Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Головного Управління Державної Казначейської Служби України в Миколаївській області, в якому просив визнати неправомірними дії старшого слідчого прокуратури Миколаївської області Стоянова Д.П. щодо винесення постанови про закриття кримінального провадження від 31.07.2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України та стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 20000,00 грн. При цьому, позивач посилався на те, що в зв*язку з незаконними та необгрунтованими діями старшого слідчого відділу прокуратури Миколаївської області Стоянова Д.П. по закриттю кримінального провадження, невжиттям передбачених законом заходів для всебічного та повного дослідження кримінального провадження, неперевіркою фактів, зазначених у заяві про вчинення кримінального правопорушення, йому було спричинено моральну шкоду. Позивач вказав, що моральна шкода полягала у настанні таких негативних наслідків як: значних душевних страждань та хвилювання на протязі значного часу, порушення звичного перебігу життя, переживань щодо своєї репутації як громадського діяча, що призвело до безсоння та інших негативних явищ. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилався на вимоги ст. ст.23, 1167, 1191 ЦК України, та Постанову Пленуму Верховного Суду "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Ухвалою суду від 17.02.2014 року провадження у справі в частині визнання дій старшого слідчого прокуратури Миколаївської області Стоянова Д.П. неправомірними закрито. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили про його задоволення. Представник Головного Управління Державної Казначейської Служби України в Миколаївській області проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що стягнення моральної шкоди з державного бюджету, яка нібито спричинена діями слідчого прокуратури Миколаївської області Стоянова Д.П., є необґрунтованою та такою, що не передбачена нормами чинного законодавства. Представник Прокуратури Миколаївської області вступив до участі в справі в порядку ст. 45 ЦПК України, та ст. 36-1 ЗУ "Про прокуратуру", вважала позовні вимоги безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають. Обставини справи ,встановлені судом. 12.06.2013 року Центральним РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12013160020004027 внесено відомості за фактом вчинення службової недбалості колишнім слідчим СВ Центрального РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області Кусою М.Д. під час розслідування ним кримінальної справи за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 355 ч.ч.2,3, 122 ч.2, 358 ч.2 КК України. 27.06.2013 року старшим слідчим СВ Центрального РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області Бринзою О.В. зазначене кримінальне провадження закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв'язку з відсутністю в діях Куси М.Д. складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України. 23.12.2013 року дана постанова скасована заступником прокурора Центрального району м. Миколаєва. 02.06.2014 року слідчим відділом прокуратури Миколаївської області розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України. 27.06.2014 року слідчим СВ прокуратури Миколаївської області Білецьким С.Ю. вказане кримінальне провадження закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. 22.07.2014 року заступником прокурора області Капралем М.М. постанову від 27.06.2014 року скасовано у зв'язку з тим, що вона винесена передчасно та необґрунтовано. 31.07.2014 року старшим слідчим відділу прокуратури Миколаївської області радником юстиції Стояновим Д.П. кримінальне провадження від 12.06.2013 року закрито у зв'язку з відсутністю складу злочину та вказано, що в ході досудового розслідування проведені всі можливі слідчі (розшукові) дії, але достатніх доказів, що вказують на неправомірні дії слідчого СВ Центрального РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області Куси М.Д. щодо службової недбалості не здобуто та проведеним розслідуванням не встановлено жодних доказів, наявність яких потрібна, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 276 КПК України, для повідомлення особі про підозру. Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 10.09.2014 року скаргу [PERSON] задоволено, постанову про закриття кримінального провадження від 31.07.2014 року старшого слідчого прокуратури Миколаївської області Стоянова Д.П. скасовано та зобов'язано відповідного слідчого СВ прокуратури Миколаївської області відновити вказане кримінальне провадження, в рамках якого організувати і провести належне, неупереджене, об'єктивне досудове розслідування. Стаття 303 ч. 1 п. 3 КПК України передбачає, що на досудовому провадженні може бути оскаржене рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником. Частина 2 п.п. 1, 2, 3, 7, 8 , 9 ст. 36 КПК України передбачає, що прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, уповноважений: починати досудове розслідування за наявності підстав, передбачених цим Кодексом;мати повний доступ до матеріалів, документів та інших відомостей, що стосуються досудового розслідування; доручати органу досудового розслідування проведення досудового розслідування; скасовувати незаконні та необґрунтовані постанови слідчих; ініціювати перед керівником органу досудового розслідування питання про відсторонення слідчого від проведення досудового розслідування та призначення іншого слідчого за наявності підстав, передбачених цим Кодексом, для його відводу, або у випадку неефективного досудового розслідування; приймати процесуальні рішення у випадках, передбачених цим Кодексом, у тому числі щодо закриття кримінального провадження та продовження строків досудового розслідування за наявності підстав, передбачених цим Кодексом; У відповідності до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Стаття 1167 ЦК України визначає підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, зокрема моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. При цьому, в разі відсутності приюдиційного доказу наявності вини відповідача, обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди підлягають встановленню та перевірці судом під час розгляду цивільної справи. У відповідності до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. В силу ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ст.ст.10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. ст. 57 - 59 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. При цьому, моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. в п. 5 постанови "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"обов'язковому з'ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити у рішенні відповідні мотиви (п. 9 Постанови). Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, може бути, зокрема відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Стаття 3 ЦПК України, передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За такого, судом не встановлено підстав, передбачених ст.ст. 1167,1191 ЦК України для покладення цивільно-правової відповідальності на відповідача в особі Державної Казначейської служби. Показання свідка [PERSON], (яка є його дружиною), та яка вказала на безсоння свого чоловіка [PERSON], підвищений тиск, та страждання не є достатніми підставами для відшкодування моральної шкоди при відсутності сукупності підстав, передбачених законом для покладення цивільно-правовової відповідальності (про що судом вказано вище ). Виходячи з вище викладеного, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, судові витрати розподілу не підлягають.

Outcome: dismissed