Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-14 00:00:00

04.01.2021 року позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Київського районного суду м.Одеси з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача кредитну заборгованість, яка станом на 26.10.2020 року становить розмір - 19760,74 грн., з яких: заборгованість за тілом кредита - 13969,23 грн.; в т.ч.: заборгованість за поточним тілом кредита - 0,00 грн., заборгованість за простроченим тілом кредита - 13969,23 грн., заборгованість за нарахованими відсотками - 0,00 грн., заборгованість за простроченими відсотками - 5791,51 грн., заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 - 0,00 грн., нарахована пеня - 0,00 грн., нараховано комісії - 0,00 грн.; та судові витрати в розмірі 2102,00 грн. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідач [PERSON] уклала з ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» договір № б/н від 20.05.2013 року, згідно якого отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивач зазначає, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Позивач відповідно до умов договору виконав свої зобов`язання по наданню кредитних коштів, однак відповідачем умови договору не виконуються, порушуються строки повернення кредиту та сплати процентів, у зв`язку з чим позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.01.2021 року вказану справу передано судді Гниличенко М.В. Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 18.01.2021 року провадження у справі відкрито та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, передбаченого ст.ст.274-279 ЦПК України, у судовому засіданні з повідомленням /викликом/ сторін. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином у порядку ст.ст.128, 131 ЦПК України. Представник позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Кіріченко В.М. у судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення повідомлений належним чином, звернувся до суду з заявою, в якій просив розглянути справу за відсутності представника позивача /а.с.6-7/. З відповіді відділу адресної довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області від 15.01.2021 року на запит суду відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрована з 24.05.1982 року за адресою: [ADDRESS] . / а.с.59/. Судом на вказану адресу двічі було направлено судові документи, які особисто було отримано відповідачем, що вбачається із рекомендованого поштового повідомлення. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явилась, двічі належним чином рекомендованою поштою сповіщалась, причини неявки суду невідомі, правом на подання відзиву або будь-яких інших заяв щодо розгляду справи відповідач не скористалась. Суд вважає, що надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності сторін. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного. 20.05.2013 року відповідач [PERSON] звернулась до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Анкету-Заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, копія якої надана позивачем до позовної заяви. З вказаного документу вбачається, що в ньому зазначені персональні дані відповідача, зокрема його прізвище, ім`я по батькові, дата народження, ідентифікаційний номер, реквізити паспорту, адреса місце проживання, проставлена дата та підпис./а.с.14/. Також, в заяві зазначено, що заявник ознайомлений та згоден з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також, що дійсна Заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між заявником та банком договір про надання банківських послуг. Інших умов договору вказана заява не містить. При цьому в заяві-анкеті не зазначено розміру встановленого кредитного ліміту, не вказано виду картки, не визначено розміру процентної ставки за користування кредитними коштами, не зазначено умов договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, не вказано строк дії договору. Із позову не можливо визначити яку суму кредитного ліміту було встановлено, далі по тексту позову вказано, що у подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 3000,00 грн., що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування карткового рахунку / а.с.12/ На підтвердження позовних вимог суду надано Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, Витяг з Тарифів банку обслуговування кредитних карт «Універсальна», а також Довідку без номеру та дати щодо інформації про надані кредитні картки за кредитним договором № б/н, Довідку без номеру та дати про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки № [NUMBER] , виписку по рахунку та розрахунок заборгованості за договором./а.с.12.13/ Судом було досліджено розрахунок заборгованості, наданий позивачем до позову, станом на 26.10.2020 року, та встановлено, що загальна заборгованість [PERSON] становить 19760,74 грн., з яких: заборгованість за тілом кредита - 13969,23 грн., в тому числі за поточним тілом кредиту - 0,00; заборгованість за простроченим тілом кредита -13969,23 грн., заборгованість за нарахованими відсотками - 0,00 грн.; заборгованість за простроченими відсотками - 5791,51 грн.; заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 - 0,00 грн., заборгованість по пені - 0,00 грн., заборгованість по комісії - 0,00 грн, заборгованість по судовим штрафам - 0,00 грн. /а.с.11/. Однак суд вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів первісного розміру кредитного ліміту, не підтверджено згоди на зміну умов договору шляхом збільшення чи зменшення кредиту, які б містили підпис відповідача. Крім того, суду надано Витяг з Тарифів банку обслуговування кредитних карт «Універсальна», хоча відповідач в анкеті-заяві взагалі не зазначив який вид картки він має намір отримати та вказаний витяг не містить підпису відповідача / а.с.17/. Суд критично відноситься до Довідки про зміни умови кредитування, оскільки із позовної заяви вбачається, що анкета-заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між заявником та банком договір про надання банківських послуг, проте не зазначено, що Довідка про зміни умови кредитування є теж складовою, укладеного між сторонами договору без номеру від 20.05.2013 року, носить інформативний характер, не містить номеру та дати її видачі, підпису відповідача, тому не може бути прийнята судом до уваги./а.с.12/. З наданих позивачем Довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, Довідки про надання кредитних карток, виписки з особового рахунку також неможливо встановити факт укладення між позивачем та відповідачем саме кредитного договору та на яких умовах, фактично вказані довідки було складено на розсуд банку та не містять підпису відповідача. Крім того, в матеріалах справи є інформація про умови кредитування кредитних карток - універсальна та універсальна голд, з якою відповідач ознайомлена 09.01.2018 року, проте який зв`язок має ця інформація до кредитного договору б/н, укладеного 20.05.2013 року, суду не доведено./а.с.15/ За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу у 2013 році Умови та правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних в позовній заяві обставин. При ухваленні рішення, суд враховує висновки, що містяться в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року по справі №342/180/17, в якій Верховний Суд зазначив, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Із аналізу прийнятої Великою Палатою Верховного Суду в справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19) постанови від 3 липня 2019 року, висновки якої щодо застосування відповідних норм права в силу положень частини 4 статті 263 ЦПК України підлягають врахуванню, встановлено, що Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених раніше у рішеннях Верховного Суду України, та орієнтувала судову практику у справах, де банк звертається до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором, укладеним шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, на те, що на підставі норм матеріального права, які застосовуються до стандартної (типової) форми кредитного договору, не підлягають стягненню проценти за користування кредитними коштами та застосуванню відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. В цій же постанові Велика Палата Верховного Суду вказала, що за відсутності належних та допустимих доказів погодження умов договору, АТ "КБ"Приватбанк" має право вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення отриманої суми кредитних коштів. Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин /2013р./ до моменту звернення до суду з позовом - 04.01.2021 року. Позивач не надав суду доказів, що редакція Витягу з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку діяла на момент підписання анкети-заяви позичальником. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Виходячи із правового аналізу вказаних норм Умови та Правила надання банківських послуг, долучені до анкети-заяви відповідача, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; крім того, долучені до матеріалів справи різноманітні довідки банку, розрахунок заборгованості, виписки з карткового рахунку та інше, теж не є складовою частиною укладеного між сторонами договору, оскільки не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника. Відсутність підпису відповідача на Умовах та правилах надання споживчого кредиту фактично надає можливість банку надавати умови в будь-якій редакції та стверджувати, що зазначені умови погоджені з відповідачем. Зазначення в заяві на видачу кредиту про ознайомлення відповідача з Умовами та правилами надання кредиту без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на якій наполягає банк. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, суд зазначає про відсутність підстав вважати, що при укладенні договору ПАТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною 2 статті 11 Закону «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Крім того, суд зазначає, що огляд веб-сайту є недоцільним, з огляду на те, що Умови та правила надання банківських послуг, які розміщені на офіційному веб-сайті АТ КБ «Приватбанк» за посиланням http://privatbank.ua/terms та доступні за наступним шляхом: "Архів договорів" не може бути належним доказом, оскільки офіційний веб-сайт АТ КБ «Приватбанк» є сайтом позивача, у зв`язку з чим, цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), який може самостійно вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (справа №6-16цс15). За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку та Тарифи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Таким чином, суд приходить до висновку, що стороною позивача не доведено факту укладення кредитного договору, на умовах зазначених в позовній заяві. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням вищезазначеної позиції Великої Палати Верховного Суду, враховуючи що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуто, а також вимоги ч.2 ст.530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а тому суд приходить до висновку про необхідність виконання боржником обов`язку з повернення отриманої суми кредитних коштів. Тому, на користь банку підлягає до стягнення з відповідача заборгованість за тілом кредиту у розмірі 13969,23 грн. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову на відповідача, а у разі відмови у позові на позивача, оскільки суд частково задовольнив позовні вимоги, то з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1618,54 грн. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: partial