Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-14 00:00:00

[PERSON], 23.03.2018р. звернулася в суд із позовом про розірвання шлюбу з [PERSON], мотивуючи тим, що їхній шлюб зареєстрований 12.02.2010р. Переможненською сільською радою Городоцького району Львівської області, актовий запис №01, у шлюбі мають [PERSON], 18.03.2011р., спільне життя між ними не склалося через різні погляди на шлюб та сімейні цінності, через що між ними виникали сварки, як наслідок відповідач у лютому 2017р. забрав свої речі і пішов жити окремо, з цього часу припинили подружні стосунки, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, за таких обставин переконана, що втратила до [PERSON] почуття поваги і любові, збереження шлюбу та примирення є неможливим та суперечить її інтересам. Ухвалою судді від 27.03.2018р. провадження у справі відкрито. Позивачка в суді вимоги підтримала з мотивів наведених у заяві, пояснила, що основна причина розпаду сімї подружня зрада відповідача, просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання 16.04.2018р. та повторно 15.05.2018р. не з"явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, тому згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу у його відсутності в заочному порядку, на підставі наявних у справі доказів (а.с. 19). Заслухавши позивачку, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд доходить наступного висновку. Відповідно до положень ч.1 ст.24, ч. 3 і ч. 4 ст.56, ч. 2 ст.112 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007р. проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Отже, регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Із пояснень позивачки в суді, із матеріалів справи убачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували 12.02.2010р. шлюб Переможненською сільською радою Городоцького району Львівської області, актовий запис №01, у шлюбі мають [PERSON], 18.03.2011р., сторони разом не проживають з лютого 2017р., стосунків як подружжя не підтримують, спільного господарства не ведуть, причина розпаду сім"ї - різні погляди на шлюб та сім"ю, подружня зрада відповідача. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позивачка в суді настоює на розірванні шлюбу, категорично заперечила можливість примирення з відповідачем, поновлювати сімейні стосунки з останнім - не бажає. З огляду на вищеозначені обставини та інші фактичні взаємини подружжя Лимич, суд доходить висновку, що подальше вжиття будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст. 111 СК України, є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства, що має важливе значення. Розриваючи шлюб між сторонами, суд також враховує інтереси їх малолітної дитини, повноцінний розвиток та виховання якої у сімї, в якій існують постійні непорозуміння, є неможливим. Відповідно до положень ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач заперечень щодо іменування позивачки прізвищем "Лимич"не висловив, тому вимога позивачки про залишення після розірвання шлюбу прізвища чоловіка, безпідставна. З огляду на вимоги ст. ст. 133, 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивачки 704 грн. 80 коп. судового збору.

Outcome: partial