Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та редакції газети «Чорноморській маяк» стверджуючи, що він є головою профспілки робітників морського транспорту Іллічівського морського торговельного порту та що в газеті „Чорноморський маяк" за 21 січня 2009 року №3 (3966) була надрукована стаття „У матроса есть вопросы», автором якої є [PERSON], в якій були викладені обставини, які не відповідають дійсності та принижують його честь, гідність та ділову репутацію, а саме: в абзаці 2 статті йдеться про те, що він завізував договір №435-0 від 22 червня 2005 року про спільну діяльність, укладений між ДП „Іллічівський морський торговельний порт та ПП «Укртрансконтейнер», в абзаці 4 та 8 статті йдеться про те, що він, перебуваючи на посаді голови профспілки, діє в своїх особистих інтересах, а не в інтересах колективу, в абзаці 5 статті йдеться про то що він має спільний бізнес з начальником ДП «іллічівський морській торговельний порт». Позивач уточнивши свої позовні вимоги (а с. ___), просив суд визнати недостовірними, такими що не відповідають дійсності, вказані відомості, та зобов'язати редакцію газети «Чорноморський маяк» спростувати цю інформацію шляхом публікування відповідної статті, а також просив стягнути з [PERSON] на свою користь компенсацію моральної шкоди в розмірі 1 грн. Відповідач [PERSON] проти позову заперечував, стверджуючи, що інформація. поширена в статті, відповідає дійсності. Редакція газет „Чорноморський маяк заперечень проти позову не надала. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, відповідач [PERSON] проти позову заперечував. Редакція газети „Чорноморський маяк, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи (а с.___), свого представника в судове засідання не направила. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] є головою профспілки робітників морського транспорту Іллічівського морського торговельного порту. В газеті „Чорноморський маяк за 21 січня 2009 року N93 (3966) була надрукована стаття „У матроса есть вопросы» автором якої є [PERSON]І, в якій було зазначено, зокрема, що [PERSON]О завізував договір, укладений між ДП „І ллічівсь- кий морський торговельний порт та ПП „Укртрансконтейнер, що він, перебуваючи на посаді голови профспілки, діє в своїх особистих інтересах, а не в інтересах колективу, а також було зроблено припущення, що він має спільний бізнес з начальником ДП „Іллічівський морський торговельний порт. Статтею 34 Конституції Україна кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Згідно CT.CT.277, 297 ЦК України фізична особа має право на спростування поширеної про неї недостовірної інформації, внаслідок поширення якої порушено її особисті немайнові права. Згідно п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року ,.Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації. фізичної та юридичної особи суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Згідно п.15 постанови при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно своє особисте немайнове право. Згідно п.18 постанови позивач повинен довести, що внаслідок поширення інформації було порушено його особисті немайнові права. Згідно п.19 постанови оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх неправдивості. Таким чином відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність честь і ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористуватися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку Якщо субєктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує честь гідність чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обовязок відшкодувати моральну шкоду. Згідно п.21 постанови при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх честі, гідності та ділової репутації має свої особливості. Відповідно до Резолюції 1165 (1998) Парламентської [PERSON] Європи про право на недоторканість приватного життя публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва соціальній сфері, спорті чи в будь-якії іншій галузі). У статтях 3, 4, 6 Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масово) інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872 засіданні [PERSON] Європи вказується , що оскільки політичні дії чі та посадові особи, які обіймають публічні по- сад и або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи народному рівнях вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися „виставити себе на публічне політичне обговорення, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики, у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функцї. У зв язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Беручи до уваги наведене, суд відмовляючи в задоволенні позову, виходить з наступного. Позивач є головою профспілки робітників морського транспорту Іллічівського морського торговельного порту, тобто є публічною особою. Інформація стосовно нього що міститься в зазначеній публікації, з урахуванням публічності його особи, не виходить за межі звичайної та допустимої громадської критики та є реалізацією права автора публікації на свободу думки і слова та права на вільне вираження своїх поглядів та переконань. Зазначена інформація не порушує право позивача на повагу до людської гідності, конституційні гарантії невтручання в особисте життя. Суб'єктивна думка автора публікації висловлена в формі, яка не є брутальною, принизливою чи непристойною. Крім того, суд зважає, що позивачем не доведено в судовому засіданні, що твердження автора публікації про візування позивачем вищезазначеного договору між двома юридичними особами принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача або завдає шкоди відповідним його особистим немайновим благам чи перешкоджає йому повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Суд також вважає, що твердження автора публікації про те, що позивач, перебуваючи на посаді голови профспілка, діє в своїх особистих інтересах, а не в інтересах колективу, є оціночним судженням, а тому не підлягає спростуванню та доведенню його неправдивості. Суд також вважає, що автором публікації не була поширена інформація щодо існування у позивача спільного бізнесу із начальником ДП „Іллічівський морський торговельний порт, а було зроблено лише припущення з цього приводу та наведені на користь такого висновку доводи. При таких обставинах позовні вимоги є необгрунтованими.

Outcome: dismissed