Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-31 00:00:00

29.08.2018 року [PERSON] звернулася з позовом до суду, в якому просить стягнути з відповідача на її користь суму боргу в розмірі 118500 грн. та понесені судові витрати в сумі 1185 грн.. Зазначила, що 21.07.2018 року вона надала в борг відповідачу грошові кошти в сумі 118500 грн., в підтвердження чого остання написала розписку, з кінцевою датою повернення боргу 29.07.2018 року. Після 29.07.2018 року вона неодноразово зверталася до відповідача з проханням повернути суму боргу за розпискою, однак відповідач заборгованості не погасила, взяті на себе зобовязання не виконала. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, надав суду оригінал розписки та не заперечував проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявилася, причини своєї неявки суду не повідомила, відзив на позовну заяву у встановлений строк не надала. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що згідно із оригіналом розписки між сторонами 21.07.2018 року було укладено договір позики, відповідно до якого позивач передала, а відповідач отримала 118500 грн., зобовязавшись повернути борг 29.07.2018 року. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. На день розгляду справи в суді відповідач взяті на себе за договором позики зобов"язання не виконала, доводи позивача не спростувала. За таких обставин, з відповідача на користь позивача слід стягнути суму боргу за договором позики. Позивачем понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1185 грн., які відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved