Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-16 00:00:00

27 жовтня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON]. про тимчасовий дозвіл на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька. В обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що вони з відповідачем мають спільну дитину - сина [PERSON] - [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею. З метою відвідати своїх родичів в Російській Федерації, а також у у звязку із проведенням на території Донецької області антитерористичної операції, вона запланувала спільний відїзд з дитиною. Для отримання дозволу на виїзд сина за кордон разом з нею, вона звернулася до відповідача для отримання його дозволу на це, але він не відповідає на телефоні дзвінки, ігнорує його прохання, які вона передає через спільних знайомих та родичів, тобто, фактично відмовляється надавати дозвіл на виїзд дитини. Таким чином, своїми діями відповідач порушує їх з сином право на спільний відпочинок. Просила надати дозвіл на оформлення проїзних документів для виїзду за кордон неповнолітнього сина [PERSON] [PERSON], [INFO], без згоди його батька [PERSON], дозволити їй виїжджати за межі України з неповнолітнім сином, до досягнення ним 16 річного віку, а також дозволити виїзд в Російську Федерацію з 01 травня 2016 року по 01 жовтня 2016 року, та на тимчасово окуповану територію України, без письмової згоди та супроводу батька дитини [PERSON], [INFO] . У судове засідання позивач не зявилася, надала заяву в якій позовні вимоги підтримала та просила розглядати справу в її відсутності,проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, про причину своєї неявки суд не повідомив, про дату, місце та час слухання справи був повідомлений належним чином, тому суд, зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Представник третьої особи - служби по справам дітей Орджонікідзевської районної адміністрації Маріупольської міської ради до судового засідання не зявився, надавши лист у якому просить при винесенні рішення максимально врахувати інтереси дитини. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, за наступних підстав. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] мають неповнолітнього сина [PERSON] - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження №304266, виданим Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області. Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України ""Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно ч. 1 ст. 4 «Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 24.03.2004р. № 380, оформлення громадянам України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або їх законних представників у разі потреби самостійного виїзду таких осіб за кордон. Згідно ч. 18 зазначених вище правил оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків, а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Отже, діючим законодавством передбачено можливість ухвалення судом рішення на виїзд, а не постійні виїзди без згоди батька, не позбавленого батьківських прав, такі поїздки можуть мати разовий характер з певним часовим проміжком перебування у відповідній державі, тобто можливість вирішувати питання про надання дозволу саме на конкретний виїзд дитини за кордон без згоди батька (одноразовий), з визначенням його початку і закінчення. Інше розуміння змісту нормативних актів та допустимість неодноразових виїздів дитини за кордон без згоди батька на підставі одного рішення суду є грубим порушенням права одного з батьків на спілкування з дитиною та на участь у її вихованні. Судом встановлено, що позивач має намір виїхати з сином в період з 01 травня 2016 року по 01 жовтня 2016 року в Російську Федерацію, однак відповідач не надає своєї згоди на вивіз дитини за межі України, не обґрунтовуючи при цьому своєї відмови. За таких обставин, суд вважає, що тимчасовий виїзд дитини на відпочинок у вказаний період разом з матір'ю, не буде порушенням прав відповідача на спілкування з дитиною та на участь у її вихованні. Відмовляючи у позовних вимогах [PERSON] на виїзд дитини на тимчасово окуповану територію в Донецькій області, то існує інший порядок оформлення дозволу на переміщення по вказаній території України, встановлений законодавством. Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача та надання дозволу на оформлення проїзних документів для виїзду за кордон неповнолітнього сина [PERSON] [PERSON], [INFO], без згоди батька дитини [PERSON], [INFO] та дозволити [PERSON], [INFO], виїхати за межі України з неповнолітнім сином, без письмової згоди та супроводу батька дитини в Російську Федерацію в період з 01 травня 2015 року по 01 жовтня 2016 року, починаючи з дня набрання рішення законної чинності.

Outcome: partial