Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-30 00:00:00

13.03.2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Красноармійського району Донецької області про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв»язку з затримкою виконання судового рішення по справі про поновлення на роботі, зазначивши на підтвердження своїх позовних вимог, що з відповідачем по справі вона перебувала у трудових осипах з 22.07.1999 року, працюючи з 13.01.2011 року заступником завідуючої відділення соціальної допомоги територіального центру постійно. Наказом № 18-к від 31.03.2014 року її було звільнено з займаної мною посади за ст. 40 п. 1 КЗпП України, у зв'язку з скороченням посади заступника завідуючого відділення соціальної допомоги вдома. Вважаючи, що звільнення незаконним, вона звернулася до суду та рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 18 липня 2014 року її вимоги було задоволено частково, а саме: визнано незаконним та скасовано п. 1 Наказу № 2-п від 29.01.2014 року «Про скорочення штату», в частині, що стосується посади заступника завідуючого відділенням соціальної допомоги вдома, яку вона займала, визнано незаконним та скасовано Наказ № 8-к від 30.01.2014 року «Про попередження про звільнення» в частині, що стосується посади заступника завідуючого відділенням соціальної допомоги, яку вона займала, визнано незаконним та скасовано Наказ № 18-к від 31.03.2014 року про її звільнення з посади заступника завідуючої відділенням соціальної допомоги вдома Територіального центру соціального (надання соціальних послуг) Красноармійського району Донецької області з 31.03.2014 у зв'язку з скороченням посади; поновлено її на попередньому місці роботи на посаді заступника завідуючого відділеннях соціальної допомоги вдома в Територіальному центрі соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Красноармійського району Донецької області з 31.03.2014 року; стягнено на її користь з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.04.2014 року по 18.07.2014 року в розмірі 6981,72 грн. та моральну шкоду з розмірі 2000,00 грн., та судовий збір з відповідача на користь держави в розмірі 243,60 грн. Відповідач по справі не погодився з даним рішенням та звернувся до апеляційного суду апеляційною скаргою. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 28.01.2015 року апеляційну скаргу відповідача було відхилено, а рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 18.07.2014 року по цій справі залишено без змін. Наказом відповідача № 17-к від 30.01.2015 року «Про поновлення на посаді [PERSON].» було: Скасовано Наказ від 31.03.2014 року № 18-п про звільнення [PERSON]; · Поновлено [PERSON] на посаді заступника завідуючого відділенням соціальної допомоги вдома з 01.04.2014 року; 3. Головному бухгалтеру [PERSON]: 3.1. Виплатити [PERSON]: 3.1.1. Середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.04.2014 року по 18.07.2014 року включно в розмірі 6 981,72 грн., включаючи податки га збори, які належать до вирахування з належної суми; 3.1.2. Моральну шкоду в розмірі 2 000 грн., включаючи податки та збори, які належать де вирахування з належної суми; 3.1.3. Оплату за час вимушеного прогулу за період з 19.07.2014 року по 31.01.2015 рік провести в межах фонду оплати праці на 2015 рік відповідно до помісячного розпису, згідно додатку; Але 27 лютого 2015 року Наказом № 32-к від 27.02.2015 року Територіальним центром соціальногообслуговування (надання соціальних послуг) було скасовано п. 3.1.3. Наказу від 30.01.2015 року № 17-к «Про поновлення на посаді [PERSON]». Підставою для скасування вищевказаного пункту Наказу є те, що відповідно до статті 236 КЗпП України та у зв'язку з відсутністю ухвали суду про стягнення оплати за вимушений прогул за період з 19.07.2014 року по 31.01.2015 року, підстав для виплати їй середнього заробітку за вищевказаний період немає. В з»язку з цим позивач звернулась до суду з зазначеним позовом, в якому просила стягнути з відповідача по справі на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період часу з 19.07.2014 року по 31.01.2015 року у розмірі 12815,76 грн. у зв»язку з затримкою виконання судового рішення про поновлення на роботі, відповідно до вимог ст. 236 КЗпП України. В судовому засіданні позивач [PERSON], представник позивача [PERSON] підтримали позовні вимоги, просили задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою телефонограмою, повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, тому зі згоди позивача суд проводить заочний розгляд справи відповідно до вимог ст. ст. 224-230 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, з"ясувавши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] з відповідачем по справі Територіальним центром соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Красноармійського району Донецької області перебувала у трудових осипах з 22.07.1999 року, працюючи з 13.01.2011 року заступником завідуючої відділення соціальної допомоги територіального центру постійно (а.с. 3-4). Наказом № 18-к від 31.03.2014 року позивача [PERSON] було звільнено з займаної мною посади за ст. 40 п. 1 КЗпП України, у зв'язку з скороченням посади заступника завідуючого відділення соціальної допомоги вдома (а.с. 7). Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 18 липня 2014 року визнано незаконним та скасовано п. 1 Наказу № 2-п від 29.01.2014 року «Про скорочення штату», в частині, що стосується посади заступника завідуючого відділенням соціальної допомоги вдома, яку [PERSON] займала, визнано незаконним та скасовано Наказ № 8-к від 30.01.2014 року «Про попередження про звільнення» в частині, що стосується посади заступника завідуючого відділенням соціальної допомоги, яку [PERSON] займала, визнано незаконним та скасовано Наказ № 18-к від 31.03.2014 року про її звільнення з посади заступника завідуючої відділенням соціальної допомоги вдома Територіального центру соціального (надання соціальних послуг) Красноармійського району Донецької області з 31.03.2014 у зв'язку з скороченням посади; поновлено її на попередньому місці роботи на посаді заступника завідуючого відділеннях соціальної допомоги вдома в Територіальному центрі соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Красноармійського району Донецької області з 31.03.2014 року; стягнено на її користь з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.04.2014 року по 18.07.2014 року в розмірі 6981,72 грн. та моральну шкоду з розмірі 2000,00 грн., та судовий збір з відповідача на користь держави в розмірі 243,60 грн. (а.с. 11-12). Відповідач по справі не погодився з даним рішенням та звернувся до апеляційного суду апеляційною скаргою. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 28.01.2015 року апеляційну скаргу відповідача було відхилено, а рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 18.07.2014 року по цій справі залишено без змін. В резолютивній частині рішення Красноармійського міськрайонного суду, зазначено, що рішення суду в частині поновлення [PERSON] на посаді заступника завідуючого відділенням соціальної допомоги вдома Територіального центра соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Красноармійського району Донецької області та стягнення середнього заробітку в межах суми платежу за один місяць допущено негайне виконання.. Але всупереч рішенню суду відповідачем було затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі, а саме рішення суду не було виконано негайно, а лише 30.01.2015 року. Наказом відповідача № 17-к від 30.01.2015 року «Про поновлення на посаді [PERSON]» було 1.Скасовано Наказ від 31.03.2014 року № 18-п про звільнення [PERSON]; · 2.Поновлено [PERSON] на посаді заступника завідуючого відділенням соціальної допомоги вдома з 01.04.2014 року; 3.Головному бухгалтеру [PERSON]: 3.1. Виплатити [PERSON]: 3.1.1. Середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.04.2014 року по 18.07.2014 року включно в розмірі 6 981,72 грн., включаючи податки га збори, які належать до вирахування з належної суми; 3.1.2. Моральну шкоду в розмірі 2 000 грн., включаючи податки та збори, які належать де вирахування з належної суми; 3.1.3. Оплату за час вимушеного прогулу за період з 19.07.2014 року по 31.01.2015 рік провести в межах фонду оплати праці на 2015 рік відповідно до помісячного розпису, згідно додатку (а.с. 8). В наступному, а саме, 27 лютого 2015 року Наказом № 32-к від 27.02.2015 року Територіальним центром соціального обслуговування (надання соціальних послуг) було скасовано п. 3.1.3. Наказу від 30.01.2015 року № 17-к «Про поновлення на посаді [PERSON]», в наказі зазначено, що відповідно до статті 236 КЗпП України та у зв'язку з відсутністю ухвали суду, необхідної підстави для оплати середньої зарплати за час вимушеного прогулу з 19.07.2014 року по 31.01.2015 року (а.с. 8). Позивач має право на отримання середнього заробітку за увесь час вимушеного прогулу до дня фактичного поновлення на попередньому місці роботи. Відповідно до ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесені рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Згідно ч. 5 ст. 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийнятого органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу. Згідно ст. 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час за затримки. Враховуючи, що позивача [PERSON] було саме незаконно звільнено, то на її користь підлягає стягненню середній заробіток за період з 19.07.2014 року по 31.01.2015 року, різниця в заробітку відповідно до ст. 236 КЗпП України підлягає стягненню у разі незаконного переведення на іншу роботу працівника. На підставі п. 1 розділу I и п. 2 розділу II Порядку нарахування середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100, з наступними змінами та доповненнями, середній заробіток позивача для нарахування середнього заробітку за час затримку повинен розраховуватися за два місяці до звільнення. Відповідно до довідки відповідача середньоденна заробітна плата позивача за останні два місяця перед звільненням складає 95,64 грн. Цей розмір встановлений також рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 18 липня 2014 року, яке набуло законної сили (а.с. 11-12). У відповідності з п.5, п.9 розділу IV Порядку нарахування середньої заробітної платі, нарахування виплат проводяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів. Середньоденна заробітна плата вираховується діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих днів. За період з 19.07.2014 року по 30.01.2015 року (день видання відповідачем наказу про поновлення на роботі), 31.01.2015 року - вихідний день, відповідач повинен сплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку у сумі 12 815,76 грн. , виходячи з наступного розрахунку: 95.64 грн. (розмір середньоденної заробітної плати) х 134 дні (кількість робочих днів вимушеного прогулу), з яких 9 днів у липні 2014 року, 20 день у серпні 2014 року, 22 днів у вересні 2014 року, 23 день у жовтні 2014 року, 20 днів у листопаді 2014 року,. 23 день у грудні 2014 року, 17 день у січні 2015 року. Відповідно до ст.60, 66, 143 ЦПК України кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Відповідно до ст. 213 ч.3 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Крім того, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судові витрати у розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved