Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до Трускавецького міського суду з позовом до [PERSON] про стягнення моральної та матеріальної шкоди. Позов мотивований тим, що постановою Трускавецького міського суду Львівської області від 21 лютого 2017 року по справі № 457/258/17 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. Постанова суду [PERSON] в апеляційному порядку не оскаржувалася, набрала законної сили. [PERSON] заподіяну йому матеріальну шкоду не відшкодував, хоча пройшов тривалий час. Згідно з рахунком-фактурою № РР-0000014 від 02 січня 2017 року вартість ремонту автомобіля складає 6983 грн. Крім цього, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, винуватцем якої був [PERSON], він переніс моральні страждання, які виразилися у втраті сну, постійному стресі, душевних хвилюваннях. Спричинену йому шкоду оцінює в розмірі 2000 грн. Просить стягнути з [PERSON] на його користь 6983 грн. матеріальної шкоди та 2000 грн. моральної шкоди, а також понесені судові витрати. Від представника відповідача [PERSON] [PERSON] надійшло заперечення, у якому він просить відмовити у задоволенні позову [PERSON] з огляду на те, що [PERSON] є учасником бойових дій, а тому відповідно до Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» він застрахований у страховій компанії МТСБУ (Департамент внутрішнього страхування), куди мав звернутися позивач за відшкодуванням страхового випадку. У судовому засіданні позивач підтримав свою позовну заяву та просив задовольнити її у повному обсязі. Від представника відповідача надійшла заява, у якій він просить проводити розгляд цивільної справи у його відсутності. Заслухавши пояснення позивача, вивчивши зібрані по справі докази, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до переконання, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Згідно\~зі ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Постановою Трускавецького міського суду Львівської області від 21 лютого 2017 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень. Цією ж постановою встановлено, що [PERSON], 01.02.2017 року, близько 16.40 год., у м.Трускавці по вул. Стебницькій, керуючи автомобілем [NUMBER] при зустрічному роз"їзді, не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного інтервалу та дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем [NUMBER]. Внаслідок зіткнення автомобілі отримали технічні ушкодження. Зазначена постанова набрала законної сили у передбаченому законом порядку, до апеляційної інстанції зі скаргою на постанову ніхто не звертався. З рахунку-фактури № РР-0000014 від 02 лютого 2017 року вбачається, [PERSON] здійснено оплату за ремонт автомобіля «Nissan Almera», реєстраційний номер [NUMBER], у розмірі 6983 грн. Частиною 6 статті 82 ЦПК України встановлено, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обовязковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до\~ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 2\~ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності) володіє, зокрема транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~передбачено, що експлуатація транспортного засобу забороняється без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. З довідки від 10 березня 2018 року № Р-17, виданої Територіальним сервісним центром № 4642, вбачається, що на ім'я [PERSON] згідно з комп'ютерним обліком «ДАІ-2000» та НАІС МВС України з 21 червня 2012 року по 10 лютого 2017 року був зареєстрований транспортний засіб марки BMW 520I, 1995 року випуску, номер кузова WBAHB51050BD58840, реєстраційний номер [NUMBER]. Судом встановлено, що відповідно до посвідчення серії АБ № 094513 від 03 квітня 1997 року [PERSON] є учасником бойових дій, а також має право на пільги, встановлені законодавством України, для ветеранів війни учасників бойових дій. Згідно зі ст. 13 Закону України «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі за текстом - Закон) учасники бойових дій та інваліди війни, що визначені законом, інваліди I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним інваліду I групи, у його присутності, звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить Моторне (транспортне) страхове бюро України у порядку, визначеному цим Законом. Відповідно до позиції Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у Постанові «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 1 березня 2013 року за загальним правилом відшкодування шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди здійснюється страховою організацією (страховиком), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі. З урахуванням вищевикладеного, вимоги щодо відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, мають бути пред'явлені до відповідного страховика. У зв'язку із цим суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] в частині відшкодування майнової шкоди до завдавача шкоди відповідача [PERSON] слід відмовити. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Оскільки суд не вбачає підстав задоволення основних вимог матеріального характеру, тому вважає за необхідне відмовити і в частині стягнення моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову в повному обсязі, то вимога позивача про стягнення судових витрат з відповідача також не підлягає до задоволення.

Outcome: dismissed