Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-18 00:00:00

20 травня 2014 року заявник звернувся до суду з названою заявою та просив встановити факт належності [PERSON] правовстановлюючого документу, а саме Договору купівлі-продажу від 31 жовтня 2001 року, згідно якого [PERSON], [PERSON] продали, а [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS], зареєстрований у реєстрі за №3086, та який зареєстрований у КП «ОМБТІ та РОН» у реєстровій книзі під № 425 пр - стр. 128-р600 від 27 листопада 2002 року. 600 стор. В своїй заяві посилається на те, що він є власником квартири [ADDRESS] на підставі Договору купівлі-продажу від 31 жовтня 2001 року. Заявник стверджує, що він має бажання розпорядитись належним йому об'єктом нерухомості шляхом відчуження, але при підготовці до оформлення документів для проведення угоди нотаріусом було виявлено, що в Договорі купівлі-продажу від 31 жовтня 2001 року було допущено технічну описку, а саме зазначено замість його ім'я по батькові «[PERSON]», вказано «[PERSON]», що і стало підставою для звернення до суду з данною заявою. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового засідання сповіщені належним чином у порядку ст.74,76,77 ЦПК України. У судове засідання заявник не з`явився, про час та місце його проведення повідомлений належним чином. Представник заявника [PERSON] - адвокат [PERSON]звернулась до суду з заявою про розгляд справи у її відсутність, в якій подану заяву підтримала, просила її задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в заяві. Зацікавлена особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу [PERSON] у судове засіданні не з`явилась, про слухання справи сповіщена належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає заяву підлягаючою задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 31 жовтня 2001 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] було посвідчено договір купівлі-продажу, згідно умов якого продавці [PERSON], [PERSON] продали, а покупець [PERSON] купив самостійну квартиру під [ADDRESS] Однак, в Договору купівлі-продажу міститься помилка в написанні імені по-батькові заявника, а саме зазначено не вірно «[PERSON]». Відповідно до паспорта громадянина України серії [NUMBER], виданого Малиновським РВ УМВС України в Одеській області, вбачається, що прізвище, ім'я та по-батькові заявника українською мовою записане як [PERSON]. Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: належності правовстановчих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У відповідності до п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №15 від 25.05.1998 року) „Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу. У відповідності до положень частини 2 статті 234 ЦПК України справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, суд розглядає в порядку окремого провадження. Згідно з вимогами частини 3 статті 235 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом. Таким чином, з представлених заявником доказів вбачається, що доводи [PERSON] є законними та обґрунтованими. Суд, розглядаючи справу повно, всебічно та об'єктивно, прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню та необхідно встановити факт належності правовстановлюючого документу, а саме Договору купівлі-продажу від 31 жовтня 2001 року - [PERSON]. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved