Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-27 00:00:00

19 грудня 2013 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, третя особа - [PERSON], в якій просить визнати [PERSON], таким, що втратив право на користування жилим приміщенням - житловим будинком [ADDRESS]. В обґрунтування позову позивач [PERSON] вказала, що вона є власником будинку, розташованого за зазначеною вище адресою. У будинку окрім неї зареєстрований [PERSON], колишній чоловік її доньки. Однак [PERSON], починаючи з грудня 2012 року по теперішній час за місцем реєстрації не мешкає. Позивач вказує на те, що відсутність відповідача [PERSON] порушує її права, як власника будинку, а тому просить визнати його таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS] Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала письмову заяву з проханням провести розгляд справи та ухвалити заочне рішення за її відсутності. Відповідно до ч. 9 ст. 74 ЦПК України відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. На ці випадки поширюється правило частини четвертої цієї статті. Згідно з ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час, місце розгляду справи, враховуючи положення ч. 9 ст. 74 ЦПК України, був повідомлений належним чином та своєчасно, про причини неявки суд не повідомив, заперечень проти позову не надав, тому зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, на підставі наявних у ній даних і доказів. Третя особа - [PERSON] у судове засідання не з'явилася, надала письмову заяву з проханням провести розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Оскільки розгляд справи проводиться без участі сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає положенням ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку: Як вбачається з копії договору купівлі-продажу від 28.12.2006 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 11.01.2007 року, житловий будинок з надвірними будівлями, розташований в [ADDRESS] належить [PERSON] /а.с.6,7,8/ З довідки №1112 від 11.12.2013 року, виданої Лиманською сільською радою Зміївського району Харківської області вбачається, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] разом з нею зареєстровані: донька - [PERSON], [INFO], онуки - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та чоловік доньки - [PERSON], 1978 року народження. /а.с.9/ Факт того, що [PERSON] за місцем своєї реєстрації в [ADDRESS] не мешкає з 25.12.2012 року, підтверджується довідкою №81 від 11.12.2013 року, складеної в присутності свідків, депутатом Лиманської сільської ради Зміївського району Харківської області. /а.с.10/ Стаття 41 Конституції України, надає право кожному володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності як сукупність правових норм, що закріплюють право людини володіти, користуватися і розпоряджатися належним їй майном та іншими матеріальними благами, і набувається в порядку, визначеному Цивільним кодексом України, є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно вселення членів сім'ї у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право. У відповідності до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підстав заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду, свідоцтва про смерть. Таким чином відповідач [PERSON] з грудня 2012 року і до теперішнього часу фактично за місцем реєстрації без поважних причин не проживає, що свідчить про втрату інтересу до вказаного житлового приміщення, хоча мав можливість користуватися ним чим порушив вимоги ст. 405 ЦК України. Фактів перешкоджання вселенню [PERSON] у спірне житлове приміщення судом не встановлено, а тому позов [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягає задоволенню.

Outcome: approved