Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В обгрунтуванні позову вказувала, що сторони в період з 2011 року по 2014 рік проживали однією сімєю без офіційної реєстрації шлюбу. Від спільного проживання [INFO] у них народилася донька - [PERSON] . Відповідач визнав дитину і був вписаний в свідоцтво про народження, як її батько. Після народження дитини між сторонами почався конфлікт на ґрунті того, що [PERSON] абсолютно не був готовий нести відповідальність за дитину, не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, зловживав алкогольними напоями та вживав наркотики. З 2015 року сторони фактично перестали спілкуватися. Востаннє відповідач бачився з донькою рік назад, коли [PERSON] запросили до себе в гості батьки відповідача. Ця зустріч закінчилася істерикою дитини, оскільки [PERSON] , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на очах у доньки побив свого батька. З того часу донька [PERSON] категорично відмовляється відвідувати діда та бабу, і до сих пір здригається при згадці про батька. [PERSON] в добровільному порядку ніякої матеріальної допомоги на утримання доньки не надавав, хоча регулярно мав непогані тимчасові заробітки. Тому для належного матеріального забезпечення доньки позивачка була змушена періодично їздити на роботу до Республіки Польща. За рішенням Славутського міськрайонного суду від 30 січня 2019 року з відповідача були стягнуті аліменти на утримання малолітньої дньки в розмірі 50% прожиткового мінімуму дитини відповідного віку щомісячно. Але відповідач не виконує свої аліментні зобов`язання відповідно до рішення суду та жодного разу аліменти не платив. [PERSON] жодного разу навіть не поцікавився на які кошти фактично виховується донька, де і в яких умовах вона проживає. Всі питання щодо виховання доньки вирішуються позивачкою та вітчимом доньки [PERSON] без участі та підтримки зі сторони відповідача. Дитина фактично знаходиться на повному їх утриманні. Позивачка разом з теперішнім чоловіком прикладають всі свої зусилля та можливості для належного розвитку [PERSON] . Відповідач не піклується про доньку, не проявляє зацікавлення стосовно неї та її долі, не цікавиться її успіхами, навчанням, станом здоров`я, не піклується про фізичний та духовний розвиток доньки, тобто не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей. Відповідач жодного разу не відвідав її вдома, в садочку чи в навчальному закладі. З 2015 року позивачка спільно проживає з [PERSON] , який є вітчимом для [PERSON] . Саме свого вітчима донька позивачки [PERSON] сприймає, як свого батька, а він ставиться до [PERSON] , як до своєї доньки. У них склалися дуже гарні стосунки, вони прив`язалися один до одного. [PERSON] відсуває спорідненість з дитиною та займається її вихованням, матеріально забезпечує її, і навіть після народження спільної дитини з [PERSON] не відчуває різниці між нею та її сестрою. Позивачка вказує, що відповідач [PERSON] на протязі п`яти років не проявляв до доньки батьківської любові та турботи, фактично не спілкувався з нею, не цікавився її бажаннями та потребами і, як наслідок, не має тісного психологічного зв`язку з нею. На даний час [PERSON] не відчуває потреби у спілкування з відповідачем, називає його «дядею», уникає з ним близьких стосунків. Відповідач, маючи всі необхідні умови для реалізації свого права і виконання обов`язку щодо належного виховання дитини, без поважних причин ухиляється від їх виконання, свідомо нехтує ними. Позивач просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав щодо доньки [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник адвокат Катернюк О.І. підтримали позовні вимоги з підстав викладених в позовній заяві. Позивач суду пояснила, що з 2015 року відповідач не спілкується як батько з донькою, не приймає участі у її житті, не надавав коштів на її утримання, не сплачує аліментів за судовим рішенням, не цікавиться її здоровям, навчанням, духовним розвитком. Донька [PERSON] не знає його як батька, більше того боїться його, оскільки була очевидицею агресивної його поведінки у нетверезому стані. Представник третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Славутської міської ради Шаргородська Н.І. в судовому засіданні вимоги позову підтримала. При цьому пояснила, що спершу щодо вирішення питання про позбавлення батьківських прав [PERSON] позиція органу опіки та піклування на засіданні 23.05.2019 полягала у недоцільності такого , оскільки відповідач стверджував, що виявляє батьківську турботу про доньку, однак мати дівчинки чинить у цьому перешкоди. За рішенням органу йому було рекомендовано звернутися для встановлення днів побачень із дитиною, однак таким своїм правом той не скористався і на засідання органу опіки не зявлявся. Тому було повторно переглянуто питання про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки спостерігається ситуація, коли батько дитини чинить своїми діями перешкоди для матері, а це негативно відображається на дитині та її інтересах. Відповідач не спілкується з дитиною, не сплачує аліменти, участі у її житті не приймає, також органом надавався дозвіл на виїзд дитини за кордон на навчання, оскільки батько такої згоди не надав. Тому орган опіки 18.09.2019 року прийняв висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Відповідач [PERSON] за викликом до суду не з`явився. У відповідності до ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів - в порядку заочного розгляду. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено, що спірні правовідносини регулюються нормами ст. 150 та п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України. Розглядаючи спір, суд переслідує мету докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, оскільки батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини, за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимальним урахуванням інтересів дитини. Судом об`єктивно встановлено, що [PERSON] є матір`ю неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , батьком якої є відповідач, що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] від 27.09.2002 року. Донька проживає разом з позивачкою та повністю перебуває на її утриманні. Відповідач з 2015 року припинив приймати участь у вихованні доньки і фактично протягом всього цього часу він ухиляється від виконання своїх обов`язків по її вихованню, не піклується про фізичний і духовний розвиток доньки, не цікавиться її навчанням, станом здоров`я і взагалі не проявляє до неї ніякої батьківської турботи, що негативно впливає на фізичний та духовний розвиток доньки. Дані факти підтверджуються довідкою дошкільного навчального закладу № 4 "Сонечко" (Ясла-Садочок) загального типу виконавчого комітету Славутської міської ради № 188 від 11.03.2019 року, довідкою Славутського НВК "Спеціалізована школа І-ІІІ Ступенів, Ліцей "Успіх" Виконвчого комітету Славутської міської ради № 01-21/117 від 21.03.2019 року, довідкою сімейного педіатра Соколової Ю.В. від 04.06.2019 року. Відповідач тривалий час не надає ніякої матеріальної допомоги на утримання доньки та ухиляється від сплати аліментів, що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від 25.06.2019 року № 17307. Крім того, відповідач неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення насильства в сім`ї в тому числі і за появу у громадських місцях у п`яному вигляді, що підтверджується листом Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області № 5434/114/01-2019 від 30.05.2019 року, що вказує на те, що останній веде аморальний спосіб життя. Отже, відповідач взагалі не бере участі у вихованні неповнолітньої доньки, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не спілкується з нею в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, доводять ухилення відповідача від виховання дитини. Така поведінка відповідача щодо дитини фактично є усвідомленим нехтуванням батьківськими обов`язками. В судовому засіданні встановлено, що перешкод для спілкування відповідача з дитиною не було. Дівчинка відвідувала дідуся і бабусю по батькові до тих пір, допоки у її присутності батько не побив дідуся, що стало для неї великим стресом. Відповідач не виявляв і не виявляє бажання бачитися з дитиною, дбати про її духовний і фізичний розвиток. Згідно висновку органу опіки і піклування виконавчого комітету Славутської міської ради, зареєстрованого за вихідним номером 04-31/1226 від 18 вересня 2019 року, відповідач [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не спілкується з дитиною, не телефонує їй, не бажає приймати участь у її вихованні та утриманні. Орган опіки і піклування виконавчого комітету Славутської міської ради вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав. Згідно ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» встановлено, що ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків має місце тоді коли відповідач взагалі не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, а зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкується з дитиною, що є необхідним для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині необхідного доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про позбавлення [PERSON] батьківських прав є обґрунтованим та підлягають задоволенню.

Outcome: approved