Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації, мотивуючисвої вимоги тим, що 24 вересня 2016 року в газеті «Ічнянська панорама» № 2 (21) була опублікована стаття «Погроми та мітинги», в якій була поширена недостовірна інформація щодо пікетування приміщення редакції газети «Ічнянська панорама» від 05 квітня 2016 року та безпідставно стверджується, що «Під час мітингу рідний брат [PERSON] - [PERSON] кричав: Трощіть двері! Бийте вікна!». Вважає, що викладена інформація є неправдивою, недостовірною та такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію, вказуючи на те, що на вищевказаному пікетуванні приміщення редакції газети «Ічнянська панорама», яке відбулось 05 квітня 2016 року, він присутнім не був, а лише підійшов туди під кінець заходу, щоб переговорити про громадські справи із депутатом Ічнянської міської ради [PERSON] Нікого з присутніх там він не закликав до погромів, підтвердженням чого є рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 31 березня 2017 року. А тому просить суд визнати поширену інформацію недостовірною та зобов'язати відповідача спростувати поширену недостовірну інформацію та опублікувати у місячний строк із дня набрання рішення суду законної сили текст спростування статті під назвою «Погроми та мітинги» у будь-якому засобі масової інформації, а також стягнути з останнього понесені судові витрати та витрати за надання правової допомоги. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві та просив зобов'язати відповідача спростувати поширену недостовірну інформацію: «Під час мітингу рідний брат [PERSON] - [PERSON] кричав: Трощіть двері! Бийте вікна!» шляхом опублікування у місячний строк із дня набрання рішення суду законної сили текст спростування статті під назвою «Погроми та мітинги» у будь-якому засобі масової інформації. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Заслухавши представника позивача, свідків, вивчивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи із наступного. Судом встановлено, що 24 вересня 2016 року в газеті «Ічнянська панорама» було опубліковано статтю «Погроми та мітинги», де вказано, що «05 квітня вони ([PERSON] та група її провокаторів) за підтримки кількох ічнянців провели несанкціонований мітинг біля редакції «Ічнянської панорами» та будинку редактора. Під час мітингу рідний брат [PERSON] - [PERSON] кричав: Трощіть двері! Бийте вікна!» (а.с.4), які позивач вважає неправдивими і такими, що принижують його честь, гідність та ділову репутацію. Згідно роз'яснень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 „ Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Отже, з наведеного вбачається, що при розгляді справ про захист гідності та честі, ділової репутації фізичної особи, суду необхідно встановити наявність чи відсутність наступних юридично важливих обставин: поширення інформації, наявність особи стосовно якої поширена інформація, недостовірність поширеної інформації, порушення особистих немайнових прав особи. Так, поширенням інформація, зокрема, є її опублікування у пресі. Відповідно до 37 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» громадяни, юридичні особи і державні органи, а також їх законні представники мають право вимагати від редакції друкованого засобу масової інформації опублікування ним спростування поширених про них відомостей, що не відповідають дійсності або принижують їх честь та гідність. Якщо редакція не має доказів того, що опубліковані нею відомості відповідають дійсності, вона зобов'язана на вимогу заявника опублікувати спростування їх у запланованому найближчому випуску друкованого засобу масової інформації або опублікувати його за власною ініціативою. Спростування повинно бути набрано тим же шрифтом і поміщено під заголовком "Спростування" на тому ж місці шпальти, де містилося повідомлення, яке спростовується. Обсяг спростування не може більше ніж удвічі перевищувати обсяг спростовуваного фрагменту опублікованого повідомлення або матеріалу. Забороняється вимагати, щоб спростування було меншим, ніж половина стандартної сторінки машинописного тексту. Спростування може бути підготовленим у формі відповіді, обсяг якої не перевищує спростовуваного матеріалу. Скорочення чи інші зміни в тексті спростування заявника без його згоди не допускаються. Редакція відмовляє в публікації спростування, якщо спростування: 1) порушує положення статті 3 цього Закону; 2) суперечить рішенню або вироку суду, які набрали чинності; 3) є анонімним. Редакція може відмовити в публікації спростування, якщо спростування: 1) стосується відомостей, які нею вже спростовано; 2) надійшло з вимогою заявника опублікувати його пізніше, ніж через рік з дня публікації відомостей, що спростовуються. Редакція зобов'язана в строк, що не перевищує одного місяця з дня надходження вимоги, опублікувати спростування, і письмово повідомити заявника про строк і час публікації спростування у разі затримки або про відмову в його публікації, зазначивши підстави відмови Згідно ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, гідність та честь фізичної особи є недоторканими, фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до ст. ст.94, 277 ЦК України, ч. 4 ст. 32 Конституції України,ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожному гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію. У відповідності до статей 94, 277 ЦК України фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. У статті 34 Конституції України вказано, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Стаття 32 Конституції України вказує «…Кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації». Згідно статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Беручи до уваги зазначені конституційні положення, при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації необхідно забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року № 1, зазначено, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності; з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Стаття 277 ЦК України вказує, що негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування. Якщо недостовірна інформація міститься у документі, який прийняла (видала) юридична особа, цей документ має бути відкликаний. Згідно до ч.7 цієї статі спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 81 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 277 ЦК України та норми ЦПК України вказують, що обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Що стосується твердження «Під час мітингу рідний брат [PERSON] - [PERSON] кричав: Трощіть двері! Бийте вікна!», суд прийшов до наступного. 05 квітня 2016 року проводився пікет редакції газети «Ічнянська панорама», організатором якої була Громадська організація «Центр громадських ініціатив» «Інформаційне суспільство». Про проведення даного заходу, який матиме виключно мирний характер і проводитиметься в повній відповідності з нормами чинного законодавства, було повідомлено виконавчий комітет Ічнянської міської ради Чернігівської області. Позивач в проведенні пікетування редакції газети участі не брав, що знайшло своє підтвердження в судовому засіданні, а лише підійшов під кінець даного заходу та жодних неправомірних дій чи погроз з боку останнього не було, що підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] А тому суд вважає, що дане твердження «Під час мітингу рідний брат [PERSON] - [PERSON] кричав: Трощіть двері! Бийте вікна!» є неправдивими відомостями і таке поширення принижує ділову репутацію позивача, так як воно не знайшло свого підтвердження в суді, оскільки відповідачем не надано жодного документального доказу по даним фактам, які б вказували на дії, вказані у статті газети. З матеріалів справи видно, що редакція газети «Ічнянська панорама», що розташована по місцю проживання [PERSON] в м. Ічня, вул. Героїв Майдану, 13 кім. 2 Чернігівської області, який являвся засновником та редактором газети, припинила свою діяльність згідно наказу Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області від 29 вересня 2016 року № 161/5, що підтверджується копією повідомлення ГТУЮ в Чернігівській області від 16 листопада 2016 року. Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року № 1 якщо відповідь та спростування у тому ж засобі масової інформації є неможливим у зв'язку з припиненням його випуску, то така відповідь та спростування можуть бути оприлюднені в іншому засобі масової інформації за рахунок особи, яка поширила недостовірну інформацію. Враховуючи вищевказане, суд вважає зобов'язати [PERSON], як засновника та редактора газети «Ічнянська панорама», опублікувати в місячний строк із дня набрання рішенням суду законної сили спростування вказаної вище інформації шляхом розміщення в іншому друкованому виданні тексту рішення суду від 11 січня 2018 року. Відповідно до ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено судове рішення з іншої сторони стягуються понесені і документально підтверджені витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених вимог. Частина 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на час подання позову) вказує, що ставка судового збору за подання до суду позовної заяви про захист честі та гідності фізичної особи, ділової репутації фізичної або юридичної особи немайнового характеру встановлюється в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Виходячи з викладеного із [PERSON] належить стягнути на користь позивача судові витрати в сумі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок. Крім того, з [PERSON] на користь [PERSON] належить стягнути витрати за надання правничої допомоги адвоката в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень 00 копійоквідповідно до ст.ст. 137, 141 ЦПК України.

Outcome: approved