Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що [INFO] помер її батько [PERSON] . За життя [PERSON] залишив заповіт, за яким все своє майно на випадок смерті заповів позивачці. Після його смерті спадщину прийняла позивачка. До спадкового\~майна,\~зокрема,\~входить житловий\~будинок,\~що знаходиться\~за адресою:\~ [ADDRESS] , на який померлий за життя не оформив відповідних правовстановлюючих документів, що стало причиною відмови у видачі позивачці свідоцтва про право на спадщину. Просить суд визнати за нею в порядку спадкування право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: будинок [ADDRESS] , який належав померлому [INFO] [PERSON] . Позовна заява надійшла до суду 15 грудня 2020 року. Головуючий суддя своєю ухвалою від 17 грудня 2020 року прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у даній справі, підготовче судове засідання призначено на 03 лютого 2021 року, судовий розгляд справи по суті призначений на 25 лютого 2021 року. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Куликівською селищною радою надано до суду відзив на позовну заяву, в якій селищний голова Постернак Ю. О. повідомляє про визнання позову в повному обсязі та просить розглядати справу за відсутності представника селищної ради. Від приватного нотаріуса Куликівського районного нотаріального округу Чернігівської області Тимощука В. О. надійшла заява про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог [PERSON] заперечень не має. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Безпосередньо дослідивши письмові докази у справі та матеріали спадкової справи № 67/2012 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] , яку надав приватний нотаріус Куликівського районного нотаріального округу Чернігівської області Тимощук В. О., суд приходить до наступного. [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина (а.с.6). Згідно з довідкою виконкому Куликівської селищної ради Куликівського району Чернігівської області № 287 від 09 вересня 2020 року [PERSON] на день смерті [INFO] був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] , разом зі співмешканкою [PERSON] , дочкою [PERSON] , онуками [PERSON] та [PERSON] (а.с.10). [PERSON] та [PERSON] перебували з 27 квітня 1957 року по 02 лютого 2001 року в зареєстрованому шлюбі (а.с.9). За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) норми Сімейного кодексу України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01.01.2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми Сімейного кодексу України застосовуються в частині лише тих прав та обов`язків, що виникли після набрання ними чинності. Отже, правовий режим майна подружжя регулюється нормативними актами, які були чинними на момент створення або придбання такого майна. З наявних у справі доказів, судом встановлено, що будинок [ADDRESS] було побудовано в 1965 році, тобто під час перебування [PERSON] та [PERSON] в зареєстрованому шлюбі. Майнові відносини, які виникли між ними після реєстрації шлюбу на момент побудови даного житлового будинку регулювались "Кодексом законів про родину, опіку, шлюб та акти громадянського стану УРСР" від 31.05.1926 року з наступними змінами. Статтею 125 вказаного Кодексу передбачалось, що майно, набуте подружжям роботою в період зареєстрованого шлюбу, вважається таким, що належить обом членам подружжя на засадах спільної власності. З 01.01.1970 року по 01.01.2004 рік майнові відносини подружжя регулювались Кодексом про шлюб та сім`ю Української РСР, статтею 22 якого передбачалося, що майно нажите подружжям за час шлюбу визнавалось спільною сумісною власністю. Таким чином, житловий будинок [ADDRESS] належав [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст.ст. 370, 372 ЦК України, ст. 70 СК України, у випадку виділу частки або поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. [PERSON] є дочкою [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про її народження (а.с 8). За життя [PERSON] залишив заповіт, яким все своє майно заповів своїй дочці [PERSON] . Заповіт складений 06 серпня 2009 року, посвідчений секретарем Вершиново-Муравійської сільської ради Куликівського району Чернігівської області Фесюк В. О., зареєстрований у реєстрі за № 14 (а.с. 17). Згідно з ч.1, ч.2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно зі ст. 1262 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст. 1270 ЦК України). З матеріалів спадкової справи № 226/2011 вбачається, що 14 листопада 2012 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Куликівського районного нотаріального округу Чернігівської області Тимощука В. О. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно, яке належало померлому [INFO] [PERSON] (а.с.32). [PERSON] отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку та на грошовий вклад, які належали померлому [PERSON] (а.с.40-41). Таким чином, спадщину після смерті [PERSON] прийняла його дочка [PERSON] . Інших спадкоємців, які претендують на спадщину судом не виявлено. Згідно з повідомленням приватного нотаріуса Куликівського районного нотаріального округу Чернігівської області Тимощука В. О. № 256/01-16 від 23.11.2020 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю у спадкодавця документів, підтверджуючих право власності на вищевказане майно за померлим (а.с.16). Згідно з довідкою КП „Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації" ЧОР № 224 від 27.10.2020 року станом на 31 грудня 2012 року (згідно з даними інвентаризаційної справи) на будинок [ADDRESS] право власності не зареєстровано (а.с. 19). При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, підлягають з`ясуванню та оцінюються судом записи у погосподарських книгах, ухвалені органами місцевого самоврядування рішення про оформлення права власності громадян на будинки, технічний паспорт на будівлі, документи про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. У копії технічного паспорту на даний будинок вказано, що він має наступну характеристику літерами: житловий будинок А-1, веранда а-1, ганок а1-1, сараї а2-1, Б-1, б-1, б1-1, г-1, погріб В-1, гараж Г-1, літня кухня Г1-1, рік побудови 1965 (а.с. 20-22). У витягах з погосподарських книг Вершиново-Муравійської сільської ради Куликівського району Чернігівської області за 1991-2015 роки вказано, що головою домогосподарства за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] (а.с.11-15). Відомості щодо самочинного будівництва відсутні. Надані суду докази суперечностей не містять та оцінюються судом як достовірні. Положеннями ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту не заборонений законом, зокрема такий, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Згідно п. 23 постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Аналізуючи зібрані по справі докази, враховуючи що будинок за адресою: [ADDRESS] був побудований [PERSON] та [PERSON] під час зареєстрованого між ними шлюбу, тобто був об`єктом їхньої спільної сумісної власності, кожен з них мав право на 1/2 частину вказаного будинку, спадщину після смерті [PERSON] прийняла позивач, однак інша частина будинку фактично належить [PERSON] , суд вважає що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в частині визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частину зазначеного будинку з надвірними будівлями та спорудами. На підставі викладеного, згідно ст.ст. 15, 16, 1261, 1269, 1270 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial