Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-24 00:00:00

30.12.2020 року [PERSON] звернувся до Радехівського районного суду Львівської області із позовом до Радехівської міської ради Радехівського району Львівської області про визнання права власності на майно - земельну ділянку. В позовній заяві зазначає, що згідно рішення восьмої сесії Синьківської сільської ради народних депутатів Радехівського району Львівської області ХХІІ скликання від 23 квітня 1996 року, йому було передано земельну ділянку площею 0,6238 га. Згідно із виписки з рішення Синьківської сільської ради, [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,63 га, з яких 0,25 га розташовані в урочищі «Собин» та 0,38 га в урочищі «Седзонка». У графі для обслуговування житлового будинку і господарських будівель стоїть прочерк. Тобто, наведена вище земельна ділянка, була передана йому не для обслуговування житлового будинку і господарських будівель. Тим не менше із державного акта право власності на землю серії ЛВ №275 виданого 07 березня 1997 року на підставі рішення восьмої сесії Синьківської сільської ради народних депутатів Радехівського району Львівської області від 23 квітня 1996 року, і зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної на землю за №19, вбачається, що йому належить земельна ділянка площею 0,6238 га, згідно плану меж земельної ділянки, включає земельні ділянки площею 0,3783 та 0,2455 га, яка виділена для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та ведення ОПГ, і розташована на території Синьківської сільської ради Радехівського району Львівської області. Згідно витягів із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 22.04.2020 року: нормативно грошова оцінка земельної ділянки за кадастровим номером 4623984900:01:004:0096 становить 4366,88 грн та нормативно грошова оцінка земельної ділянки площею 0,2455 га становить 15409,43 грн. Таким чином, у державний акт було помилково внесені інше цільове призначення, ніж закріплено за земельною ділянкою. Тому маючи намір внести відомості у ДЗК позивач звернувся до Відділу у Радехівському районі ГУ Держгеокадастру у Львівські області із відповідною заявою. Однак реєстратором було відмовлено, відповідно до рішення №РВ-4600577342018 від 23.01.2018 року. Просить суд визнати за позивачем - [PERSON] право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,6238 га, яка розташована на території Синьківської сільської ради Радехівського району Львівської області, та складається із земельної ділянки площею 0,3783 га (кадастровий номер 4623984900:01:004:0096) та земельної ділянки площею 0,2455 га. 30 грудня 2020 року автоматизованою системою документообігу суду Д-3 судді Патинок О.П. передані згадані вище матеріали справи, для розгляду (а.с.13). Ухвалою судді від 04.01.2021 цивільна справа прийнята до провадження, визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження та призначено перше судове засідання. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, 30.12.2020 р. подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує повністю (а.с.12). Представник відповідача в судове засідання не з"явився, 22.01.2021 року до канцелярії Радехівського районного суду Львівської області відповідачем подано заяву про розгляд справи у відсутності представника Радехівської міської ради Радехівського району Львівської області, позовні вимоги визнають (а.с. 19 ) З урахуванням заяви позивача у справі та поданої заяви відповідача про розгляд справи без їх участі, суд вирішив розглядати справу на підставі наявних у ній матеріалів. Водночас, у зв`язку з неявкою в судове засідання сторін у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснюється. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст. ст. 13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст. ст. 12, 81, 82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України - у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд встановив, що відповідно до виписки з Рішення від 23 квітня 1996 року Синьківської сільської ради Народних депутатів [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,63 га для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, де стоїть прочерк, тобто земельні ділянки виділено для ведення підсобного господарства, такі розташовані 0,25 га в урочищі «Собин», а 0,38 га в урочищі «Седзонка» (а.с.7). Згідно Державного акта на право приватної власності на землю серії ЛВ №275 від 07.03.1997 р. [PERSON] на підставі рішення VIII сесії Синьківської сільської Ради народних депутатів від 23 квітня 1996 року, передано земельну ділянку площею 0,6238 га, яка знаходиться на території с. Синьків Синьківської сільської ради та передана для обслуговування житлового будинку, господарських будівель, ведення ОПГ (а.с.8). Рішенням від 23.01.2018 року державного кадастрового реєстратора Відділу у Радехівському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області Кузьмі В.М. відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру з підстав невідповідності цільового призначення в державному акті (а.с.9). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст. ст. 12, 229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Згідно ч.1 ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Відповідно до ч.1,2 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права. Державний комітет України по земельних ресурсах у Листі N 14-224/2080 від 05.04.2002 виклав позицію, що поняття "особисте підсобне господарство" (ст.56 Земельного кодексу України від 18.12.90 р. N 561-XII (561-12 ) та "особисте селянське господарство" (ст. 33 Земельного кодексу України від 25.10.2001 р. N 2768-III ( 2768-14 ) за змістом тотожні. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] набув у власність земельні ділянки, загальною площею 0,6238 га ведення особистого підсобного господарства, згідно рішення Синьківської сільської ради народних депутатів від 23.04.1996 року, проте при внесенні відомостей до Державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серії ЛВ №275 від 07.03.1997 року, було допущено помилку при визначенні цільового призначення, зокрема зазначено «для обслуговування житлового будинку, господарських будівель, ведення ОПГ», проте правильне цільове призначення - для «ведення особистого підсобного господарства». Суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення. Згідно із вимогами ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне залишити судові витрати на стороні позивача.

Outcome: approved