Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-12 00:00:00

14.12.2015 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання однієї неповнолітньої дитини в розмірі 1/3 частини від доходу відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, посилаючись на те, що з 2006 року по 2015 рік вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі; сторони мають спільну дитину - доньку [PERSON], [INFO]; дитина повністю перебуває на утриманні позивача, а відповідач жодної матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, хоча спроможний це робити, що і змусило позивача звернутися до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не з"явилась, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, просить задовольнити позовні вимоги і стягнути з відповідача не 1/3 частину його доходу, як вказано в позові, а 1/4 частину; не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи неодноразово повідомлявся належним чином за зареєстрованим в установленому порядку місцем свого проживання, заперечень проти позову та доказів на їх обґрунтування суду не надав, заяви про розгляд справи без його участі, чи про відкладення судового розгляду не направив. З письмової згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Судом на підставі ч.2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з положеннями "Конвенції про права дитини" та "Декларації прав дитини" інтереси дитини необхідно забезпечувати найкращим чином, дитина повинна бути серед тих, хто першим одержує захист і допомогу. В судовому засіданні встановлено, що сторони з 23.09.2006 року по 28.02.2015 року перебували в зареєстрованому шлюбі і мають спільну дитину - доньку [PERSON], [INFO], яка, згідно довідки виконавчого комітету Бахмацької міської ради Чернігівської області № 7040 від 08.12.2015 року зареєстрована та проживає разом з матір'ю в [ADDRESS] (а.с.4-6). На час розгляду справи домовленості між батьками з приводу участі відповідача в утриманні доньки [PERSON] не досягнуто, а отже аліменти підлягають стягненню в судовому порядку відповідно до ст. 181 Сімейного Кодексу України, в силу якої батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до закону батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, зазначене лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання. Відповідно до ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення, при цьому, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. З огляду на те, що обов'язок утримувати батьками своїх неповнолітніх дітей є безумовним; відповідач є особою працездатного віку; добровільно матеріальну допомогу на утримання доньки [PERSON] не надає, хоча спроможний це робити; враховуючи насамперед інтереси неповнолітньої дитини, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення в повному обсязі. Тому, при таких обставинах справи та виходячи з положень ст.ст.181-184 СК України, суд вважає за можливе вимоги позивача задовольнити й стягувати з відповідача на її користь на утримання доньки [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, тобто не менше встановленого чинним законодавством мінімального розміру. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ст. 88 ЦПК України у зв'язку із задоволенням позову з відповідача на користь держави підлягає стягненню сума судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved