Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-13 00:00:00

01 червня 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], за межі України, в тому числі до Донецької області (зона АТО), АР Криму та за кордон в супровіді матері - [PERSON] без згоди та супроводу батька дитини - [PERSON], до досягнення дитиною шістнадцяти років. Позов обґрунтовано тим, що 26 квітня 2014 року позивач зареєструвала з відповідачем шлюб, сторони мають спільну дитину - [PERSON], [INFO], яка на даний час проживає з позивачем. Спільне життя з відповідачем не склалось, позивач разом з дитиною переїхала на постійне місце проживання до міста Києва. Відповідач вирішив проживати окремо, не має бажання матеріально утримувати дитину, брати участь у її вихованні. 01 березня 2016 року Деснянським районним судом міста Києва ухвалено рішення про розірвання шлюбу між сторонами. Позивачці необхідно навідувати своїх близьких родичів, які мешкають у зоні проведення АТО, в місті Донецьку похований її батько, проте поїхати без дозволу відповідача з дитиною вона не може. Зв'язок з батьком доньки втрачений. Також, позивач залишила у власній квартирі в місті Донецьку, за адресою: [ADDRESS], усі свої речі, які має бажання забрати до свого місця проживання у м. Києві. Для дитини вкрай важливе спілкування з близькими родичами, відвідування їх під час свят, або в інші дні, такі, як поминальні. Крім того, донька позивача має певні захворювання, тому для позивача можливість відвідувати АР Крим та за кордон з метою оздоровлення доньки є вкрай необхідною. У судове засідання позивачка не з'явилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, письмових заперечень не надав. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд дослідивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно ч.1 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», оформлення документів для виїзду громадян України за кордон на постійне проживання здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів. Відповідно до п.3 Правил перетинання державного кордону громадянами України" виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Відповідно до п.4 вказаних Правил виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до п. 5, 6 Правил виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі. Статтею 141 Сімейного кодексу України встановлено рівність прав та обов'язків батьків у здійсненні батьківських прав. З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з квітня 2014 року. Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 01 березня 2016 року, шлюб зареєстрований 26 квітня 2014 року відділом ДРАЦС Калінінського районного управління юстиції у м.Донецьку, актовий запис № 168 між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.11-12). Згідно довідки від 27 серпня 2015 року [PERSON], [INFO] та неповнолітня дитина - [PERSON], [INFO], взяті на облік як особи, переміщені з районів проведення антитерористичної операції, зареєстровані за адресою: [ADDRESS], 83003, фактичне місце проживання (перебування): [ADDRESS] (а.с.9). Відповідно до копії виписки з історії хвороби дитина [PERSON] страждає на перинатальне гипоксичне ураження центральної нервової системи та інші хвороби, потребує постійного нагляду лікарів( а.с.13-14), Батько не спілкується з дитиною, зв'язку з ним у позивача немає, тому отримати дозвіл батька на виїзд дитини до м.Донецька отримати неможливо. Спілкування з близькими родичами, підтримання з ними родинних відносин матиме позитивний вплив на виховання та розвиток дитини. З метою захисту інтересів дитини, забезпечення реалізації її права на спілкування з рідними, суд вважає можливим надати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини до Донецької області в зону проведення антитерористичної операції, Автономну Республіку Крим на оздоровлення, без згоди батька, на весь час до досягнення дитиною 16-річного віку. Позовні вимоги в частині про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон України до досягнення дитиною 16-річного віку не підлягають задоволенню, оскільки позивачем у порушення п.5 Правил перетинання державного кордону громадянами України не надано доказів, до яких саме країн планується виїзд, з якою метою, і на який термін перебування. У відповідності до ст.88 ЦПК України, суд стороні, на користь якої ухвалено рішення, присуджує з другої сторони понесені і документально підтвердженні судові витрати. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial