Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-26 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом до Виноградівської міської ради Закарпатської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом. Позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] померла позивачів бабуся [PERSON] , (яка народилась [INFO] та мала прізвище [PERSON] ). 11.10.1904 року остання уклала шлюб з [PERSON] , в шлюбі [INFO] народилась мати позивачів [PERSON]. [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, в якому народилися позивачі: [PERSON] , [PERSON] . Після смерті [PERSON] спадковий будинок успадкувала дочка [PERSON] ), мама позивачів, яка померла [INFO] , а її чоловік [PERSON] помер [INFO] . Згідно паспортних даних постійне місце проживання позивачів, в тому числі на момент смерті батьків - [ADDRESS] . Приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу Лапчак Г.І. було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на спадковий будинок. Позивачі прийняли спадщину за матір`ю, вступивши в управління спадковим будинковолодінням. Позивачі, зазначають, що мають намір прийняти спадщину, як спадкоємці за законом першої черги, в рівних частинах по 1/2 частку будинку, однак останні не можуть оформити спадщину, оскільки відсутній оригінал правовстановлюючих документів на житловий будинок. Позивачі в судове засідання не з"явилися.Подали до суду заяву в якій просили справу розглянути у їх відсутності, позовні вимоги підтримали та просили такі задоволити з підстав наведених у позові. Відповідач представник Виноградівської міської ради в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про визнання позову та розгляду справи без його участі. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. [INFO] померла позивачів бабуся [PERSON] , яка народилась [INFO] під дівочим прізвищем [PERSON] (архівна довідка від 25.09.2019 року №Д-2134/01-33 з додатком, а.с.13-14). 11.10.1904 року остання уклала шлюб з [PERSON] (архівна довідка від 25.09.2019 року №Д-2133/01-33 з додатком (а.с.15-16), в шлюбі [INFO] народилась мати позивачів [PERSON] (архівна довідка від 30.11.2017 року №Д-3695/01-25 з додатком (а.с.17-18). 10.01.1941 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб (а.с.19), в якому народилися позивачі: [PERSON] , [PERSON] (а.с.20-21). Після смерті [PERSON] спадковий будинок успадкувала дочка [PERSON] ), мама позивачів, яка померла [INFO] , а її чоловік [PERSON] помер [INFO] (а.с.7). Згідно паспортних даних постійне місце проживання позивачів, в тому числі на момент смерті батьків - [ADDRESS] . Позивачі прийняли спадщину за матір`ю, вступивши в управління спадковим будинковолодінням.) Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно довідки та архівних даних КП «Виноградівське РБТІ» станом на 01.01.2013 року, будинок в [ADDRESS] , зареєстрований за [PERSON] на підставі висновку про реєстрацію домоволодіння, видане Виноградівською міською радою від 22.08.1949 р. за № 143 (а.с.8,12) . Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню обставини, які визнаються учасниками справи. Правовідносини, що виникають з встановлених фактичних обставин, врегульовані нормами ЦК України 1963 року. Відповідно до ст.524-528 ЦК України 1963 року, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця. Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Відповідно до ст.529 ЦК України 1963 року, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст.548, 549 ЦК України, 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, зокрема, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до п.37 постанови № 5 від 07.02.2014 року пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, до це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним Документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. З роз`яснень наданих державною архітектурно-будівельною інспекцією України в листі № 40-12-2409 від 01.09.2011 року «Щодо прийняття в експлуатацію об`єктів, закінчених будівництвом до 05.08.1992 року» вбачається, що 05.08.1992 року вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва. Постановою КМУ від 05.08.1992 року № 449, тобто до 05.08.1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. З аналізу положень Конституції України та ЦК України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 05.08.1992 року, при набутті права власності на такі об`єкти. В свою чергу, в листі ВССУ № 10-1387/0/4-12 від 27.09.2012 року «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування» викладено наступну правову позицію: « Право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим Законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення». Відповідно до ст.10-13 глави ІІІ Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31. 01.1966 року, затвердженої заступником міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, погодженої заступником голови Верховного суду Української РСР 15.01.1966 року (втратила чинність 19.01.1996 року), при відсутності правовстановлюючих документів право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради та висновком інвентар бюро. Як випливає з цього нормативного акту, запис у по господарській книзі є акт органу влади, що підтверджує право приватної власності. Таким чином, проаналізувавши встановлені обставини, суд прийшов до висновку, що позивач є таким, що прийняв спадщину, яка відкрилася на день смерті спадкодавця, до складу якої ввійшло нерухоме майно, відтак позивач зобов`язаний отримати свідоцтво про право на спадщину за законом. Однак, згідно із правилами, встановленими Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (п. 4.15, 4.18), для видачі свідоцтва про право на спадщину, у складі якої є нерухоме майно, необхідно подати правовстановлюючий документ та Витяг із Державного реєстру речових прав. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відтак, суд вважає, що житловий будинок з надвірними спорудами в [ADDRESS] , є об`єктом нерухомого майна, який ввійшов до складу спадщини, що відкрилася на день смерті [PERSON] , і право власності на який в порядку спадкування за законом набули позивачі: [PERSON] , [PERSON] . Право власності позивачки підлягає захисту у зв`язку із відсутністю можливості оформлення набутого права власності в нотаріальному порядку. Проаналізувавши встановлені обставини суд прийшов до висновку, що умови для отримання позивачами свідоцтва про право на спадщину за законом у нотаріальному порядку відсутні. Відтак, невизнане право позивачів, набуте ними шляхом переходу права власності в порядку спадкування, підлягає судовому захисту у обраний ним спосіб, передбачений законом. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених позивачем вимог та на підставі наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає, що позивачами на законних підставах набуто право власності на спадкове майно, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved