Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON]. про визнання особи, такою що втратила право на користування житловим приміщенням та скасування реєстрації, вказавши, що є власником домоволодіння [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.06.2003 року та договору дарування від 16.08.2004 року. У вказаному будинку він мешкає та є зареєстрованим з 30.10.1989 року. Від шлюбу з [PERSON] має двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Обидві доньки є зареєстрованими у його домоволодінні. У 2014 році донька [PERSON] уклала шлюб та переїхала до свого чоловіка за адресою: [ADDRESS] , після шлюбу вона змінила своє прізвище на прізвище чоловіка - « [PERSON] ». Наразі донька відносини з ним не підтримує та не спілкується, є зареєстрованою у будинку але не мешкає у ньому, комунальні послуги не сплачує, не приймає участі в утриманні будинку, що створює йому суттєві перешкоди у користуванні житловим приміщенням. Просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Скасувати реєстрацію [PERSON]. за вказаною адресою. У відповідності до гл. 10 ст. 274 ЦПК України «у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи. Ч. 2 даної статті вказує, що «у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін». Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. При цьому у відповідності до ст. 279 ЦПК України «Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] 26.02.2020 року у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі покладаючись на обставини викладені у позовній заяві та просили визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , скасувавши її реєстрацію за вказаною адресою. Відповідач [PERSON]. до суду не з`явилася, про слухання справи повідомлялася відповідно до ст. 128 ЦПК України. Представник третьої особи - відділу реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради до суду не з"явився. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу 24 03 2020 року не здійснюється. Вислухавши позивача, його представника, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину ВАК № 216294 від 07.06.2003 року виданим Четвертою криворізькою державною нотаріальною конторою, за реєстровим номером 1-2560 та договору дарування ВВК № 914903 від 16.08.2004 року посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Панченко А.А., за реєстровим номером 8441, на праві приватної власності належить домоволодіння за адресою: [ADDRESS] (а.с. 39 - копія свідоцтва про право на спадщину від 07.06.2003 р., а.с. 40 - копія договору дарування від 16.08.2004 р., а.с. 42-43 - копії витягів про реєстрацію права власності на нерухоме майно). Згідно копії домової книги та довідки з місця реєстрації від 14.08.2019 р. (а.с. 44-45, 46 зворот сторінки) за вказаною адресою є зареєстрованими наступні особи: позивач - [PERSON] , та доньки позивача: [PERSON] (відповідач по справі), [PERSON] . В матеріалах справи міститься Акт складений сусідами по вул. Південна м. Кривого Рогу ( а.с.54), із змісту якого випливає, що відповідач [PERSON] , після реєстрації змінила прізвище на « [PERSON] ». У 2014 році переїхала на друге місце проживання за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до копії актового запису про шлюб № 279 від 27.08.2016 року зробленого Довгинцівським районним у м. Кривому Розі віддділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, [PERSON] , після реєстрації шлюбу змінила своє прізвище на прізвище чоловіка - « [PERSON] ». Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , та [PERSON] , кожний окремо, підтвердили факт не проживання [PERSON]. у будинку за адресою: [ADDRESS] , біля п`яти років. Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та відповідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 386 ЦК України передбачає, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом в разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім`ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР,ст. 405 ЦК України). Наявність реєстрації [PERSON]. у вказаному житловому будинку позбавляє можливості позивача здійснювати право власності у повному обсязі. Судом достовірно встановлено, що відповідач не проживає у спірному будинку більше одного року без поважних причин, доказів стосовно поважних причин непроживання відповідача в даному житлі судом не добуто; наявність будь-яких домовленостей між позивачами та відповідачем з приводу порядку користування спірним житлом, тривалості строку збереження права користування ним в судовому засіданні не встановлена. Крім того судомбуло встановлено про наявність у відповідача іншого місця проживання за адресою: [ADDRESS] . За змістом частини першої статті 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Отже суд дійшов висновку, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, тому суд приходить до висновку про необхідність визнання [PERSON]. такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме спірним будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю у ньому без поважних причин понад один рік, що і є підставою для зняття її з реєстраційного обліку за вказаною адресою, у зв`язку з чим позов в частині скасування реєстрації відповідача за вказаною адресою задоволенню не підлягає. Позивач [PERSON] не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов`язані із зверненням до суду. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial