Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-15 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулись до суду з позовом до [PERSON] про виселення та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги наступним. Позивачка [PERSON] з 10.03.2000р. по 27.10.2011р. перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. В травні 2007р. отримала в дар 6/9 частин будинку за адресою: [ADDRESS], де і проживала разом з відповідачем та дітьми. Власником іншої частини будинку являється [PERSON]. В жовтні 2011 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Проте відповідач [PERSON] відмовився звільнити вищевказане житлове приміщення, яке належить позивачці на праві приватної власності, і на даний час проживає в ньому. Спільно мешкати з відповідачем в даному будинку позивачка не має можливості через систематичну протизаконну поведінку відповідача. Відповідач б'є її, постійно ображає її та дітей, псує речі, харчування. З цього приводу позивачка неодноразово зверталась із заявами до правоохоронних органів. На підставі зазначеного позивачка [PERSON] вимушена винаймати разом з дітьми іншу квартиру. Відносно відповідача 25.09.2013р. був винесений вирок, яким його було визнано винним у вчинення кримінального правопорушення передбачено ч. 2 ст. 125 КК України, у зв'язку з заподіянням позивачці легких тілесних ушкоджень. Просила визнати [PERSON], [INFO] таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою [ADDRESS]; виселити [PERSON], [INFO], із житлового будинку за адресою [ADDRESS]. Судові витрати покласти на відповідача. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала, просила задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Додатково пояснила, що відповідач постійно проживає в будинку. Неодноразово зверталась до відповідача з проханням виписатися та звільнити будинок, оскільки вважає, що він їй не чоловік, а тому не має права проживати в квартирі, яка їй належить на праві власності. Відповідач в будинку мешкає з 1999 року, прописаний з 2000 року. На даний час з 01.06.2013 року вона разом з дітьми виїхала з квартири, оскільки відповідач створює їй неможливі умови для проживання. Представник позивача [PERSON] позов підтримала, просила задовольнити. Пояснила, що просять виселити відповідача за систематичне порушення правил співжиття, що підтверджується висновком ЧМВ УМВС України від 17.05.2013 року, вироком Ново заводського районного суду м. Чернігова від 25.09.2013 року, висновками органів внутрішніх справ за неодноразовими зверненнями позивачки. Позивач [PERSON] позов підтримав, просив задовольнити. Пояснив, що знає позивачку та відповідача з 2002 року. Він є власником 1/3 частини будинку, але постійно проживає в смт. Ріпки. В 2003-2004 р.р. Новозаводським районним судом м. Чернігова винесено рішення про розподіл будинку в натурі. Відповідач постійно проживає в будинку, користується його частиною будинку, неодноразово вчиняв сварки, перешкоджає його вселенню, в зв'язку з чим він не має можливості зробити ремонт в своєї частині будинку. Також відповідач вийняв вікно з його частини будинку. Він неодноразово звертався до державної виконавчої служби щодо виділення йому його частки в будинку. З приводу перешкод, які йому чинить відповідач в користуванні будинком, до органів внутрішніх справ не звертався. Представник відповідача позов не визнала, просила в його задоволенні відмовити, посилаючись на письмові заперечення (а.с.22-24). Додатково пояснила, що відповідач постійно проживає за вищевказаною адресою. Між [PERSON] та [PERSON] визначено порядок користування будинком за адресою [ADDRESS], і кожен співвласник користується відокремленими жилими приміщенням, тому позовні вимоги [PERSON] до відповідача є безпідставними. Позовні вимоги [PERSON] відповідач також не визнає, оскільки сварки з позивачкою виникали у зв'язку з тим, що вона часто залишала дітей вдома самих. На даний час вона проживає з іншим чоловіком, тому і не проживає у власній частині будинку. Позивачка добровільно вивезла все майно, нажите за час шлюбу, вимагала у відповідача покинути спірний будинок та знятися з реєстрації. Позивачка постійно провокувала скандали з відповідачем, він неодноразово звертався до міліції з відповідними заявами. Вважає, що підстави для задоволення позову відсутні. Вислухавши пояснення позивачки, її представника, позивача [PERSON], представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову [PERSON], [PERSON] потрібно відмовити виходячи з наступного. [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 10.03.2000 року по 27.10.2011 року. 04.05.2007р. між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] був укладений договір дарування частини будинку, за яким позивачка отримала 6/9 частин житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с.5). Власником 1/3 частини будинку є позивач по справі - [PERSON] Згідно позовних вимог позивачів, підставою про виселення відповідача є ст. 157 ЖК України, якою передбачено, що членів сім'ї власника жилого будинку може бути виселено у випадках, передбачених ч. 1 ст. 116 ЖК України, і виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Згідно до вимог ч.1 ст.116 ЖК України виселення членів сім'ї власника житлового будинку без надання іншого житлового приміщення можливо, якщо вони систематично руйнують чи псують житлові приміщення або використовують його не за призначенням або систематично порушують правила соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку. Відповідно до п.17 роз'яснення викладеного в постанові Пленуму Верховного Суду України „Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" від 12.04.1985 р. № 2, при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одному житловому приміщенні, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження не дали позитивних результатів. Згідно висновку по результатам перевірки по зверненню [PERSON] від 17.05.2013р. було проведено перевірку, проведено з [PERSON] профілактичну бесіду, винесено офіційне попередження про недопущення ним антигромадської поведінки та офіційне попередження про недопущення вчинення насильства в сім'ї (а.с.9). Позивачка [PERSON] 11.06.2013р. та 31.08.2013р. зверталася до органів міліції з приводу зняття відповідачем металопластикових вікон з будинку за адресою: [ADDRESS]. По результатам перевірки було встановлено, що дані вікна є власністю [PERSON] За фактами викладеними у заявах позивачки, їй було рекомендовано звернутися до суду в приватному порядку (а.с. 10,11). Відповідно висновку по результатам перевірки по зверненню [PERSON] від 07.02.2014р. було проведено перевірку, за результатами якої з [PERSON] по телефону була проведена профілактична бесіда про недопущення ним антигромадської поведінки відносно колишньої дружини [PERSON] в подальшому(а.с.12). Як вбачається із матеріалів справи [PERSON] притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, яким його визнано винним та призначено покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у вигляді 60 годин громадських робіт (а.с. 13-15). Крім того, відсутні докази застосування до [PERSON] заходів запобігання та громадського впливу, що є обов'язковою умовою застосування ст. 116 ЖК України. Також, судом встановлено, що [PERSON] не проживав в спірному будинку, має постійне місце проживання в смт. Ріпки, [PERSON] з 01.06.2013 року не проживає в спірному будинку. Доказів, що відповідач їм вчиняє перешкоди в користуванні будинком, суду не надано. Інших доказів того, що відповідач систематично порушує правила співжиття, що робить неможливим для інших проживання з ними в одному будинку, систематичне руйнування та псування жилого приміщення, що до відповідача застосовувались будь-які заходи запобігання чи громадського впливу по справі не здобуто, у зв'язку з чим у суду відсутні правові підстави для задоволення позову. Що стосується вимоги позивачів про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS], то ця вимога не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до відомостей, вказаних у домовій книзі, позивачка і відповідач разом з дітьми зареєстровані у житловому будинку [ADDRESS] (а.с.7-8). У своїй заяві позивачі вказують, що відповідач постійно проживає за вищевказаною адресою, не оспорюючи даний факт. Жодних доказів, підстав та посилань на норми закону для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком, ними не надано. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] постійно проживає в спірному будинку з 2000 року, не змінював місце проживання. Доказів, що відповідач користується частиною будинку, яка належить [PERSON], суду не надано. За таких обставин [PERSON] не може бути визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням - спірним будинком на підставі ст. 71, 72 ЖК України та ст. 405 ЦК України. В зв'язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України не відшкодовуються.

Outcome: dismissed