Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-15 00:00:00

21.09.2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача, посилаючись на наступні обставини: 18.08.2015 року відповідач позичила у нього гроші в сумі 107000 грн. та враховуючи різницю переказу між своїми рахунками позикодавця для даної операції та офіційний курс НБУ на момент складання договору було погоджено кінцеву суму позики 5000 (п'ять тисяч) доларів США, які вона згідно письмової розписки зобов'язалася повернути в строк до 01.12.2015 року. Проте до теперішнього часу відповідач борг не повернула, на неодноразові прохання позивача щодо повернення боргу не відповідає та не реагує, гроші повертати відмовляється. Просив стягнути з відповідача на свою користь суму боргу в розмірі 5000 (п'ять тисяч) доларів США. В судове засідання позивач не з'явився, надавши заву про розгляд справи в його відсутність, вказавши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, будучи належним чином повідомленою про час та місце слухання справи, не повідомив суд про причини неявки, заяви про розгляд справи без його участі чи відзиву на позов не надав. За вказаних обставин, відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 18.08.2015 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, за яким позивач [PERSON] передав відповідачу [PERSON] грошові кошти в сумі 5000 (п'ять тисяч) доларів, які вона зобов'язалася повернути в строк до 01.12.2015 року. На підтвердження укладення договору позики представлена розписка від 18.08.2015 року (а.с.3), яка посвідчує передачу [PERSON] грошової суми. Таким чином, вказаною розпискою відповідач власноруч посвідчив факт передання йому позивачем грошових коштів у зазначеному розмірі. Вказані правовідносини між позивачем та відповідачем регулюються ст.1046 ЦК України, згідно якої, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов"язується повернути позикодавцеві таку ж грошову суму. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. У розписці чітко зазначені: сторони зобов'язання (позикодавець та позичальник), грошова сума, яка передається, строк повернення боргу та особистий підпис позичальника. Отже, між сторонами було досягнуто згоди стосовно усіх істотних умов договору позики, й розписка, свідчить про його укладення відповідно до вимог ст.1046 ЦК України. За змістом статей 15,16 ЦК України, особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.ч.1,3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно вимог ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Взяте на себе зобов'язання, відповідачка до теперішнього часу не виконала, про що свідчить розписка, представлена позивачем до суду. Відповідно до п. п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (ст. 129 Конституції) зобов'язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Суд виходить з вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За приписами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідачка у судове засідання не з'явилась, не скористалась своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надала належних доказів, які спростовують доводи позивача. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики є обгрунтованими та підлягають задоволенню. За ст.192 ЦК України платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Згідно ст.533 ЦК України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, то сума, що підлягає стягненню у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюті на день платежу. Верховний Суд України у справі № 6-284 цс 17 від 01 березня 2017 року зазначив, що стягнення боргу в іноземній валюті проводиться за курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором, або законом. Пленум Верховного Суду України в постанові «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року в п.14 зазначив, що згідно з ч.1 ст.192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 5000 (п'ять тисяч) доларів США заборгованості за договором позики, що в гривневому еквіваленті за курсом, встановленим Національним Банком України на день ухвалення рішення - 16.04.2018 року (100 доларів США/2612,4909 гривень), становить 130624 грн. 55 коп). Відповідно до ст.141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір в сумі 1342,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі ст.ст. 1046-1050 ЦК України та

Outcome: approved