Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-20 00:00:00

26 листопада 2018 року до Василівського районного суду Запорізької області надійшов позов [PERSON] , який в подальшому було уточнено в остаточній редакції 05.04.2019 року (а.с.154-155), до [PERSON] , [PERSON] , Територіальної громади в особі Малобілозерської сільської ради Василівського району Запорізької області, про визнання права власності на нерухоме майно. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач [PERSON] зазначає, що 13 серпня 1998 року між ним та [PERSON] на Універсальній товарній біржі «Таврическая» був укладений договір купівлі-продажу об`єкта нерухомості №130. Об`єктом купівлі-продажу був житловий будинок [ADDRESS] , за ціною 1600 гривень. Зазначений договір був посвідчений підписами сторін та керуючим Товарної біржі. Та він, [PERSON] , сплатив за житловий будинок кошти та прийняв його шляхом проживання в ньому та провів реєстрацію права власності у Василівському БТІ. 14 серпня 1998 року вказаний договір купівлі-продажу від 13.08.1998 року №130 був зареєстрований Василівським БТІ за №509 в реєстраційній книзі №21 та саме з цього моменту, як зазначає позивач, та по теперішній час він, [PERSON] , став власником зазначеного будинку і безперервно та відкрито володіє цим нерухомим майном, також він використовую житловий будинок 20 років, постійно в ньому проживає, регулярно оплачує комунальні платежі та утримує житловий будинок в належному санітарно-технічному стані. На теперішній час він не має можливості у інший спосіб, крім в судовому порядку оформити своє право на будинок, оскільки сторона договору купівлі-продажу [PERSON] помер [INFO] , а тому позивач [PERSON] вимушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просить: визнати за ним, [PERSON] , [INFO] , право власності на житловий будинок [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу об`єкта нерухомості №130, укладеного 13 серпня 1998 року на Універсальній товарній біржі «Таврійська». Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 06 грудня 2018 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін по справі (а.с.20). В судове засідання позивач [PERSON] та його представник адвокат Котюков С.П. не з`явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені судом своєчасно та належним чином, проте суду позивачем [PERSON] надано заяву з проханням розглянути справу у його відсутність та відсутність його представника адвоката Котюкова С.П., заявлені та в подальшому уточнені позовні вимоги в редакції від 05.04.2019 року підтримує у повному обсязі, тап просить задовольнити за підставами, викладеними у позовній заяві. Проти ухвалення заочного рішення по справі, на підставі наявних у ній доказів, не заперечує (а.с.50,172). В судове засідання відповідач [PERSON] повторно не з`явився, про день та час розгляду цивільної справи був повідомлений судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку за останнім відомим місцем проживання (перебування), що підтверджується поштовим повідомлення про отримання судової повістки особисто 18.04.2019 року та 11.05.2019 року (а.с.159,167). Крім того, відповідач [PERSON] про день та час судового розгляду був сповіщений шляхом направлення судової повістки за місцем проживання через територіальну громаду, однак від отримання судової повістки відмовився, що відповідно до положень ч.9 ст.130 ЦПК України, вважається повідомленим (а.с.170), також належне сповіщення відповідача [PERSON] відповідно до приписів ч.11 ст.128 ЦПК України, було здійснено судом шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади про виклик відповідача до суду (а.с.168-169). Проте, будь-яких документів на підтвердження поважності причин неявки відповідачем [PERSON] суду не надано, відзиву на позов, заперечень проти позовних вимог відповідачем [PERSON] не представлено. В судове засідання відповідач [PERSON] повторно не з`явився, про день та час розгляду цивільної справи був повідомлений судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку за останнім відомим місцем проживання (перебування), що підтверджується поштовим повідомлення про отримання судової повістки особисто 24.04.2019 року та 07.05.2019 року (а.с.165,166), також належне сповіщення відповідача [PERSON] відповідно до приписів ч.11 ст.128 ЦПК України, було здійснено судом шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади про виклик відповідачки до суду (а.с.168-169). Проте, будь-яких документів на підтвердження поважності причин неявки відповідачем суду не надано, відзиву на позов [PERSON] , заперечень проти його позовних вимог відповідачем [PERSON] не надано. В судове засідання представник відповідача Малобілозерської сільської ради Василівського району Запорізької області не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, проте на адресу суду надано заяву про розгляд справи у відсутність їх представника, проти позовних вимог [PERSON] не заперечують (а.с.42,49,66,160). Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами цивільної справи, суд вважає, що заявлені позивачем [PERSON] позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; , учасники сторін зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст.220 чинного ЦК України, у разі недодержання сторонами закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Також, вирішуючи спір, суд керується положенням Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року, оскільки спірні відносини виникли до набрання чинності новим ЦК України. Згідно вимог ст.227 ЦК УРСР договір купівлі - продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією зі сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Відповідно до ч.2 ст.47 ЦК України та ч.2 ст.220 ЦК України (в редакції 1963 року), якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» від 28.04.1978 року зазначено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу (в тому числі при придбанні на біржових торгах), міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч.2 ст.47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Однак це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження. В судовому засіданні встановлено, що 13 серпня 1998 року між сторонами договору: [PERSON] (з однієї сторони) та [PERSON] (з другої сторони), від імені яких діяли члени УТБ «Таврійська», був укладений договір купівлі-продажу об`єкта нерухомості №130, а саме: житлового будинку [ADDRESS] , копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.6). Відповідно до вищевказаного договору купівлі-продажу, [PERSON] придбав у власність житловий будинок [ADDRESS] , на земельній ділянці Малобілозерської сільської ради, за ціною 1600,00 гривень. На вказаній земельній ділянці знаходяться: А-1 - житловий будинок, глинобитний, обкладений в 0,5 цегли, житловою площею 37,1 кв.м., та господарські будівлі: Б- літня кухня, В - сарай, Г - сарай, №1 - огорожа. Укладений між сторонами договір купівлі-продажу був зареєстрований в Реєстрі угод про відчуження нерухомого майна за № 130. Крім того, 13.08.1998 року вказаний договір купівлі-продажу об`єкта нерухомості було зареєстровано у РКП «Василівське БТІ» за [PERSON] на вищевказаний житловий будинок № 31 в цілому, розташований по вул.Садова в селі Мала Білозерка та здійснено відповідний реєстраційний надпис № 130. Згідно із діючим законодавством на час укладання договору купівлі-продажу зазначеного вище житлового будинку, вказаний Договір був зареєстрований у Державному комунальному підприємстві «Василівське районне бюро технічної інвентаризації», про що свідчить відповідний реєстраційний надпис (а.с.6 зворот). На час укладання договору купівлі-продажу від 13 серпня 1998 року Василівське БТІ зареєструвало за позивачем [PERSON] право власності на зазначений об`єкт нерухомості, а саме житловий будинок [ADDRESS] , на підставі вказаної біржової угоди УТБ «Таврійська» (а.с.6 зворот). Також проведена реєстрація права власності підтверджується Довідкою, виданою РКП «Василівське БТІ» за вих..№ 741 від 06.11.2018 року, з якої вбачається, що згідно інвентаризаційної справи станом на 31.12.2012 року право власності на житловий будинок [ADDRESS] , зареєстроване за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 13.08.1998 року УТБ «Таврійська» (а.с.7). За наслідками укладення договору купівлі-продажу вищевказаного об`єкту нерухомості, а саме житловий будинок [ADDRESS] (п.4 Договору) покупець [PERSON] , який є позивачем у справі, сплатив [PERSON] грошові кошти за домовленістю сторін правочину, в сумі 1600 гривень, які продавець отримав від покупця повністю, до підписання договору (п.4 Договору купівлі-продажу) (а.с.6). Таким чином, [PERSON] став новим власником вищевказаного житлового будинку [ADDRESS] . На час укладення договору купівлі-продажу в 1998 році сторони правочину не були повідомлені належним чином про те, що правочин купівлі-продажу нерухомого майна, у відповідності до ст.47 ЦК України (в ред.1963 року) підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки та той час був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно ст.15 якого, правочини, зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають. При вчиненні правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності, всі сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу вищевказаної квартири, правочин був реальним і вчиненим у формі дозволеним чинним законодавством України в 2001 році. Усі вимоги договору купівлі-продажу, сторонами були виконані, ніяких претензій щодо передачі майна не було, та сторонами правочину один до одного будь-які інші претензії не пред`являлися. Державна реєстрація договору купівлі-продажу проведена РКП «Василівське БТІ". Відповідно до звіту про оцінку майна, складеного ФОП [PERSON] житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] його ринкова вартість станом на 09.11.2018 року становить 139027,00 гривень (а.с.13-16). [INFO] [PERSON] помер у віці 82 роки, що вбачається з запису акта про смерть за №222 від 24.10.2002 року, виданого виконавчим комітетом Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.48). Згідно матеріалів спадкової справи № 128/03, заведеної Дніпрорудненською державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON] , який помер [INFO] вбачається, що 11.04.2003 року звернувся [PERSON] до Дніпрорудненської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті батька [PERSON] (а.с.86 зворот). Також, 11.04.2003 року до Дніпрорудненської державної нотаріальної контори звернувся [PERSON] із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.87). Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Дніпрорудненської державної нотаріальної контори Запорізької області Никаноровим О.О. від 28.07.2003 року, [PERSON] отримав Свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке складається з: земельної ділянки площею 8,35 Га, виділеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Малобілзерської сільської ради Василівського району Запорізької області і належить спадкодавцю на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] , виданого Малобілозерською сільською радою Василівського району Запорізької області від 12.02.2002 року. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на змелю №0626. Також спадкове майно складається з: грошових заощаджень з відповідними відсотками та компенсаціями, які знаходяться в Ощадбанку в с.Мала Білозерка Василівського району Запорізької області та належить спадкодавцю на підставі ощадкнижки з рахунком № [NUMBER] (а.с.96). Відповідно до Інформаційної довідки №55541800 від 20.03.2019 року, виданої Запорізьким обласним держаним нотаріальним архівом, 11.04.2003 року заведена спадкова справа № 128/03 після смерті [INFO] [PERSON] , яка на теперішній час є чинною (а.с.84). Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/договори) за № 55541695, виданої 20.03.2019 року Запорізьким обласним державним нотаріальним архівом, - заповіти відсутні (а.с.83). Згідно Актового запису про смерть № 266 від 22.10.2008 року, виданого Дніпрорудненською міською радою Василівського району Запорізької області, вбачається, що [INFO] у віці 55 років помер [PERSON] , та копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.58). Згідно матеріалів спадкової справи № 348-2011/02-14, заведеної Дніпрорудненською державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON] , який помер [INFO] вбачається, що 08.11.2011 року [PERSON] звернувся до Дніпрорудненської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті батька [PERSON] (а.с.102 зворот). Також, 15.11.2010 року до приватного нотаріуса Енергодарського міського нотаріального округу Запорізької області Кошкіної В.В. звернулася донька спадкодавця: [PERSON] із заявою про відмову від прийняття спадщини за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.103). Відповідно до інформаційної довідки № 5541581від 20.03.2019 року, виданої Запорізьким обласним держаним нотаріальним архівом, 08.11.2011 року заведена спадкова справа № 348 після смерті [INFO] [PERSON] , яка на теперішній час є чинною (а.с.84). Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/договори) за № 55541480, виданої 20.03.2019 року Запорізьким обласним державним нотаріальним архівом, - заповіти відсутні (а.с.100). Згідно ст.15 Закону України "Про товарні біржі" не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Біржовий договір з моменту його реєстрації на біржі є вчиненим правочином. Реєстрація бюро технічної інвентаризації за позивачем права власності на спірний будинок на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого біржою, а не нотаріусом, станом на вересень 1997 року не суперечила чинному законодавству. Правила державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13 грудня 1995, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за № 31, передбачали підставу для державної реєстрації договорів купівлі - продажу, міни зареєстрованих біржею. Крім того, Інструкцією про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженою наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України 09.06.1998 року № 121, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 1998 року за № 399/2839, також передбачено підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, міни, зареєстрованих біржою. Відповідно до п.5 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004 року за № 1952-1 право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно - правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна. Вищезазначене не суперечить й вимогами ст.328 ЦК України (в ред.2003 року), відповідно до якої право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Оскільки [PERSON] , як сторона правочину, у повному обсязі виконав умови укладеного 13.08.1998 року договору купівлі-продажу будинку [ADDRESS] , здійснено оплату за придбане майно грошовими коштами, які [PERSON] одержав до підписання цього договору, що вбачається з п.4 даного правочину та вказаний Договір у відповідності з вимогами ч.2 ст.227 ЦК УРСР був зареєстрований у Василівському бюро технічної інвентаризації, у передбаченому Законом порядку, який діяв на час укладання правочину. Вказаний Договір купівлі-продажу з підстав недотримання нотаріальної форми, в судовому порядку недійсним не визнавався, [PERSON] на підставі ст.ст.128, 153 ЦК УРСР і ст.49 Закону України "Про власність" набув право власності на об`єкт нерухомості, а саме житловий будинок [ADDRESS] і правомірно володіє ним. Передбачених законом підстав для визнання дійсним неоспореної угоди купівлі-продажу спірного житлового будинку в судовому порядку не має. Таким чином, враховуючи, що на теперішній час позивач [PERSON] не може розпоряджатись належним йому житловим будинком, заявлені [PERSON] позовні вимоги відповідачами не оспорені, належних і допустимих доказів проти заявлених [PERSON] позовних вимог відповідачами не надано та в судовому порядку не доведено, тому суд приходить до висновку, що позов [PERSON] про визнання за ним права власності на житловий будинок [ADDRESS] , є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі за вищевикладеними підставами, оскільки вищевказаний договір купівлі-продажу зазначеного вище житлового приміщення, який укладений 13 серпня 1998 року між [PERSON] та [PERSON] , був викладений у письмовій формі та зареєстрований на Універсальній товарній біржі «Таврійська». Дана угода не була нотаріально посвідчена сторонами по причині їх юридичної необізнаності. Сторони договору купівлі-продажу - [PERSON] та [PERSON] - досягли спільної згоди стосовно всіх істотних умов укладеного договору. Даний договір виконаний у повному обсязі обома сторонами, передбачених законом обмежень для укладання даної угоди в наявності не було, протизаконних умов укладений договір не містить, ніяких заперечень щодо суттєвих умов договору та претензій майнового чи матеріального характеру сторони один до одного не мали, та протягом тривалого періоду часу один до одного не пред`являли, тому заявлені [PERSON] позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved