Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту смерті її чоловіка [PERSON], [INFO], який помер 04 березня 2016 року у м.Харцизськ Донецької області. Документом, що підтверджує факт смерті її чоловіка є довідка про причину смерті № 112 від 05.03.2016 року, яка видана «Центральною міською лікарнею м. Харцизська». 11.03.2016 року «Харцизським міським відділом запису актів цивільного стану державної реєстраційної палати [PERSON] юстиції ДНР» було видано свідоцтво про смерть її чоловіка [PERSON]. Зважаючи на те, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, будь-який акт(рішення, документ), виданий цими органами та/або особами, є недійсними і не створюють правових наслідків, видане на тимчасово окупованій території свідоцтво про смерть її чоловіка є недійсним та не створює ніяких правових наслідків, а тому вона звернулася до Заводського районного у м. Запоріжжі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області для отримання нового свідоцтва про смерть [PERSON], але у видачі такого свідоцтва їй було відмовлено, з посиланням на те, що відсутні підстави для державної реєстрації смерті на підставі документів, які видані на тимчасово окупованій території і є недійсними. Внаслідок цих обставин отримання свідоцтва про смерть її чоловіка [PERSON] у Заводському районному у м. Запоріжжі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області є неможливим та єдиним шляхом захисту прав родичів та спадкоємців померлого є звернення до суду з заявою про встановлення факту смерті [PERSON], яка настала 04 березня 2016 року.Встановлення факту смерті чоловіка їй необхідно для отримання свідоцтва про його смерть та подальшого оформлення своїх спадкових прав. Заявник [PERSON] в судовому засіданні вимоги заяви підтримала у повному обсязі та просила її задовольнити. В обґрунтування своїх вимог надала суду пояснення аналогічні тим, що викладені в заяві та зазначила, що встановлення даного факту потрібно для отримання нового свідоцтва про смерть її чоловіка та подальшого оформлення спадкових прав. Представник заінтересованої особи - Заводського районного у м. Запоріжжі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області в судове засідання не зявився. Про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку. Суду надана заяваз якої вбачається, що заперечень щодо встановлення факту смерті за заявою [PERSON] вони не мають та просять розглянути справу без їх участі. Суд, заслухавши пояснення заявника [PERSON], дослідивши матеріали справи, та допитавши свідків, вважає,що заява є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно п.8 ч.1\~ст.256 ЦПК України\~суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Статтею 257-1 ЦПК України визначено особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України. Положеннями ч.1,2 ст. 257-1 ЦПК України передбачено, що заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 04.11.2014 «Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях» від 14.11.2014 № 875/2014, діяльність державних підприємств, установ та організацій, їх філій (відділень), представництв у районі проведення антитерористичної операції в Донецькій та Луганській областях припинено. Норми статті 257-1 ЦПК України спрямовані на забезпечення прав осіб, які проживають на території, де не здійснюють діяльність органи державної реєстрації актів цивільного стану, а отже для застосування цієї норми тимчасово окупованими територіями Донецької та Луганської областей слід вважати населені пункти, визначені розпорядженням Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року № 1085 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення». Місто Харцизськ Донецької області включено до переліку населених пунктів, на територіях яких органи державної влади(у тому числі органи реєстрації актів цивільного стану) тимчасово не здійснюють свої повноваження, що у даному випадку зумовлює необхідність застосування передбаченого статтею 257-1 ЦПК України порядку встановлення факту смерті [PERSON]. Згідно відмітки щодо сімейного стану заявника [PERSON], яка міститься у паспорті громадянина України серії ВА № 938294, заявник 11.02.1956 року у Харцизському РАГС зареєструвала шлюб зі [PERSON], [INFO], тобто підтверджено факт того, що заявник є дружиною [PERSON].. Відповідно до пункту 1 глави 5 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженого\~наказом [PERSON] юстиції України № 52/5 від 18.10.2000р.( у редакції наказу [PERSON] юстиції України від 24.12.2010 року № 3307/5) підставою для реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом [PERSON] охорони здоров»я України від 08.08.2006р № 545, зареєстрованим у [PERSON] юстиції України 25.10.2006р за № 1150/130234; б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якого затверджена наказом [PERSON] охорони здоров»я України від 08.08.2006р № 545, зареєстрованим у [PERSON] юстиції України 25.10.2006р за № 1150/130234; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; г) рішення суду про встановлення факту смерті. Згідно до положень ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»\~від 15.04.2014р № 1207-VII передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому Законом. Будь-який акт(рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсними і не створюють правових наслідків Судом встановлено, що заявником [PERSON] при зверненні до Заводського районного у м. Запоріжжі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області з питання державної реєстрації смерті її чоловіка [PERSON], який помер 04.03.2016 року у м. Харзиську Донецької області була надана лікарська довідка (до форми №16/у №112, що видається для поховання) від 05 березня 2016 року, заповнена на ім"я [PERSON], відповідно до якої, останній помер 04 березня 2016 року. Вказана довідка була видана «Центральною міською лікарнею м. Харцизська», яка розташована на території проведення антитерористичної операції, а також було надано свідоцтво про смерть на ім"я [PERSON], яке було заповнено та видано створеним на тимчасово окупованій території України органом, так званим «Харцизським міським відділом запису актів цивільного стану Державної реєстраційної [PERSON] юстиції ДНР», діяльність якого, відповідно до норм Закону України від 15.04.2014р № 1207-VII, вважається незаконною, а отже, виданий цим органом документ фактично є недійсними і не створює ніяких правових наслідків, у зв»язку з чим Заводським районним у м. Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області заявнику було відмовлено у державній реєстрації смерті її чоловіка з посиланням на те, що [PERSON] не було надано жодного документу, який би був підставою для державної реєстрації смерті та видачі свідоцтва. Відповідно до довідки № [NUMBER] від 20.11.2014 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, заявник [PERSON] на теперішній час проживає за адресою: [INFO]. Зареєстроване місце проживання: [INFO]. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що заявник [PERSON] є його матір»ю, а померлий [PERSON] є його батьком, який 04 березня 2016 року помер у м. Харцизську вдома за місцем реєстрації. Для його поховання були отримані документи у м. Харцизську. Поховали батька на міському кладовище у м. Харцизську. Він був присутнім на похованні батька та з впевненістю може стверджувати, що його батько помер 04.03.2016 року у м. Харцизську, а 05.03.2016 року відбулося його поховання. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що заявник [PERSON] є її свекров»ю, а померлий [PERSON] є її свекром. Помер свекор 04 березня 2016 року у м. Харцизську за місцем своєї реєстрації та проживання. Для здійснення поховання у лікарні м. Харцизську була отримана довідка про смерть її свекра. Поховали свекра на міському кладовище 05 березня 2016 року. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що заявник [PERSON] є його рідною сестрою по матері. Коли у м. Харцизську почалися бойові дії, сестра з чоловіком [PERSON] приїхали проживати до нього в м. Запоріжжя. Прожили вони у нього деякий час, а потім чоловік його сестри [PERSON] захворів і вони повернулися додому у м. Харцизськ. 04 березня 2016 року сестра по телефону повідомила йому про смерть свого чоловіка. На похованні він не був присутній, але зі слів сестри йому відомо, що [PERSON] поховали на міському кладовищі м. Харцизська, там де похована і їх з заявником мати. Як встановлено в судовому засіданні заявник [PERSON] на підставі виданої їй «Центральною міською лікарнею м. Харцизська» лікарської довідки (до форми №16/у №112, що видається для поховання) від 05 березня 2016 року, заповненої на ім"я [PERSON], який помер 04 березня 2016 року, разом із іншими родичами здійснила його поховання на міському кладовище м. Харцизьку. Відповідно до\~ст.17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. На підставі вищенаведеного, суд приходить до переконання, що на теперішній час заявник [PERSON] не має іншої можливості одержати документ, що посвідчує факт смерті 04 березня 2016 року її чоловіка [PERSON] та враховуючи, що заявником були надані докази, які в повній мірі підтверджують цей факт, зокрема, пояснення свідків, які є родичами померлого та здійснювали його поховання, заяву слід задовольнити. При цьому суд, даючи оцінку допустимості наданих заявником письмових доказів, виданих їй на тимчасово окупованій території, бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Зокрема, ґрунтуючись на консультативному висновку Міжнародного суду(ООН) у справі Намібіє (Namibiacase) Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду(ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туречиини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на таких територіях органів влади. Враховуючи практику ЄСПЛ, суд оцінює надані заявником письмові докази разом з іншими доказами, у їх сукупності, та приходить до переконання щодо необхідності задоволення заяви, так як встановлення факту смерті має для заявника юридичне значення, оскільки дозволяє в подальшому реалізувати її спадкові права.

Outcome: approved