Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-03 00:00:00

[PERSON] звертається з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Свої вимоги позивач мотивує тим, що з відповідачем мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Дитина знаходиться на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, тому позивач просить примусово стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/2 частини від його доходів щомісяця. В судовому засіданні позивач позов підтримала та просила задовольнити. Пояснила, що на даний час шлюб розірвано. Проживають разом з відповідачем та дитиною за однією адресою у будинку відповідача, але в різних кімнатах і мають окремий бюджет. Витрати на оплату комунальних послуг несе відповідач. Витрати на харчування дитини несуть разом з відповідачем. Відповідач працює і має змогу надавати матеріальну допомогу дитині. В тому місяці відповідач гроші в сумі 400 грн віддав дитині, але їй гроші на утримання дитини взагалі не надає, тому вона звернулася до суду з даним позовом. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково. Не заперечує сплачувати позивачу на утримання дитини 1/4 частину від його доходів, оскільки він повністю несе витрати на оплату комунальних послуг їх житла, частково несе витрати на харчування дитини, а також кожного місяця сину надає якусь суму грошей для його особистих потреб. Просить позов задовольнити частково. Вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 08 вересня 2016 року шлюб між сторонами розірвано . Сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], який проживає разом з батьками. Відповідач не заперечує, що кошти на утримання дитини він позивачу не надає. Положеннями ст. 141 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до статті 51 Конституції України, статей 180, 181 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, причому пріоритет у визначенні способу виконання вказаного обов'язку законодавцем віднесено до взаємного волевиявлення батьків. За відсутністю такого волевиявлення, питання визначення та стягнення аліментів віднесено до компетенції суду. Враховуючи, що згоди щодо визначення способу виконання відповідачем обов"язку по утриманню дитини сторони не досягли, тому доводи позову в частині обов'язку відповідача сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При визначенні розміру аліментів враховується стан здоров'я та матеріальне становище дитини, майновий стан відповідача, відсутність у нього інших дітей, непрацездатних членів сім'ї, родичів яких він зобов'язаний утримувати, а також те, що він несе витрати по утриманню житла, в якому проживає дитина, сплачує комунальні послуги, частково несе витрати на харчування дитини, суд вважає достатнім та можливим буде стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісяця, на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову . Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати покласти на відповідача. Суд визнає необхідним застосувати п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України і допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial