Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-17 00:00:00

28 березня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Наркевицької селищної обєднаної територіальної громади Волочиського району Хмельницької області про визнання права власності на нерухоме спадкове майно в порядку спадкування. Позов мотивувала тим, що 29.09.2004 помер її чоловік [PERSON], який проживав в [INFO]. Після його смерті відкрилась спадщина до якої, в тому числі, належить житловий будинок, що розташований за адресою: вул. Набережна, 20 в с. Медведівка Волочиського району Хмельницької області. Вона є єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] Спадщину прийняла як така, що проживала зі спадкодавцем за однією адресою на час його смерті. Однак отримати свідоцтво про право на спадщину вона не в змозі, оскільки правовстановлюючих документів на житловий будинок за життя спадкодавця не видавалося. Оскільки іншого способу захисту своїх прав позивач не має, тому вона звернулася до суду з даним позовом. В судове засідання [PERSON] не зявилася. Від її представника до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача - Наркевицької селищної обєднаної територіальної громади в судове засідання не зявився, надіслав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Проти позову не заперечив. Враховуючи те, що сторони скористались своїм правом, врегульованим ч. 2 ст. 158 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося. Вивчивши та дослідивши\~ матеріали справи, давши оцінку зібраним доказам, суд приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що 29.09.2004 в с. Медведівка Волочиського району Хмельницької області помер [PERSON] (а.с. 7). Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, до складу якого входить житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований по вул. Набережна, 20 в с. Медведівка Волочиського району Хмельницької області. Вартість даного будинку становить 182108 гривень. Факт належності житлового будинку та його вартість підтверджується, технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок (а.с. 9-14), довідкою старости с. Бокиївка, Медведівка Наркевицької селищної обєднаної територіальної громади № 137 від 07.03.2016 (а.с. 18). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб -спадкоємців. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Свідоцтвом про смерть [PERSON] (а.с. 7), витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя (а.с. 6), стверджується, що позивач [PERSON] є дружиною покійного, а отже - спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON], яка має право на спадкування. Як вбачається з матеріалів справи, крім позивача, інших спадкоємців ні за законом, ні за заповітом немає. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з довідки старости с. Бокиївка, Медведівка Наркевицької селищної ради № 138 від 07.03.2017, на час відкриття спадщини із спадкодавцем проживала позивач [PERSON] (а.с.18). З копії матеріалів спадкової справи № 746-2005, заведеної щодо майна померлого [PERSON] (а.с. 37-47) вбачається, що [PERSON] єдиний спадкоємець за законом, яка прийняла спадщину, як така, що на час її відкриття проживала із спадкодавцем за однією адресою. Позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за законом від 22.11.2005 після смерті [PERSON] на право на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом (а.с. 43). Разом з тим, 14 березня 2017 року державним нотаріусом Хмельницької районної державної нотаріальної контори [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок у звязку з відсутністю необхідних правовстановлюючих документів. Верховний Суд України у своєму рішенні № 6-137цс13 від 18.12.2013 року висловив правову позицію, згідно з якої право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва. У 1957 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків" і прийнятою відповідно до цього Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків", які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Отже, за вказаними Указом та Постановою підставою виникнення у громадянина права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Як вбачається з характеристики будівель та споруд (а.с. 13) житловий будинок, господарські будівлі та споруди, які є предметом розгляду у даній справі, були побудовані з 1962 року по 1985 рік. Таким чином, факт будівництва житлового будинку у той час був підставою виникнення права власності на нього. Крім того, за змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністерства юстиції УРСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. З положень постанови Ради міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР, Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженого Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Відповідно до довідки старости с. Бокиївка, Медведівка Наркевицької селищної обєднаної територіальної громади № 137 від 07.03.2016, яка видана на підставі даних книг по господарського обліку слідує, що власником житлового будинку, що знаходиться по вул. Набережна, 20, с. Медведівка Волочиського району був [PERSON] (а.с. 18). З довідки Волочиського районного бюро технічної інвентаризації № 17 від 10.03.2017 (а.с. 8) вбачається, що на вказаний житловий будинок свідоцтво про право власності не видавалось, реєстрація не проводилась. Земельна ділянка під вказаним житловим будинком також належала [PERSON], що доводиться довідкою старости с. Бокиївка, Медведівка Наркевицької селищної обєднаної територіальної громади № 136 від 07.03.2017 (а.с. 16) та архівним витягом з рішення пятнадцятої сесії Бокиївської сільської ради Волочиського району від 26 січня 1994 року (а.с. 17). Враховуючи вищевикладені докази, а також обставину, що відповідач не заперечує проти задоволення даного позову, і при його задоволенні не будуть порушені права, свободи та інтереси третіх осіб, суд прийшов до висновку, що за позивачем слід визнати в порядку спадкування за законом право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами після смерті [PERSON]

Outcome: approved