Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-13 00:00:00

30 травня 2014 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди у розмірі 2500 грн. В обґрунтування вимог вказала на те, що внаслідок протиправних дій відповідачки, щодо порушення правил утримання належної їй собаки, 01 травня 2014 року їй заподіяні тілесні ушкодження у вигляді укушеної рани лівої гомілки, що виникли внаслідок укусу собаки. В судовому засіданні [PERSON] позов підтримала, з підстав, викладених в позові. Пояснила, що 01 травня 2014 року повертаючись з пасовища, проходила біля помешкання відповідачки, яка в цей час була на городі. До неї підбігла собака, що належить відповідачці та вкусила її за ліву ногу. На її зауваження щодо необхідності утримання собаки на повідку, відповідачка зневажливо відповіла, що такі собаки не можуть бути прив'язані. В момент нападу собаки вона відчувала великий жах, оскільки собака була агресивною. Зазначила, що боїться собак з дитинства, бо у малолітньому віці у її присутності собака покусала дівчинку. Пізніше вдома, внаслідок стресу, у неї погіршилося самопочуття, сусідка викликала для неї швидку допомогу, яка госпіталізували її до лікарні. В лікарні їй надали медичну допомогу. Внаслідок отриманої травми, тривалий час не могла виконувати роботи по господарству, обробляти город. Пояснила, що відчувала фізичний біль, перенесла сильний стрес, змушена була звертатися до лікарні. Заподіяну моральну шкоду, пов'язує з тим, що злякалася та перенесла фізичний біль, а не з тяжкістю тілесних ушкоджень. Вказала, що внаслідок перенесеної психологічної травми до вказаного часу відчуває страх та жах, що завдає їй моральних страждань. Представник відповідача [PERSON], який діє на підставі договору про надання правової допомоги, позов не визнав. Зазначив, що така подія мала місце, в той день собака відповідачки була з нею на городі. Собака вкусила позивачку, бо остання її спровокувала. Зазначив, що собака не відноситься до бійцівських порід,а звичайна дворняга. Відповідачка не визнає позов, оскільки серйозних наслідків не настало. Крім того, позивачка могла обійти собаку, поведінку якої сама спровокувала, бо мала в руках палку. Вказуючи на відсутність у позивачки тілесних ушкоджень та відсутність будь-яких медичних призначень для лікування, просив у позові відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Між сторонами виникли правовідносини, з приводу відшкодування моральної шкоди внаслідок ушкодження здоров'я, які регулюються нормами ЦК України. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до частини 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Представник відповідача визнав, що собака належить відповідачу і відповідно до частини 1 ст. 61 ЦПК України зазначена обставина, визнана відповідачем, не підлягає доказуванню. Судом встановлено, що 01 травня 2014 року собака, яка належить відповідачці вкусила позивачку [PERSON], заподіявши їй тілесні ушкодження у вигляді вкушеної рани лівої гомілки. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються даними акту про нещасний випадок, складеного комісією в складі сільського голови, секретаря сільської ради та фельдшера (а.с.2), витягом з медичної картки амбулаторного хворого (а.с.3,4) З приводу отриманої травми 01 травня 2014 року позивачка звернулася до травматолога. При огляді виявлено незначний набряк м'яких тканин лівої гомілки, два сліди від укусів, садно, - укушена рана лівої гомілки. Рекомендовано консультація рабіолога, промити рану під холодною водою з хоз. розчином. Лікарем радіологом діагностовано по задній поверхні лівої гомілки поверхневу рану 1х0,2 см, проведено туалет рани, рекомендовано нагляд за собакою. З пояснень позивачки слідує, що внаслідок перенесеного нервового стресу у неї підвищився тиск, оскільки має хронічні хвороби. Перебувала в стані тривоги та стресу тривалий час, у зв'язку з чим 13 травня 2014 року зверталася до сімейного лікаря. З медичної картки [PERSON] слідує, що 13 травня 2014 року їй встановлено діагноз: астенічний невроз, рекомендовано консультація психіатра. Стан виник після того, як була вкушена собакою, висловлювала скарги на страх, боязнь виходити з дому, перепади настрою. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Під час розгляду справи представник відповідача клопотання про призначення по справі судово-медичної експертизи не заявляв, а тому суд відповідно до ст. 212 ЦПК України встановив факт завдання шкоди здоров'ю позивачу на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 9 Закону України від 21 лютого 2006 року № 3447-IV «Про захист тварин від жорстокого поводження» дозволяється утримувати домашніх тварин - у вільному вигулі на ізольованій, добре огородженій території (в ізольованому приміщенні) на прив'язі або без неї. Особи, які утримують домашніх тварин, мають право з'являтися з ними поза місцями їх постійного утримання (супроводжувати їх). Особа, яка супроводжує тварину, зобов'язана забезпечити безпеку оточуючих людей і тварин, а також майна від заподіяння шкоди супроводжуваною домашньою твариною. При супроводженні домашніх тварин не допускається залишати їх без нагляду. Фізичні та юридичні особи, які утримують домашніх тварин, зобов'язані дотримуватися вимог нормативно-правових актів, зазначених у статті 2 цього Закону, санітарно-гігієнічних і ветеринарних норм та правил, а також не допускати порушень прав і законних інтересів інших фізичних і юридичних осіб та не створювати загрози безпеці людей, а також інших тварин. Неправомірність дій відповідача та її вина полягає в порушенні «Правил утримання собак, котів і хижих тварин у населених пунктах Української РСР», затверджених наказом Міністерства житлово-комунального господарства, Міністерства сільського господарства та Міністерства охорони здоров'я УРСР від 17 червня 1980 року (далі Правила), які діяли на час виникнення спірних правовідносин. Правила передбачають, що умовою утримання тварин є обов'язкове забезпечення безпеки людей ( пункт 2), тримати тварин у вільному вигулі дозволяється на ізольованій, добре огородженій території (в ізольованому приміщенні) ( пункт 3), а виводити з жилих та ізольованих приміщень та територій - з обов'язковим забезпеченням безпеки людей тільки на короткому повідку і в наморднику ( пункт 7). Суд вважає, що вина [PERSON] полягає в тому, що вона не забезпечила безпеку людей, що дозволило належній їй собаці покинути територію двору та вкусити [PERSON] Доказів про те, що собака напала на позивачку та вкусила її через умисні дії позивачки, представником відповідача суду не надано. Таким чином, в судовому засіданні доведено, що отримана позивачкою травма знаходиться в причинному зв'язку з винними діями відповідачки, яка не забезпечила утримання собаки відповідно до Правил, оскільки належна їй собака знаходилася на відкритій території без намордника. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України „ Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди" від 31.03.1995 року № 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Оскільки винність відповідача знайшла своє підтвердження під час судового розгляду справи, вимоги про відшкодування моральної шкоди позивачу є обґрунтованими та законними. При визначенні розміру компенсації завданої моральної шкоди суд враховує обставини справи, те що в результаті неправомірних дій відповідача позивач перенесла стрес, душевні страждання, побутові незручності, які вона зазнала у зв'язку із ушкодженням здоров'я та був порушений звичайний ритм її життя. Оцінюючи викладене, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог та стягнення моральної шкоди в розмірі 1000 грн. У відповідності зі ст. 88 ЦПК України з відповідача також підлягають стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial