Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-07 00:00:00

01 червня 2017 року [PERSON] звернулася до Миргородського міськрайонного суду з вищевказаною позовною заявою. На підтвердження позовних вимог [PERSON] вказує, що 12.07.2016 року померла її мати, [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, зокрема на земельну частку (пай) площею 5,0311 умовних кадастрових гектарів, без виділення меж в натурі, розташовану на території [PERSON] сільської ради Миргородського району Полтавської області, яка належала їй на підставі рішення Миргородського міськрайонного суду від 01.10.2015 по цивільній справі № 541/1733/15-ц. Померла [PERSON] за життя склала заповіт, відповідно до якого належне право на земельну ділянку заповіла [PERSON]. Позивач в установленому законом порядку прийняла спадщину, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищезгадану земельну частку (пай) після померлої [PERSON] їй було відмовлено. [PERSON] просить суд визнати за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] право на земельну частку (пай) площею 5,0311 умовних кадастрових гектарів, без виділення меж в натурі, розташовану на території [PERSON] сільської ради Миргородського району Полтавської області. В судовому засідання позивач та її представник, [PERSON], який здійснює свої повноваження на підставі довіреності (а.с.30), позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Суду пояснили, що [PERSON] після отримання рішення суду про визнання за нею права в порядку спадкування на земельну частку пай після смерті [PERSON], в звязку із похилим віком та станом здоров'я не реалізувала своє право на відведення земельної ділянки в натурі. Вказане стало підставою для відмові у видачі нотаріального свідоцтва. Відповідач, [PERSON], яка залучена судом ухвалою від 12 липня 2017 року в порядку заміни первісного відповідача [PERSON] сільської ради Миргородського району, в судовому засіданні позовні вимоги визнала та не заперечувала проти задоволення позову. [PERSON], який заявлений позивачкою у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову [PERSON]. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Встановлено, що [PERSON], померла 12 липня 2016 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.5). Внаслідок її смерті відкрилась спадщина, зокрема, у вигляді права на земельну частку (пай) площею 5,0311 умовних кадастрових гектарів, без виділення меж в натурі, розташовану на території [PERSON] сільської ради Миргородського району Полтавської області, яка належала їй на підставі рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 02 жовтня 2015 року. Даним рішенням за [PERSON] визнано право на спадщину за законом після смерті 20 лютого 2012 року, [PERSON], на земельну частку (пай) на території [PERSON] сільської ради Миргородського району Полтавської області внаслідок розпаювання земель Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство імені Іваненка».(а.с.6-7). Померла [PERSON] за життя склала заповіт, відповідно до якого належне їй право на земельну частку (пай), яку вона успадкувала після смерті [PERSON] заповіла [PERSON] (а.с.4). [PERSON] у визначений законом строк звернулася до Приватного нотаріуса Миргородського районного нотаріального округу [PERSON] із заявою про видачу Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказану земельну частку (пай), проте, нотаріусом в цьому було відмовлено по причині відсутності правовстановлюючого документу (а.с.12). Окрім позивачки заяви про прийняття спадщини, після смерті [PERSON], подала [PERSON]. Пленум Верховного Суду України у п. 11 своєї постанови "Про судову практику справах про спадкування» від 30 травня 2008 року роз'яснив, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Згідно з п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності з п.п. «г» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Спадкування здійснюється за заповітом або законом. Відповідно до ст.ст. 1268, 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За таких обставин, права позивача [PERSON], як спадкоємця за заповітом, є порушеними і підлягають судовому захисту шляхом визнання такого права.

Outcome: approved