Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], ТОВ «Чарівне», який був уточнений в ході судового розгляду, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, визнання недійсним заповіту, зобов'язання вчинити дії по укладенню додаткової угоди до договору оренди землі. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначила, що [INFO] померла її мати [PERSON]. З серпня 2013 року по момент смерті померла проживала разом з нею та її чоловіком в [ADDRESS]. У зв'язку з хронічною хворобою, тільки 22.03.2017 року позивач звернулась до приватного нотаріуса Горової Яни Олександрівни про отримання свідоцтва про право на спадщину. Однак нотаріус відмовив їй, так як нею пропущений строк 6 місяців для прийняття спадщини. Разом з тим, позивач зазначає, що дізналась, що [PERSON] отримав два свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку та на земельну частку (пай), належних її матері, від 09.11.2015 року [NUMBER] та [NUMBER]. Вважає, що отримання спадщини за заповітом відповідачем та видані свідоцтва на право на спадщину за заповітом на земельну ділянку та на земельну частку (пай) від 09.11.2015 року [NUMBER] та [NUMBER] посвідчені приватним нотаріусом Горовою Я.О. з порушенням вимог законодавства України, оскільки вона, згідно ч. З статті 1268 ЦК України, як спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що прийняла спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, вона не заявила про відмову від неї. Таким чином, позивач вважає, що згідно цивільного законодавства вона вже набула 1/2 частки на спадкове майно. Крім того, позивач зазначає, що її мати була дуже старенькою людиною і в зв'язку з хворобою склала заповіт під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах. Також, заповіт на підставі якого отримані вищевказані свідоцтва на право на спадщину складений з помилками та не відповідає нормам чинного законодавства. На підставі вищевикладеного, позивач просить суд визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09.11.2015 року [NUMBER] та [NUMBER], виданих [PERSON] та посвідчених приватним нотаріусом Горовою Я.0. Гуляйпільського районного нотаріального округу Запорізької області; скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку площею 9,8226 га кадастровий номер [NUMBER]; визнати недійсним заповіт від імені [PERSON], посвідчений від 07.10.2011 року № 168 секретарем Мирненської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області; зобов'язати ТОВ «Чарівне» вчинити дії по укладенню додаткової угоди до договору оренди землі (предметом якої є земельна ділянка площею 9,8226 га, кадастровий номер [NUMBER]) щодо продовження його на той самий термін і на тих самих умовах. Представник позивача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні уточнений позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні та в поданому письмовому відзиві на позов вимоги позивача не визнав в повному обсязі та пояснив, що позивачем не надано жодного із доказів обґрунтованості своїх позовних вимог у частині тверджень позивача щодо порушень вимог діючого законодавства при спадкуванні майна [PERSON] чи порушень ним особистих майнових прав позивача. Позивач стверджує, що так як є пенсіонером з 2013 року та відповідно до вимог ст. 1241 ЦК України, має право на обов'язкову частку у спадщині як повнолітні непрацездатні діти спадкодавця. Однак, на момент смерті [PERSON] позивачу виповнилось 52 роки, а тому вона могла отримувати пенсію на інших умовах і не була пенсіонером за віком. Крім того, позивач стверджує, що пропустила 6-ти місячний термін звернення за отриманням свідоцтва про право на спадщину, так як мала поважну причину, а саме: хронічну хворобу і отримала змогу звернутись до нотаріуса лише у 2017 році. Докази, що підтверджують наявність хронічної хвороби, яка б перешкоджала звернутись до нотаріуса протягом такого тривалого періоду, позивач не надала. Окрім того. позивач мала б скористатись правом на оскарження рішення нотаріуса, про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з пропущеним строком, а також звернутись до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини у порядку передбаченого ст. 1272 ЦК України. Також, позивач наголошує, що спадкодавець постійно проживала з нею до моменту смерті, тобто однією сім'єю в одному будинку (квартирі), а тому вона має право на спадщину в порядку передбаченого ч. З ст. 1268 ЦК України. Належні докази якби б посвідчували факт проживання однією родиною відповідно до п. 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Мінюста за № 296/5 від 22.02.2012 р., позивач не надає. Стверджуючи, що заповіт був складений під впливом тяжких обставин та містить ознаки нікчемного чи удаваного правочину, позивач при цьому доказів не надає, а посилається на вимоги закону. Прохав в позові відмовити. Представник відповідача ТОВ «Чарівне» [PERSON] в судовому засіданні та в поданому письмовому поясненні позов визнав. Третя особа - приватний нотаріус Горова Я.О. в судове засідання не з'явилась, подала суду заяву про розгляд справи без її участі, в наданому суду письмовому поясненні вказала, що [PERSON] на день смерті матері [PERSON], тобто на [INFO], не була пенсіонером за віком та не мала інвалідності, тому не мала права на обов'язкову частку у спадщині відповідно до ст. 1241 ЦК України. Прохала відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. Третя особа - Мирненська сільська рада Гуляйпільського району Запорізької області, представник в судове засідання не з'явився, подали суду заяву про розгляд справи без їх участі, надали письмове пояснення на позов, в якому зазначили, що заповіт від імені [PERSON], посвідчений 07.10.2011 року секретарем Мирненської сільської ради Гуляйпільського району, Запорізької області [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №168, відповідає вимогам законодавства України. Волевиявлення [PERSON] було вільним відповідало її волі. На час складання заповіту [PERSON] була повністю дієздатною, відповідала на поставлені запитання чітко та врівноважено. Відповідно до ст. 1247 Цивільного Кодексу України заповіт складено в двох примірниках у письмовій формі із зазначенням місця та часу складання, один примірник знаходиться у заповідача, а другий у справах сільської ради, заповіт підписано особисто заповідачем, а саме [PERSON]. На момент складення заповіту державні акти на сіножаті та пасовища отримані [PERSON] не були. Вона виявила бажання скласти заповіт згідно сертифікату на право на земельну частку /пай/ [NUMBER], виданого Гуляйпільською РДА від 09.11.2000 року в якому розмір сіножатів та пасовищ вказано в умовних кадастрових гектарах. Прізвище [PERSON] написано автоматично за прізвищем її чоловіка [PERSON], який в той же день теж складав заповіт у сільській раді. Третя особа - Гуляйпільська районна державна адміністрація Запорізької області, представник в судове засідання не з'явився, подали суду заяву про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позову заперечили. Розглянувши подані документи і матеріали, вислухавши пояснення представника позивача, представників відповідача, свідків, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовна заява задоволенню не підлягає з наступних підстав. Так, згідно ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], про що свідчить копія свідоцтва про смерть [NUMBER], виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Гуляйпільського районного управління юстиції в Запорізькій області (а.с.8). За життя [PERSON] склала заповіт, яким належні їй земельні ділянки: сіножаті та пасовища площею 2,58га, згідно Сертифікату на право на земельні частки [NUMBER], виданого Гуляйпільською РДА від 09.11.2000року, які розташовані на території Мирненської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області, заповіла [PERSON], а решту майна, що належало їй на день смерті, - [PERSON] (а.с.9). Заповіт від імені [PERSON] посвідчений 07.10.2011 року секретарем Мирненської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області [PERSON], яка була обрана секретарем Мирненської сільської ради згідно рішення першої сесії шостого скликання за №3 від 10 листопада 2010 року „Про обрання секретаря сільської ради" (а.с.28). 01.10.2015 року приватним нотаріусом Гуляйпільського районного нотаріального округу Запорізької області Горовою Я.О. заведена спадкова справа №208 за 2015 рік після померлої [INFO] [PERSON], що підтверджується копією вказаної спадкової справи (а.с. 222-263). З заявою про прийняття спадщини за заповітом до нотаріуса 01.10.2015року звернувся [PERSON] (а.с.224 ), [PERSON] відмовилась від належної їй частки у спадщині на користь [PERSON] (а.с.224 на зв.). Згідно Свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 09.11.2015року [NUMBER] та [NUMBER], [PERSON] набув право на спадкове майно, яке складається з: земельної ділянки площею 9,8226га, кадастровий номер [NUMBER], розташованої на території Мирненської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області, яка належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER], виданого Гуляйпільською районною державною адміністрацією Запорізької області 02 серпня 2002року, зареєстровано в Книзі записів державних актів на право власності на землю № 9, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; права на земельну частку (пай), яка перебуває у власності ВАТ «Таврійське» Мирненської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області розміром 2,58 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, яке належало спадкодавцю на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) [NUMBER], виданого Гуляйпільською районною державною адміністрацією Запорізької області 26.10.2000 року (а.с.6,7). 22.03.2017 року до приватного нотаріуса Гуляйпільського районного нотаріального округу Запорізької області Горової Я.О. з заявою про прийняття спадщини після її матері [PERSON] звернулася [PERSON] (а.с.262 на зв.). 23.03.2017 року приватним нотаріусом Гуляйпільського районного нотаріального округу Запорізької області Горовою Я.О. надана відповідь [PERSON] про те, що оскільки нею пропущено 6-ти місячний строк для прийняття спадщини, вона має право на оформлення спадщини після визначення додаткового строку, для чого рекомендовано з цим питанням звернутися до суду (а.с. 263). Суд, відмовляючи в задоволені позову, виходить з наступного: Правовідносини, які склалися між сторонами регулюються параграфом 2 Правові наслідки недодержання сторонами при вчиненні правочину вимог закону Глави 16 Правочини Цивільного Кодексу України, Главою 85 Спадкування за заповітом Цивільного Кодексу України, главою 86 Спадкування за законом Цивільного Кодексу України. Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини, не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ч.1 ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Відповідно до статті 1301 ЦК свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Стосовно вимог про визнання заповіту недійсним встановлено, що до суду звернулася донька померлої спадкодавця як спадкоємець першої черги за законом з позовом про порушення її права на спадкування за законом на тій підставі, що заповіт, складений її матір'ю в стані, коли та не могла розуміти значення своїх дій і керувати ними в силу свого похилого віку та хронічних захворювань, посилаючись на надані суду медичні документи. Однак судом встановлено, що відповідно до довідки про смерть [PERSON] № 76, виданої лікарем Гуляйпільської ЦРЛ [PERSON], остання померла у віці 83 років, причина смерті: ішемічна хвороба серця (а.с.252 на зв.). Крім того, допитана в судовому засіданні в якості свідка лікар Гуляйпільської ЦРЛ [PERSON] підтвердила, що померла [PERSON] була її пацієнткою приблизно з 2015року, коли її донька забрала з села до себе додому в м.Гуляйполе. Скаржилась померла на біль у серці, поганий сон, у неї були набряки на ногах. Такі хвороби є характерними для людей її віку. Однак вона була в ясному розумі, розуміла значення своїх дій і могла керувати ними. Також, допитана в якості свідка фельдшер-лаборант дільничої лікарні с.Чарівне [PERSON] суду пояснила, що померлу [PERSON] знала давно, надавала медичні послуги. Остання перебувала на обліку з діагнозом: хронічний бронхіт, гіпертонія. Зверталась за медичною допомогою приблизно раз у місяць, працювати не могла за станом здоров'я, була вже в такому віці, що не могла вести активний спосіб життя, але завжди була в ясному розумі. Таким чином, суд дійшов висновку про спроможність померлої [PERSON] в момент складення нею заповіту 07.10.2011 року розуміти значення своїх дій та керувати ними, тоді як ч.1 ст.225 ЦК України визначає підставою для визнання правочину недійсним лише абсолютну непроможність особи в момент складення правочину, на що вказує і постанова судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 29.02.2012 року за позовом про визнання заповіту недійсним за заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.12.2011 року. Посилання позивача [PERSON] на ч. 3 статті 1268 ЦК України про те, що вона як спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї, спростовуються довідкою, виданою виконавчим комітетом Мирненської сільської ради Гуляйпільського району № 158 від 31.07.2015 року (а.с.227 на зв.), відповідно якої згідно з записом погосподарської книги [PERSON] мешкала та була зареєстрована з 1975 року і по день її смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS], проживала одна. Даний факт підтвердили також і допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] В ході судового розгляду встановлено, що спадкодавець проживала з позивачем виключно наприкінці свого життя, так як потребувала догляду, пенсію отримувала за місцем постійного проживання і час від часу приїздила в с. Чарівне. Фактично, позивач доглядала за покійною наприкінці її життя, як того вимагає ст. 202 Сімейного кодексу України. Твердження позивача з посиланнями на норму статті 1241 ЦК України, що вона має право на обов'язкову частку у спадщині, як пенсіонер за віком, спростовуються наданою самою ж позивачкою копією пенсійного посвідчення № [NUMBER], виданого Пенсійним фондом України [NUMBER], де зазначена дата видачі: 11.05.2016 року, тобто через рік після смерті [PERSON] (а.с.10). Що стосується вимог відносно визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 09.11.2015року [NUMBER] та [NUMBER], оскільки, на думку позивача, заповіт складений з порушенням вимог «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України» і нотаріус, при оформленні прав на спадщину, в порушення вимог ст.47 Закону України «Про нотаріат», прийняла документи, які не відповідають вимогам законодавства, суд зазначає, що відповідно до приписів ст. 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Так в процесі розгляду справи було встановлено, що [PERSON] є спадкоємцем за заповітом [PERSON], посвідченого 07.10.2011 року секретарем Мирненської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області [PERSON]. Згідно «Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування" який затверджено Наказом Міністерства юстиції України №3306/5 від 11.11.2011 року посадова особа органу місцевого самоврядування, а саме [PERSON], яка була обрана секретарем Мирненської сільської ради згідно рішення першої сесії шостого скликання за №3 від 10 листопада 2010 року „Про обрання секретаря сільської ради" (а.с.28) засвідчує справжність підпису на документах, зміст яких не суперечить законові і які не мають характеру угод та не містять у собі відомостей, що порочать честь і гідність людини. Волевиявлення [PERSON] було вільним відповідало її волі. На час складання заповіту [PERSON] була повністю дієздатною, відповідала на поставлені запитання чітко та врівноважено. Відповідно до ст. 1247 Цивільного Кодексу України заповіт складено в двох примірниках у письмовій формі із зазначенням місця та часу складання, один примірник знаходиться у заповідача, а другий у справах сільської ради, заповіт підписано особисто заповідачем, а саме [PERSON], яка скасувала складений 09 січня 2008 року та зареєстрований Мирненською сільською радою за №02 заповіт (а.с. 34), заповіт зареєстровано в Запорізькій філії державного підприємства „Інформаційний центр Міністерства юстиції України (а.с.35-36). На момент складення заповіту державні акти на сіножаті та пасовища отримані [PERSON] не були. Вона виявила бажання скласти заповіт згідно сертифікату на право на земельну частку /пай/ [NUMBER], виданого Гуляйпільською РДА від 09.11.2000 року в якому розмір сіножатів та пасовищ вказано в умовних кадастрових гектарах. Прізвище [PERSON] написано автоматично за прізвищем її чоловіка [PERSON], який в той же день теж складав заповіт у сільській раді (а.с.31). Відповідно до вимог статті 69 Закону України "Про нотаріат" нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, крім перевірки факту смерті спадкодавця, перевіряє наявність заповіту, час і місце відкриття спадщини, склад спадкового майна. Крім того, перевіряє також коло осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині. До кола таких осіб входять лише особи, визначені у частині першій статті 1241 ЦК, а саме малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), непрацездатна вдова (вдівець), непрацездатні батьки (усиновителі). Цей перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. При видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус визначає коло осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині і витребує докази, які підтверджують право таких спадкоємців на одержання обов'язкової частки. При видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на обов'язкову частку нотаріус перевіряє документи, які підтверджують факт непрацездатності такого спадкоємця. Позивач не мала права на обов'язкову частку у спадщині, так як на момент відкриття спадщини не досягла пенсійного віку встановленого для жінок. Нотаріус має право прийняти заповіт та відкрити спадкову справу у разі наявної технічної помилки у написанні в прізвищі, імені чи по-батькові, якщо при цьому можливо ідентифікувати особу, що склала заповіт за іншими документами доказами, а виправити технічну помилку не виявляється можливим у зв'язку зі смертю заповідача. Таким чином, враховуючи положення наведених норм права та виходячи з обставин встановлених в процесі розгляду справи, підстав для визнання свідоцтв недійсними судом встановлено не було. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Юридична заінтересованість особи, яка звертається до суду, зобов'язує її довести як наявність спірних матеріальних правовідносин, так і ту обставину, що її права порушені і вони можуть бути захищені у визначений ним спосіб. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Позивач після смерті матері [PERSON], яка сталася [INFO], протягом майже двох років жодних дій на реалізацію своїх спадкових прав не вчиняла, із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталася, у зв'язку із видачею відповідачу [PERSON] спірних свідоцтв про право на спадщину в 2015 році жодних прав [PERSON] порушено не було. Крім того, позивач могла б скористатись правом на оскарження рішення нотаріуса, про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з пропущеним строком, а також звернутись до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини у порядку передбаченого сг. 1272 ІДК України. Тому суд приходить до висновку що позовні вимоги є необґрунтованими та недоведеними, відповідно до вимог чинного законодавства. За вказаних обставин підстав для задоволення позову не має.

Outcome: dismissed