Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-23 00:00:00

В жовтні 2018 р. [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до Пархомівської сільської ради про визнання права на земельну частку4 (пай) в порядку спадкування. В позові позивачі вказали , що їх мати [PERSON] померла в [INFO] . Після смерті матері відкрилася спадщина ,яка складається з права на земельну частку (пай) . За життя мати не встигла отримати сертифікат на право на земельну частку (пай). Вони своєчасно звернулися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини , але нотаріус постановою відмовив в оформлення спадкових справ , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на землю Іншим шляхом вказане питання вирішити не можливо , просять суд визнати за ними право на землю по Ѕ частці кожному. У судове засідання позивачі не з`явилися , подали заяви слухати справу у їх відсутність, позов підтримали , просять задовольнити. Відповідач до суду не з`явився , подав заяву заслухати справу у його відсутність , проти позову не заперечував. Суд, дослідивши докази по справі дійшов до наступних висновків. Матеріалами справи встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 07.11.2017 року, [PERSON] померла [INFO] в с.Пархомівка Краснокутського району Харківської області. Як свідчать записи в трудовій книжці , [PERSON] прийнята в члени колгоспу «Зоря комунізму» в 1976 р. та працювала до 30.05.1998 р. Факт прийняття в члени колгоспу [PERSON] 14.05.1976 р. свідчить і архівна довідка Краснокутської РДА від 28.08.2017 р. Відповідно до довідки відділу у Краснокутському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 15.09.2017 р. , [PERSON] не включена до списку додатку до державного акту на право колективної власності на землю по КСП « Україна « Пархомівської сільської ради серії [NUMBER] від 13.11.1995 р. На момент смерті [PERSON] з нею в одному будинку проживали та були зареєстровані її сини [PERSON] та [PERSON] , про що свідчить довідка Пархомівської сільської ради від 17.10.2018 р. Як передбачає ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов"язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини... В силу ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину, або не прийняти її. Згідно ст.1261 ч.1 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця … Як зазначає ч. 3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини , вважається таким , що прийняв спадщину , якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу ,він не заявив про відмову від неї. Таким чином, спадкування майна [PERSON] здійснюється за законом і позивачі є спадкоємцями першої черги і такими , що спадщину прийняли , оскільки на момент смерті проживали разом з спадкодавцем . Інших спадкоємців не має. Факт родинних відносин , а саме , що позивачі є синами [PERSON] підтверджується матеріалами справи. Позивачі звернулися до Краснокутської державної нотаріальної контори з приводу оформлення спадкових прав , однак отримали відмову нотаріуса від 06.03.2019 р. через відсутність правовстановлюючих документів на нерухоме майно. З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину ) від 12.06.2019 р. спадкова справа після [PERSON] не заводилася та свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів відповідно до п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права. Згідно до статгі 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до положень пункту 17 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України та ст. 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» за своєю правовою природою право на земельну частку (пай) є речовим правом вимагати виділення в натурі (на місцевості) земельної ділянки, що за вартістю відповідає частці особи у сільськогосподарських угіддях, переданих у колективну власність відповідної юридичної особи. Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. За змістом положень Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Моментом виникнення права на земельну частку (пай) є момент виникнення відповідного права колективної власності на земельну ділянку та існує незалежно від його посвідчення сертифікатом. В пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» зазначено, що згідно ст. 25 ЗК України при приватизації земель державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ, організацій, земельні ділянки передаються їх працівникам, а також пенсіонерам з числа визначених кожному з них земельного паю за рішенням органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування і кожна з цих осіб має гарантоване право одержати безкоштовно свою земельну частку (пай), виділену в натурі. Член сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до Державного акту про право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, а в разі його смерті успадкування здійснюється за нормами ЦК України, в тому числі і у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на земельну частку (пай) (пункт 24 вищезазначеної постанови). Відповідно до положень ч. ч. 9, 10 ст. 5 Земельного Кодексу України (в редакції 1992 року), кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою ст. 6 цього Кодексу. Право на земельну частку може бути передано у спадщину в порядку і на умовах, передбачених цивільним законодавством щодо успадкування майна, та статутом відповідного колективного підприємства. За відсутності спадкоємців переважне право на земельну частку мають члени цих підприємств, кооперативів і товариств. Стаття 23 ЗК України (в редакції 1992 року) визначала, що державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. Тобто, право на земельну частку (пай) особа набуває за наявності трьох умов: перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства; отримання цим підприємством державного акта на право колективної власності на землю; включення особи до списку, доданого до цього акта (правова позиція Верховного Суду, викладена в постанові від 02.05.2018 у справі № 614/568/16-ц). Тому [PERSON] набула права на земельну частку (пай) так, як була членом КСП « Україна» , яке 13.11.1995 р. отримало державний акт на право колективної власності на землю, за життя [PERSON] помилково не була включена до списків громадян-членів КСП , згідно додатку до Державного акту на право колективної власності на землю, серії [NUMBER] від 13.11.1995 р. , що не позбавляє спадкоємців права на спадщину . Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Позивачі надали достатньо доказів на підтвердження позову , тому їх позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved