Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-14 00:00:00

03 жовтня 2018 року [PERSON] звернулася до суду із заявою в порядку окремого провадження, в якій просила встановити факт припинення трудових відносин з роботодавцем та розірвання трудового договору. Мотивуючи свої вимоги заявниця вказує на те, що з 17 червня 2008 р. перебувала в трудових відносинах з фізичною-особою підприємцем [PERSON] в м. Сімферополь Автономної Республіки Крим, де займала посаду касира за трудовим договором № 01500803849 від 17.06.2008 р., зареєстрованому Сімферопольським міським центром зайнятості 23.06.2008 р. У зв'язку з народженням молодшої доньки [PERSON], [INFO], з листопада 2013 року вона знаходилась в соціальній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку та разом з чоловіком і двома малолітніми дітьми переїхала з м. Сімферополь на постійне проживання за місцем своєї реєстрації, а саме: [ADDRESS] З 20 лютого 2014 року територія Автономної Республіки Крим та м. Севастополь є тимчасово окупованою територією України відповідно до ЗУ від 15.04.2014 р. № 1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України". За час перебування у соціальній відпустці по догляджу за дитиною, фізична-особа підприємець, [PERSON] припинив свою діяльність приватного підприємця, у зв'язку з чим укладений із нею трудовий договір був розірваний 31.12.2014 р. у відповідності до п.1 ст. 81 трудового кодексу РФ на підставі наказу № 150-1с від 31.12.2014 року, що підтверджується відповідним записом № 6 від 31.12.2014 року у трудовій книжці. В січні 2015 року на адресу [PERSON] надіслано трудову книжку, примірник трудового договору із внесеною відміткою про його розірвання роботодавцем не видано. Таким чином, починаючи з 01 січня 2015 року, вона ([PERSON].) є фактично безробітною. Однак Закарпатським обласним центром зайнятості їй [PERSON] було відмовлено у присвоєнні статусу безробітного та взятті на облік. Також було відмовлено у знятті вищевказаного трудового договору з реєстрації в державній службі зайнятості, що стверджується даними листа Закарпатського обласного центра зайнятості від 06.10.2017 року . Встановлення даного факту необхідно заявнику для реалізації свого права на працевлаштування. Заявник в судовому засіданні вимоги заяви підтримала та просила суд їх задовольнити. Вказала на те, що підставою для відмови Закарпатським обласним центром зайнятості їй , у присвоєнні статусу безробітного та взятті на облік став той факт, що трудова книжка містить запис про звільнення згідно трудового законодавства Російської Федерації, проте відповідно до законодавства України внесений запис до трудової книжки про звільнення є недійсним та не створює правових наслідків. Даний трудовий договір в центрах зайнятості з реєстрації не знятий, що перешкоджає їй реалізувати своє право на працю шляхом працевлаштування на нове місце роботи та, крім того, не може бути визнана у встановленому порядку безробітньою і користуватися соціальними гарантіями для такої категорії осіб. Представник заінтересованої особи Закарпатського обласного центру зайнятості - [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення вимог заяви не заперечив. Заслухавши пояснення заявника, представника заінтересованої особи, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Ч. 2 ст. 315 ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено, що між працівником [PERSON] та фізичною-особою підприємцем [PERSON] 17.06.2008 р. було укладено трудовий договір, який зареєстрований Сімферопольським міським центром зайнятості 23.06.2008 р. за № 01500803849, що стверджується відповідними записами зробленими у трудовій книжці [PERSON] серії [NUMBER], оригінал якої оглянуто в судовому засіданні . Як встановлено судом 31.12.2014 р. трудовий договір за № 01500803849 між працівником [PERSON] та фізичною-особою підприємцем [PERSON] був розірваний у зв'язку із припиненням підприємницької діяльності , у відповідності до пункту 1 статті 81 Трудового кодексу Російської Федерації на підставі наказу № 150-1с від 31.12.2014 року, що підтверджується відповідним записом № 6 від 31.12.2014 р. у трудовій книжці. Заявник також зазначила, що у січні 2015 року з тимчасово окупованої території засобами поштового зв'язку отримала трудову книжку з записом про розірвання трудового договору 31 грудня 2014 року згідно трудового законодавства Російської Федерації, проте відповідно до законодавства України внесений запис до трудової книжки про звільнення є недійсним та не створює правових наслідків. Окрім того, даний трудовий договір в центрах зайнятості з реєстрації не знятий. Відповідно до п.8 Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, затвердженого Міністерством праці та соціальної політики України №260 від 08.06.2001 року (зі змінами, внесеним наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 14.10.2010р. №320,наказом Міністерством праці та соціальної політики України від 16.09.2014 року №660) у разі закінчення строку трудового договору або припинення його достроково в трудовому договорі фізична особа - підприємець робить запис про підстави його припинення з посиланням на відповідні статті КзпП України, про що сторони сповіщають центр зайнятості незалежно від місця реєстрації трудового договору. Як зазначено в Порядку, відповідальна особа центру зайнятості робить на трьох примірниках трудового договору запис про зняття трудового договору з реєстрації. Трудовий договір складається у трьох автентичних примірниках, один з яких перебуває у фізичної особи, другий - у працівника, третій у державній службі зайнятості, яка здійснила реєстрацію трудового договору. Відповідно до положень Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою та форми трудового договору між працівником і фізичною особою, проведення дій по зняттю з реєстрації трудового договору в центрі зайнятості можливо лише у разі звернення обох сторін трудових відносин (фізичної особи і працівника) з належними їм документами до центру зайнятості. Таким чином, зняття з реєстрації трудового договору можливо вчинити лише за умови присутності як роботодавця, так і працівника з відповідними документами. Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпеченняправ ісвобод громадянта правовийрежим натимчасово окупованійтериторії України» датою початку тимчасової окупації сухопутної території АР Крим та міста Севастополя є 20 лютого 2014 року. У відповідності до ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупованою територією визначається зокрема сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій. Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено: «1.Державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 2. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. 3. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків». Оскільки заявник проживає за межами окупованої території АРК, та не має можливості забезпечити фізичну присутність на цій території для сповіщення державної служби зайнятості України про розірвання трудового договору, а зв'язок із колишнім роботодавцем фактично втрачений, вбачається неможливим зняття зазначеного договору з реєстрації за участі працівника та роботодавця одночасно. У зв'язку з вищевикладеними обставинами, заявниця не може зареєструвати припинення трудового договору. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. У відповідності до п. 7 вказаної вище Постанови, суд вправі розглядати справи про встановлення факту, що має юридичне значення, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Стаття 46 Конституції України передбачає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Відповідно до запису № 6 від 31.12.2014 р. внесеного до трудової книжки заявника, укладений із [PERSON] трудовий договір № 01500803849 від 17.06.2008 р. був розірваний із ініціативи роботодавця у зв'язку з припиненням діяльності приватного підприємця у відповідності до п.1 ст. 81 Трудового кодексу Російської Федерації, яким передбачено, що трудовий договір може бути розірваний роботодавцем у випадку ліквідації або припинення діяльності приватного підприємця. Водночас документ, отриманий на тимчасово окупованій території є недійсним на території України та не створює правових наслідків. Аналогічні підстави для розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця передбачені пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП України. Крім цього, факт припинення трудових відносин з ФОП [PERSON] додатково підтверджується Індивідуальними відомостями про застраховану особу наданими Пенсійним фондом України та відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, відповідно до яких нарахування [PERSON] доходів у вигляді заробітної плати та лікарняних по вагітності і пологах ФОП [PERSON] за час дії трудового договору здійснювалося до листопада 2013 р. А починаючи з січня 2014 року до вересня 2016 року [PERSON] виплачувалася допомога при народженні дитини Управлінням соціального захисту населення Ужгородської районної державної адміністрації. Крім цього щодо вимоги про встановлення факту розірвання трудового договору суд констатує наступне. Відповідно до роз»ясень Міністерства праці та соціальної політики України від 30 червня 2005 року №06-К 29121/14 від та від 09 листопада 2014 року №06-2/33 зняття з реєстрації трудового договору в державній службі зайнятості здійснюється відповідно до Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики від 08 червня 2001 року за №260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 червня 2001 року №554/5745 і тільки в присутності двох сторін, які уклали між собою даний договір. За відсутності однієї зі сторін трудових відносин зняття з реєстрації трудового договору, можливе лише за умови, якщо до центру зайнятості буде подано рішення суду, яке набрало законної сили, щодо припинення дії такого договору або визнання його таким, що втратив силу Від встановлення факту припинення трудових відносин та факту розірвання трудового договору залежить право заявника на отримання статусу безробітної особи. Судом встановлено, що заявник позбавлена можливості здійснити державну реєстрацію розірвання трудового договору. Встановлення цього факту не порушує прав та інтересів третіх осіб та не пов'язано з подальшим вирішенням спору про право. Дослідивши всі матеріали справи, суд приходить до висновку, що факт припинення трудових відносин між [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON] з 31 грудня 2014 року у зв'язку з припиненням діяльності приватного підприємця на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України - знайшов своє повне підтвердження. Встановлення факту припинення трудових відносин та факту розірвання трудового договору є єдиним способом підтвердження факту припинення трудових відносин [PERSON] з фізичною особою-підприємцем [PERSON] та реалізації права на працевлаштування на нову роботу в порядку передбаченому трудовим законодавством України, або набуття статусу безробітної. На підставі викладеного та

Outcome: approved