Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати недійсним укладений з ТОВ «Крамор Стюарт Україна» договір доручення № 0113 від 20.01.2017 року та стягнути з відповідача на її користь грошові кошти в сумі 26000,00 грн. Свої вимоги мотивувала тим, що вона, маючи намір придбати автомобіль, звернулася до відповідача, з яким 20 січня 2017 року уклала договір на придбання автомобіля Renault Logan, 1,5 дизель, 2014 року випуску, коричневого кольору, вартістю 126 000,00 грн. та того ж дня внесла на завдаток в сумі 26000,00 грн. Згідно її заяви від 20.01.2017 року, вона фактично надала згоду на придбання автомобіля, вартістю 126 000,00 грн., та сплатила 26000,00 грн. в рахунок попередньої оплати за придбання автомобіля. Так, в заяві нею зазначено, що при доставці та огляді автомобіля вона погоджується оплатити залишок у розмірі 100 000,00 грн. Однак, після ретельного прочитання документів вона зрозуміла, що підписала договір доручення № 0113 з ТОВ „Крамор Стюарт Україна", згідно якого останній уповноважений діяти від імені та в її інтересах, зобов'язаний вчиняти в порядку та на умовах, визначених цим Договором, на території України юридичні дії щодо пошуку, інформування, консультування, пропонування, супроводження послуг та проведення робіт, пов'язаних із сприянням Довірителю в укладенні ним та/або від його імені договорів поставки, купівлі-продажу або будь-яких інших договорів за якими Довіритель в подальшому отримує у власність транспортний засіб на умовах найбільш вигідних для Довірителя. Крім того, така істотна умова договору як ціна товару, викладена незрозуміло, оскільки вартість автомобіля в цифровому виразі відсутня, а сума прописом вказана з помилкою, що не дозволяє встановити дану істотну умову. 30 січня 2017 року нею була подана заява про розірвання договору з вимогою повернути сплачені 26000,00 грн. Однак, листом № 98 від 02.03.2017 року відповідач повідомив, що поставка здійснюється в триденний термін, не надавши відповіді по суті її заяви. 02 березня 2017 року вона звернулася з повторною заявою до ТОВ «Крамор Стюарт Україна», однак, до цього часу дану заяву про відмову від договору відповідачем не розглянуто та кошти їй не повернуто. Вважає, що договір доручення № 0113 від 20.01.2017 року суперечить положенням Закону України «Про захист прав споживачів» та Цивільного кодексу України, а тому його слід визнати недійсним, оскільки містить несправедливі умови щодо встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; умови договору про ціну товару є незрозумілими, суперечливими; договір містить положення, які прямо суперечать нормам цивільного законодавства, зокрема, про право виконавця на неповернення сплачених споживачем коштів навіть у випадку ненадання послуг. Такі дії свідчать про відмову відповідача від виконання своїх зобов'язань за договором доручення та повернення їй грошових коштів, в зв'язку з чим виникла необхідність у зверненні до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, зіславшись на вищевикладені обставини, пояснивши, що її ввели в обману, оскільки представником відповідача їй не було роз'яснено призначення платежу в сумі 26000,00 грн., який виявився винагородою Повіреному, у неї не було можливості детально ознайомитися з умовами договору до його підписання, так як представник відповідача не надав достовірної інформації, завіривши її в тому, що всі істотні умови договору він пояснив та спонукав її підписати договір. Просила позов задоволити, визнати недійсним укладений з ТОВ «Крамор Стюарт Україна» договір доручення № 0113 від 20.01.2017 року та стягнути з відповідача на її користь сплачені грошові кошти в сумі 26000,00 грн. Представник відповідача в судове засідання повторно не з'явився та не повідомив про причини своєї неявки, незважаючи на те, що про час та місце розгляду справи був належно повідомлений у встановленому законом порядку рекомендованими листами з повідомленням про вручення. Заперечення проти позову від відповідача не надходили, тому суд ухвалює рішення про заочний розгляд даної справи у відповідності до вимог ст. 224 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши всі здобуті й перевірені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного: Згідно з ч.1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно з ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Несправедливими є зокрема, умови договору про: встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору. Якщо положення договору визнано несправедливим, враховуючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому. Згідно ч.1 ст. 216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Частиною 1 ст. 220 даного кодексу визначено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України у справі № 6-2766цс15 від 16.12.2015 року, яка згідно з ч.1 ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Як встановлено в судовому засіданні, 20 січня 2017 року між ТОВ «Крамор Стюарт Україна» та [PERSON] було укладено договір доручення № 0113 (а.