Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-10 00:00:00

20.10.2020 року [PERSON] звернувся до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області з позовною заявою до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Тисменицької РДА, про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та їх вихованні, визначення порядку та способів участі у вихованні дітей та спілкуванні з ними. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 23.07.2015 він зареєстрував шлюб із відповідачем [PERSON] у Чорнолізькій сільській раді Тисменицького району Івано-Франківської області, про що зроблено актовий запис №4. В даному шлюбі у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося, тому рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 17.05.2019 шлюб між ними розірвано, малолітніх дітей залишено проживати із матір`ю. Позивач зазначає, що з цього часу відповідач перешкоджає йому спілкуватися із дітьми, у зв`язку із чим він звернувся до служби у справах дітей Тисменицької районної державної адміністрації. 13.08.2020 Тисменицькою РДА було видано розпорядження про визначення порядку участі [PERSON] у вихованні дочки [PERSON] та сина [PERSON] , згідно якого йому надано право спілкуватися та брати участь у вихованні малолітніх дітей кожної середи з 12.00 год. по 14.00 год. та кожної суботи з 15.00 год. по 17.00 год. у присутності матері [PERSON] . Стверджує, що він має бажання виконувати свій батьківський обов`язок в повній мірі, однак відповідач і надалі створює перешкоди у спілкуванні та вихованні їх дітей. 19.11.2020 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просила відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відзив мотивовано тим, що твердження позивача про те, що вона чинить перешкоди у відвідуванні дітей нічим не підтверджені. Стверджує, що вона створює належні умови для спілкування батька з дітьми. Відповідно до розпорядження Тисменицької РДА йому надано право спілкуватися з донькою та сином і брати участь в їх вихованні у визначений час. Дане розпорядження [PERSON] не оскаржувалося. Ухвалою суду від 26.10.2020 року відкрито провадження в цивільній справі за правилами загального позовного провадження. 10.12.2020 від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог. Ухвалою суду від 10.12.2020 відмовлено у прийнятті заяви позивача про збільшення позовних вимог. Ухвалою суду від 24.12.2020 закрито підготовче провадження, призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Позивач в судовому засіданні 25.01.2021 просив позов задовольнити. Зазначив, що з грудня 2019 року по серпень 2020 року відповідач не давала йому можливості бачитися з дітьми, через що він викликав поліцію. Зараз він бачиться з дітьми у час встановлений рішенням час та відповідач жодних перешкод у спілкуванні з дітьми не чинить. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити. Вказав, що на даний час відповідач жодних перешкод позивачу у спілкуванні з дітьми та їх вихованні не чинить, рішення від 31.07.2020 про визначення порядку участі [PERSON] у вихованні дочки [PERSON] та сина [PERSON] не оскаржували. Відповідач та її представник заперечували проти задоволення позову. Представник вказав, що сторони дійсно перебували у шлюбі, який рішенням Тисменицького районного суду було розірвано. Порядок участі [PERSON] у вихованні дітей визначений рішенням Тисменицької районної державної адміністрації від 31.07.2020, позивач не оскаржував. Обставини, викладені в позові, нічим не підтверджені, суду не надано доказів створення перешкод у спілкуванні з дітьми. Виклики поліції не свідчать про порушення прав та інтересів позивача, ніяких постанов про притягнення до адміністративної відповідальності відповідача до матеріалів справи не додано. Третя особа в судове засідання не з`явилась, у поданій 13.11.2020 заяві її представник просив розгляд справи здійснювати без їх участі. Вислухавши думку сторін, розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 17.05.2019 шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстровано 23.07.2015 у Чорнолізькій сільській раді Тисменицького району Івано-Франківської області, актовий запис №4, розірвано. Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 09.12.2015 серія [NUMBER] , та [PERSON] , [INFO] , згідно з свідоцтвом про народження від 10.01.2018 серія [NUMBER] . Матеріалами справи підтверджується та сторонами не заперечується, що їхні малолітні діти проживають разом з матір`ю [PERSON] , яка на даний час жодних перешкод у спілкуванні з дітьми позивачу не чинить. Частиною 1 ст. 158 СК України встановлено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. На підставі ч.2 ст. 158 СК України рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Відповідно до рішення комісії з питань захисту прав дитини Тисменицької районної державної адміністрації Івано-Франківської області від 31.07.2020 №02-20/02-24 вважається за доцільне