Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-12 00:00:00

19.11.2013 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням та зняття його з реєстраційного обліку. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач в 1991 році був зареєстрований в квартирі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], однак з 25 грудня 1995 року і до сьогодні він не проживає в вищевказаній квартирі. Власником даної квартири є позивачка. Будинок в якому знаходиться вказана квартира, знаходиться на балансі та обслуговуванні ЖБК «Кристал - 21». Дана квартира складається із чотирьох кімнат жилою площею 51,6 кв.м. Спірною квартирою відповідач не користується, не цікавиться, не вносить витрат по сплаті квартплати та комунальних послуг, перешкод у користуванні житловим приміщенням йому ніхто не чинив і не чинить, він добровільно не проживає в квартирі. Речей відповідача в спірному житлі немає. Фактичне місце проживання відповідача невідоме. Позивачка просить визнати [PERSON], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Позивачка в судове засідання не з"явилась, до суду подала заяву з проханням розглянути справу у її відсутності, просила позов задовольнити та зазначила, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи неодноразово повідомлявся належним чином, про що в матеріалах справи містяться копія судової повісти, конверт зі зворотнім повідомленням, газета «Урядовий кур'єр» з оголошенням про виклик відповідача про причини неявки відповідач суду жодного разу не повідомив. Суд вважає за можливе розглянути справу у відповідності до ст.ст. 224, 225 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивачка не заперечує проти заочного розгляду справи, а від відповідача, який належним чином повідомлявся про час і місце розгляду справи, відомостей про причини неявки не надійшло. Вивчивши та дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням підлягає задоволенню. Згідно свідоцтва про право власності на квартиру власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] є позивачка: [PERSON] (а.с.8). В квартирі зареєстрований і значиться як мешканець [PERSON], однак відповідач в спірній квартирі не проживає. Спірним житлом відповідач не користується, не цікавиться, не вносить витрат по сплаті квартплати та комунальних послуг. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. П.11 Постанови Пленому Верховного Суду України від 12.04.85р. «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» закріплює, що Суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї вказаної позивачем підстави, передбаченої ст.71 ЖК України Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження цим майном. У відповідності до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Оцінюючі встановлені в судовому засіданні факти та відповідні правовідносини, суд вважає, що позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що відповідач більше шести місяців відсутній за місцем своєї реєстрації, витрати по житлово-комунальним послугам не несе. Отже відповідно до вимог ст. 72 ЖК Української РСР [PERSON] є особою, що втратила право користування вказаним житловим приміщенням. Вирішуючи позовні вимоги про зобов'язання відповідача не чинити перешкод позивачам у користуванні квартирою шляхом зняття з реєстраційного обліку, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадяни України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду ( про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням , визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Outcome: approved