Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-25 00:00:00

26 червня 2014 року позивачка звернулася до суду із позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку відповідача. В своїй заяві посилалась на те, що з 2005 року перебувала з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах, на теперішній час відповідач проживає окремо. Від фактичних шлюбних відносин мають малолітню дитину- доньку [PERSON], [INFO]. Відповідач ухиляється від утримання дитини, матеріальної допомоги добровільно не надає. Донька знаходяться на її утриманні. Відповідач здоровий, працездатний, а тому позивачка просить стягнути аліменти на неповнолітню доньку в розмірі 1/4 частини заробітку відповідача, що буде відповідати інтересам дитини та не буде суперечити вимогам ст.182 Сімейного Кодексу України. Посилаючись на наведене, позивач просила позов задовольнити. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Підтвердила, що відповідач взагалі не надає ніякої допомоги на утримання дитини. Відповідач в судове засідання не з'явився, був повідомлений належним чином, про що свідчить наявне у справі поштове повідомлення. Заяви про розгляд справи в його відсутність не надав, причини неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши позивачку, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню. Відповідно до вимог ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При ухиленні цього обов'язку, кошти стягуються в судовому порядку. Частиною 1 статті 184 СК України передбачено, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.182 СК України, п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006р. №3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах з 2005 року. Від сумісного проживання мають малолітню дитину- доньку [PERSON], [INFO], батьком якої записаний відповідач. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Неповнолітня дитина проживає та знаходиться на утриманні позивача, батько матеріальну допомогу на утримання доньки не надає. Даних про те, що відповідач має офіційне місце праці та має стабільний дохід суду не надано, проте відповідач є працездатним та не позбавленим можливості збільшувати свій дохід, а отже і виплачувати аліменти. У зв'язку з тим, що дані про офіційне місце роботи відповідача суду не представлені, суд визначає розмір аліментів в твердій грошовій сумі, а не в частці від заробітку відповідача, як того просить позивачка. При визначенні розміру аліментів суд враховує потреби дитини і можливості батька та встановлює розмір аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 400 гривень щомісячно для сплати позивачці на утримання неповнолітньої дитини, починаючи з дня звернення до суду- 26.06.2014 року і до повноліття дитини з урахуванням індексів інфляції. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 гривень в зв'язку з тим, що позивач була звільнена від сплати судових витрат при зверненні до суду.

Outcome: partial