Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-06 00:00:00

19 січня 2018 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до Веселинівської селищної ради Веселинівського району, [PERSON] про визнання права власності у порядку спадкування. Позовні вимоги мотивували тим, що 31 серпня 2004 року в смт Веселинове Веселинівського району помер [PERSON] Після його смерті відкрилася спадщина до складу якої увійшло, зокрема, право власності на земельну ділянку площею 5,77 га, яка складається з земельної ділянки площею 5,63 га (рілля), кадастровий номер 4821755000:01:000:0062 та земельної ділянки площею 0,14 га (пасовище), кадастровий номер 4821755000:01:000:0148, розташованих в межах території Веселинівської селищної ради Миколаївської області. Спадщину після його смерті прийняла дружина [PERSON], яка 07 квітня 2005 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом № 43. Після оформлення спадкових прав, [PERSON] розпочала підготовку до виготовлення державного акту на право власності на земельну ділянку, однак завершити оформлення не встигла, оскільки 12 липня 2006 року померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФП № 030493 від 15 липня 2006 року. На час смерті з [PERSON] проживав їх батько [PERSON], який спадщину прийняв, про що подав заяву до Веселинівської державної нотаріальної контори і 16 січня 2007 року заведено спадкову справу № 8/07. 03 грудня 2010 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФП № 130751 від 06 грудня 2010 року. Після його смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 5,77 га , розташовану на території Веселинівської селищної ради, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, успадковану ним після смерті [PERSON], яка успадкувала її після смерті [PERSON], право власності якого було посвідчено Державним актом на право власності на земельну ділянку сері МК № 058668 Веселинівською райдержадміністрацією Миколаївської області 14 жовтня 2003 року та зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди за №138. За життя [PERSON] заповіту не залишив, тому вони та [PERSON], як діти померлого отримали право на спадщину за законом у першу чергу . Інших спадкоємців немає. У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вище зазначену земельну ділянку нотаріус відмовив посилаючись на те, що не додано відомості (інформацію) та документи , необхідні для вчинення нотаріальної дії. За таких обставин позивачі не можуть отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за законом, а тому звернулися до суду з вказаним позовом. Для підтвердження обставин прийняття спадщини позивачі заявили клопотання про витребування від нотаріуса копії спадкових справ заведеної після смерті [PERSON], [PERSON]Й та [PERSON] Ухвалою суду від 06 лютого 2018 року було відкрито провадження по цивільній справі та призначено справу до підготовчого судового засідання. Від державного нотаріуса [PERSON] Веселинівської державної нотаріальної контори витребувано копії спадкових справ № 33/05, заведеної за фактом смерті [PERSON], № 08/0, заведеної за фактом смерті [PERSON], № 70/2011, заведеної за фактом смерті [PERSON]. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявились, надали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність за участю представника [PERSON], позовні вимоги підтримують повністю. Представник позивачів [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав повністю, з підстав викладених в позовній заяві, просив позов задовольнити. Зокрема зазначив, що після смерті батька позивачів відкрилась спадщина до складу якої увійшло право власності на земельну ділянку площею 5,77 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в межах території Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області, однак через не додані відомості (інформацію) та документи необхідні для вчинення нотаріальної дії,позивачі не можуть оформити спадщину. Представник відповідача [PERSON] селищної ради [PERSON] в судовому засіданні позов визнала повністю та не заперечувала проти визнання права власності на земельну ділянку за позивачами. Відповіач [PERSON] в судове засідання не з"явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у порядку визначеному ст.ст. 128-130 ЦПК України, про причини неявки суду не повідомив, відзив не надав. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно зі ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, не повідомив суд про причини неявки в судове засідання, не подав суду відзив на позовну заяву, а також не подав заяви про розляд справи у його відсутність та те, що представник позивачів [PERSON] не заперечував проти заочного вирішення справи, суд з врахуванням вказаних обставин вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, наданих позивачами. Заслухавши представника позивачів та представника відповідача, дослідивши матеріали справи з урахуванням наданих доказів, суд приходить до переконання про задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що 31 серпня 2004 року в смт Веселинове Веселинівського району помер [PERSON] Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшло право власності на земельну ділянку площею 5,77 га, яка складається з земельної ділянки площею 5,63 га (рілля), кадастровий номер 4821755000:01:000:0062 та земельної ділянки площею 0,14 га (пасовище), кадастровий номер 4821755000:01:000:0148, розташовану в межах території Веселинівської селищної ради Веселинівського району переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії МК № 058668, виданого Веселинівською райдержадміністрацією Миколаївської області 14 жовтня 2003 року та зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди за №138. Спадщину після смерті [PERSON] прийняла дружина [PERSON], яка 07 квітня 2005 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом за №43, однак завершити оформлення не встигла, оскільки 12 липня 2006 року померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФП № 030493 від 15 липня 2006 року. На час смерті з [PERSON] проживав її син, батько позивачів [PERSON], який спадщину прийняв, про що подав заяву до Веселинівської державної нотаріальної контори і 16 січня 2007 року заведено спадкову справу № 8/07. 03 грудня 2010 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФП № 130751 від 06 грудня 2010 року. Після його смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 5,77 га , розташовану на території Веселинівської селищної ради, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, успадковану ним після смерті [PERSON]Й , яка успадкувала її після смерті [PERSON], право власності якого було посвідчено Державним актом на право власності на земельну ділянку сері МК № 058668 Веселинівською райдержадміністрацією Миколаївської області 14 жовтня 2003 року та зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди за №138. Матеріалами спадкової справи № 70/2011 встановлено, що за життя [PERSON] заповіту не залишив, тому [PERSON], [PERSON] та [PERSON], як діти померлого отримали право на спадщину за законом у першу чергу . Інших спадкоємців немає. При зверненні до Веселинівської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на вище зазначену земельну ділянку нотаріус відмовив посилаючись на те, що не додано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Згідно ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно зі ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день з якого вона оголошується померлою. Згідно зі ст. 1258 та 1261 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті той з подружжя, який його пережив та батьки. Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частинами 1 ст. 1297 та ст. 1298 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. П. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 Про судову практику у справах про спадкування передбачено, що в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 16 ЦК України, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу та що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. У відповідності до ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 5 ст. 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У відповідності до статей 1225 ЦК України і 131 ЗК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Оцінивши вказані докази у їх сукупності, суд вважає, що позивачем доведено обставини викладені в позовній заяві, а тому суд вбачає підстави для задоволення позовних вимог та визнання за позивачами права власності на вищезазначену земельну ділянку в порядку спадкування за законом. На підставі вищевказаного,

Outcome: approved