїв було вирішено і більшістю голосів прийнято рішення комісії про виділення і видачу їм екскаватора [NUMBER] як частку майнового паю. 23 серпня 2012 року головним державним виконавцем закінчено виконавче провадження з тих підстав, що згідно протоколу № 4 засідання комісії по розпаюванню майна бувшого ПМК 24 від 26.06.2012 року виділено екскаватор [NUMBER] як частку майнового паю. Однак на сьогоднішній день, директор КП «Ямпільський райсільгоспкомунгосп» відмовляється добровільно виконати рішення комісії по розпаюванню майна бувшого ПМК 24 оформленого протоколом № 4 від 26 червня 2012 року і не бажає видати (передати) їм в натурі екскаватор [NUMBER] як частку виділеного їм майнового паю, посилаючись на відсутність погодження з усіма членами трудового колективу, що на їхню думку є неправомірним і порушує їх права та законні інтереси як співвласників, щодо володіння та користування виділеного їм в натурі майнового паю, а саме екскаватора [NUMBER], що змушує позивачів звернутись до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні заявили усне клопотання про зміну позовних вимог, а саме: просили суд не стягувати з відповідача сплачений ними судовий збір, в іншій частині позовні вимоги підтримали та просили суд винести рішення, яким їх задовольнити. Позивач [PERSON] в судове засідання не з»явився, надав письмову заяву від 25 березня 2014 року вхід.№1908 в якій просить справу розглянути у його відсутність, так як в судове засідання не може з»явитись у зв»язку із сімейними обставинами. Позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача комунального підприємства «Ямпільський райсільгоспкомунгосп» Алєксєєв В.М. позовні вимоги визнав та не заперечує проти задоволення позову. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що визнання відповідачем позовних вимог - не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачем позову та виносить рішення про задоволення позовних вимог. Вивчивши надані матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 3 ЦПК України особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Частиною 1 статті 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлені такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Із досліджених судом письмових доказів, що є у справі - встановлено, що 06 жовтня 2010 року Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області зобов'язано відповідача КП «Ямпільський райсільгоспкомунгосп» виділити позивачам частку майна бувшого ПМК-24, а саме, [PERSON] - 1143 гривні, [PERSON] - 783 гривні, [PERSON] - 986 гривень, [PERSON] - 918 гривень. На підставі вищезазначеного судового рішення було відкрито виконавче провадження від 27 жовтня 2010 року. Засіданням комісії по розпаюванню майна бувшого ПМК-24 на порядку денному якого стояло питання про виділення паїв було вирішено і більшістю голосів прийнято рішення комісії про виділення і видачу позивачам екскаватора [NUMBER] як частку майнового паю, що підтверджується протоколом № 4 засідання комісії по розпаюванню майна бувшого ПМК 24 від 26.06.2012 року. 23 серпня 2012 року головним державним виконавцем Старжевським В.В. закінчено виконавче провадження з тих підстав, що згідно протоколу № 4 засідання комісії по розпаюванню майна бувшого ПМК 24 від 26 червня 2012 року виділено екскаватор [NUMBER] як частку майнового паю. Заслухавши позивачів, вивчивши та дослідивши усі письмові докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення виходячи із наступних підстав: У судовому засіданні встановлено, що 06 жовтня 2010 року Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області зобов'язано відповідача КП «Ямпільський райсільгоспкомунгосп» виділити позивачам частку майна бувшого ПМК-24, а саме, [PERSON] - 1143 гривні, [PERSON] - 783 гривні, [PERSON] - 986 гривень, [PERSON] - 918 гривень. На підставі вищезазначеного судового рішення було відкрито виконавче провадження від 27 жовтня 2010 року. Засіданням комісії по розпаюванню майна бувшого ПМК-24 на порядку денному якого стояло питання про виділення паїв було вирішено і більшістю голосів прийнято рішення комісії про виділення і видачу позивачам екскаватора [NUMBER] як частку майнового паю, що підтверджується протоколом № 4 засідання комісії по розпаюванню майна бувшого ПМК 24 від 26.06.2012 року. 23 серпня 2012 року головним державним виконавцем Старжевським В.В. закінчено виконавче провадження з тих підстав, що згідно протоколу № 4 засідання комісії по розпаюванню майна бувшого ПМК 24 від 26 червня 2012 року виділено екскаватор [NUMBER] як частку майнового паю. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з ч. 2, 3 ст.9 Закону України „Про колективне сільськогосподарське підприємство" пай є власністю члена підприємства, і у разі виходу з підприємства його члени мають право на пай натурою, грішми або цінними паперами відповідно до розміру та структури пайового фонду або в іншій, за згодою сторін, формі. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ч.3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ч.1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не можу бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що права та законні інтереси позивачів є порушеними і підлягають судовому захисту у порядку ч.1 ст. 3 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. Відповідно до ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Відповідно до ч.1 ст. 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Відповідно до ч.1 ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст.64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Поскільки позивачі відмовились в частині позовних вимог про стягнення судових витрат з відповідача, тому,

Outcome: approved