Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до виконуючої обов`язки головного лікаря Чернігівської міської лікарні № 1 Стремецької Лілії Миколаївни та уточнивши позовні вимоги просить: поновити його на роботі на посаді дільничого терапевта поліклініки № 1 Чернігівської міської лікарні № 1 Чернігівської міської ради після незаконного звільнення від 28.01.2019. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що йому було незаконно оголошено догани 27.06.2018 та 23.01.2018. Ухвалою судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 14.02.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження в частині позовних вимог [PERSON] про поновлення на роботі. Крім того, позивач звернувся з позовом до виконуючої обов`язки головного лікаря Чернігівської міської лікарні № 1 Стремецької Лілії Миколаївни, та уточнивши позовні вимоги, просить поновити його на роботі за сумісництвом на 0,25 посади дільничого терапевта лікаря приймального відділення Чернігівської міської лікарні № 1 Чернігівської міської ради. Ухвалою судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 14.02.2019 відкрито провадження у справі за позовною заявою [PERSON] до виконуючої обов`язки головного лікаря Чернігівської міської лікарні № 1 Чернігівської міської ради Стремецької Лілії Миколаївни про поновлення на роботі за сумісництвом. Ухвалами суду від 14.02.2019 справу № 751/876/19 за позовом [PERSON] до виконуючої обов`язки головного лікаря Чернігівської міської лікарні № 1 Чернігівської міської ради Стремецької Л.М. про поновлення на роботі за сумісництвом та справу № 751/835/19 за позовом [PERSON] до виконуючої обов`язки головного лікаря Чернігівської міської лікарні № 1 Чернігівської міської ради Стремецької Л.М. про поновлення на роботі, об`єднано в одне провадження, об`єднаній справі присвоєно № 751/835/19, провадження 2/159/509/18. Відповідач 11.03.2019 подала до суду відзив на позовну заяву разом з документами на підтвердження надіслання відзиву позивачу. Відповідно до відзиву на позовну заяву , відповідач заперечує проти задоволення позовних заяв, посилаючись на те, що позивач регулярно не виконував свої функціональні обов`язки, порушував трудову дисципліну, про що свідчать постійні скарги пацієнтів та доповідні від персоналу лікарні. За ці порушення Позивачеві було оголошено 4 догани та він був звільнений. Звільнення Позивача з 0,25 посади по сумісництву в приймальному відділенні відбулося згідно ч.5 ст.43 КЗпПУ «звільнення з суміщуваної роботи у зв`язку з прийняттям на роботу іншого працівника, який не є сумісником, а також у зв`язку з обмеженнями на роботу за сумісництвом, передбаченими законодавством», в зв`язку з прийняттям на роботу основного працівника. Позивачем надано відповідь на відзив ( а.с. 87). В судовому засіданні ухвалою від 12.03.2019 в якості співвідповідача залучено Комунальне некомерційне підприємство «Чернігівська міська лікарня № 1» Чернігівської міської ради. У судовому засіданні позивач підтримав заявлений позов, просив його задовольнити. Пояснив, що з 1997 працює на посаді лікаря терапевтичного приймального відділення ЧМР № 1. На повну ставку лікаря терапевта почав працювати з 16.04.2018. Вважає незаконним його звільнення з основного місця роботи, оскільки накази про винесення йому доган є безпідставними. Накази він не оспорював, оскільки йому цього не дали зробити. Крім того за сумісництвом працював на 0,25 ставки терапевта лікаря приймального відділення Чернігівської міської лікарні № 1 Чернігівської міської ради. 01.01.2019 позбавлено 0,25 ставки за сумісництвом та віддали цю посаду іншому лікарю. Підставами позову про поновлення на роботі за сумісництвом вказав його не попередження про звільнення та надання права займати посаду лікарю з меншим стажем та категорією. Відповідач Стремецька Л.М. в судовому засіданні заперечила проти задоволення позовів [PERSON] , вказавши, що з основного місця роботи його було звільнено за систематичне невиконання своїх функціональних обов`язків. [PERSON] було оголошено 2 догани та звільнено за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку. Щодо звільнення позивача з 0,25 посади за сумісництвом в приймальному відділенні, то лікарні бажано було мати постійного лікаря. 02.01.2019 один з лікарів виявив бажання працювати на повну ставку, у зв`язку з чим згідно ч.5 ст.43 КЗпПУ, у зв`язку з прийняттям на роботу основного працівника 4 лікарів, в тому числі [PERSON] , звільнено з 0,25 ставки за сумісництвом. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позовів [PERSON] , посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву. Заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, суд прийшов до наступних висновків. Як встановлено у судовому засіданні і підтверджується трудовою книжкою, в Чернігівській міській лікарні № 1, яку в подальшому було перейменовано в Комунальне некомерційне підприємство «Чернігівська міська лікарня № 1» Чернігівської міської ради позивач працює з 25.09.1997; 16.04.2018 [PERSON] було переведено на посаду лікаря-терапевта дільничного відділення по наданню первинної допомоги населенню, з 18.06.2015 продовжує працювати на 0,25 вакантної посади лікаря-терапевта приймального відділення (а.с. 4-6). Положеннями статті 3 КЗпП України визначено, що трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю. Трудові правовідносини - це врегульовані нормами трудового права суспільні відносини, що виникають у результаті укладення трудового договору, зміст яких полягає у сукупності суб`єктивних прав і обов`язків з виконання працівником за винагороду роботи за певною професією, спеціальністю, кваліфікацією, посадою з підпорядкуванням внутрішньому трудовому розпорядку та зі створенням належних умов для її виконання й оплати праці роботодавцем. Основними ознаками наявності між сторонами трудових відносин є: укладення між сторонами трудового договору, особисте виконання працівником роботи відповідно до умов укладеного договору, підпорядкування працівника правилам внутрішнього трудового розпорядку, створення роботодавцем належних умов праці та її відповідна оплата. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.. Статтею 43 Конституції України кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Відповідно до стаття 51КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Згідно частини першої статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до ст.139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. п. 22-23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (з наступними змінами та доповненнями) (далі - Постанова № 9) у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40, ч.1 ст.41 КЗпП, чи одержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 47(1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року № 9 за передбаченими пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок, вчинений після застосування до нього дисциплінарного стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках ураховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково (стаття 151 КЗпП України), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни відповідно до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення не минуло одного року. Відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. З аналізу вищезазначеної норми слідує, що працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст.151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року. Відповідно до вимог ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення. Порушенням трудової дисципліни може бути невиконання або неналежне виконання працівником трудових обов`язків, недотримання правил внутрішнього трудового розпорядку чи умов колективного договору. Згідно зі ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Порядок застосування дисциплінарних стягнень визначений ст. 149 КЗпП України, відповідно до положень якої до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Частиною 1 статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень ч. 3 ст. 77 ЦПК України). Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до наказу Комунального некомерційного підприємства «Чернігівська міська лікарня № 1» Чернігівської міської ради № 19-к від 28.01.2019 Тавлуй О.Ф., лікаря-терапевта дільничного відділення по наданню первинної медичної допомоги населенню, 28.01.2019 за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку, п. 3 ст. 40 КЗпП України ( а.с. 3, 41). На підтвердження обґрунтованості підстав до звільнення позивача відповідачами було надано наступні докази. Так, відповідно до Наказу № 7-ос від 23.01.2019 позивачу оголошено догану у зв`язку з недотриманням посадової інструкції та порушенням трудової дисципліни, правил внутрішнього трудового розпорядку КНП «Чернігівська міська лікарня № 1»( а.с. 49), що мало місце 14.01.2019. З доповідної записки завідувача 1 поліклінічного відділення Чепурного Л.Г. слідує, що [PERSON] 14.01.2019 без поважної причини залишив робоче місце на 20 хв., а в подальшому своєю агресивною поведінкою зірвав прийом хворих лікаря [PERSON] , напав на неї, у зв`язку з чим вона була вимушена викликати поліцію. Крім того, в цей же день [PERSON] не надав допомоги пацієнту [PERSON] , посилаючись на відсутність декларації ( а.с. 50-52). В заяві від 14.01.2019 медична сестра [PERSON] та гардеробниця [PERSON] повідомляють про неприпустиму поведінку [PERSON] , що мала місце 12.01.2019 близько 12 год. 30 хв., вираження агресії та застосування фізичної сили по відношенню до заявниць ( а.с. 54). Зазначене порушення [PERSON] трудової дисципліни також підтверджується актом від 15.01.2019 ( а.с. 53) та колективною заявою медичних працівників від 14.01.2019 ( а.с. 55). Також в акті від 15.01.2019 комісія відмітила агресивне поводження лікаря [PERSON] до лікарів та медичних працівників та те, що він становить загрозу для співробітників та пацієнтів( а.с. 53). Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що є лікарем КНП «Чернігівська міська лікарня № 1» . 14.01.2019 о 12 год. 45 хв., за 15 хв. до початку свого робочого часу, вона прийшла в кабінет № 1 на своє робоче місце, почала підготовлюватись до роботи. О 12 год.55 хв. в кабінет прийшов [PERSON] та сказав їй звільнити його робоче місце, на що вона йому відмовила. Тоді він почав їй погрожувати застосуванням фізичної сили та ногою вдарив по шухляді від чого та розламалась, а її речі розлетілись. Прийом хворих було зірвано. 23.01.2019 лікарю [PERSON] було зачитано вголос наказ від 23.01.2019 №7-ос "Про оголошення догани». Від ознайомлення з наказом під підпис відмовився, про що складено акт (а.с. 59). Відповідно до Наказу № 155 від 27.06.2018 (а.с. 71) позивачу оголошено догану у зв`язку з недотриманням принципів медичної етики та деонтології, посадової інструкції. З даним наказом позивача було ознайомлено в той же день, про що свідчать особистий підпис [PERSON] Підставою винесення наказу являються акт працівників КНП «Чернігівська міська лікарня № 1» (а.с. 73) та доповідна записка завідуючої відділенням ЗПСМ ВПМД ЧМЛ № 1 [PERSON] (а.с.72) про неприпустиму поведінку лікаря [PERSON] . Як вбачається з акту працівників КНП «Чернігівська міська лікарня № 1» та доповідної записки завідуючої відділенням ЗПСМ ВПМД ЧМЛ № 1 [PERSON] (а.с.72), при перевірці правомірності лікарняного листа [PERSON] , завідуючою відділенням [PERSON] встановлено відсутність підстав для його продовження, після чого [PERSON] проявив агресію по відношенню до завідуючої (а.с. 73). У зв`язку з відсутністю позивача на чергуванні з 7.00 до 9.00 без поважної причини та не проведенням огляду трьох хворих, які були доставлені в приймальне відділення швидкою допомогою, в тому числі хворого у вкрай тяжкому стані, та хворого, який через 7 годин помер, лікарю-терапевту [PERSON] , працюючого за сумісництвом в приймальному відділенні, за невиконання своїх функціональних обов`язків та порушення трудової дисципліни оголошена догана згідно наказу № 180 від 30.07.2018 ( а.с. 65). Також у зв`язку з відсутністю позивача на чергуванні більше двох годин без поважної причини, що мало наслідки не надання медичної допомоги хворим доставленим до приймального відділення у цей період, позивачеві як лікарю-терапевту, який працює за сумісництвом на 0,25 посади в приймальному відділенні, за невиконання своїх функціональних обов`язків, порушення етики та деонтології оголошено догана згідно наказу № 198 від 29.08.2018 ( а.с. 60). Будь-яких доказів щодо оскарження у судому порядку відповідних наказів про застосування до [PERSON] дисциплінарних стягнень у вигляді оголошення догани позивачем суду не надано. Відповідно до п. 2 Посадової інструкції лікаря-терапевта дільничного 1 поліклінічного відділення про наданню первинної медичної допомоги населенню Чернігівської міської лікарні, основним завданням лікаря-терапевта дільничного відділення є надання терапевтичної допомоги мешканцям терапевтичних дільниць, закріплених за територією обслуговування, а також швидку і невідкладну медичну допомогу хворим, незалежно від їх місця проживання, у випадках безпосереднього звернення при виникненні гострих станів, травм або отруєнь, а також працівникам закріплених установ, підприємств, закладів у обсязі адекватному їх хворобливому стану. Відповідно до п.п. 2.1, 2.2. Етичного кодексу лікаря України головна мета професійної діяльності лікаря (практика і вченого) - збереження та захист життя й здоров`я людини в пренатальному і постнатальному періоді, профілактика захворювань і відновлення здоров`я, а також зменшення страждань при невиліковних хворобах, при народженні і настанні смерті. Лікар виконує свої обов`язки з повагою до життя, гідності і особистості кожного пацієнта на основі морально-етичних принципів суспільства, виходячи з Клятви лікаря України та цього Кодексу. Пунктом 2.9. Етичного кодексу лікаря України передбачено, що лікар повинен надавати медичну допомогу за спеціальністю хворим незалежно від віку, статі, раси, національності, віросповідання, соціального стану, політичних поглядів, місця проживання, громадянства та інших немедичних ознак, включаючи матеріальне положення. Як вбачається з акту КНП «Чернігівська міська лікарня № 1» від 25.01.2019, комісією встановлено, що 18.01.2019 [PERSON] лікарем-терапевтом дільничним відділення по наданню первинної медичної допомоги населенню безпідставно відмовлено в огляді пацієнтки [PERSON] , що призвело до погіршення стану здоров`я останньої. Також встановлено, що [PERSON] при виконанні своїх функціональних обов`язків у період з червня 2018 р. по січень 2019 р. неодноразово порушував посадову інструкцію, правила внутрішнього трудового розпорядку, принципи медичної етики та деонтології ( а.с. 47). Вище вказані порушення, допущені позивачем підтверджуються скаргою [PERSON], яка повідомляє про відмову лікаря [PERSON] її оглядати, його неприпустиму поведінку, який її ображав, вів себе неадекватно, погрожував їй ( а.с. 42), заявою лікаря ЗПСМ 1 АВ [PERSON] ( а.с. 44-45). Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що в червні 2018 року прийшла до лікаря [PERSON] . зі скаргами на біль в усі. Він повідомив, що без укладення декларації немає права видати направлення до спеціаліста. Вона уклала з ним декларацію. В січні 2019 року вона захворіла, а тому їй було відкрито лікарняний листок. Він почав вимагати декларацію, без якої відмовлявся її прийняти. Тоді вона вийшла з кабінету та пішла до завідуючого, який дозволив їй піти на огляд до іншого лікаря. Її було оглянуто іншим лікарем. Під час огляду лікар [PERSON] увірвався в кабінет та почав кричати на неї, вів себе неадекватно. Суд не приймає посилання позивача на те, що в його обов`язки не входило приймати [PERSON] , у зв`язку з тим, що вона не уклала з ним декларації, вказуючи на те, що остання не підписана, оскільки на переконання суду, дана обставина не є підставою для відмови лікаря від надання медичної допомоги пацієнту. Таким чином, дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з роботи згідно Наказу № 19-к від 28.01.2019 було застосоване до позивача як реагування керівництва лікарні на скаргу хворої [PERSON] на дії та бездіяльність лікаря - терапевта [PERSON] про неналежне виконання ним своїх посадових обов`язків, його протиправну поведінку, а також за систематичні порушення без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку. Оцінивши надані суду докази, суд дійшов висновку, що застосування до позивача дисциплінарних стягнень у вигляді догани та звільнення відбулось з дотриманням норм трудового законодавства, у зв`язку з чим у задоволенні позову необхідно відмовити. Відповідно до наказу КНП «Чернігівська міська лікарня № 1» № 1-к від 02.01.2019 [PERSON] . лікаря-терапевта дільничного відділення по наданню первинної медичної допомоги населенню, 02.01.2019 від сумісництва на 0,25 посади лікаря-терапевта приймального відділення звільнено, у зв`язку з прийняттям на посаду основного працівника ( а.с. 40). Щодо вимог позивача про поновлення на роботі за сумісництвом суд зазначає наступне. Частина 2 ст.21 КзпП України надає право працівникові реалізувати свої здібності до праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях. Це дозволяє працівникам, окрім основного трудового договору, укладати трудові договори про роботу за сумісництвом. Сумісництво визначається як виконання працівником, крім своєї основної, іншої регулярної оплачуваної роботи на умовах трудового договору у вільний від основної роботи час на тому ж або іншому підприємстві, в установі, організації. Статтею 43-1 КЗпП визначено, що розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не потребує згоди профспілки для звільнення працівника із суміщуваної роботи у зв`язку з прийняттям на роботу іншого працівника, який не є сумісником, а також у зв`язку з обмеженнями на роботу за сумісництвом, передбаченими законодавством. Таким чином, позивачу [PERSON] було надано 0,25 ставки лікаря-терапевта дільничного відділення по наданню первинної медичної допомоги населенню за сумісництвом на тимчасовій основі на час відсутності основного працівника. Оскільки на посаду лікаря-терапевта дільничного відділення прийнято основного працівника, позивача було звільнено з 0,25 ставки лікаря-терапевта за сумісництвом наказом від 02.01.2019, з яким він був ознайомлений в той же день. З огляду на наведене, підстави для задоволення позову відсутні.

Outcome: dismissed