Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

[PERSON], як законний представник в інтересах малолітньої - [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. В обґрунтування позову зазначила, що 20.07.2015 року діючи від малолітньої дочки [PERSON], [INFO] купила житловий будинок [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами. Звертає увагу суду на те, що станом на сьогодні, житловий будинок [ADDRESS] належить на праві власності її малолітній дочці - [PERSON]. Зазначає, що після купівлі будинку стало відомо, що в ньому зареєстрований [PERSON], [INFO]. Вона неодноразово вимагала від [PERSON] знятися з реєстрації, але такий не бажає знятись з реєстрації в добровільному порядку. Покликається на ст.ст.319,321, 391 ЦК України та вважає, що відповідач не має жодного права на реєстрацію в будинку. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала в повному обсязі. Просила такий задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав. Просив такий задовольнити. Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши дійсні обставини справи, перевіривши їх доказами, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підставні та підлягають до часткового задоволення. Статтею 47 Конституції України закріплено право кожного громадянина України на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. У частині 1 ст. 319 ЦК України зазначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З копії договору купівлі-продажу від 09.07.2015 року вбачається, що [PERSON] продала [PERSON], яка діє від імені малолітньої дочки [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] (а.с.7) Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 09.07.2015 року, [PERSON] є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с.6) Як вбачається із довідки виконавчого комітету Романівської сільської ради Перешлянського району Львівської області від 17.02.2016 року №587, що в будинку за адресою: [ADDRESS] зареєстровані : [PERSON], 1930 р.н., [PERSON], 1956 р. н. та [PERSON], [INFO].(а.с.10) Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї. Таким чином, оскільки припинилося право власності на будинок по [ADDRESS] у попереднього власника [PERSON], як член сім"ї якої у будинок вселявся відповідач [PERSON], при цьому відповідач не набув самостійного права на таке житло з підстав, передбачених законом, а відтак, він втратив право на користування вказаним жилим приміщенням і з цієї підстави. Відповідно до п. 2 ст. 7, ст. 11 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. Що стосується вимоги позову в частині зняття з реєстрації відповідачів, то така до задоволення не підлягає, оскільки така вимога заявлена до неналежних відповідачів, оскільки вирішення питання зняття з реєстрації фізичних осіб належить до компетенції відповідного органу не відповідачем та спір між позивачами та вказаним органом, у випадку виникненні такого при відмові у знятті з реєстрації відповідачів, може вирішуватись окремо.

Outcome: partial