Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-12 00:00:00

17.02.2014 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю , а саме квартирою [ADDRESS] та вселення в зазначену квартиру ( а.с. 1-3 ) . Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва суду від 23.04.2014 р. до провадження суду прийнято зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , 3-я особа : Служба у справах дітей Деснянської районної у м. Києві Деснянської адміністрації про припинення права власності на частку у спільному майні, а саме на ? частину квартири [ADDRESS] , що належить [PERSON] та визнання за [PERSON] права власності на 1/12 частку зазначеної квартири ( а. с. 47- 54 ) . Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 02.09.2014 р. в одне провадження із первісним позовом об»єднано позовну заяву [PERSON] , [PERSON] і в інтересах та від імені якої у якості законного представника діє [PERSON] до [PERSON] про припинення права власності на частку у спільному майні, а саме на ? частину квартири [ADDRESS] , що належить [PERSON] та визнання за [PERSON] , [PERSON] права власності за кожним на 1/12 частку зазначеної квартири ( а. с. 131- 139 ) . Заявлені позивачем [PERSON] позовні вимоги обгрунтовані тим , що він є співвласником квартири [ADDRESS] . З вересня 2013 р. відповідач позбавила його можливості користування зазначеною квартирою , змінила замки на вхідних дверях , перешкоджає доступу до житла . В судовому засіданні позивач та його представники позовні вимоги підтримали з обставин , що викладені у позовній заяві . В задоволені зустрічних позовних вимог та позовних вимог [PERSON] , [PERSON] просили відмовити . Одночасно позивач [PERSON] в судовому засіданні пояснив , що після розірвання шлюбу він , його колишня дружина [PERSON] , їх спільні діти [PERSON] та [PERSON] проживали разом в квартирі [ADDRESS]. У 2008 р. відповідач зареєструвала шлюб з [PERSON] . На прохання [PERSON] позивач погодився надати дозвіл на реєстрацію [PERSON] в спірній квартирі . Відповідач [PERSON] та її чоловік відокремили для позивача частину кімнати для проживання , де він мав своє спальне місце , шафу для одягу . З 2012 р. відносини між позивачем та колишньою дружиною зіпсувалися , остання висловлювала своє незадоволення присутністю позивача в спірній квартирі та у 2013 р. змінила замки від вхідних дверей , чим позбавила позивача можливості користування житлом . На даний час не має іншого житла та можливості орендувати житло . Відповідач [PERSON] зустрічні позовні вимоги мотивувала тим , що фактично сімейні стосунки з позивачем [PERSON] були припинені у 2006 р. Останній з вказаного періоду часу в спірній квартирі не проживав, участі у вихованні та утриманні спільних дітей не приймав . Спірна квартира є неподільною , виділення частки позивача в натурі є неможливим та сумісне проживання з позивачем є також неможливим . В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] проти задоволення вимог за первісним позовом заперечував , зустрічні позовні вимоги підтримав , з обставин що викладені у зустрічному позові . Одночасно пояснив , що відповідачка в період сумісного проживання з позивачем неодноразову змушена була звертатись до правоохоронних органів через схильність позивача до зловживання алкоголем , сварок , які постійно виникали між колишнім подружжям. Зазначив про те , що проживання позивача в спірній квартирі завдасть шкоди неповнолітній дитині [PERSON] з огляду на характер психологічних травм , які були завдані останній під час її спільного проживання з батьком . Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з»явились, надали заяви , в яких просили розгляд справи проводити у їх відсутність. Заявлені ними позовні вимоги мотивували обставинами , що аналогічні обставинам викладеним у зустрічній позовній заяві [PERSON] 3-я особа [PERSON] в судове засідання не з»явився , про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином . Представник 3-ої особи Служби у справах дітей Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації в судовому засіданні проти задоволення зустрічних позовних вимог не заперечувала , просила постановити рішення з урахуванням прав та законних інтересів неповнолітньої [PERSON] Вислухавши пояснення сторін , дослідивши матеріали справи , суд вважає, що вимоги [PERSON] за первісним позовом підлягають задоволенню , зустрічні позовні вимоги [PERSON] та позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] не підлягають задоволенню виходячи з наступного . Судом встановлено , що спірна квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] , [PERSON], [PERSON] , [PERSON] в рівних долях ( а.с. 145 ) . На час розгляду справи співвласник спірної квартири [PERSON] , [INFO] є неповнолітньою ( а.с. 144 ) . Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі , який було розірвано 09.02.2007 р. ( а.с. 61 ) . Згідно технічної характеристики спірна квартира складається з однієї кімнати жилою площею 19,0 кв.м . Загальна площа квартири 36, 8 кв. м. ( а.с. 146 ) . Згідно довідки ф. 3 виданої ЖЕК 314 м. Києва 22.01.2014 р. вбачається , що в квартирі [ADDRESS] зареєстровано п»ять осіб : [PERSON] ( власник рахунку ) , [PERSON] ( колишній чоловік ) , [PERSON] ( син) , [PERSON] ( дочка), [PERSON] ( чоловік ) ( а.с. 8 ) . Відповідно до ч.2 ст. 26 ЦПК України неповнолітні особи , віком від 14 до 18 років можуть особисто здійснювати свої процесуальні права в суді , у справах , що виникають з відносин , в яких вони особисто беруть участь . Частиною 2 статті 39 ЦПК України передбачено , що права свободи та інтереси неповнолітніх осіб віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років можуть захищати у суді відповідно їхні батьки , усиновлювачі , піклувальники чи інші особи , визначені законом . Відповідно до ч. 5 ст. 39 ЦПК України законні представники можуть доручати ведення справи в суді іншим особам . З матеріалів справи вбачається , що 14.09.2013р. позивач [PERSON] звернувся до Деснянського РУ ГУ МВС України у м. Києві з заявою , в якій зазначив про неможливість потрапити в квартиру [ADDRESS] та просив вжити заходи щодо забезпечення йому безперешкодного доступу до помешкання ( а.с. 9 ) . Відповідно до ч.1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому ( гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння , користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст 383 ЦК України власник має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім»ї , інших осіб . В силу положень ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст. ст. 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Згідно з ст.319 ЦК Українивласник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно з ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним . Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Як вбачається з матеріалів справи спірна квартира є неподільною , виділення ? частки належної позивачу в натурі є неможливим . Зазначене узгоджується з висновком експертного будівельно-технічного дослідження № DS/01/1406-50 від 16.06.2014 р. , який був наданий в судовому засіданні представником відповідача [PERSON] Водночас вищезазначений висновок , в якому зазначено про те , що ? частка квартири [ADDRESS] в одиницях площі є незначною та значно меншою за мінімально необхідну площу для влаштування однокімнатної квартири , не може бути підставою для припинення права власності позивача на належну йому частку у спільному майні , оскільки частка позивача в спірній квартирі , а саме ? частина , що в одиницях площі становить 9,2 кв. м. дорівнює частці та площі , що належить кожному з інших співвласників . Посилання відповідача [PERSON] , її представника та позивачів [PERSON] та [PERSON] про неможливість спільного з позивачем [PERSON] володіння і користування майном , а саме спірною квартирою та посилання на аморальний спосіб життя позивача , який є психотравмуючим фактором для неповнолітньої дитини є недоведеним в ході розгляду справи. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень , крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу . З встановлених по справі обставин вбачається , що позивач [PERSON] немає іншого житла, яке б належало йому на праві власності, а припинення права власності позивача на належну йому частку в спірній квартирі за відсутності у позивача іншого помешкання не виключає нанесення йому істотної шкоди. Відповідно до ч. 2 ст. 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Невиконання позивачем цієї умови є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Рішенням Європейського суду з прав людини від 21 грудня 2010 р. (набуло статусу остаточного 21 березня 2011 р.) у справі № 35041/05 установлено наявність порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, а саме: незаконного позбавлення особи майна у зв'язку з порушенням правил щодо попереднього депонування суми відшкодування, що може призвести до негативних економічних наслідків для цієї особи , оскільки вимога попереднього платежу є не просто технічною складовою процедури відчуження майна, яка встановлена законом, а основною вимогою, на якій повинно ґрунтуватися рішення суду про позбавлення особи майна без її згоди. Відповідачем [PERSON] до зустрічної позовної заяви було надано висновок складений ПП « Спілка Експертів» від 15.04.2014 р. про ринкову вартість , відповідно до якого проведено оцінку ? частини житлової площі , що в одиницях площі становить 4,75 кв. м. в однокімнатній квартирі , загальною площею 36, 8 кв.м. , що знаходиться за адресою : [ADDRESS] та складає 55 954 , 00 грн . ( а. с. 63 ) . Суд не може погодитись з наданим висновком , оскільки згідно останнього проведена оцінка лише ? частини житлової площі спірної квартири ( 4,75 кв.м. ) , а не ? частини загальної площі квартири , що в одиницях площі становить 9,2 кв. м. При цьому будь-яка грошова компенсація вартості ? частки спірної квартири , що належить на праві власності позивачу на депозитний рахунок суду іншими співвласниками зазначеної квартири внесена не була . Аналізуючи встановлені по справі обставини у їх сукупності, суд приходить до висновку , що порушене право позивача щодо користування та володіння власністю підлягає захисту . Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] користь позивача підлягають стягненню понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 243 грн. 60 коп . На підставі викладеного ,

Outcome: approved