Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування своїх позовних вимог вказувала, що перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, який розірваний 04.07.2007 року. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають з матір"ю та знаходяться на її утриманні. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 09.02.2011 року стягнуто з [PERSON] на користь позивачки , на утримання неповнолітніх дітей аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ні 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 21 вересня 2010 року і до досягнення дітьми повноліття. За рішенням суду виданий виконавчий лист та звернутий до виконання в Центральний ВДВС Черкаського міського управління юстиції. В зв"язку з неналежним виконанням зобов"язань відповідачем по сплаті аліментів, станом 01.11.2014 року виникла прострочена заборгованість по сплаті аліментів в сумі 28324,05грн., в зв'язку з чим позивачка вправі ставити питання про стягнення неустойки за прострочення аліментів. Просила стягнути з [PERSON] неустойку (пеню) по сплаті в сумі 178 935,38 грн. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, просила суд позов задоволити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, з запереченнями на позов до суду не звертався. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами сімейного законодавства. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, 04.07.2007 року шлюб між сторонами розірваний, від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Рішенням Соснівського районного суду м.Черкаси від 09.02.2011 року стягнуто з [PERSON] на користь позивачки на утримання неповнолітніх дітей аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ні 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21 вересі 2010 року і до досягнення дітьми повноліття. На виконання вказаного рішення був виданий виконавчий лист № 2-1435/11, який перебуває на виконанні в Центральному ВДВС Черкаського МУЮ. Відповідно до довідки-розрахунку державного виконавця відповідачу нараховані аліменти у листопаді - грудні 2011року в сумі 1544 грн., фактично сплачено 900 грн., в січні - грудні 2013 року нараховано аліменти в сумі 10 110,49 грн. фактично оплачено 4700 грн., в січні - грудні 2013 року нараховано 11410,80 грн. з яких фактично оплачено 4000 грн., з січня по жовтень 2014 року нараховано 9726 грн. з яких фактично оплачено 800 грн. Станом на 01.11.2014року заборгованість становила 28324,25грн.,23 грн. За положеннями ст. 196 СК України при вининенні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. Оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму (правова позиція Верховного Суду України в постанові від 1 жовтня 2014 року у справі № 6-149цс14). Суд погоджується з розрахунком позивачки пені в сумі 178 935,38 грн. за прострочення сплати аліментів за період з листопада 2011 р. до листопад 2014 року, який відповідає порядку обчислення пені згідно правової позиції від 01.10.2014р., а саме за кожен місяць виникнення заборгованості окремо шляхом віднімання від суми нарахованих аліментів суми фактично сплачених обрахована сума заборгованості та відповідно 1% від вказаної суми помножено на кількіть днів прострочення від першого дня місяця, наступного за місяцем виникнення боргу по день звернення до суду та визначенням загальної суми неустойки складанням суми неустойки, обчисленої окремо за кожен місяць виникнення заборгованості: 189,54*1/100*1505 + 661,98*1/100*1474 + 680,46*1/100*1444 + 680,46*1/100*1413+ 380,46*1/100*1382+ 396*1/100*1354+ 346,96*1/100*1323 + 346,96*1/100*1293 + 366,43*1/100*1262 + 316,43*1/100*1232 + 316,43*1/100*1201 + 516,43*1/100*1170 + 416,43*1/100*1140 + 316,43*1/100*1109 + 372,20*1/100*1079 + 272,20*1/100*1048 + 272,20*1/100*1017 + 391,67*1/100*988 + 391,67*1/100*957 + 441,67*1/100* 927 + 499,58*1/100*896 + 499,58*1/100*866 + 499,58*1/100*835 + 449,58*1/100*804 + 483,24*1/100*774 + 483,24*1/100*743 + 499,24*1/100*713 + 550,90*1/100*682 + 550,90*1/100*651 + 550,90*1/100*623 + 650,90*1/100*592 + 550,90*1/100*562 + 650,90*1/100*531 + 650,90*1/100*501 + 650,90*1/100*470 + 550,90*1/100*439 + 950,90*1/100*409 + 550,90*1/100*378 + 550,90*1/100*348 + 550,90*1/100*317 + 650,90*1/100*286 + 650,90*1/100*258 + 950,90*1/100*227 + 781,90*1/100*197 + 981,90*1/100*166 + 981,90*1/100*136 + 981,90*1/100*105 + 981,90*1/100*74 + 981,90*1/100*44 + 981,90*1/100*13 = 178 935,38 грн. Оцінивши зібрані у справі докази суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів підлягають до часткового задоволення, в судовому засіданні підтверджено, що відповідач систематично допускав прострочення сплати аліменті, оплачував аліменти не щомісяця, хоча й вживав заходів щодо часткової сплати аліментів. Судом встановено, що заборгованість зі сплати аліментів допущена з вини відповідача і він зобовязаний сплатити неустойку (пеню), оскільки законом передбачено право позивачки на нарахування вказаної пені. Так, відповідач був достовірно обізнаний про свій обов'язок сплачувати аліменти з листопада 2011 року, оскільки рішення суду про стягнення аліментів було постановлено у його присутності, частково відповідач аліменти сплачував протягом 2011-2013 років, але не в повному обсязі, з травні 2014року взагалі перестав платити аліменти, в зв'язку з чим утворилась заборгованість в сумі 28324,05грн., яка до даного часу не погашена. В середньому щомісячно відповідачем сплачувались аліменти в сумі 300-400 грн. при мінімальному розмірі аліментів на двох неповнолітніх дітей в 2012 році : 667,20 - 718,20 грн., в 2013 році : 727,20 - 771,60 грн., в 2014 році: 771,6 грн. Таким чином, хоча в рішенні суду було вказано та законом передбачений обов'язок сплати аліментів в розмірі, не меншому 30% прожиткового мінімуму на кожну дитину та розмір даного прожиткового мінімуму встановлюється Законом про Державний бюджет на відповідний рік, який офіційно оприлюднюється у встановленому законом порядку, відповідач щомісячно сплачував аліменти у розмірі, майже удвічі меншому, ніж мінімальний розмір аліментів, які підлягали сплаті на утримання двох неповнолітніх дітей, хоча відповідач не обмежений у працездатності та має можливість працювати та за рахунок отриманого заробітку брати участь в утриманні неповнолітніх дітей, що свідчить про наявність вини відповідача у виникненні боргу по сплаті аліментів. Разом з тим, у відповідності до ч.2 ст.196 СК України, суд з урахуванням матеріального та сімейного стану відповідача, який частково оплачував аліменти та має на утриманні іншу дитину, знаходить за можливе зменшити розмір неустойки з урахування принципів доцільності та справедливості, що підлягає до стягнення з відповідача, у двічі до 8724,92грн. Оплату судового збору при подачі позову позивачці було відстрочено до постановлення рішення по справі, тому на підставі ст.88 ЦПК України до стягнення з відповідача в дохід держави підлягають судові витрати по оплаті судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. Зі згоди позивачки суд ухвалює заочне рішення у справі, що передбачене ст.224-226 ЦПК України.

Outcome: partial