Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-26 00:00:00

04.08.2016 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому вказувала, що вона з 2006 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу вони мають дитину - сина [PERSON], [INFO]. 04 травня 2011 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано. Починаючи з 2011 року та на даний час відповідач не надає належної матеріальної допомоги на утримання їхнього сина. Дитина проживає з нею. Достатніх коштів самостійно утримувати сина вона не немає, а відповідач ніякої участі в утриманні та розвитку сина не бере. Відповідач працює в приватного підприємця, має високу заробітну плату і має реальну можливість надавати їй матеріальну допомогу на утримання сина. Інших дітей, окрім їх сина, відповідач немає та немає на утриманні інших осіб в тому числі непрацездатних. Згідно уточненої позовної заяви від 29.09.2016 року позивач просила стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання сина - [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 3 000,00 гривень щомісячно, починаючи з дня подання заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивач не з'явилася, надала до початку розгляду справи заяву, в якій просила суд проводити розгляд справи у її відсутність без фіксації технічними засобами, уточнені позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив, заперечень проти позову не подав. Відповідно до вимог ст. ст. 169, 224 Цивільного процесуального кодексу України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи позивачка не заперечує. Дослідивши наявні в справі матеріали, суд приходить до висновку про задоволення уточнених позовних вимог, з наступних підстав. Судом встановлено, що між позивачкою та відповідачем склалися сімейні правовідносини щодо утримання дитини, які врегульовані Сімейним кодексом України. Згідно з вимогами ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно ст. 180 СК України, батьки повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейним кодексом України, а саме в ч. 1 ст. 182, також визначено, які обставини враховуються судом при визначенні розміру аліментів, серед яких: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Під час судового слідства встановлено, що рішенням Бориспільського міськрайонного Київської області від 04.05.2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON], який зареєстрований 03.06.2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 200 - розірвано (а.с.15). Від цього шлюбу сторони мають спільну дитину, а саме сина [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження (а.с.5), який проживає з позивачкою, що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов (а.с.16). Враховуючи вказані обставини суд приходить до висновку про необхідність призначення аліментів на утримання дитини [PERSON], [INFO], відповідно до ст. 184 СК України з визначенням їх розміру у твердій грошовій сумі, оскільки в матеріалах справи відсутні відомості щодо офіційного працевлаштування відповідача. При визначенні розміру аліментів судом враховані положення ч. 2 ст. 182 СК України щодо мінімального розміру аліментів на одну дитину, згідно якого такий розмір не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку. З урахуванням потреб дитини, встановлених відносин між сторонами щодо сплати конкретного розміру аліментів, відсутність будь-яких доказів з боку відповідача щодо неможливості сплати аліментів в розмірі 3000 грн., суд вважає за можливе встановити розмір аліментів згідно з уточненою заявою позивача. Інших обставин, які мали б істотне значення для визначення розміру аліментів на утримання дитини судом не встановлено. Про них не зазначили і сторони. У зв'язку з наведеним вище суд вважає, що достатнім розміром аліментів на утримання дитини, сина відповідача, - [PERSON] є 3000 грн. щомісячно з моменту подання позовної заяви до досягнення дитиною повноліття, зважаючи на скрутне матеріальне становище позивача, вік дитини, необхідність матеріального утримання останнього та росту цін на споживчі товари та послуги, що свідчать про достатність підстав для призначення аліментів саме у вказаному судом розмірі. При цьому у суду відсутні докази наявності у відповідача постійного заробітку, та наявності інших обставини, які б свідчили про необхідність призначення іншого розміру аліментів. При вирішенні питання щодо судових витрат, позивачка на підставі п. 3 ст. 5 Закону України „ Про судовий збір" від 08.07.2011 р. звільнена від сплати судового збору при поданні позову про стягнення аліментів, а тому з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд зобов'язаний допустити негайне виконання рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. При цьому судом враховано вимоги ч. 1 ст. 191 СК України, згідно якої аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved