Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Т.Пасіцької сільської ради Перечинського району Закарпатської області про визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування. Позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] померла його мати - [PERSON]. За життя [PERSON] збудовано індивідуальний житловий будинок [ADDRESS]. Після смерті [PERSON] він фактично прийняв вищевказане спадкове майно, так як постійно проживає у вищевказаному будинку. Також на випадок смерті [PERSON] залишила заповіт, яким все своє майно заповіла йому. На даний момент склалася ситуація, що він не може оформити спадщину за померлою матір'ю [PERSON], оскільки така за життя не оформили право власності на будівлю, яка є об'єктом спадщини, у зв'язку з чим йому і було відмовлено нотаріусом у видачі свідоцтва, а тому просить позов задовольнити. У судове засідання ані позивач [PERSON] ані його представник [PERSON] не з"явилися, хоча про час та місце проведення такого були повідомлені своєчасно і належним чином. Разом з цим, представник позивача подав до суду заяву, в якій просить розглядати справу без їх участі, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. Відповідач - Т.Пасіцька сільська рада Перечинського району Закарпатської області свого представника у судове засідання не забезпечила, хоча про час та місце проведення такого була повідомлена своєчасно і належним чином. Разом з цим, сільський голова Т.Пасіцької сільської ради через канцелярію суду подав заяву, у якій просить розглянути справу за їх відсутності, при цьому не заперечує проти задоволення позовних вимог. Згідно ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звуко-записувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Так, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Зокрема встановлено, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим повторно виконкомом Т.Пасіцької сільської ради Перечинського району Закарпатської області 22 серпня 2002 року, актовий запис № 21. Також встановлено, що померла [PERSON] до дня її смерті являлась головою домогосподарства та фактичним забудовником індивідуального житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS], що стверджується довідкою за №129/02-26 від 05.06.2014 року, виданою сільським головою Т.Пасіцької сільської ради Закарпатської області. Разом з цим встановлено, що померла [PERSON] заповіла усе своє майно, що належало їй на день смерті своєму сину - позивачу [PERSON], про що свідчить заповіт від 24 листопада 1997 року, посвідчений секретарем Т.Пасіцької сільської ради Йолич М.І. та зареєстрований в реєстрі за №50. Крім цього встановлено, що позивачем [PERSON] було своєчасно подано заяву про прийняття спадщини до Перечинської державної нотаріальної контори, однак нотаріус 27 червня 2014 року відмовив позивачу в оформленні спадщини, посилаючись на те, що [PERSON] не надано їй відповідних правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Згідно ст.524 ЦК Української РСР в редакції 1963 року (далі Кодекс) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Відповідно до ст.525 цього Кодексу часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Згідно ст.526 даного Кодексу місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст.527 Кодексу спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Згідно ч.1 ст.534 Кодексу кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до ст.541 Кодексу заповіт повинен бути укладений у письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладення, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений. Згідно ст.548 Кодексу для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст.549 Кодексу визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1)якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Разом з цим, згідно роз'яснень, які містяться у п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Отже, з урахуванням вищевикладеного, та того, що будь-яких інших спадкоємців, які б виявили намір прийняти спадщину за [PERSON], яка померла [INFO], не встановлено, про що свідчить інформаційна довідка із Спадкового реєстру від 19 серпня 2014 року за №38167062, а також того, що у позивача [PERSON] існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, у зв»язку з чим суд, використовуючи винятковий спосіб його захисту, а саме визнання права власності на спадкове майно, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. На підставі наведеного та

Outcome: approved