Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-14 00:00:00

17.08.2018 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, посилаючись на те що вона є власником житлового будинку №3 по вулиці Набережній в селі Кищенці Фастівського району Київської області. За вказаною адресою зареєстрована її невістка, відповідач по справі, однак з липня 2016 року у будинку не проживає. Витрат по утриманню вказаного будинку не здійснює, добровільно знятися з реєстрації не бажає. Будь-якої домовленості про збереження за відповідачем житлової площі за період її не проживання не існує. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області (суддя Чернишова Є.Ю.) від 21.08.2018 року позовну заяву [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом залишено без руху. 04.09.2018 року, через канцелярію суду від позивача надійшла виправлена позовна заява на виконання вимог ухвали суду, які були підставою для залишення заяви без руху. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 05.09.2018 року відкрито загальне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Згідно розпорядження керівника апарату Фастівського міськрайонного суду Київської області від 19.10.2018 року № 134 щодо призначення повторного авторозподілу, призначено повторний автоматичний розподіл справи у зв'язку із закінченням п'ятирічного строку повноважень судді Чернишової Є.Ю. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 22.10.2018 року цивільну справу за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом прийнято до свого провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 29.10.2018 року підготовче провадження у справі закрите, а справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримала та просила визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням у будинку № 3 по вул. Набережна в с. Кищенці Фастівського району, проти постановлення заочного рішення не заперечувала. В судове засідання відповідач повторно не з"явилася, про час і місце судового засідання повідомлялася вчасно та належним чином про час і місце розгляду справи, зокрема і розміщенням оголошення про виклик до суду на офіційному сайті Фастівського міськрайонного суду, причини неявки суду не відомі, заяв чи клопотань про розгляд справи в її відсутність до суду не надходило. У встановлений строк відзиву на позовну заяву до суду не надійшло, а тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Зі згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Заслухавши позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При розгляді справи, судом встановлено, що [PERSON], позивач по справі є власником будинку [ADDRESS] в селі Кищенці Фастівського району Київської області, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Відповідно до довідки №216 від 09.07.2018 року виданої Кищинською сільською радою Фастівського району Київської області, [PERSON], відповідач по справі, зареєстрована в [ADDRESS], однак з липня 2016 року і по даний час за місцем реєстрації не проживає. Згідно акту обстеження житлового будинку за адресою: [ADDRESS] від 03.07.2018 року, встановлено, що в даному будинку зареєстровано пять осіб, зокрема і відповідач [PERSON], але з липня 2016 року в даному будинку не проживає. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно пояснень позивача, відповідач по справі, за адресою реєстрації не проживає з 2016 року. Всі витрати, пов'язані з утриманням та обслуговуванням будинку, сплатою комунальних платежів і податків здійснюються тільки нею. Також, факт не проживання відповідача [PERSON] в будинку [ADDRESS] області, підтвердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] Відповідно до п.2 ст.405 ЦК України, член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі вітсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови від 01.11.1996 року №9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або для відмови їй у цьому. Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. В той же час, відповідно до вимог ст.391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Небажання відповідача надавати докази, давало суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч.1 ст.280 ЦПК України. За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість доказів окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved