Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-14 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до ТДВ «СК «Кредо», який неодноразово змінював в ході розгляду справи (остання редакція а.с. 80), вказавши, що 19.07.2005 року між [PERSON] та ПАТ «КБ «ПриватБанк» був укладений кредитний договір. Також 20.07.2005 року між [PERSON] та ТДВ «Кредо» був укладений договір особистого страхування, за яким вигодо набувачем був ПАТ «КБ «ПриватБанк». Страховим випадком за договором страхування є стійка втрата працездатності внаслідок нещасного випадку. 10.04.2011 року з позивачем стався нещасний випадок, а саме при падінні з дерева він отримав струс головного мозку та травму попереково-кресцевого відділу хребта. 18.01.2012 року позивачеві було встановлено третю, а 10.12.2013 року - другу групу інвалідності безстроково, а також [PERSON] отримав статус інваліда війни. При зверненні до ТДВ «Кредо» 16.06.2014 року [PERSON] було відмовлено у виплаті страхового відшкодування, оскільки стійка втрата працездатності позивача настала не внаслідок нещасного випадку, тож не є страховим випадком. Не погоджуючись з відмовою страхової компанії у виплаті страхового відшкодування, позивач просив визнати незаконними дії ТДВ «Кредо» щодо відмови у виплаті страхової суми при настанні страхового випадку, зобов'язати ТДВ «Кредо» суму страхової виплати у 54426,61 гривень спрямувати на погашення залишку заборгованості за кредитним договором від 19.07.2005 року, стягнути з ТДВ «СК «Кредо» на користь [PERSON] залишок страхової суми у 2385,89 гривень, пеню за прострочення виплати страхового відшкодування в сумі 948,56 гривень, інфляційні втрати в сумі 4376,69 гривень та 3% річних в сумі 825,03 гривень, а разом 8563,17 гривень. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав на заявлених підставах. Додатково вказав, що до 1994 року проходив військову службу, у 1986 році та у 1993 році отримував травми, але на момент звільнення з військової служби був повністю працездатним, визнаний придатним для несення військової служби. Після отримання травми у 2011 році стан його здоров'я різко погіршився, він багаторазово звертався до медичних установ та проходив лікування, в результаті йому було встановлено 2 групу інвалідності. Посилаючись, що захворювання, внаслідок яких йому було встановлено інвалідність, пов'язані безпосередньо з травмою, отриманою у 2011 році, оскільки до 2011 року він на стан здоров'я не скаржився та дуже рідко звертався за медичною допомогою, а саме після нещасного випадку було встановлено стійку втрату працездатності, вважає, що нещасний випадок є страховим випадком, тож він має право на отримання страхового відшкодування в розмірі 75% страхової суми, що складає 56812,5 гривень. Оскільки на 01.10.2014 року залишок заборгованості за кредитним договором становить 54426,61 гривень, а вигодонабувачем за договором страхування є ПАТ «КБ «ПриваьтБанк», вважає, що саме ця сума повинна бути стягнута з ТДВ «СК «Кредо» та перерахована на погашення заборгованості за кредитним договором, а залишок повинен бути стягнутий на користь позивача з урахування пені за прострочення виплати страхового відшкодування, інфляційний втрат та 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України. Представник відповідача ТДВ «Кредо» в судовому засіданні проти позову заперечував повністю, пояснивши, що стійка втрата працездатності у [PERSON] настала внаслідок отримання травм при проходженні військової служби, що встановлено висновком МСЕК, тож страховим випадком визнана бути не може, отже відмова у виплаті страхового відшкодування є правомірною. Також представник відповідача наполягав, що пеня за прострочення виплати страхового відшкодування не підлягає стягненню, оскільки прострочення сталось не з вини страхової компанії, а також, на думку представника відповідача, позовні вимоги не можуть бути задоволені внаслідок неможливості захисту прав позивача у спосіб, який ним заявлений, а саме шляхом зобов'язання ТДВ «СК «Кредо» спрямувати кошти на погашення заборгованості за кредитним договором. Крім того, представник відповідача зазначав, що заборгованість позивача перед банком на жовтень 2014 року становила 4203,09 доларів США та на цей час не погашена, тож виходячи з теперішнього курсу долару до гривні, встановленого Національним банком України, сума боргу за кредитним договором є значно вище. Третя особа без самостійних вимог на предмет спору ПАТ «КБ «ПриватБанк» представника в судове засідання не направили, надали письмові заперечення, зазначивши, що з висновком страхової компанії щодо відсутності підстав для спати страхового відшкодування повністю згодні, крім того, позивач не має права на одержання страхової виплати, оскільки вигодонабувачем за договором страхування є ПАТ «КБ «ПриватБанк», а також позивач не наділений повноваженнями вимагати виплати страхової суми на користь банку, який своїм правом не скористався, але і не відмовився від нього. В ході дослідження матеріалів справи судом встановлено таке. 20.07.2005 року між ТДВ «СК «Кредо» (страховик), [PERSON] (страхувальник) та ПАТ «КБ «ПриватБанк» (вигодонабувач) з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № ZPVLGK00000521 від 04.05.2005 року, укладений договір особистого страхування № ZPVLGKP1370. За умовами цього договору страховик зобов'язався у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або вигодонабувачеві. Страховими випадками за договором визнаються відповідно до п. 9 договору страхування смерть застрахованої особи внаслідок нещасного випадку або захворювання, яке вимагає амбулаторного або стаціонарного лікування; стійка втрата працездатності застрахованою особою внаслідок нещасного випадку. Події, які віднесені до нещасних випадків за договором зазначені в п. 9.3 договору страхування. Як вказує п. 9.4 договору страхування, події, зазначені зокрема у пп. 9.3 договору також визнаються страховими випадками, якщо вони сталися протягом одного року з дня нещасного випадку та підтверджені документами, які встановлюють причинно-наслідковий зв'язок між нещасним та страховим випадком. Хвороби, у тому числі професійні захворювання, та їх наслідки не визнаються нещасним випадком. Розмір страхової суми визначений пунктом 8 договору у 75750 гривень, а як вказує п. 15.4 договору страхова виплата при настанні страхового випадку здійснюється страховиком у разі смерті застрахованої особи у розмірі 100% страхової суми, у разі встановлення інвалідності 1 групи - 90%, 2 групи інвалідності - 75%, 3 групи інвалідності - 50% від страхової суми. Як вказує п. 16.2 договору страхування не визнаються страховими випадками визначені у п. 9.1-9.3 договору події, які зокрема відбулись до моменту набрання чинності цим договором, а також внаслідок військових дій. Як вбачається з пояснень позивача та медичних документів (а.с. 14, 15, 21, 22, 23, 25, 26, 75,-76) 11.04.2011 року [PERSON] внаслідок падіння з дерева отримав закриту черепно-мозкову травму, ухиб попереково-кресцевого відділу, садна м'яких тканин волосистої частини голови потиличної області, після чого тривалий час лікувався та продовжує лікуватись. Згідно з наданими позивачем документами в ході медичних обстежень у нього були встановлені стійкі залишкові явища перенесених повторних закритих черепно-мозкових травм у грудні 1986 та серпні 1993 року, забій правого стегна та правого плеча під час служби в Афганістані у 1986 році, посттравматична та дисциркуляторна енцефалопатія, остеохондроз хребта з переважним ураженням шийного та поперекового відділів, цервибрахіалгія справа, порушення функцій хребта, гіпертонічна хвороба 1 ступеню, гіпертонічна ангіопатія сітківка обох очей, концентрична гіпертрофія лівого шлуночка, виразкова хвороба, деформація луковиці дванадцятиперсной кишки, рефлекс-гастрит з дифузним ураженням шлунка, тощо. Відповідно з випискою з акту огляду МСЕК (а.с. 20) 18.01.2012 року [PERSON] встановлена третя група інвалідності. Причиною інвалідності зазначена травма, отримана при виконанні обов'язків військової служби. 10.12.2013 року [PERSON] встановлено другу групу інвалідності згідно з випискою з акту огляду МСЕК (а.с. 16). Причиною інвалідності вказані травма та захворювання, пов'язані з виконанням обов'язків військової служби при перебуванні у країнах, де проводились бойові дії. [PERSON] є інвалідом війни, що підтверджено копією посвідчення серії [NUMBER] (а.с. 16). При вирішенні справи суд виходить з такого. Відповідно до ст. 979 ЦК України, якою урегульовані правовідносини сторін, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ч. 2 ст. 985 ЦК України та ч. 3 ст. 3 Закону України "Про страхування" № 85 від 07.03.1996 року страхувальники мають право при укладанні договорів особистого страхування призначати за згодою застрахованої особи фізичних осіб або юридичних осіб (вигодонабувачів) для отримання страхових виплат, а також замінювати їх до настання страхового випадку, якщо інше не передбачено договором страхування. Згідно ч. 2 ст. 8 Закону України "Про страхування" страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Статті 10, 60 ЦПК України вказують, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. У відповідності до ч.1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України). Відповідно до вимог статті 3 Закону України № 875 від 21.03.1991 року «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» інвалідність як міра втрати здоров'я визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я. Оспорюючи відмову у виплаті страхового відшкодування позивач пов'язує стійку втрату працездатності та встановлення групи інвалідності саме з травмами, які були ним отримані у 2011 році. Однак, надані [PERSON] документи не доводять, що стійка втрата ним працездатності та встановлення інвалідності було наслідком виключно та безпосередньо нещасного випадку через падіння, на яке він посилається. Зокрема, суд враховує, що [PERSON] до квітня 2011 року отримував травми та також мав захворювання, які у своїй сукупності з травмою, отриманою у 2011 році, могли призвести до наявних наслідків у вигляді інвалідності. Суд при цьому не має компетенції та повноважень для розмежування наслідків та встановлення відсотку втрати працездатності, яка настала в результаті травми у 2011 році, та внаслідок травм і захворювань, які вже були у [PERSON] на момент нещасного випадку. Позивач не клопотав перед судом про призначення експертизи з метою з'ясування цих питань, хоча суд роз'яснив йому таке право. Відповідно до пункту 11 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 р. № 1317, саме медико-соціальні експертні комісії визначають ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов'язане ушкодження здоров'я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням ними трудових обов'язків. У складних випадках огляд осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленнями районних, міжрайонних, міських комісій, проводять обласні, центральні міські комісії (п. 12 Положення про МСЕК). Як вказують пункти 12, 13 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 р. № 1317, причинний зв'язок інвалідності колишніх військовослужбовців з перебуванням на фронті або з виконанням ними інших обов'язків військової служби встановлюється на підставі документів, виданих військово-лікувальними закладами, а також інших документів, що підтверджують факт отримання поранення (захворювання). Ступінь втрати працездатності військовослужбовців і військовозобов'язаних у період проходження ними служби (зборів) встановлюється у відсотках з метою виплати страхових сум за державним обов'язковим особистим страхуванням. Таким чином, для визначення ступеню втрати працездатності, групи інвалідності, причини і часу її настання, професії, з якою пов'язане ушкодження здоров'я, суд, враховуючи положення ст. 59 ч. 2 ЦПК України, може прийняти висновок МСЕК, оскільки вищевказані обставини можуть підтверджуватись таким висновком відповідно до вимог закону. Отримавши відповідний висновок обласної МСЕК щодо причин інвалідності, [PERSON] не скористався визначеним п. 24 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності правом оскаржити його до МОЗ України. Надані позивачем медичні документи, а також льотна книжка та військовий білет (а.с. 50-57), не підтверджують, що втрата працездатності і встановлення інвалідності є об'єктивним та безпосереднім наслідком падіння [PERSON] у 2011 році. Такий висновок суду також підтверджується фактом отримання [PERSON] статусу інваліда війни, до яких відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 № 3551 належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, партизанів, підпільників, працівників, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов'язків військової служби (службових обов'язків) чи пов'язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з'єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Великої Вітчизняної воєн або з участю в бойових діях у мирний час. Також до інвалідів війни Законом України № 3551 віднесені учасники бойових дій на території інших держав, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов'язаних з перебуванням у цих державах. Таким чином, оцінюючи пояснення сторін та досліджені докази у їх сукупності та взаємному зв'язку, суд дійшов висновку, що в ході судового розгляду справи не знайдено достатніх та переконливих доказів незаконності дій відповідача щодо відмови у виплаті страхового відшкодування, що є підставою для відмови у позові. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed