Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-31 00:00:00

06 червня 2018 року позивач [PERSON], [INFO], звернулася до суду із вищевказаним позовом, в якому просить позбавити відповідача [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно їх малолітнього сина [PERSON], [INFO]. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що вона являється матір'ю малолітьої дитини [PERSON] Батьком дитини являється відповідач по справі [PERSON], що зазначено в свідоцтві про народження дитини. З відповідачем вони перебували в зареєстрованому шлюбі з 22.06.2013 року по 09.04.2014 рік. Рішенням Дружківського міського суду від 17.06.2014 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання сина. Аліменти відповідач не сплачує. Під час спільного проживання однією сім'єю відповідач не дбав про родину, не серйозно ставився до своїх батьківських обов'язків, матеріально не забезпечував сім'ю, не проявляв батьківських почуттів до сина, турботи та ласки, систематично зловживав спиртними напоями. Відповідач не піклується про фізичний та духовний розвиток сина, стан його здоров'я, уникає зустрічей з синомта повністю самоусунувся від своїх батьківських обов'язків. Позивач просить позбавити відповідача батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала свій позов в повному обсязі та пояснила, що вона перебувала у шлюбі із відповідачем з 22.06.2013 року по квітень 2014 року. Відповідач зловживав алкогольними напоями, свої батьківські обов'язки не виконував, не дбав про добробут та матеріальне забезпечення родини. Відповідач уникає зустрічей із сином, та не цікавиться його життям, ніякої допомоги не надає. Вона сама піклується про сина, виховує його та забезпечує всім необхідним для його здоров'я та розвитку. Звернула увагу суду, що [PERSON] Дружківським міським судом було засуджено з випробувальним строком від відбування покарання за нанесення легких телесних ушкоджень їй. Наголосила на тому, що [PERSON] не цікавиться життям дитини, і їх спілкування буде тільки негативно впливати на психічний та емоційний стан дитини. Представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, просив суд про її задоволення. Вказав на те, що відповідач має заборгованість за аліментами у розмірі 52 509,77 грн., що вказує на те, що останній не бажає надавати матеріальну підтримку своєму синові. Звернув увагу суду, що [PERSON] не знає ані інтреси дитини, ані хоббі, не знає чим займається та цікавиться дитина. Відповідач по справі [PERSON] прибув до суду, не визнав позов в повному обсязі та заперечував проти його задоволення. Вказав, що хоча не бачився з дитиною чотири роки, однак бажає спілкуватись зі своїм сином. Вказав, що зрозумів, що хоче спілкуватись з дитиною, надав суду докази, що перед початком судового засідання їм було сплачено аліменти у розмірі 500, 00 грн. Представник третьої особи у судове засідання з`явилася, підтримала позовні вимоги, висловила думку, що з метою захисту прав дитини, з метою її гармонійного виховання слід позбавити батьківських прав відповідача по справі. Окрім цього, надала висновок органу опіки та піклування Дружківської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітньої дитини [PERSON]. Мала розмову з батьком дитини, після розмови з [PERSON], не виявила обставин, які б свідчили, що батько дійсно змінив своє відношення до сина, що він дійсно бажає займатись його вихованням. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача,відповідача, думку представника органу опіки та піклування Дружківської міської ради, допитавши свідків, дослідивши матеріали справ та надані докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав, з огляду на таке. Відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитини, яка досягла дванадцяти років. Згідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що батьками малолітньої дитини [PERSON], [INFO], актовий запис про його народження №522, зроблений 27 листопада 2012 року міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дружківського міського управління юстиції у Донецькій області є [PERSON] та [PERSON], які перебували у зареєстрованому шлюбі з 22 червня 2013 року по 09 квітня 2014 року (а.с. 16,17,19). Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з роз'ясненнями Верховного Суду України у п. 16 Пленуму № 3 від 30 березня 2007 року із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 20 від 18 грудня 2008 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і кожен в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. З врахуванням вищезазначеного, під час розгляду справ про позбавлення батьківських прав, позивач має довести, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, а відповідач повинен довести, що він належним чином виконує батьківські обов'язки. Відповідно до ч.1,5,6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. Судом встановлено, що відповідач на протязі тривалого часу, а саме під час проживання разом із сім'єю та після розірвання шлюбу, повністю ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків відносно дитини, фізичним та моральним розвитком не займається, не цікавиться нею, не проявляє турботу, матеріально не підтримує, батько жодного разу її не відвідав, не цікавиться про її фізичний та духовний стан не надавав матеріальної допомоги або будь-якої іншої підтримки. Судом встановлено, що малолітня дитина [PERSON], 2012 року народження, проживає із матір'ю за адресою: [ADDRESS], відповідно до акту складеному комісією та затвердженому директором КП «Комсервіс» Дружківської міської ради (а.с.21). Згідно акту, складеному Головою мікрорайону №10 "Піонерський" м. Дружківка, відповідач [PERSON] не приймає участі у вихованні свого сина (а.с.20) В судовому засіданні, згідно статті 92 ЦПК України, було допитано в якості свідків сусідів позивачки [PERSON] та [PERSON], які повідомили суду, що вони жодного разу не бачили, щоб відповідач [PERSON] відвідував сина, гуляв із ним, дбав про дитину. Свідок [PERSON] - бабуся дитини, в судовому засіданні повідомила, що під час перебування відповідача із її донькою у шлюбі та після розірвання шлюбу [PERSON] не приділяв належної увагу своєму синові, не дбав про його здоров'я, духовний та фізичний розвиток, не забезпечував сина всім необхідним. Згідно довідки, наданої дошкільним навчальним закладом ясла-садок комбінованого типу №23 "Чебурашка" Дружківської міської ради Донецької області №88 від 30 травня 2018 року, який відвідує [PERSON], вихованням дитини займається мати, батько [PERSON] в дошкільному закладі ніколи не з'являвся, у вихованні дитини та батьківських зборах участі не приймає (а.с.23) Директором КЗ ДМЦБ ім.Лесі Українки, учасником якого є [PERSON], надано інформацію за вих. №91 від 31.05.2018 року про те, що батько дитини [PERSON] за весь період занять дитини в клубі не заняття сина не приводив і не забирав, участі у різноманітних заходах та святах не приймав (а.с24). Судом також встановлено, що за відповідачем [PERSON] лічиться заборгованість по сплаті аліментів на утримання сина [PERSON] станом на 31.03.2018 року в сумі 52509,77 грн. (а.с.18) При прийнятті рішення суд також враховує висновок органу опіки та піклування Дружківської міської ради, тобто органу, який безпосередньо займається проблемами виховання дітей, згідно з яким цей орган вважає доцільним та необхідним позбавити відповідача батьківських прав відносно його сина: [PERSON],[INFO], в інтересах самої дитини (а.с.67-68). За своєю правовою природою позбавлення батьківських прав є: по - перше, засобом захисту прав та інтересів дитини; а по - друге, певною юридичною відповідальністю за протиправну та винну поведінку одного чи обох батьків дитини по відношенні до неї. За встановлених судовим розглядом обставин слід дійти висновку, що відповідач виключно з власної вини вчиняв дії, які привели до невиконання ним своїх батьківських обов'язків, і позбавлення його батьківських прав матиме для дитини виключно позитивні наслідки для їх фізичного, духовного і творчого розвитку. У відповідності до вимог ст.ст. 7, 155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно із ст. 12 ЗУ „Про охорону дитинства" виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. На обсяг батьківських прав та обов'язків не впливає та обставина, що один із батьків проживає окремо від дитини і виконувати батьківські обов'язки належним чином потрібно не тільки відносно дитини, яка проживає разом з батьком, а й в такому ж обсязі й відносно дитини, яка проживає окремо. Аналізуючи надані суду докази, суд приходить до висновку, що вказані дії відповідача, який не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, тривалий час не спілкується з нею, не займається та не цікавиться її розвитком, здоров'ям та оздоровленням, і таке інше, що дозволило б говорити про піклування в розвитку дитини, хоча і мав таку можливість, свідчать про те, що він ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути судові витрати по сплаті судового збору в сумі 704,80 грн. та витрати на юридичну допомогу в сумі 500, 00 грн.

Outcome: approved