Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , Покровськобагачанської сільської ради Хорольського району Полтавської області про визнання права власності на земельну ділянку за спадкоємцем, мотивуючи його тим, що вона [PERSON] , народилася в с. Мусіївка Хорольського району Полтавської області. Дівоче прізвище - [PERSON] . В свідоцтві про народження позивача батьками записані [PERSON] та [PERSON] . 11 грудня 2005 року у виконкомі Тарасівської сільської ради Хорольського району Полтавської області позивач уклала шлюб з [PERSON] , актовий запис № 03, після чого їй було присвоєно його прізвище - [PERSON] . Рідна сестра, позивача [PERSON] , також народилася в с. Мусіївка Хорольського району Полтавської області. В свідоцтві про її народження батьками також записані [PERSON] та [PERSON] . Мати, [PERSON] , померла [INFO] внаслідок пожежі, яка виникла 22 січня 2007 року в будинку, розташованому по [ADDRESS] . Тоді ж були знищені практично всі правовстановлюючі документи, які свідчили про родинні відносини матері та, як виявилося пізніше, оригінал державного акта про право приватної власності на землю на ім`я матері. На час смерті [PERSON] , [PERSON] та їхні сини [PERSON] , [PERSON] були зареєстровані разом з двоюрідною бабою [PERSON] по [ADDRESS] . З батьком позивача мати шлюбні відносини давно розірвала. За життя, мати позивача [PERSON] , як член КСП «Тарасівське», мала право на земельну частку (пай), що розташована на території колишньої Тарасівської (нині - Покровсько-Багачанської) сільської ради Хорольського району. У судове засідання позивач [PERSON] не з"явилася, але в позовній заяві прохала про розгляд справи у її відсутність. В судове засідання Покровськобагачанська сільська рада Хорольського району Полтавської області в судове засідання свого представника не направила, подала заяву про розгляд справи за відсутності представника сільської ради, зазначивши, що при вирішенні справи покладається на розсуд суду. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася з невідомих суду причин, хоча належним чином була повідомлена відповідно до ч. 11 ст.128 ЦПК України про дату, час і місце розгляду справи, відзиву не подала, а тому на підставі ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого заперечень від позивача не надходило. Відповідно до ч. 3ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цьогоКодексурозгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З урахуванням позицій сторін та досліджених по справі доказів, суд визнає за необхідне позов задовольнити з таких міркувань. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтями 77, 78 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 22 грудня 2009 року сестра позивача [PERSON] звернулася до Хорольської державної нотаріальної контори по питанню оформлення спадщини, яка залишилася після смерті їхньої матері та надала довідку з відділу Держкомзему у Хорольському районі від 18.12.2009 року № 1153 про те, що їхній матері належав Сертифікат на право на земельну частку (пай) розміром 3.00 умовних кадастрових гектарів по КСП «Трасівське» серії [NUMBER] . Позивач вважає, що в даному випадку зі сторони працівників відділу Держкомзему була допущена технічна помилка, яка в послідуючому, при виготовленні технічної документації на земельну ділянку її сестрою, була виправлена ними ж самими. Відповідно до Рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 10 лютого 2010 року за [PERSON] було визнано право власності на 1/2 частини земельної частки (паю) загальною площею 3.00 в умовних кадастрових гектарах відповідно до зазначеного вище Сертифікату, що належав померлій матері. Відповідно до розпорядження голови Хорольської РДА Полтавської області № 347 від 02.12.2010 року та Державного акту на право власності на земельну ділянку за № [NUMBER] від 06.06.2011 року її сестра [PERSON] набула право власності на земельну ділянку площею 1.7300 га. 10 квітня 2018 року, зібравши відповідні документи та довідки, позивач також звернулася до Хорольської державної нотаріальної контори по питанню оформлення її частки земельної ділянки, що залишилася після смерті матері. При огляді представлених документів нотаріус зазначила, що відповідно до ст. 68 Закону України «Про нотаріат», видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання в оригіналі правовстановлювальних документів про належність цього майна спадкодавцеві. У випадку відсутності правовстановлюючих документів на земельну частку (пай) чи на земельну ділянку, нотаріус, як і її сестрі, порадила звернутися до суду з відповідною позовною заявою про визнання права власності на належну позивачу частку спадкового майна. Згідно довідки за №285/116-18, виданої 03.03.2018 року відділом Держгеокадастру у Хорольському районі, виявилося, що [PERSON] належав не Сертифікат, а державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER] площею 3,76 га (для сільськогосподарського використання) на території Тарасівської (П-Багачанської ОТГ) сільської ради. При цьому позивачу була надана належним чином завірена копія другого екземпляра оригіналу державного акта, що зберігається в архіві відділу. Даний факт не викликає жодних сумнівів. Вартість земельної ділянки, яка належала спадкодавцю, станом на 01.01.2018 року становить 121259 грн.27коп. ЇЇ половина коштує 60 630 грн. Викладені обставини підтверджуються наступними письмовими доказами: 1).Копією паспорта [PERSON] ; 2).Копією ідент. номера [PERSON] ; 3)Копією свідоцтва про народження [PERSON] ; 4).Копією свідоцтва про шлюб [PERSON] ; 5).Копією свідоцтва про смерть [PERSON] ; 6)Оригіналом довідки про склад сім`ї спадкодавця; 7)Оригіналом відповіді відділу Держгеокадастру; 8)Копією Державного акту на землю ; 9)Копією акту про пожежу ; 10)Копією паспорта та ідент. номера відповідача ; 11) Копією рішення суду ; 12)Копією розпорядження та додатку Хорольської РДА ; 13)Копією державного акту на землю ; 14)Оригіналом повідомлення нотаріуса. Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Аналогічні роз`яснення викладені у п. 3.3 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», зокрема, якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Відповідно п. 3.1 вказаного листа право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст.ст. 316, 317, 318, 319, 321 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності встановлена судом. Статтею 17 Загальної декларації прав людини, передбачено - ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Поняття власності чи «майна» за ст. 1 Першого протоколу Конвенції тлумачиться дуже широко, охоплює цілу низку інтересів економічного характеру. За рішеннями Європейського суду з прав людини «майном» в розумінні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне і обґрунтоване очікування набуття майна або майнового права. За даних обставин суд приходить до висновку, що права позивача є доведеним, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення. На підставі наведеного,

Outcome: approved