Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій просила встановити юридичний факт загибелі [PERSON], [INFO], при виконанні обов'язку військової служби 29 серпня 2014 року в місті Словянськ Донецької області внаслідок збройної агресії [PERSON] [PERSON]\~ проти України. Заявник та представник заявника в судове засідання не з'явилися, подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, заявлені вимоги підтримали в повному обсязі. Представник Міністерства соціальної політики України в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Представник [PERSON] [PERSON] (Посольства [PERSON] [PERSON] в Україні) в судове засідання не з"явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно дост. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. В обґрунтування поданої заяви зазначила, що [PERSON], [INFO]\~\~ є рідним сином [PERSON]\~ та [PERSON]. [PERSON] був зарахований до складу СРУ УМВС України в Івано-Франківській області, мав звання старший прапорщик міліції та обіймав посаду командира відділення №2 взводу №1 СРМ УМВС України в Івано-Франківській області , за якою пропрацював 2 місяці 26 днів. Відповідно до службової телеграми МВС від 21.04.2014р., наказів керівника антитерористичного центру СБУ від 06.04.2014р. та наказів УМВС від 21.04.2014р. був відряджений у розпорядження начальника ГУМВСУ вХарківській області. 21.04.2014р. після отримання цільового інструктажу вирушив разом з колегами до антитерористичного центру СБУ, який розташований в м. Ізюм Харківської області. А вже 22.04.2014р. їх було скеровано до м. Словянськ Донецької області на блок-пост №6 (гора Карачун). 29.05.2014року АТЦ провів ротацію працівників СРМ УМВС України в Івано-Франківській області, які несли службу на блок-посту №6 на 6 працівників СРМ УМВС України в Рівненській області. Так близько 12:00 год. 29.05.2014 року блок-пост №6 прилетів гелікоптер із працівниками міліції, які залишились на посту для несення служби, а працівників СРМ УМВС України в Івано-Франківській області, серед яких був і [PERSON], було переміщено на борт гелікоптера з метою подальшого переміщення до АТЦ. Через деякий час, даний гелікоптер, на борту якого знаходились працівники СРМ УМВС України в Івано-Франківській області, з метою передачі продуктів харчування працівникам першого батальйону Національної гвардії, здійснив посадку за 500 метрів від блок-посту №5 на заздалегідь підготовленому місці посадки. Після передачі продуктів, гелікоптер на борту якого залишились шестеро працівників СРМ УМВС України в Івано-Франківській області злетів та продовжив політ, однак на відстані близько 2500метрів, від блок-посту №5, гелікоптер було збито представниками збройних формувань керованих РФ за допомогою ракети. У результаті чого, гелікоптер вибухнув в повітрі та впав на землю між деревами, де ще раз вибухнув. З усіх людей, що там знаходилися вдалося вижити лише пілоту, який зміг катапультуватися та зазнав значних тілесних ушкоджень. Разом з цим встановлено, що гелікоптер було збито представниками збройних формувань керованих РФ за допомогою ракети. Інших причин події виявлено не було. Свідоцтвом про смерть та довідкою про причину смерті встановлено, що смерть [PERSON] дійсно сталася 29.05.2014 року в Донецькій області внаслідок ушкодження\~ внаслідок бойових дій, основна причина смерті не уточнена Актом №34 про нещасний випадок від 20.06.2014року встановлено, що смерть\~ [PERSON] 29.05.2014 року дійсно повязана з травмами одержаними внаслідок протиправних дій інших осіб, через падіння гелікоптера від вогнепальної зброї при виконанні обовязків служби в зоні бойових дій в Донецькій області. Указом Президента України №543/2014 від 20.06.2014року, «за особисту мужність і героїзм, виявлені у захисті державного суверенітету та територіальної цілісності України, вірність військовій присязі та незламність духу»\~ [PERSON]\~ було нагороджено орденом «За мужність» І ступеня ( посмертно). Крім цього, Всеукраїнським\~ обєднанням «КРАЇНА», [PERSON]\~ був посмертно нагороджений медаллю «За визволення Словянська» . Згідно з постановою Верховної [PERSON] України Про Заяву Верховної [PERSON] України «Про відсіч збройній агресії [PERSON] [PERSON] та подолання її наслідків» від 21 квітня 2015 року №337-VIII, зазначені події розвивались за таким сценарієм: Збройна агресія [PERSON] [PERSON] проти України розпочалася 20 лютого 2014 року, коли були зафіксовані перші випадки порушення Збройними Силами [PERSON] [PERSON].\~ Всупереч міжнародно-правовим зобов'язанням [PERSON] [PERSON], порядку перетину державного кордону України в районі Керченської протоки та використання нею своїх військових формувань, дислокованих у Криму відповідно до Угоди між Україною і [PERSON] [PERSON] про статус та умови перебування Чорноморського флоту [PERSON] [PERSON]\~ на території України від 28 травня 1997 року, для блокування українських військових частин. На початковій стадії агресії особовий склад окремих російських збройних формувань не мав розпізнавальних знаків. 27 лютого 2014 року збройні підрозділи спеціального призначення Головного розвідувального управління Генерального штабу Збройних Сил [PERSON] [PERSON] захопили будівлі [PERSON] міністрів та Верховної [PERSON] Автономної Республіки Крим. Водночас відбулося створення і озброєння регулярних збройних формувань найманців з числа місцевих жителів, якими керували офіцери спецслужб і Збройних Сил [PERSON] [PERSON], а Чорноморський флот [PERSON] [PERSON] заблокував українські порти, де знаходилися кораблі Військово-Морських Сил України. За цих обставин лідер партії «Русское единство» [PERSON] у незаконний спосіб проголосив себе головою [PERSON] міністрів Автономної Республіки\~ Крим та закликав Президента [PERSON] [PERSON] «забезпечити мир і спокій в Криму». У відповідь на цей заклик Президент [PERSON] [PERSON], порушуючи як міжнародне право, так і чинну українсько-російську договірно-правову базу, а також Будапештський меморандум, звернувся до [PERSON] [PERSON] Федеральних зборів [PERSON] [PERSON] , яка своєю постановою від 01 березня 2014 року, протиправно легалізуючи ці порушення, надала згоду на використання на території України Збройних Сил [PERSON] [PERSON]. Як наслідок, це призвело до збройного захоплення і воєнної окупації невід'ємної частини України - Автономної Республіки\~ Крим та міста Севастополя. Нелегітимно сформована в умовах російської воєнної окупації виконавча влада Автономної Республіки Крим 16 березня 2014 року провела так званий референдум про входження Автономної Республіки Крим до складу [PERSON] [PERSON], однак результати референдуму не були визнані жодною країною світу, крім [PERSON] [PERSON], що підтверджується Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН 68/262 від 27 березня 2014 року «Територіальна цілісність України». 17 березня 2014 року Верховна [PERSON] Автономної Республіки\~ Крим, розпущена постановою Верховної [PERSON] України, всупереч цьому проголосила Крим незалежною державою. 18 березня 2014 року самозвані представники Верховної [PERSON] Автономної Республіки Крим підписали з президентом [PERSON] [PERSON] Путіним «Договір про прийняття до [PERSON] [PERSON]\~ Республіки Крим і створення у складі [PERSON] [PERSON] нових суб'єктів». Друга фаза збройної агресії [PERSON] [PERSON]\~ проти України розпочалася у квітні 2014 року, коли контрольовані, керовані і фінансовані спецслужбами [PERSON] [PERSON] озброєні бандитські формування проголосили створення «Донецької Народної республіки» (07 квітня 2014 року) та «Луганської Народної Республіки» (27 квітня 2014 року). Згідно з постановою Верховної [PERSON] України Про Заяву Верховної [PERSON] України «Про відсіч збройній агресії [PERSON] [PERSON] та подолання її наслідків», прийнятою 21 квітня 2015 року, зазначені події на сході України відбувалися за наступним сценарієм: Протягом травня 2014 року самозвані лідери «ДНР» та «ЛНР», серед яких було багато громадян [PERSON] [PERSON], у неконституційний спосіб провели фіктивні референдуми про відокремлення цих нелегітимних утворень від України. Під приводом і з метою їхньої підтримки на територію України були заслані розвідувально-диверсійні групи, які очолювали кадрові офіцери Головного розвідувального управління Генерального штабу Збройних Сил [PERSON] [PERSON], парамілітарні формування російського козацтва та укомплектований чеченцями - громадянами [PERSON] [PERSON] батальйон «Восток», а також задіяні такі озброєні групи найманців як «Русский сектор» та «Оплот». За їхньої участі відбулися захоплення адміністративних будівель у багатьох населених пунктах Донецької та Луганської областей, здійснено збройні напади на частини українських Сухопутних військ та літаки Повітряних сил Збройних Сил України. 11 травня 2014 року на окупованій території Донецької і Луганської області відбувся так званий референдум щодо самовизначення в Луганському та Донецькому регіонах з погано прихованою метою відокремлення та проголошення так званих «Луганської Народної Республіки» та «Донецької Народної Республіки». Показово, що ані самі референдуми, ані проголошені ними утворення так і не були визнані міжнародною спільнотою. Як наслідок, Україною, у зв'язку із збройною агресією [PERSON] [PERSON], прийнято постанову Верховної [PERSON] України від 17 березня 2015 року №254-VIII «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями», якою визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. За змістом абзацу 2 постанови Верховної [PERSON] України «Про Заяву Верховної [PERSON] України «Про визнання Україною юрисдикції Міжнародного кримінального суду щодо скоєння злочинів проти людяності та воєнних злочинів вищими посадовими особами [PERSON] [PERSON] та керівниками терористичних організацій «ДНР» та «ЛНР», які призвели до особливо тяжких наслідків та масового вбивства українських громадян» від 04 лютого 2015 року №145-VIII, з 20 лютого 2014 року проти України триває збройна агресія [PERSON] [PERSON] та підтримуваних нею бойовиків-терористів, під час якої було анексовано Республіку Крим та місто Севастополь, які є частиною території незалежної та суверенної держави Україна, окуповано частину Донецької та Луганської областей України, загинуло тисячі громадян України, серед яких діти, поранено тисячі осіб, зруйновано інфраструктуру цілого регіону, сотні тисяч громадян вимушені були покинути свої домівки». Пунктом 1 Будапештського меморандуму передбачено, що [PERSON] [PERSON], Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтверджують Україні їх зобов'язання згідно з принципами Гельсінського заключного акту Наради по Безпеці та співробітництву в Європі від 01.08.1975 р. поважати незалежність і суверенітет та існуючі кордони України. Пункт 2 Будапештського меморандуму говорить, що [PERSON] [PERSON], Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтверджують їх зобов'язання утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом Організації Об'єднаних Націй. Згідно із пунктом 4 Будапештського меморандуму [PERSON] [PERSON], Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтверджують їх зобов'язання домагатися негайних дій з боку [PERSON] Безпеки Організації Об'єднаних Націй з метою надання допомоги Україні, як державі-учасниці Договору про нерозповсюдження ядерної зброї, що не володіє ядерною зброєю, в разі, якщо Україна стане жертвою акту агресії. Суд зазначає, що [PERSON] [PERSON] здійснивши збройну агресію відносно України, та окупувавши частину території України, а саме Республіки Крим, м. Севастополь, та частину Донецької та Луганської областей, порушила норми та принципи Статуту ООН, Загальної декларації прав людини, Будапештського меморандуму, Гельсінського заключного акту наради по Безпеці та Співробітництву в Європі від 01.08.1975року та Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і [PERSON] [PERSON]. Згідно із Гельсінським заключним актом Наради по Безпеці та співробітництву в Європі від 01.08.1975 року суверенні права держави мають узгоджуватись із міжнародним правом, зокрема Статутом ООН, Загальною декларації прав людини та Гельсінським заключним актом Наради по Безпеці та співробітництву в Європі від 01.08.1975року, які визначають права та законні інтереси людини як найвищу суспільну цінність, гарантують людині право жити в мирі та безпеці. Виходячи із викладеного держава, яка грубо порушує гарантовані нормами міжнародного права основні свободи та права людини, не може використовувати імунітет від судового переслідування іноземним судами як гарантію уникнення відповідальності за вчинені проти життя та здоров'я людини злочини. Порушивши Статут ООН, Загальну декларацію прав людини, Будапештський меморандум, Гельсінський заключний акт наради по Безпеці та Співробітництву в Європі від 01.08.1975року, Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і [PERSON] [PERSON], Договір між Україною і [PERSON] [PERSON] про українсько-російський державний кордон, [PERSON] [PERSON] вийшла за межі своїх суверенних прав, гарантованих статтею 2 Статуту ООН, а тому суд вважає її державою-агресором, що в свою чергу свідчить про відсутність у неї судового імунітету. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та статтею 8 Конституції України кожному гарантовано право звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина. Частиною другою статті 256 Цивільного процесуального кодексу України(далі ЦПК України) встановлено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Враховуючи викладене, а також те, що [PERSON]\~ загинув 29.05.2014 року в районі в місті Словянськ Донецької області України , внаслідок збройної агресії [PERSON] [PERSON] проти України,\~ та те, що встановити даний юридичний факт необхідно для виникнення права на справедливу компенсацію з держави - агресора [PERSON] [PERSON], суд вважає, що подана заява підлягає до задоволення. На підставі наведеного,

Outcome: approved