Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-08 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON], третя особа Перша Рівненська державна нотаріальна контора про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом. В обґрунтування позову вказує, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13 липня 2007 року, виданого Першою Рівненською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрві [NUMBER] право приватної власності на квартиру [ADDRESS] належить його синові [PERSON] Вказане свідоцтво видане на підставі заповіту [PERSON], посвідченого 25 квітня 2005 року в тому числі в зв'язку з відмовою позивача від своєї частки за заповітом на користь відповідача. Зазначає, що відмова від належної йому частки вчинена в момент, коли [PERSON] не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. Відповідач в період оформлення спадщини після смерті [PERSON] щоденно підпоював [PERSON] горілкою та довів останнього до такого стану, що підписуючи відмову від своєї часки по заповіту абсолютно не усвідомлював своїх дій. Просить визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 13 липня 2007 року зареєстрованого в реєстрі за [NUMBER]. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав викладених в позовній заяві, просили їх задоволити. Додатково позивач суду пояснив, що відповідач давав йому кошти на алкогольні напої, і в стані алкогольного сп'яніння завіз до нотаріуса, щоб підписати заяву про відмову від спадщини. Про порушення свого права взнав тільки в 2014 році, коли отримав позовну заяву про виселення з квартири. Відповідач [PERSON] та представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, з підстав викладених в заперечення, просили відмовити в задоволенні позову. Представник третьої особи Матчук І.В. в судовому засіданні вказала, що не має пояснень по суті заявлених позовних вимог. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши обставини, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, давши оцінку доказам, що мають значення для справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги необґрунтовані, недоведені, а тому не підлягають до задоволення. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13 липня 2007 року, виданого Першою Рівненською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрві [NUMBER] право приватної власності на квартиру [ADDRESS] належить [PERSON] Згідно заяви про відмову від прийняття спадщини по спадковій справі № 215, заведеної до майна померлої [INFO] року [PERSON], посвідченої державним нотаріусом, [PERSON] відмовився від належної долі в спадковому майні на користь [PERSON] З оглянутої в судовому засіданні копії будинкової книги вбачається, що [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS]. Довідка та характеристика ОСББ «Жовтень» підтверджує, що позивач проживає з серпня 1970 року у вищевказаній квартирі. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Свідок [PERSON] дала суду покази, що позивача знає з 1995 року. [PERSON] постійно ходив п'яний, говорив, що його пригощає син [PERSON] Свідок не бачила, щоб відповідач споював позивача. Суд, критично оцінює покази свідка, оскільки її пояснення не дають підстав для підтвердження того, що позивач в 2007 році відмовляючись від своєї частки у спадковому майні на користь [PERSON] не усвідомлював значення своїх дій та не міг ними керувати. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину зазначені в ст. 203 ЦК України. Так, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Недотримання цих вимог, відповідно до ст.215 ЦК України є підставою для визнання правочину недійсним. Відповідно до ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла ними керувати може бути визнаний судом недійсним. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що відмову від належної йому частки в спадковому майні у нотаріуса вчиняв в момент коли не усвідомлював значення своїх дій та не міг ними керувати. Відповідно до п.39 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства Юстиції України від 03.03.2004 № 20/5 при посвідченні правочинів нотаріус з'ясовує обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб, які є учасниками правочинів (стаття 44 Закону України "Про нотаріат») виходячи з того, що цивільною дієздатністю фізичної особи визнається її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та відповідати в разі їх невиконання. Відповідно до п. 14 вказаної інструкції визначення обсягу цивільної дієздатності фізичної особи здійснюється за паспортом або іншими документами, передбаченими статтею 43 Закону (крім посвідчення водія, особи моряка, інваліда чи учасника Великої Вітчизняної війни, посвідчення, виданого за місцем роботи фізичної особи), які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії. У разі потреби нотаріусу надається довідка про те, що особа не страждає на психічний розлад, який може вплинути на її здатність усвідомлювати свої дії та (або) керувати ними. У разі наявності сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, нотаріус зобов'язаний звернутися до органу опіки та піклування за місцем проживання відповідної фізичної особи для встановлення факту відсутності опіки або піклування над такою фізичною особою. Нотаріальна дія по посвідченню заяви [PERSON] була вчинена нотаріусом Першої Рівненської державної нотаріальної контори [PERSON], сумнівів у дієздатності останнього у неї не виникало. Надані позивачем копії епікризів [PERSON] про перебування на стаціонарному лікуванні у відділенні судинної неврології ЦМЛ м. Рівне в періоди з 06 грудня 2013 року по 19 грудня 2013 року, з 28 січня 2014 року по 07 лютого 2014 року, з 01 січня 2015 року по 12 січня 2015 року, з 13 січня 2015 року по 21 січня 2015 рокустверджують лише про періодичне нетривале лікування позивача і не можуть бути взяті судом до уваги як належний та допустимий доказ, оскільки не підтверджують, що позивач не усвідомлював своїх дій у нотаріуса під час написання відмови від частки по заповіту в 2007 році. Відповідно до ч.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, та доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Надаючи оцінку усім зібраним по справі доказам у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що жодним доказом не підтверджено, що позивач не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними на момент відмови від своєї частки за заповітом. За наведених обставин в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed