Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-14 00:00:00

11 грудня 2019 року позивачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом до Білопільської міської ради Сумської області про визнання права власності на земельні ділянки у порядку спадкування за законом. Свої вимоги позивачі мотивували тим, що [INFO] в м. Білопілля Сумської області помер [PERSON] , який був сином [PERSON] та батьком [PERSON] та [PERSON] . Померлий [PERSON] на день смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Після смерті останнього відкрилась спадщина на все належне йому майно та майнові права, заповіт від імені померлого не посвідчувався. Позивачі зазначають, що після смерті спадкодавця [PERSON] , вони як спадкоємці першої черги частково прийняла спадщину, яка складається із 1/3 частки житлового будинку з прибудовами та господарчими будівлями і спорудами під [ADDRESS] , отримавши в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину за законом від 15 грудня 2016 року, виданого державним нотаріусом Білопільської районної державної нотаріальної контори. Крім житлового будинку, [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого Білопільською районною державною нотаріальною конторою 14 лютого 2003 року за реєстровим номером 300 належала земельна ділянка, загальною площею 0,20 га, з яких: 0,027 га передана для обслуговування житлового будинку та 0,173 га - для ведення особистого підсобного господарства, розташованої за вказаною вище адресою: [ADDRESS] . Однак, оформити свої спадкові права та отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на належну спадкодавцю земельну ділянку, розташовану за вказаною вище адресою позивачі не мають можливості, оскільки на вказану земельну ділянку, загальною площею 0,20 га за життя [PERSON] не виготовив державний акт на своє ім`я та не зареєстрував її у Реєстрі прав власності на нерухоме майно, у зв`язку з чим у видачі вказаного свідоцтва у нотаріальному порядку їм було відмовлено. Право власності на нерухоме майно у відповідних органах мають право зареєструвати лише власники майна. За життя [PERSON] не здійснив належним чином державну реєстрацію земельної ділянки, загальною площею 0,20 га та не отримав правовстановлюючий документ. Оскільки в інший спосіб у нотаріальному порядку позивачі не можуть набути права на спадщину після смерті [PERSON] , вони звернулись до суду із захистом своїх спадкових прав. Посилаючись на викладені вище обставини, позивачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] просять визнати за кожним право власності на 1/3 частку земельної ділянки, загальною площею 0,20 га, з яких: 0,027 га для обслуговування житлового будинку та 0,173 га - для ведення особистого підсобного господарства, розташованої за адресою: [ADDRESS] , посвідчену Державним актом на право приватної власності на землю серії ІV-СМ № 003203, виданого на ім`я [PERSON] на підставі рішення 17 сесії 23 скликання Білопільської міської ради від 14 вересня 2001 року, зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 209 у порядку спадкування за законом після [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою від 12 грудня 2019 року цивільну справу призначено до підготовчого засідання за вказаним вище позовом (а. с. 55-56). У підготовче засідання позивачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не з`явились, надали до суду письмові заяви про підтримання позовних вимог та просили розглянути справу у їх відсутність (а. с. 92,93,95). Представник відповідача - Білопільської міської ради Сумської області у підготовче засідання не з`явився. Міський голова надіслав лист про розгляд справи без участі представника міської ради, позовну заяву підтримують у повному обсязі, заперечень проти позову не мають (а. с. 66 ). Представник третьої особи - Білопільської районної державної нотаріальної контори Сумської області у підготовче засідання також не з`явився. Державний нотаріус Ковальова Л.Б. надіслала письмову заяву про розгляд справи без її участі, при винесенні рішення покладається на розсуд суду (а. с. 68 ). У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін та третіх осіб, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. За змістом ч. 3 та ч. 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Частиною четвертою статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно з абз. 3 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до абз. 6 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення в цивільній справі», у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Таким чином, Цивільний процесуальний кодекс України допускає ухвалення рішення в підготовчому засіданні в правовідносинах, що виникли між сторонами. Представник відповідача позов визнав, визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, отже у суду наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому засіданні. Перешкод для здійснення розгляду справи у підготовчому засіданні та вирішення справи і ухвалення судового рішення за наявними матеріалами судом не встановлено. Дослідивши матеріали справи, повно, всебічно та з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Статтею 41 Конституції України гарантовано право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Стосовно визнання права власності на земельну ділянку у порядку спадкування за законом, суд враховує наступні фактичні обставини справи і відповідні їм правовідносини. При ухваленні рішення суд керується наступними правовими нормами. У відповідності до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ч. 1, ч. 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. В силу ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У відповідності до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Пленум Верховного Суду України у п. 20 своєї постанови "Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року роз`яснив, що справи про спадкування за законом мають вирішуватись на основі правил глави 86 ЦК України. Спадкування за законом здійснюється почергово. За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Зокрема, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (ч. 1 ст. 1267 ЦК України). Спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. 3 ст. 1268 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має право подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Частиною першою статті 316 Цивільного кодексу України поняття права власності визначено як право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). В силу ч. 2 ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. За змістом п. «г» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ст. 125 ЗК України). Судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а. с. 15). Батьком позивачів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про їх народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] відповідно (а. с. 16, 94 ). Із договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого державним нотаріусом Білопільської державної нотаріальної контори 14 лютого 2003 року, зареєстрованого в реєстрі за № 300 вбачається, що [PERSON] продала, а [PERSON] купив земельну ділянку, загальною площею 0,20 га, передану для обслуговування житлового будинку - 0,027 га та 0,173 га для ведення особистого селянського господарства, розташованої за адресою: [ADDRESS] (а. с. 24). Державним актом на право приватної власності на землю серії ІV-СМ № 003203, виданим 23 жовтня 2001 року на підставі рішення 17 сесії 23 скликання Білопільської міської ради від 14 вересня 2001 року, зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 209, посвідчено право власності [PERSON] на земельну ділянку, загальною площею 0,20 га, з яких: 0,027 га для обслуговування житлового будинку та 0,173 га - для ведення особистого підсобного господарства, розташованої за адресою: [ADDRESS] (а. с. 25). [INFO] в м. Білопілля Сумської області помер [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а. с. 14). Зі змісту довідки, виданої виконкомом Білопільської міської ради Сумської області від 03 жовтня 2019 року вбачається, що [PERSON] на день смерті [INFO] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , разом з ним були зареєстровані: [PERSON] , 1993 року народження та [PERSON] , 1975 року народження (а. с. 17). Після [PERSON] , який помер [INFO] заведена спадкова справа № 221/2016, про що свідчить Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі та видані свідоцтва (а. с. 18, 20). Свідоцтвом про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Білопільської районної державної нотаріальної контори Сумської області Ковальовою Л.Б. 15 грудня 2016 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2091, спадкова справа № 221/2016 посвідчено факт прийняття [PERSON] , 1936 року народження, [PERSON] , 1988 року народження та [PERSON] , 1993 року народження спадщини після померлого [INFO] сина та батька [PERSON] , яка складається із 1/3 частки (за кожним) житлового будинку з прибудовами та господарчими будівлями і спорудами під [ADDRESS] , який належав спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Білопільської державної нотаріальної контори 14 лютого 2003 року, за реєстрованим № 299 (а. с. 19). Із Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15 грудня 2016 року вбачається, що власниками 1/3 часток об`єкта нерухомого майна - житлового будинку, загальною площею 41 кв.м., який розташований по [ADDRESS] є [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у виді спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право на спадщину від 15 грудня 2016 року, виданого Білопільською державною нотаріальною конторою (а. с. 21-22). Відповідно до технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] , виданого філіалом «Білопільська госпрозрахункова виробнича дільниця» Комунального підприємства «Сумське міське бюро технічної інвентаризації» власниками 1/3 частки домоволодіння зазначено [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а. с. 23). Із звітів про вартість об`єкта оцінки вбачається, що оціночна вартість об`єкту - земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 0,1730 га складає 45 600 грн., а для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0270 га становить 10 500 грн, загальна вартість яких складає 56 100 грн. (а. с. 27-50). У роз`ясненнях, наданих у п. 23 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Як зазначено в п.п 4.18 п. 4 гл. 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за №282/20595 за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Зі змісту постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій, виданого державним нотаріусом Білопільської державної нотаріальної контори Ковальовою Л.Б. від 21 вересня 2019 року вбачається, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. З наданих документів вбачається, що померлий [PERSON] земельну ділянку належним чином не зареєстрував за життя на своє ім`я (а. с. 26). Згідно з п. 24 зазначеної вище Постанови Пленуму ВСУ при розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини. Із Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру Білопільської районної державної нотаріальної контори вбачається, що за вказаними параметрами запиту у Спадковому реєстрі щодо спадкової справи після [PERSON] , який помер [INFO] , заведена спадкова справа № 221/2016 та видані 15 грудня 2016 року свідоцтва про право на спадщину (а. с. 20, 69-70). З витребуваної копії спадкової справи № 221/2016 вбачається, що після [PERSON] , який помер [INFO] видані свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Спадщина, на яку видані ці свідоцтва складається із: 1/3 частки (за кожним) житлового будинку з прибудовами та господарчими будівлями і спорудами під [ADDRESS] , який належав спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Білопільської державної нотаріальної контори 14 лютого 2003 року, зареєстрованого в реєстрі за № 300 (а. с. 71-91 ). Зокрема, п. 5. 2 Інструкції «Про порядок складання, видачі реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі», передбачено, що видача дубліката втраченого Державного акту на право власності на земельну ділянку передбачена лише його власнику. На підставі вимог ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Позивачі, як спадкоємці першої черги, позбавлені можливості отримати у нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом і вільно розпоряджатися спадковим майном у зв`язку з тим, що зазначений державний акт на право приватної власності на землю належним чином не зареєстрований власником в Державному реєстрі речових правна нерухоме майно. При цьому видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцю. З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що право позивачів підлягає захисту в судовому порядку і вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] та визнати за кожним право власності на 1/3 частку земельної ділянки, загальною площею 0,20 га, з яких: 0,027 га для обслуговування житлового будинку та 0,173 га - для ведення особистого підсобного господарства, розташованої за адресою: [ADDRESS] , посвідчену Державним актом на право приватної власності на землю серії ІV-СМ № 003203, виданого на ім`я [PERSON] на підставі рішення 17 сесії 23 скликання Білопільської міської ради від 14 вересня 2001 року, зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 209 у порядку спадкування за законом після [PERSON] , який помер [INFO] . На підставі викладеного,

Outcome: approved