Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» вказавши, що 17 грудня 2014 року між нею та відповідачем було укладено договір банківського вкладу (депозиту) у сумі 35000 гривень на строк 3 місяці по 17 березня 2015 року з виплатою 25% річних. Суми відсотків згідно депозитного договору вона отримувала щомісячно, після закінчення строку дії депозитного договору 18 березня 2015 року вона звернулася до банку з проханням повернути суму вкладу в розмірі 35 000,00 гривень. Однак банком їй було відмовлено з посиланням на скрутне фінансове становище та запропоновано продовжити договір під 15% річних, хоча п. 7 депозитного договору не передбачає продовження строку розміщення вкладу. Вона відмовилася від продовження строку дії договору. Однак на її звернення щодо повернення вкладу відповідач не реагує. В зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань, банк заподіяв їй моральну шкоду, що виразилась в хвилюваннях, внаслідок чого вона перенесла гіпертонічну кризу, вона позбавлена можливості використовувати власні кошти для потреб своєї родини, змушена звертатися до суду за захистом порушених прав. Тому позивач просить стягнути з відповідача на свою користь суму вкладу у розмірі 35 000,00 грн., 3% річних у розмірі 87,50 грн. за прострочку зобов'язання . В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Представник відповідача ПАТ «Фінанси та кредит» Тішуніна О.Г. в судовому засіданні з позовом не погодилася, просила у задоволенні позову відмовити оскільки дійсно на рахунку позивача знаходиться вклад на суму 35000 грв., однак в заяві про повернення вкладу не зазначено способу повернення вкладу: видачі грошових коштів або перерахування на його власний поточний рахунок. Прострочення зобов"язання з боку відповідача не було, а отже позовні вимоги в частині 3х % річних також безпідставні. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 17 грудня 2014 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та кредит» укладено договір-заява № 305835/45048/3-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші» на 3 міс. в національній валюті (л.с. 4 - копія договору). Згідно п.1 договору, [PERSON], як вкладник, внесла, а банк прийняв на вкладний рахунок [NUMBER] грошові кошти у сумі 35 000,00 грн. на строк з 17 грудня 2014 р. по 17 березня 2015 р. Пунктом 2 договору сторони погодили, що за час користування коштами вкладу банк нараховує та сплачує вкладникові проценти за ставкою 25% річних. Відповідно до п. 6 договору, після закінчення строку, визначеного п. 1 цього договору-заяви, вклад повертається вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями 5.1. Основних умов. Строк розміщення вкладу, визначений п. 1 цього договору-заяви не може бути продовжений сторонами (п. 7 договору). Виходячи з умов депозитного договору, у зв'язку із закінченням строку вкладу банк мав 18 березня 2015 року повернути позивачці вклади. В силу п. 3.2. глави 3 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003 р. N 516, грошові кошти з вкладних (депозитних) рахунків фізичних осіб повертаються банками готівкою або в безготівковій формі на зазначений у договорі рахунок вкладника для повернення коштів чи за заявою вкладника на інший його рахунок. Банки можуть відповідно до умов договору банківського вкладу (депозиту) перераховувати фізичним особам нараховані проценти за вкладами (депозитами) на їх поточний рахунок, для поповнення вкладу (депозиту) або видавати готівкою. По закінченні строку вкладу, позивачка 18.03.2015 р. та 20.04.2015 р. зверталася до банку у відділенні № 1 Криворізької філії АТ «Фінанси та кредит» з проханням видачі суми вкладу, однак її звернення залишилися банком без задоволення (л.с. 6.7 - копії заяв). Таким чином, станом на 18 березня 2015 року банк не видав позивачці її вклад готівкою через касу банку, як того вимагала позивачка. Відповідно до довідки наданої до суду станом на 12 06 2015 року залишок грошових коштів на рахунку позивача складає 35 000 грв. Згідно із ч. 3 ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Відповідно до абзаців 1 і 2 п. 8.1. ст. 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня. У ст. 526 ЦК України закріплено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до змісту ст. ст. 526 та 1058 ЦК України зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської картки). Перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку без надання вкладнику можливості використання цих коштів не дає підстави вважати, що кошти були повернуті вкладнику. Такої правової позиції дотримується Верховний Суд України (постанова від 25 грудня 2013 р. у справі № 6-140цс13) та Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ (ухвала від 15 січня 2014 р. у справі № 6-43949св13 та ухвала від 19 лютого 2014 р. у справі № 6-2582св14). З огляду на утримання банком на поточному рахунку належних позивачці коштів, внаслідок чого вона не має можливості отримати їх готівкою через касу банку чи розпорядитися ними іншим чином, зобов'язання з повернення вкладу в порушення п. 6 депозитного договору банк не виконав. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» залучення фінансових активів із зобов'язанням щодо наступного їх повернення є фінансовою послугою. В силу п. 1 ч. 3 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» залучення у вклади (депозити) коштів належить до банківських послуг. В ч. 2 ст. 1058 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). Відповідно до ч. 2 ст. 633 ЦК України умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до п. 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. В силу абзацу 2 п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 5 від 12.04.96 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» оскільки Закон не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, й ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Виходячи з вищенаведеного, позивачка за депозитними договорами є споживачем фінансових послуг банку, зокрема, послуг із залучення коштів у вклади (депозити). Відповідно, захист її прав як споживача регламентовано Законом України «Про захист прав споживачів» та відповідними нормами Цивільного Кодексу України. В п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» закріплено право споживачів на належну якість продукції та обслуговування. При цьому в силу п. 13 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» належна якість товару, роботи або послуги - властивість продукції, яка відповідає вимогам, встановленим для цієї категорії продукції у нормативно-правових актах і нормативних документах, та умовам договору із споживачем. Неповернення позивачці банком вкладу у встановлений депозитним договором строк свідчить про те, що позивачці, як споживачу фінансових послуг банку, банк надає послугу неналежної якості, чим порушує її право, закріплене в п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів». З огляду на те, що згідно з ч. 1 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. Частиною 1 ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи викладене, суд вважає вимоги позивача щодо виплати суми вкладу та 3% річних обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Ухвалою суду від 03 червня 2015 року позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди за заявою позивача залишені без розгляду. Підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 350,87 грв. (1% від ціни позову), відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved