Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищевказаною позовною заявою, відповідно до якої просить суд визнати незаконним і скасувати наказ директора Комунального некомерційного підприємства Центру первинної медико-санітарної допомоги №2 Голосіївського району м. Києва за № 32-к від 17 березня 2016 року «Про припинення трудового договору (контракту); поновити його на посаді лікаря невідкладних станів відділення невідкладної медичної допомоги Комунального некомерційного підприємства Центру первинної медико-санітарної допомоги №2 Голосіївського району м. Києва; стягнути з Центру первинної медико-санітарної допомоги №2 Голосіївського району м. Києва на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18 березня 2016 року до дня поновлення на роботі, який на день подання позову становить 5487,69 грн.; стягнути з відповідача витрати за моральну шкоду у сумі 16000 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 01.11.2013 року наказом №5 був прийнятий (зарахований) на посаду лікаря невідкладних станів відділення невідкладної медичної допомоги КНП Центру первинної медико-санітарної допомоги №2 Голосіївського району м. Києва (далі - ЦПМСД №2). Наказом № 32-к директора ЦПМСД №2 від 17 березня 2016 року «Про припинення трудового договору (контракту) його було звільнено з посади лікаря невідкладних станів відділення невідкладної допомоги за п.3 ст. 40 КЗпП України (систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення). Вважає своє звільнення незаконним, оскільки будь-яких порушень трудової дисципліни під час своєї роботи на посаді лікаря невідкладних станів не вчиняв, зазначає, що керівництво ЦПМСД №2 в особі директора Лось Г.М. незаконно застосовує до нього дисциплінарні стягнення у виді доган. При звільненні відповідачем не було наведено конкретних фактів допущеного працівником невиконання вказаних обов'язків, не зазначено коли саме вони мали місце, які і коли проступки вчинив працівник після застосування до нього стягнень. Зазначає, що керівництвом ЦПМСД №2 постійно порушується законодавство про працю, зокрема, щодо роз'яснення працівнику його прав та обов'язків, умови праці, ознайомлення з правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором. В судовому засіданні позивач, його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, викладених в поновній заяві, просили про їх задоволення. Додатково позивач пояснив, що твердження відповідача щодо систематичного порушення ним чинного законодавства, рішень та розпоряджень органів місцевої виконавчої влади, наказів органів охорони здоров'я не відповідає дійсності. Також не відповідають дійсності факти стосовно пояснювальної записки сестри медичної відділення невідкладної допомоги вдома [PERSON] та щодо пояснювальної записки водія санітарного автомобіля [PERSON], що стосуються відмови позивача від поїздки на автозаправну станцію, написані, на думку позивача, під тиском роботодавця. Зазначив, що його не було ознайомлено з Положенням про відділення невідкладної медичної допомоги по дорослому населенню та дитячому населенню, затвердженого наказом КПН «ЦПМСД №2» Голосіївського району м. Києва від 18.03.2015р. №61 «Про організацію роботи ВНМД по дорослому та дитячому населенню КПН «ЦПМСД №2» щодо надання невідкладної допомоги населенню Голосіївського району м. Києва. П.2.2 наказу містить лише вказівку на перспективу «розробити та затвердити по закладу Положення невідкладної медичної допомоги по дорослому та дитячому населенню (Додаток 2)», крім того зазначений Додаток 2 взагалі не містить визначення його статусу та/або назви «Положення» та його затвердження керівником КПН «ЦПМСД №2» Голосіївського району м. Києва. До того ж, на час його роботи діяло Положення про пункт (відділення) невідкладної медичної допомоги для дорослого та дитячого населення, затверджене директором КПН «ЦПМСД №2» Голосіївського району м. Києва від 01.12.2014р., про що свідчить запис про назву відділення в трудовій книжці, а також зазначене Положення не містить заборони відправляти спеціальний автомобіль на заправку без бригади невідкладеної допомоги. Крім того, зазначив, що відповідач з власної ініціативи 17.03.2016р. розірвав з ним трудовий договір, видав наказ від 17.03.2016р. №32 про звільнення позивача за п. 3 ст. 40 та о 17.00 вручив трудову книжку, про що свідчить власноручний запис часу позивачем про її отримання в журналі обліку трудових книжок. Позивачем було зазначено в журналі обліку робочого часу час залишення робочого місця о 18.00 год. 17.03.2016р. на той час відповідно до законодавства він фактично не перебував в трудових відносинах з відповідачем. Враховуючи, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва (цивільна справа №754/2622/16-ц) від 28.07.2016р. визнано незаконним та скасовано п. 2 наказу №168-к директора ЦПМСД №2 від 07.12.2015р. про застосування дисциплінарного стягнення - догани до лікаря ВНМД дорослому населенню [PERSON] та рішенням апеляційного суду м. Києва залишене без змін, просить задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість. Третя особа - Директор Комунального некомерційного підприємства "Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2" Голосіївського району м. Києва Лось Г.М. в судове засідання не з'явилась, про розгляд справи була повідомлена належним чином, що підтверджується зворотнім поштовим повідомленням. В наданим суду письмових запереченнях зазначила, відповідно до пояснювальної записки сестри медичної відділення невідкладної медичної допомоги вдома [PERSON] [PERSON] відмовився поїхати до автозаправної станції. З пояснювальної записки водія санітарного автомобіля [PERSON] вбачається, що перед від'їздом автомобіля до автозаправної станції за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, водієм було запропоновано [PERSON] бути присутнім в автомобілі під час поїздки до автозаправної станції, але [PERSON] відмовився. Згідно п.1.4 примірного положення про лікаря виїзної бригади пункту (відділення) невідкладної медичної допомоги для дорослого населення, затвердженого наказом МОЗ України від 29.08.2008 р.№500 у своїй роботи лікар керується чинним законодавством, директивними, нормативними і методичними документами Міністерства охорони здоров'я України… Згідно п.3.30 примірного положення примірного положення до функцій лікаря належить підписання порожнього листа водія санітарного автомобіля бригади невідкладної медичної допомоги після кожного виконаного маршруту з відміткою кількості пройдених кілометрів. З копії подорожнього листа спеціалізованого автомобіля 37567КА, який закріплений за відділенням невідкладної медичної допомоги вдома (пр-кт 40-річчя Жовтня, 59-А) з 18 на 19 лютого 2016 року з відміткою про виїзд автомобіля на автозаправну станцію видно, що дійсно був виїзд санітарного автомобіля до автозаправної станції о 03.00 ночі. В графі «підпис відповідальної особи, що використовували спецавтотранспорт» міститься підпис [PERSON] Зазначила також, що на дії [PERSON] неодноразово скаржилися пацієнти, а також колеги відділення невідкладної медичної допомоги вдома. На час звільнення 17.03.2016 року [PERSON] протягом року було оголошено дві догани за вчинення інших порушень трудового договору, що свідчить про систематичність невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудових договором. В зв'язку із наведеним у задоволенні позову [PERSON] просила відмовити в повному обсязі. Вислухавши пояснення позивача, його представника, представника відповідача, оглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 01.11.2013 року працював на посаді лікаря невідкладних станів відділення невідкладної медичної допомоги Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» Голосіївського району м. Києва, що підтверджується наказом № від 01.11.2013 року. Наказом директора КНП Лось Г.М. від 07.12.2015 року № 168-к позивач [PERSON] був притягнутий до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани за неналежне виконання функціональних обов'язків Посадової інструкції, а саме п.3.18. Рішенням Деснянського районного суд м. Києва від 28 липня 2016 року було визнано незаконним та скасувано пункт 2 наказу № 168-к директора Комунального некомерційного підприємства "Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2" Голосіївського району м. Києва Лось Г.М. від 07 грудня 2015 року "Про накладення дисциплінарного стягнення до лікарів відділення невідкладеної медичної допомоги по дорослому населенню" - "за неналежне виконання функціональних обов"язків Посадової інструкції, а саме п. 3.18, до лікаря ВНМД дорослому населенню [PERSON] застосувати дисциплінарне стягнення - догану". Наказом директора КНП Лось Г.М. від 02.12.2015 року № 166-к позивач [PERSON] був притягнутий до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани за неналежне виконання службових обов'язків. Наказом директора КНП Лось Г.М. від 17.03.2016 року № 32-к [PERSON] було звільнено 17.03.2016 року з посади лікаря невідкладних станів відділення невідкладної медичної допомоги за п.3 ст. 40 КЗпП України (за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення). Компенсація 13 к.д. за період роботи 01.11.2015-17.03.2016р. Підстава: пояснювальна записка [PERSON]; акт комісії по розгляду скарги, згода профспілкового комітету КНП «ЦПМСД№2» Голосіївського району м. Києва. Згідно вимог ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обгрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з'явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності. Відповідно до встановлених вимог ст.43 КЗпП відповідач звернувся до профспілкового комітету КНП «ЦПМСД №2» Голосіївського району м. Києва [PERSON] із поданням щодо надання згоди на звільнення лікаря відділення невідкладної медичної допомоги вдома (пр.-кт 40-річчя Жовтня, 59А) [PERSON], відповідно до ч. 3 ст. 40 КЗП. Згідно виписки з протоколу №4 від 17.03.2016 року засідання профспілкового комітету КНП «ЦПМСД №2» Голосіївського району м. Києва, постановити надати згоду на звільнення лікаря відділення невідкладної медичної допомоги вдома [PERSON] за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором, правилами внутрішнього трудового розпорядку, відповідно до ч.3 ст. 40 КЗпП. Згідно посадової інструкції лікаря відділення невідкладної медичної допомоги для дорослого населення, затвердженої директором КНП ЦПМСД №2 Голосіївського району м. Києва, з якою позивач [PERSON] був ознайомлений 02.01.2014 року, про що свідчить його підпис, в п.1.4 зазначено, що у своїй роботі лікар керується чинним законодавством, директивними, нормативними і методичними документами Міністерства охорони здоров'я, рішеннями та розпорядженнями місцевих органів управління охорони здоров'я, управління охорони здоров'я, наказами головного лікаря, спеціальними інструкціями, положенням про пункт невідкладної медичної допомоги, цим Положенням, посадовою інструкцією та іншими нормативними актами та інструкціями. Згідно п.1.12 інструкції у випадках особистого звернення пацієнтів (в тому числі дітей) та при зупиненні бригади швидкої медичної допомоги на вулиці, лікар зобов'язаний оглянути пацієнта і надати йому необхідну медичну допомогу, організувати (при потребі) виклик бригади швидкої медичної допомоги. Згідно п.п.3.22, 3.27 до основних функцій лікаря належить контроль роботи санітарного автомобіля бригади невідкладної медичної допомоги; ознайомлення з наказами, вказівками, іншими директивними методичними документами. Відповідно акту розгляду скарги, що надійшла 19.02.2016 до комунальної бюджетної установи «Контактний центр м. Києва» (15-51) від гр. [PERSON] від 17.03.2016, створено комісію для перевірки та розгляду фактів, зазначених у скарзі. Комісія прийшла до висновку, що лікарем відділення невідкладної медичної допомоги вдома [PERSON], під час виконання службових обов'язків були порушені вимоги чинного законодавства, а саме: п.п. 1.12, 3.22 посадової інструкції лікаря відділення невідкладної медичної допомоги вдома; п.1.22 положення про відділення невідкладної медичної допомоги по дорослому та дитячому населенню, затвердженого наказом КНП «ЦПМСД №2» Голосіївського району м. Києва 18.03.2015р. №61 «Про організацію роботи ВНМД по дорослому та дитячому населенню КНП «ЦПМСД №2» щодо надання невідкладеної медичної допомоги населенню Голосіївського району м. Києва. У зв'язку з вищевикладеним та за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором, правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення рекомендовано директору КНП «ЦПМСД №2» застосувати дисциплінарне стягнення до лікаря [PERSON] у вигляді звільнення, відповідно до ч.3 ст. 40 КЗпП. В зазначеному акті зазначено, що відповідно до поданих на засіданні письмових пояснень лікаря [PERSON] що водій не повідомив лікаря [PERSON] щодо необхідності поїздки до автозаправної станції. Дане зауваження суперечить поясненню водія [PERSON] що викладено в поясненні факту стосовно того, що адміністрація КНП «ЦПМД №2» не надавала наказ про заборону відправляти спеціальний санітарний автомобіль на заправку без бригади невідкладної медичної допомоги, зазначили що у відділенні невідкладеної медичної допомоги вдома знаходиться інструкції, положення та нормативні документи, якими керується відділення невідкладеної медичної допомоги вдома, зокрема і Положення про відділення невідкладної медичної допомоги по дорослому та дитячому населенню, затвердженого наказом КНП «ЦПМСД №2» Голосіївського району м. Києва 18.03.2015р. № 61 «Про організацію роботи ВНМД по дорослому та дитячому населенню КНП «ЦПМСД №2» щодо надання невідкладеної медичної допомоги населенню Голосіївського району м. Києва з особистим підписом [PERSON]… Відповідно до пояснювальної записки сестри медичної відділення невідкладної медичної допомоги вдома [PERSON] підтвердила факт відмови [PERSON] поїхати до автозаправної станції. Згідно п. 1.22 додатку №2 до наказу «Про організацію роботи ВНМД по дорослому та дитячому населенню КНП «ЦПМСД №2» щодо надання невідкладної медичної допомоги населенню Голосіївського району м. Києва від 18.03.2015 року №61, забороняється відправляти спеціальний санітарний автомобіль на заправку без бригади невідкладеної медичної допомоги. В наданих суду поясненнях позивач стверджував, що про дане положення йому не було нічого не відомо, відповідач не забезпечив ознайомлення позивача з даним документом, зазначив, що у своїй роботі керувався положенням про пункт (відділення) невідкладної медичної допомоги для дорослого та дитячого населення, затвердженого 01.12.2014 року, з яким був ознайомлений належним чином, що підтверджується його підписом. Наголосив, що вважає п.1.22 положення від 18.03.2015 №61 взагалі був сфальсифікований, та на час його роботи у відповідача такої заборони встановлено не було. Разом із тим, суд приймає до уваги, що дійсно, підпис позивача [PERSON] на додатку №2 до наказу «Про організацію роботи ВНМД по дорослому та дитячому населенню КНП «ЦПМСД №2» щодо надання невідкладної медичної допомоги населенню Голосіївського району м. Києва від 18.03.2015 року №61, про його ознайомлення із ним відсутній, а тому суд критично оцінює встановлені в акті від 17.03.2016 обставини щодо порушення заборони відправляти спеціальний санітарний автомобіль на заправку без бригади невідкладеної медичної допомоги. Враховуючи, що іншими нормативними актами, зокрема посадовою інструкцією лікаря відділення невідкладної медичної допомоги для дорослого населення, затвердженої директором КНП ЦПМСД №2 Голосіївського району м. Києва, положенням про пункт (відділення) невідкладної медичної допомоги для дорослого та дитячого населення, затвердженого 01.12.2014 року не було вставлено прямої заборони відправляти спеціальний санітарний автомобіль на заправку без бригади невідкладеної медичної допомоги, суд позбавлений дійти висновку, що у неотриманні гр. [PERSON] медичної допомоги у зв'язку з відсутністю у автомобілі медичного персоналу, є вина позивача та порушення ним положення про відділення невідкладеної медичної допомоги. Крім того, в п.2.2 наказу «Про організацію роботи ВНМД по дорослому та дитячому населенню КНП «ЦПМСД №2» щодо надання невідкладної медичної допомоги населенню Голосіївського району м. Києва від 18.03.2015 року №61 визначено, що Однак стороною відповідача не було надано будь-яких доказів, що дійсно було розроблено положення про відділення невідкладної медичної допомоги для дорослого та дитячого населення та затвердження такого положення у встановленому законом порядку у 2015 році. Таким чином, відповідачем не було належним чином доведено, що положення про пункт (відділення) невідкладної медичної допомоги для дорослого та дитячого населення, затвердженого 01.12.2014 року було скасовано та замість нього затверджено нове та, відповідно, ознайомлення позивача із ним. Також в акті зазначено, що згідно п.3.30 примірного положення про лікаря виїзної бригади пункту (відділення) невідкладної медичної допомоги для дорослого населення, затвердженого наказом МОЗ України від 29.08.2008 р.№ 500, до функцій лікаря належить підписання подорожнього листа подія санітарного автомобіля бригади невідкладної медичної допомоги після кожного виконаного марш туру з відміткою кількості пройдених кілометрів. З поданої копії подорожнього листа спеціалізованого автомобіля 37567КА, який закріплений за відділенням невідкладної медичної допомоги вдома (пр.-кт 40-річчя Жовтня, 59А) чітко видно, що дійсно був виїзд санітарного автомобіля до автозаправної станції о 03.00 ночі., в графі «підпис відповідальної особи, що використовувала спецавтотранспорт» міститься підпис [PERSON] Однак в судовому засіданні позивач заперечував факт свого підпису на зазначеному вище подорожньому листі, пояснив що він його не підписував, куди їздив санітарний автомобіль йому не відомо. З наявної в матеріалах справи копії подорожнього листа спеціалізованого автомобіля комунальної організації «Київмедспецтранс» марки ГАЗ 32214, реєстраційний номер 375-67КА, котрий 18.02.2016 року був задіяний в спеціалізованому медичному транспортному обслуговуванні пункту невідкладної медичної допомоги (пр.-ки Голосіївський, 59-а не вбачається можливим встановити факт підпису позивачем [PERSON] з позначки, зробленої в графі підпис. Враховуючи зазначене, висновки комісії викладені в акті від 17.03.2016 року щодо порушення позивачем під час виконання службових обов'язків були порушені вимоги п.п.1.12, 3.12 посадової інструкції лікаря відділення невідкладної медичної допомоги, п.1.22 положення про відділення невідкладної медичної допомоги по дорослому та дитячому населенню, затвердженого наказом КНП «ЦПМСД №2» Голосіївського району м. Києва 18.02.2015р. №61, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Відповідно до п.3 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Стаття 149 КЗпП України передбачає порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівникам. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Відповідно до вимог ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом (якому надано право прийняття на роботу) безпосередньо за виявлення проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв"язку з тимчасовою непрацездатністю або його перебування у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладено пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Перш ніж винести працівникові догану чи звільнити його роботодавець повинен отримати від нього письмові пояснення з приводу вчиненого дисциплінарного правопорушення. Якщо на підставі такого пояснення працівника роботодавець дійде висновку, що дисциплінарний проступок дійсно мав місце і відсутні будь-які обставини, які можна було б вважати такими, що виключають притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності, то роботодавець видає наказ (розпорядження) про застосування дисциплінарного стягнення. Згідно п. 18, 22, 23 постанови Пленуму Верхового суду України №9 від 06.11.1992р. «Про практику розгляду судами трудових спорів» При розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Суд не в праві визнати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов'язували звільнення. Якщо обставинам, які стали підставою звільнення, в наказі (розпорядженні) дана неправильна юридична кваліфікація, суд може змінити формулювання причин звільнення і привести його у відповідність з чинним законодавством про працю. У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40 п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. За передбаченими п.3 ст.40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст.151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року. Виходячи з правової природи інституту дисциплінарної відповідальності, при звільненні працівника у зв'язку із застосування до нього раніше заходів дисциплінарного стягнення, адміністрація повинна навести конкретні факти допущеного працівником невиконання або неналежного виконання покладених на нього трудових обов'язків. Однак в оспорюваному наказі від 17.03.2016 року №32-к не міститься визначення, які саме дисциплінарні проступки та якої тяжкості вчинив позивач, у якості причини звільнення зазначено лише загальне систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розрядку. У своєму наказі відповідач обмежився лише посиланням на пояснювальну записку [PERSON], акт комісії по розгляду скарги та згоду профспілкового комітету КНП «ЦПСМД№2» Голосіївського району м. Києва. Як вбачається з оспорюваного наказу № 32-к від 17.03.2016 року, жодної мотивувальної частини він не містить, також відсутня вказівка в чому саме полягає систематичне невиконання позивачем без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, які саме заходи дисциплінарного стягнення до нього застосовувалися та час їх застосування. Аналізуючи встановлені по справі обставини та надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що звільнення позивача 17.03.2016 року за ч.3 ст. 40 КЗпП України відбулося з порушенням діючого законодавства, а тому вимоги позивача в частині визнання його звільнення незаконним, скасування наказу директора КНП ЦПМС допомоги №2 Голосіївського району м. Києва та поновлення його на роботі підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України , при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу , але не більш як за один рік. Згідно довідки про доходи №17 від 06.04.2016 року, заробітна плата позивача за останні два місяці роботи складає: січень 2016 року - 3661,82 грн., лютий 2016 року - 4638,31 грн. Згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8.02.1995р. № 100, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана ця виплата. Нарахування заробітної плати за час вимушеного прогулу провадиться шляхом множення середньоденного заробітку на кількість робочих днів. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на кількість робочих днів. Оскільки суд задовольняє вимоги позивача про поновлення на роботі, то задоволенню підлягають і вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 18.03.2016 року по 23.12.2016 з розрахунку за 196 робочих днів у розмірі 40670 грн. Щодо вимоги позивача про стягнення витрат за моральну шкоду у сумі 16 000 гн., то суд вважає за необхідне зазначити наступне. Статтею 237-1 КЗпП України встановлено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до вимог ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності...... Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, позивачем було не надано жодних належних та допустимих доказів у розумінні ст. 58-59 ЦПК України на підтвердження своїх позовних вимог про стягнення моральної шкоди, не наведено будь-яких обґрунтувань її розміру, не зазначено в чому саме полягала завдана йому моральна шкода. На підставі викладеного,

Outcome: partial