Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-24 00:00:00

01.07.2013 року [PERSON] звернувся до суду з цим позовом посилаючись на те, що 31 серпня 2002 року він зареєстрував свій шлюб з відповідачкою у відділі РАГС Старосамбірського районного управління юстиції. Від спільного подружнього життя у них народилась дочка [PERSON] [INFO]. Подружнє життя з відповідачкою не склалось, їх шлюб було розірвано рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 06.02.2013 року. За час спільного подружнього життя з відповідачкою, за спільні кошти вони набули збудували житловий будинок з господарськими будівлями за адресою [ADDRESS], який згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно виданого Старосамбірською міською радою Львівської області 24.10.2012 року зареєстрований за [PERSON], загальна площа житлового будинку становить 316,8 кв.м.. житлова 84,1 кв.м. Для будівництва та обслуговування цього житлового будинку на ім"я відповідачки була виділена земельна ділянка площею 0,1000 га за адресою [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER] яка згідно Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серія [NUMBER] виданого Старосамбірською міською радою 16.12.2009 року зареєстрована за [PERSON]. Вважає, що житловий будинок з господарськими будівлями був набутий ними за час шлюбу за спільні кошти і незалежно від того, що він був зареєстрований на ім'я відповідачки, він належить їм на праві спільної сумісної власності, і підлягає поділу, тому просить виділити кожному з них по ? частині житлового будинку з господарськими будівлями. Житловий будинок з господарськими будівлями за адресою [ADDRESS] збудований на земельній ділянці площею 0,1000 га за адресою [ADDRESS], що призначена для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських споруд, кадастровий номер [NUMBER], а отже відповідно до ст.120 ЗК України, ст.377 ЦК України, при визнанні за позивачем права спільної часткової власності на ? частину житлового будинку у нього виникає і право власності на земельну ділянку, необхідну для обслуговування цієї частини будинку у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, а саме право власності на ? частину земельної ділянки. [PERSON] 11.10.2013 року звернулася до суду з зустрічним позовом до [PERSON] мотивуючи тим, що позивач у своїй позовній заяві вказав не все майно набуте ними під час шлюбу та зазначила, що ними були придбані, проте не встановлені у житловому будинку в [ADDRESS] сантехнічні вироби та матеріали які були спільно придбані для завершення робіт у цьому житловому будинку і які знаходяться у відповідача по справі. Також зазначила, що разом з [PERSON] до грудня 2012 року проживали за адресою: [ADDRESS] і в якій знаходиться частина майна, яке спільно придбали за час перебування у шлюбі, загальну вартість майна оцінює в 64 000 грн. Вважає за можливе поділити вищевказане майно в натурі в частинах названих нею в зустрічній позовній заяві. Крім того вказала, що вищевказане майно придбавалося ними за готівкові кошти, а квитанції, якщо такі і збереглися, знаходяться у відповідача як і всі документи на їх спільне майно. 31.12.2014 року [PERSON] подав заперечення проти зустрічного позову та вказав, що сантехнічні вироби та матеріали які були придбані для завершення робіт у житловому будинку [ADDRESS] не можуть бути предметом поділу оскільки були використані для будівництва житлового будинку і вони увійшли у вартість житлового будинку. А що стосується майна яке було в квартирі по [ADDRESS], зазначив, що вказану квартиру вони орендували і вона вже була оснащена меблями та устаткуванням і є власністю власника даної житлової квартири, а свою частину особистих речей відповідачка вивезла сама, скориставшись його відсутністю вдома. 27.02.2014 року представник [PERSON] - [PERSON] подав суду заперечення проти позову в яком у зазначив, що позивач просить виділити йому ? частину житлового будинку та земельної ділянки при цьому ані ст. 71 СК України, ані ст. 372 ЦК України не передбачає виділення ідеальної частки і такого способу захисту своїх прав оскільки виходячи з норм ст. СК України майно нажите в шлюбі є спільною сумісною власністю в рівних частинах, що не встановлюється судом, оскільки це встановлено законом, а тому відсутній спір про право і така вимога не підлягає розгляду в суді. Також зазначив що норма ст. 71 СК України є спеціальною нормою, щодо ст. 372 ЦК України, якою не передбачено виділ ? частини житлового будинку, а передбачено поділ будинку в натурі, що є іншим предметом позовних вимог. Позивач - відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримали з обставин викладених в ній та в доповненні до неї, проти зустрічного позову заперечили з обставин викладених в запереченні проти позову. Відповідач - позивач [PERSON] та її представник проти первинного позову заперечили з обставин вказаних в запереченнях проти позову та подали суду заяву в якій просили залишити позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна без розгляду. Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] підлягає до задоволення, а позов [PERSON] слід залишити без розгляду з наступних підстав: Судом встановлено, що сторони по справі зареєстрували шлюб 31.08.2002 року у відділі РАГС Самбірського РУЮ що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а. с.14). Як вбачається з свідоцтва про народження серія [NUMBER] - [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO]. ( а.с. 15) Відповідно до рішення Старосамбірського районного суду Львівської області 06.09.2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Як вбачається з Свідоцтва про право власності на нерухоме майно виданого Старосамбірською міською радою Львівської області 24.10.2012 року житловий будинок в [ADDRESS] зареєстрований за [PERSON] на підставі рішення виконкому Старосамбірської міської ради від 13.09.2012 року №206. ( а.с.4) З технічного паспорта на будинок виготовленого Старосамбірським РБТІ та ЕО від 26.09.2012 року відомо, що загальна площа житлового будинку становить 316,8 кв.м.. житлова 84,1 кв.м. ( а.с. 11) Відповідно до державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серія [NUMBER] виданого Старосамбірською міською радою 16.12.2009 року [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,1000 га за адресою [ADDRESS] призначеної для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських споруд, кадастровий номер [NUMBER] ( а.с. 12) Отже, в судовому засіданні встановлено, що в період з 31 серпня 2002 року по 06.09.2013 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. За час спільного подружнього життя за спільні кошти вони збудували житловий будинок з господарськими будівлями за адресою [ADDRESS] на відведеній для цієї мети земельній ділянці та, як підтверджується правовстановлюючими документами, вищевказане майно зареєстроване на [PERSON] котра визнає той факт, що вказаний будинок зводила разом з [PERSON] за спільні кошти, він є їх спільною сумісною власністю, проте заперечує поділ спільного майна в ідеальних частка вказуючи, що він повинен бути проведений в натурі, разом з тим заперечує виділення позивачу земельної ділянки, оскільки таку вона отримала скориставшись своїм правом на приватизацію. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне вказати на наступне: Згідно ч. 1 ст. 60, ч. 1 ст. 61, ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 68, ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 3 ст. 368, ч. 2 ст. 372 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Як роз'яснив Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові № 17 від 07.02.2014 року №15 Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав, спільною сумісною власністю, зокрема, є: майно, набуте подружжям за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом (статті 60 - 74 Сімейного кодексу України (далі - СК)); Частка суб'єкта права спільної сумісної власності визначається, зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Згідно п.2 Постанови Пленуму верховного суду N 7 від 04.10.1991 року Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок, судам підвідомчі спори, пов'язані з правом приватної власності на жилий будинок, зокрема про визнання права власності на будинок або його частину (частку), поділ будинку, що є спільною власністю (частковою чи сумісною). Згідно п.6 даної постанови при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст.115 ЦК, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Згідно п.7 даної постанови, в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Згідно п.18 даної постанови при розгляді справи про поділ будинку сторони повинні подати документи про розмір часток співвласників, про право на частку в спільному майні подружжя, про надання земельної ділянки для спорудження будинку і про його будівництво, дозвіл на переобладнання. Отже, із змісту проаналізованих норм права вбачається, що учасник спільної сумісної власності має право подати позов про поділ майна подружжя і виділення йому у власності визначеної частки майна, оскільки у справах про поділ майна подружжя в натурі сторони повинні подати документи про розмір часток співвласників, про право на частку в спільному майні подружжя та інші документи, передбачені п.18 Постанови Пленуму Верховного суду N 7 від 04.10.1991 року Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок, в тому числі дозвіл на проведення переобладнання будинку на належній учаснику спільної часткової власності земельної ділянки. Що стосується виділення у власність ? частини земельної ділянки площею 0,1000 га за адресою [ADDRESS] призначеної для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських споруд, кадастровий номер [NUMBER], то варто вказати наступне: Згідно ч.1 ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Згідно роз'яснень ч .2 п.18-2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" якщо на такій (приватизованій) ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, яка є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу такого будинку, будівлі, споруди між подружжям і виділення конкретної його частини до особи, яка не має права власності або користування земельною ділянкою, до неї переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди відповідно до статті 120 Земельного кодексу (ЗК) України, та статтею 377 Цивільного кодексу (ЦК) України. Згідно п.4 розділу "Спори, що виникають із сімейних відносин" висновків Верховного Суду України, викладених у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини 1 статті 355 Цивільного процесуального кодексу (ЦПК) України, за перше півріччя 2012 вказано, що у разі якщо одним із подружжя під час шлюбу, придбано будинок, то у подружжя виникла спільна сумісна власність, тобто право другого з подружжя на частину будинку. У зв'язку з тим, що для обслуговування цього будинку виділено у власність земельну ділянку, то у чоловіка, за яким визнається право власності на частину будинку, в такій же частці виникає і право власності на земельну ділянку, необхідну для обслуговування будинку (постанова Верховного Суду України від 11 червня 2012 року в справі № 6-66цс11). А тому, враховуючи наведене та визнаючи за позивачем право власності на ? частину вищезгаданого житлового будинку слід також визнати за ним право на ? частину земельної ділянки виділеної для будівництва і обслуговування даного будинку. Отже, способом захисту порушеного права позивача є визнання за ним права на ? частину житлового будинку за адресою [ADDRESS], як частки у спільному майні подружжя та визнання за ним права на ? частину земельної ділянки, яка призначена для будівництва та обслуговування цього житлового будинку відповідно до ст..120 ЗК України та ст.377 ЦК України. Разом з тим, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, якщо позивачем подано заяву про залишення позову без розгляду. Оскільки відповідачка - позивачка [PERSON] подала суду заяву про залишення її зустрічного позову без розгляду то таки підлягає залишенню без розгляду. Ухвалою Старосамбірського районного суду від 28.10.2013 року були вжиті заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно. Враховуючи те, що вказані заходи забезпечення позову були вжиті за клопотанням позивачки - відповідачки [PERSON] зустрічний позов котрої за її ж клопотанням підлягає залишенню без розгляду то відповідно до ч.6 ст. 154 ЦПК України, заходи забезпечення позову застосовані ухвалою судді Старосамбірського районного від 28.10.2013 слід скасувати.

Outcome: approved