Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-10 00:00:00

В березні 2017 року позивач предявив суду позов до відповідача про розірвання шлюбу, який був зареєстрований 29 липня 2005 року Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 510. В обґрунтування своїх вимог зазначив про те, що від спільного шлюбу у них є син [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини з відповідачкою припинені в квітні 2016 року, через те, що відповідачка зрадила йому. Незважаючи на припинення шлюбних відносин вони мешкають разом, але спільного господарства не ведуть, шлюбних відносин не підтримують. Вважає, що шлюб носить формальний характер та його слід розірвати. Позивач в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти розірвання шлюбу не заперечувала, але не згодна з підставою для розірвання шлюбу. Припинення шлюбних відносин сталося через те, що відповідач ніде не працює, матеріально сім"ю не утримує. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 29 липня 2005 року Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, про що здійснено відповідний актовий запис № 510. Від шлюбних відносин сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні встановлено, що сімейні відносини сторони не підтримують з квітня 2016 року, спільне господарство не ведуть. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.3,4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно п. 10 Постанови Пленуму проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд приймає визнання відповідачкою позову, оскільки таке не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Зясувавши взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, оскільки сторони не підтримують подружніх відносин, не ведуть спільного господарства та подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їх дитини. Згідно зі ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Outcome: approved