с. 5-10), за умовами якого ТОВ «Крамор Стюарт Україна» зобов'язалося від імені або за участю та за рахунок Довірителя укласти договір поставки або будь-який інший договір, а Довіритель отримати у власність транспортний засіб Renault Logan, 1,5 дизель, коричневого кольору, та не пізніше поточного дня, в якому було укладено Договір, сплатити на рахунок Повіреного винагороду в розмірі, що становить 10 % від вартості транспортного засобу, а також перерахувати на рахунок Повіреного кошти в розмірі вартості транспортного засобу протягом строку, що становить не більше 60 робочих днів з дати укладення даного Договору. З квитанції № 0.0.691017433.1 від 20.01.2017 року (а.с. 11) вбачається, що позивачка сплатила 26000,00 грн. винагороди Повіреному, що відповідно до п. 3.1 вказаного договору становить 10 % від вартості транспортного засобу. В подальшому позивачка, уважно прочитавши договір, зрозуміла, що її обманули, оскільки представником відповідача їй не було роз'яснено призначення платежу в сумі 26000,00 грн., який виявився винагородою Повіреному. У позивачки не було можливості детально ознайомитися з умовами договору до його підписання, так як представник відповідача не надав достовірної інформації, завіривши її в тому, що всі істотні умови договору він пояснив та спонукав її підписати договір. Про те, що позивачка, укладаючи договір доручення, фактично надала згоду на придбання автомобіля Renault Logan, 1,5 дизель, 2014 року випуску, вартістю 126 000,00 грн., внесла завдаток в сумі 26000,00 грн. та зобов'язалася при доставці та огляді автомобіля оплатити залишок у розмірі 100 000,00 грн., свідчить її заява від 20.01.2017 року (а.с. 12). 30 січня 2017 року [PERSON] звернулася до ТОВ «Крамор Стюарт Україна» з письмовою заявою (а.с.13) щодо розірвання договору № 0113 від 20.01.2017 року в зв'язку з непоставкою автомобіля та повернення сплачених коштів в сумі 26000,00 грн. 02 березня 2017 року за вихідним № 98 ТОВ «Крамор Стюарт Україна» повідомило [PERSON] про те, що товариство добросовісно виконує свої обов'язки, передбачені договором, оскільки позивачці було направлено інформаційного листа стосовно виконання умов договору із зазначенням ціни та моделі транспортного засобу, а також можливостями його придбання. Згідно письмової заяви [PERSON] від 02.03.2017 року (а.с.15-16), остання повторно зверталася до ТОВ «Крамор Стюарт Україна» з вимогою про відмову від договору та повернення сплачених коштів, однак до цього часу її заяву відповідачем не розглянуто та кошти не повернуто. Позивачка просить визнати недійсним договір доручення № 0113 від 20.01.2017 року внаслідок здійснення відповідачем нечесної підприємницької практики та таким, що містить несправедливі умови. На думку суду, несправедливими положеннями договору доручення № 0113 від 20.01.2017 року в розумінні ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є положення щодо встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця, оскільки п. 2.2.3 Договору передбачено, що Довіритель зобов'язаний перерахувати на рахунок Повіреного кошти в розмірі визначеної п. 1.3 даного Договору вартості транспортного засобу протягом строку, що становить не більше 60 робочих днів з дати укладення даного Договору. Несправедливими також є умови п. 4.2.1 Договору, відповідно до якого у випадку відмови Довірителя від договору протягом трьох днів з моменту укладання даного Договору, Повірений повертає 50 (п'ятдесят) відсотків від сплаченої Винагороди Повіреного та всі сплачені на виконання п. 1.3. даного Договору кошти, протягом 30 (тридцяти) банківських днів з дня отримання від Довірителя заяви про відмову від Договору та повернення коштів із зазначенням власних банківських реквізитів. У випадку коли заява про відмову від Договору подана Довірителем з порушенням строку вказаного у даному пункті, Винагорода, яка вказана у п. 3.1. даного договору, не повертається. Несправедливим є також положення п. 1.3 договору, який вказує, що вартість транспортного засобу визначається Довірителем на рівні «дві шістдесят тис. грн.», що вводить в оману Довірителя, оскільки вартість автомобіля визначено нечітко та незрозуміло. Пунктом 3.4 Договору встановлено, що в разі якщо вартість транспортного засобу, яка зазначається у договорі поставки або будь-якому іншому договорі за яким Довіритель в подальшому отримує у власність транспортний засіб, є вище за вартість транспортного засобу, яка вказана у даному договорі, але не більше ніж на 20 (двадцять) відсотків, то таку різницю Довіритель зобов'язаний перерахувати на рахунок Повіреного протягом трьох днів з моменту отримання відповідної квитанції на доплату, що також є несправедливими умовами, оскільки обмежують Довірителя в праві розірвати договір внаслідок зміни вартості автомобіля, ніж та на яку розраховував Довіритель при укладенні договору. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до ТОВ «Крамор Стюарт Україна» слід задоволити, визнати недійсним укладений між ними договір доручення № 0113 від 20.01.2017 рокута стягнути з відповідача на користь позивачки 26000,00 грн.сплачених нею коштів. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного, ст.ст. 203,215,216,220,509,628,1000-1009ЦК України, ст.ст. 18,19 Закону України «Про захист прав споживачів»,

Outcome: approved