надати право [PERSON] спілкуватися та брати участь у вихованні малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , та малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , кожної середи з 12.00 год. по 14.00 год. та кожної суботи з 15.00 год. по 17.00 год. у присутності матері [PERSON] . Попереджено батьків про їхню відповідальність за життя та здоров`я дітей. Роз`яснено, що у разі невиконання однією з сторін даного рішення друга має право звернутися в суд. Згідно з розпорядженням Тисменицької районної державної адміністрації від 13.08.2020 №219 [PERSON] надано право спілкуватися та брати участь у вихованні малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , та малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Дане рішення не оскаржувалося, що підтверджено сторонами у судовому засіданні. Позивач, як на підставу звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів, посилався на те, що відповідач не виконує розпорядження Тисменицької районної державної адміністрації від 13.08.2020 №219, а також рішення комісії з питань захисту прав дитини Тисменицької районної державної адміністрації Івано-Франківської області від 31.07.2020 №02-20/02-24 та перешкоджає йому у спілкуванні з дітьми і здійсненні ним батьківських прав та виконання обов`язків, встановлених законом. Встановлено, що між сторонами виникли спірні правовідносини щодо спілкування та участі у вихованні дітей позивачем, у зв`язку із невиконанням, як стверджував позивач, рішення органу опіки і піклуванням зі сторони відповідача. Згідно зі ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. В положенні принципу 6 «Декларації прав дитини» зазначено, що «дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння; вона повинна, коли це можливо, зростати під піклуванням і відповідальністю своїх батьків, у всякому випадку в атмосфері любові і морального та матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю». Діюче законодавство спрямоване на захист прав батьків щодо спілкування зі своїми дітьми, участі їх у вихованні, і керівним у вирішення спорів з даного питання визначає найвищий інтерес самої дитини. Стаття 153 СК України передбачає, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ст. ст. 141, 157 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною в присутності іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Аналіз зазначених норм права свідчить про те, що діючим законодавством визначено порядок вирішення питання щодо участі батьків у вихованні дитини та спілкуванні з нею. Рішення органу опіки та піклування з вищезгаданого питання є обов`язковим для батьків, і лише у випадку чинення перешкод того із батьків, з ким проживає дитина, тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Таким чином, у випадку встановлення судом перешкод з боку того з батьків з ким проживає дитина, тому з батьків, який проживає окремо, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Матеріали справи не містять інформації про те, що позивач звертався із заявами до органу опіки та піклування Тисменицької районної державної адміністрації, правоохоронних органів з приводу невиконання відповідачем рішення комісії з питань захисту прав дитини, щодо вжиття необхідних заходів для запобігання порушення відповідачем, матір`ю дітей, його права на зустрічі з дітьми та зобов`язання матері дітей виконувати розпорядження Тисменицької районної державної адміністрації Івано-Франківської області від 13.08.2020 № 219 та рішення комісії з питань захисту прав дитини Тисменицької районної державної адміністрації Івано-Франківської області від 31.07.2020 №02-20/02-24, не містять актів на підтвердження чинення відповідачем перешкод позивачу у спілкуванні з дітьми, участі у їх вихованні. Факт здійснення відповідачем перешкод позивачу у спілкуванні з дітьми та їх вихованні не підтверджено у судовому засіданні, так як сторони не заперечують та під час судового розгляду справи визнали, що позивач [PERSON] зустрічається з дітьми у визначений час та додатково за попередньою згодою. Дані обставини, відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, доказуванню не підлягають. Згідно з ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України). Положення зазначених статей узгоджуються із сталою практикою Європейського Суду. Так, у рішенні в справі "Бочаров проти України" від 17.03.2011 року (остаточне 17.06.2011 року), зазначено, що "Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпції щодо фактів. З врахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позивач всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження чинення відповідачем [PERSON] перешкод йому у вихованні та спілкуванні з малолітніми дітьми, дочкою [PERSON] , [INFO] , та сином [PERSON] , [INFO] . На підставі наведеного, відповідно доЗакону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 141, 153, 157, 158, 159 СК України та

Outcome: dismissed