Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-25 00:00:00

25 березня 2021 року [PERSON] звернулась до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська з позовом до [PERSON] , третя особа - Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. У своїй позовній заяві позивач зазначила, що їй на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . У даній квартирі, окрім позивача, зареєстрований [PERSON] , який не проживає там понад три роки. Особистих речей [PERSON] в квартирі немає, оскільки його було зареєстровано за його проханням на деякий час та в квартирі він ніколи не проживав. [PERSON] в добровільному порядку знятись з реєстраційного обліку не бажає, комунальні послуги не сплачує. Враховуючи викладене, позивач просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, за адресою: [ADDRESS] . Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 березня 2021 року для розгляду справи визначено суддю Мачуського О.М .. Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Мачуського О.М. від 12 квітня 2021 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Позивач у судове засідання не з`явилась, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України, будь-яких заяв, заперечень, клопотань до суду не надав, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. ст. 280-282 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи в судове засіданні не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, направив до суду заяву про розгляд справи без його участі та ухвалити рішення відповідно до матеріалів справи і вимог чинного законодавства. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд доходить наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданим Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради 25.06.2007 року згідно з розпорядженням (наказом) від 25 червня 2007 року № 3/442-07, а також витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №15762470 від 30.08.2008 року. Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 005218 від 23 лютого 2021 року, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані уповноважений власник - [PERSON] та [PERSON] . Факт того, що відповідач не мешкає за адресою: [ADDRESS] , понад три роки, підтверджується особи за місцем реєстрації від 22.02.2021 року, а також не оспорювалось відповідачем під час судового розгляду справи. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Стаття 71 ЖК України встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім"ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як роз`яснено у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил ст. 89 ЦПК України щодо оцінки доказів. Таким чином, ключовою обставиною, встановлення якої є необхідним для правильного вирішення цього спору, є наявність чи відсутність поважних причин відсутності відповідача у жилому приміщенні понад строки, встановлені ст.71 ЖК України. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, встановлено, що відповідач [PERSON] не є членом сім`ї позивача, не проживає у спірній квартирі понад встановлений законом строк. При цьому, суду не надано доказів на підтвердження необхідності збереження за відповідачем права користування житлом, поважності причин не проживання у даній квартирі чи встановлення про вчинення йому перешкод у користуванні цим житловим приміщенням. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є тим обґрунтованим, допустимим та законним способом захисту порушених прав та інтересів, та підлягають задоволенню, оскільки відповідач. Який не є членом сім`є позивача, без поважних причин не проживає за адресою: [ADDRESS] , понад шести місяців, а тому втратив право користування вказаним житловим приміщенням. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908 гривень, сплачений позивачем при зверненні до суду з позовною заявою.

Outcome: approved