Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи свої позовні вимоги наступним. Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 13 грудня 2006 року вона є власником домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] . В вищезазначеному домоволодінні зареєстровані її донька [PERSON] , онук [PERSON] , та рідний брат [PERSON] , які фактично там не проживають. Факт їхньої реєстрації в домоволодінні позивача складає певні незручності та додаткові фінансові витрати, у зв`язку з чим позивач просить визнати їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, надавши до суду заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] , яка діє від свого імені та від імені малолітньої [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно і належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили. Будь-яких заяв та клопотань від відповідачів не надходило. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомлених про дату, час та місце судового засідання відповідачів, які не повідомили про причини неявки та не подали відзив відповідно до статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 13 грудня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Ізюмського районного нотаріального округу Харківської області, зареєстрованого в реєстрі за № 7553, [PERSON] продала, [PERSON] купила цілий житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки № 02-01-30/676 від 30 червня 2020 року, виданої сільським головою Оскільської сільської ради Загоруйко Г., відповідач у справі [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки № 02-01-30/675 від 30 червня 2020 року, виданої сільським головою Оскільської сільської ради Загоруйко Г., відповідач у справі [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] разом зі своєю матір"ю [PERSON] , але не проживає, відомості про місце знаходження відсутні. Відповідно до довідки № 02-01-30/677 від 30 червня 2020 року, виданої сільським головою Оскільської сільської ради Загоруйко Г., відповідач у справі [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до акту обстеження від в домоволодінні, розташованому за адресою: [ADDRESS] зареєстровані відповідачі у справі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , але фактично не проживають. В положеннях ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. Так, згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користуватися та розпоряджатися своїм майном. При цьому частиною 2 ст. 405 ЦК України передбачені спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право на користування житлом власника: у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до абз. 2 п. 34 Постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014 р. №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї. Згідно зі ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Тому право члена сім`ї власника квартири користування цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це житло. Таким чином, лише члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом у відповідності до вимог закону. При цьому приміщення, яке вони мають право займати, визначається самим власником. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Позивач є власником майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] . В силу ст. 391 ЦК України, як власник майна [PERSON] має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі не є власниками майна, бажання використовувати його для проживання не мають. Згідно Постанови ВСУ від 16 листопада 2016 р. у справі № 6-709цс16, згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Отже, позивач на власний розсуд може визначити яким шляхом необхідно усунути його порушене право, обравши усунення перешкод шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування. Суд вважає, що реєстрація відповідача [PERSON] , [PERSON] з дитиною [PERSON] у будинку, який належить позивачеві, порушує права останнього, оскільки перешкоджає здійсненню ним права користування та розпорядження своїм майном, як складовими частинами права власності. Таким чином, враховуючи те, що позивач є власником спірного житлового приміщення, відповідачі не бажають користуватися спірним будинком, то суд вважає можливим усунути перешкоди у користуванні власністю, шляхом визнання [PERSON] , [PERSON] та її неповнолітньої дитини - сина [PERSON] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . На підставі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 41, 129 Конституції України, ст. ст. 15, 319, 321, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved