Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-31 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Концерн "Сімекс - Агро", третя особа: [PERSON] про визнання договору оренди землі недійсним та відшкодування збитків. На обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує у позовній заяві на таке. 27.12.2013 року він, [PERSON], придбав за договором купівлі - продажу у [PERSON] земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (кадастровий номер [NUMBER]), площею 3,8544 га, яка розташована на території Славнянської сільської ради Липовецького району Вінницької області. Вказаний договір було посвідчено приватним нотаріусом Липовецького районного нотаріального округу Вінницької області, Кобзар С.В., про що в реєстрі був зроблений запис за № 2690. Весною 2014 року ТОВ «Концерн «Сімекс - Агро» самовільно, без згоди [PERSON] провело відповідні польові роботи та здійснило на вищевказаній земельній ділянці посів сої. На звернення [PERSON] до ТОВ «Концерн «Сімекс - Агро», останній повідомив, що користується належною позивачу на праві приватної власності земельною ділянкою на підставі договору оренди від 05.01.2005 року, який було укладено із [PERSON] тобто, попереднім власником земельної ділянки. Вказаний договір було зареєстровано органами державної реєстрації, відтак, на думку позивача, він користується землею на законних підставах, а посіви є його власністю. Ураховуючи те, що попередній власник [PERSON] договорів оренди вищевказаної земельної ділянки з ТОВ «Концерн «Сімекс - Агро» не підписував, оскільки на час його підписання перебував за кордоном (в Росії), при цьому під час укладення угоди представник [PERSON] - [PERSON] гарантувала у п. 1.6 договору купівлі-продажу від 27.12.2013 року, що земельна ділянка, яка відчужується, вільна від будь-яких прав і претензій третіх осіб, отже в установленому законом порядку здійснено державну реєстрацію спірного договору оренди землі, а тому він є укладеним, а отже - оспорюваним та за рішенням суду може бути визнаний недійсним. Крім цього, у позовній заяві позивач вказує, що в спірному договорі оренди землі відсутні такі істотні умови договору як умови збереження стану об'єкта оренди, умови повернення земельної ділянки орендодавцеві, додатки до договору, наявність яких є обов'язковою, що також є підставою для визнання договору оренди землі недійсним. Також відсутня інформація щодо стану земельної ділянки на момент її передачі в оренду, яка має зазначатись у паспорті на землю. Наведене вказує на наявність усіх підстав, що договір оренди від 05.01.2005 року між ТОВ «Концерн Сімекс - Агро» та [PERSON], предметом якого є земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (кадастровий номер [NUMBER]), площею 3,8544 га, яка розташована на території Славнянської сільської ради Липовецького району Вінницької області, має бути визнаний судом недійсним. Разом з цим, позивач зазначив у позові, що відповідач протиправно зібрав посіви сої, які в силу закону належать власнику землі, тобто йому, [PERSON], тому просив суд стягнути з відповідача на його, [PERSON], користь грошові кошти в розмірі 45 628 грн. та вирішити питання про судові витрати. 24.02.2015 року, у відповідності до положень ст.31 ЦПК України, позивач надав суду заяву про зміну підстав позову, та в доповнення до позовної заяви зазначив наступне. Способом волевиявлення при укладенні правочину - договору оренди землі у письмовій формі є підписання договору обома сторонами, в тексті якого досягнуто згоди щодо всіх істотних умов, що і є моментом укладення договору відповідно до норм матеріального права, які регулюють дані правовідносини та правової позиції, висловленої у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 19 лютого 2014 р. у справі № 6-162цс13. Тому, якщо правочин не підписаний однією із сторін, це свідчить про відсутність необхідної дії сторони, спрямованої на виникнення цивільних прав і обов'язків, тобто відсутність волевиявлення стони, яка не підписала договір та відповідно про відсутність згоди на укладення правочину (договору). З огляду на це, правочини (оскаржувані договори оренди) є неукладеними. Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними": «Недійсним може бути визнано лише укладений договір». Однак той же Верховний Суд України висловив іншу правову позицію у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року при розгляді справи N 6-99цс13. У цій постанові ВСУ вказав, що відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі підлягає державній реєстрації та на підставі ч. 1 ст. 210, ч. 3 ст. 640 ЦК України, ч. 2 ст. 125 ЗК України й ст.18 Закону України «Про оренду землі» є укладеним з моменту його державної реєстрації. Оскільки в установленому законом порядку здійснено державну реєстрацію спірного договору оренди землі, він є укладеним, а отже - оспорюваним та за рішенням суду може бути визнаний недійсним. З огляду на це, позивач на свій розсуд зазначив у заяві норми права, якими передбачено визнання договору недійсним, враховуючи фактичні обставини, які склались між сторонами даного спору, зазначивши, що так як [PERSON] не підписував спірного договору оренди землі, що доводить відсутність його волевиявлення, а також не передавав земельну ділянку відповідачу в оренду, - цей договір слід визнати недійсним на підставі ст. ст. 203, 215 ЦК України та ст. ст. 4, 15,17 Закону України «Про оренду землі». Таку вимогу вправі пред'явити особа, права, свободи чи інтереси якої порушені. Цією особою є [PERSON], який є власником земельної ділянки, однак через оспорюваний в даному позові договір оренди з підробленим відповідачем підписом не може використовувати земельну ділянку, адже відповідач стверджує, що право оренди цієї земельної ділянки належить йому. Крім того в спірному договорі оренди землі відсутні такі істотні умови договору як умови збереження стану об'єкта оренди, умови повернення земельної ділянки орендодавцеві, додатки до договору, наявність яких є обов'язковою, що також є підставою для визнання договору оренди землі недійсним. Також відсутня інформація щодо стану земельної ділянки на момент її передачі в оренду, яка має зазначатись у паспорті на землю. Позивач вважає, що оскаржуваний договір оренди землі, який [PERSON] не укладався і не підписувався, цей правочин спрямований на незаконне (без згоди власника) заволодіння речовими правами (правом володіння і користування) на нерухоме майно - земельну ділянку, тобто цей правочини є такими, що порушує публічний порядок, а отже нікчемним. Договір оренди землі, який має відповідач є підробленим і підлягає визнанню судом недійсним з моменту його вчинення, а також узявши до уваги, що відповідач протиправно зібрав із належної [PERSON] земельної ділянки урожай сої, який в силу закону належить йому та згідно звіту про оцінку майна коштують 45 628 грн., тому такі суми підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача. 05.03.2015 року позивач надав суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, у зв'язку із збільшенням вартості ціни на сою, яка склала 83 853 грн. (3,85 га. * 2 т 420 кг. = 9 т. 317 кг.* 9000 грн.= 83 853 грн.), а тому вказану суму просив присудити до стягнення із відповідача на його, [PERSON], користь. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав з урахуванням уточнених позовних заяв, які подавались в ході розгляду справи. Просив суд позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача Тихий С.В. позовні вимоги не визнав, свою позицію обґрунтував у письмовому заперечені, що додане до матеріалів цивільної справи, яке аргументував таким чином. Між [PERSON] та ТОВ «Концерн «Сімек - Агро» було укладено договір оренди земельної ділянки, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (кадастровий номер [NUMBER]), площею 3,8544 га, яка розташована на території Славнянськсї сільської ради Липовецького району Вінницької області. Вказаний договір було зареєстровано Вінницькою філією «Центр ДЗК» 25 жовтня 2006 року за №04068640072. 27.12.2013 року [PERSON] придбав у [PERSON] вищевказану земельну ділянку. У п. 20 вищевказаного Договору оренди землі, сторонами було узгоджено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи не є підставою для зміни умов або розірвання договору. Ураховуючи умови договору, Договір оренди землі продовжує свою дію, навіть з урахуванням того, що його стороною є [PERSON] як орендодавець. Що стосується посилань позивача, що [PERSON] не підписував оскаржуваний договір, жодним чином не доводять та не відповідають дійсності, оскільки експерти досліджували електрофотокопію договору, а відтак встановити чи мав місце монтаж не виявилось за можливе та не доведено, що такий договір був підписаний іншою особою, а не [PERSON] Крім того, [PERSON] весь час визнавав наявність договору оренди землі між ТОВ «Концерн «Сімекс-Агро» та ним, так як весь час одержував орендну плату за користування земельною ділянкою. Представник [PERSON] - [PERSON], яка від імені [PERSON] укладала договір купівлі-продажу земельної ділянки із [PERSON], також знала і визнавала наявність договору оренди землі, укладеного [PERSON] з ТОВ «Концерн «Сімекс-Агро», так як вона одержувала орендну плату по представництву [PERSON] Наведене вказує, що [PERSON] та [PERSON] ввели [PERSON] в оману, про відсутність прав третіх осіб (ТОВ «Концерн «Сімекс-Агро») щодо вказаної земельної ділянки. І, якщо [PERSON] вважає, що йому завдана майнова шкода, то відшкодовувати її має продавець земельної ділянки. Посилання Позивача, що в договорі оренди відсутні істотні умови договору такі як умови збереження стану об'єкта оренди, умови повернення земельної ділянки, додатки до договору також не відповідають дійсності. Пунктами 8, 9, 10, 11, 12 вказаного договору передбачені всі зазначені істотні умови договору оренди земельної ділянки. Крім цього, позивач не зазначив у позові яким чином були порушені, невизнані або оспорені його права, свободи чи інтереси. Враховуючи вищевикладене представник відповідача просив суд у задоволенні позову [PERSON] до ТОВ «Концерн «Сімекс-Агро» відмовити. Третя особа [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з'явились, проте в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи у їх відсутності, що відповідає правилам ч.2 ст.158 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення представників сторін даного спору, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами, яким дав належну правову оцінку, дійшов висновку про таке. 05 січня 2005 року між орендодавцем [PERSON] та орендарем Товариством з обмеженою відповідальністю «Концрн «Сімекс - Агро», був укладений договір оренди землі, відповідно до якого [PERSON] передав ТОВ «Концерн «Сімекс-Агро» в оренду земельну ділянку площею 3,8544 га, що розташована на території Славнянської сільської ради, яка належала [PERSON] на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 18.11.2003 року за №124. Вищевказаний Договір оренди землі від 05.01.2005 року був зареєстрований у Вінницькій філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 25.10.2006 року. 27 грудня 2013 року, між [PERSON]та [PERSON], яка діяла від імені [PERSON], був укладений договір купівлі-продажу, відповідно до якого [PERSON] продала [PERSON] земельну ділянку площею 3,8544 га кадастровий номер [NUMBER], що розташована на території Славнянської сільської ради Липовецького району Вінницької області та являється предметом договору оренди землі від 05.01.2005 року. Вказаний договір купівлі-продажу був посвідчений приватним нотаріусом Липовецького районного нотаріального округу Кобзар С.В. 27.12.2013 року та зареєстрований в реєстрі за №2690. [PERSON]ставши власником земельної ділянки, що є предметом Договору оренди землі від 05.01.2005 року, звернувся до суду із даним позовом, в якому просив суд визнати Договір оренди вищевказаної земельної ділянки, яка перебуває в оренді ТОВ «Концерн «Сімекс - Агро» - недійсним відповідно до норм Цивільного кодексу України та Закону України «Про оренду землі», оскільки орендодавець не підписував договір оренди землі від 05.01.2005 року та у зв'язку з тим, що в договорі відсутні передбачені Законом деякі істотні умови договору оренди. Також просив присудити до стягнення суми грошових коштів за протиправно зібраний останнім урожай із належної йому, [PERSON], земельної ділянки в розмірі 83 853 гривні, що є його приватною власністю. Під час розгляду справи судом встановлено, що [PERSON] Договору оренди землі від 05.01.2015 року не підписував, що підтверджується висновком Вінницького відділення КНДІСЕ від 10.09.2014 року №1473/1474/14-21. Згідно інформації наданої сільським головою Славнянської сільської ради Липовецького району Вінницької області від 12.09.2014 року за №02-22/189, земельну ділянку площею 3,8544 га кадастровий номер [NUMBER], місце розташування якої на території Славнянської сільської ради в 2014 році обробляв ТОВ «Концерн «Сімекс-Агро». Також судом встановлено, що у 2014 році ТОВ «Концерн «Сімекс-Агро» здійснювало обробіток землі та посіви на земельній ділянці площею3,8544 га кадастровий номер [NUMBER] і зібрало урожай. Ці обставини були визнані в судовому засіданні представником відповідача. Однак, суд вважає, що вказаний позов не підлягає задоволенню, оскільки відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України, визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Метою звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним є застосування наслідків його недійсності (реституції), відшкодування збитків або моральної шкоди у випадках, коли її відшкодування передбачено законом. Як передбачено ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). У зв'язку з тим, що оспорюваний договір оренди землі суб'єктивні права та охоронювані інтереси позивача не порушує, так як на момент його укладення [PERSON] не був стороною такого договору, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині вимог щодо визнання договору оренди землі недійсним. Крім того, ураховуючи, що вимоги про відшкодування збитків, які ставить позивач перед судом є похідними від дійсності оспорюваного ним правочину, в задоволені вимог яких суд відмовив, відтак підстав для стягнення із відповідача грошових коштів також не має, тому в задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі. Вирішуючи питання судових витрат, суд керується правилами ст.88 ЦПК України, а тому у випадку відмови в задоволенні позовних вимог, відносить судові витрати на рахунок позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed