Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-28 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ 31 липня 2017 року [PERSON] подала до суду заяву про встановлення факту постійного проживання на час відкриття спадщини із померлим 17 квітня 2015 року батьком [PERSON], вказавши, що такий факт не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив в оформленні спадщини в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України. У судовому засіданні [PERSON] заяву підтримала. Суду пояснила, що після смерті 17 квітня 2015 року батька [PERSON] відкрилася спадщина на жилий будинок №27 по вул.Гагаріна в м.Снігурівка та прилеглу до нього земельну ділянку, які спадкодавець заповів їй. З 2000 року і дня смерті батько постійно проживав разом з нею за місцем її реєстрації по вул.Братня,11 в м.Снігурівка без посвідчення реєстрації, яку батько мав за адресою вул.Гагаріна,27. Протягом шестимісячного строку з дня смерті батька заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подавала через сімейні обставини та за станом здоров"я. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з"явився, письмовою заявою просив про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення заяви не заперечував. Суд, заслухавши пояснення заявниці, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 17 квітня 2015 року в м.Снігурівка Миколаївської області помер [PERSON]. Про таке суду представлено свідоцтво про смерть серії 1-ФП №216247, видане 17 квітня 2015 року за актовим записом №117 в Книзі реєстрації смертей [PERSON] державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Снігурівського районного управління юстиції у Миколаївській області (а.с.7). Як вбачається з довідки виконавчого комітету Снігурівської міської ради Миколаївської області від 08.06.2017 року за вих.№760/02-2.5, [PERSON] був зареєстрований з 18 грудня 2001 року у будинку по вул.Гагаріна,27 і знятий з реєстрації місця проживання 08.06.2017 року, як померлий 17.04.2015 року. На день смерті з померлим за вищевказаною адресою інші особи зареєстрованими не були (а.с.6). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на житловий будинок №27 по вул.Гагаріна в м.Снігурівка Миколаївської області. Право власності спадкодавця на вказане майно підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 17 листопада 2001 року, який посвідчено приватним нотаріусом [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №1114 (а.с.9). Згідно заповіту, посвідченого державним нотаріусом Снігурівської державної нотаріальної контори 21 лютого 2013 року, реєстровий номер 65, за життя [PERSON] на випадок своєї смерті зробив розпорядження відносно свого майна на користь доньки [PERSON] Отже, спадкоємицею за заповітом після смерті [PERSON] є заявниця. Ступінь родинних зв"язків підтверджується свідоцтвом про її народження та свідоцтвом про укладення шлюбу на підтвердження зміни прізвища (а.с.10,11). За інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру за №33323645, датою видачі 21 лютого 2013 року, спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася. Тобто, інші спадкоємці за прийняттям спадщини не зверталися. Як встановив суд, спадкоємець за законом після смерті [PERSON] - його син [PERSON] на спадкове майно не претендує, заяви про прийняття спадщини не подавав. Його батько [PERSON] шість років до смерті проживав у будинку заявниці [PERSON] - своєї доньки, яка здійснювала за ним догляд, бо той був тяжко хворим, переніс кілька інсультів. 20 червня 2017 року державним нотаріусом Березнегуватського нотаріального округу надано роз'яснення, що для видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом необхідно надати докази прийняття спадщини, а також вказано про шестимісячний строк для прийняття спадщини (а.с.5). Згідно п.23 Постанови ПВСУ від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування", якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Статтею 256 ЦПК України визначено факти, які можуть встановлюватись у судовому порядку. Частиною другою даної норми передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як вбачається з акта депутата виконкому Снігурівської міської ради від 25 червня 2017 року заявниця постійно проживала з померлим [PERSON] до дня смерті останнього за адресою м.Снігурівка, вул.Братня,11 (а.с.8). Вказану обставину підтвердили свідки [PERSON], [PERSON] - сусіди заявниці, які ствердили, що протягом шести років [PERSON] доглядала свого батька, який тяжко хворів та не міг самостійно пересуватися. Свідок [PERSON], яка працює медичною сестрою РЦ ПМСД, засвідчила, що на дільниці по вул.Братня,11 здійснювала протягом шести років спостереження за диспансерним хворим [PERSON], який проживав у будинку доньки [PERSON], де і помер. Відповідно до ч.6 ст.29 ЦК України фізична особа може мати кілька місць проживання. Це означає, що особа є вільною у виборі місця проживання і може мати декілька місць проживання, а зареєстрованим може бути лише одне місце проживання. Відмінність місця реєстрації померлого спадкодавця [PERSON] в м.Снігурівка по вул.Гагаріна,27 і фактичного місця його проживання в [INFO] не суперечить вимогам закону. Частиною 3 статті 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Тобто, встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини має для заявниці юридичне значення на посвідчення спадкових прав.

Outcome: approved