Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання двох дітей. Мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 04 листопада 2006 року, який рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 08 червня 2015 року, розірваний. Від шлюбу мають двох дітей: сина [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO]. Діти з червня 2015 року проживають разом з ним та знаходяться на його утриманні. При цьому, відповідачка проживає він них окремо. Вона працює, має регулярний дохід, проте повноцінно не надає матеріальної допомоги, не приймає участі в утриманні та вихованні дітей з червня 2015 року, тому він бажає отримувати аліменти офіційно в примусовому порядку, що й стало підставою звернення до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з тих же підстав та просив їх задовольнити, а відповідач та її представник [PERSON], діючий на підставі довіреності від 24 січня 2017 року, їх не визнав, посилаючись на те, що приймає участь в утриманні дітей шляхом надання продуктів харчування, забезпечення одягом та в отриманні додаткової освіти, дозвілля, визнавши факт проживання дітей з позивачем та ненадання коштів в готівковій формі, передбачаючи, що останні будуть використані батьком дітей не за призначенням. Вислухавши пояснення сторін, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 04 листопада 2006 року, який рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 08 червня 2015 року, розірваний (а.с.3, 8). Від шлюбу сторони мають двох дітей: сина [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO] (а.с.4, 5). Діти з червня 2015 року проживають разом з позивачем - їх батьком та знаходяться на його утриманні (а.с.7), що визнається сторонами. При цьому, з червня 2015 року - після розлучення відповідачка проживає окремо від дітей. Вона працює, має регулярний дохід, з червня 2015 року частково приймає участь в утриманні та вихованні дітей шляхом надання продуктів харчування, забезпечення одягом та в отриманні додаткової освіти, дозвілля, визнавши факт проживання дітей з позивачем та ненадання коштів в готівковій формі, передбачаючи, що останні будуть використані батьком дітей не за призначенням. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які будуть стягуватися з відповідача на утримання дітей, судом враховані наступні обставини: матеріальний стан позивача, який веде окреме господарство, має окремий бюджет, та на утриманні якого знаходяться двоє дітей, їх стан здоров»я, потреби, та відповідача, яка працює, крім сина [PERSON] та дочки [PERSON], інших дітей не має, проживає окремо від них (за іншою адресою) й має достатні можливості сплачувати аліменти на їх утримання з урахуванням принципу співмірності, достатніх потреб дитини, дійсної участі батьків у її утриманні. Відповідно до чч 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно статті 180 Сімейного Кодексу (далі - СК) України батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини першої статті 181 СК України способи виконання батьками обов»язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Суд вважає, що з урахуванням принципу співмірності, достатніх потреб дітей, дійсної участі батьків у її утриманні, підлягають стягненню на користь позивача аліменти на утримання дітей щомісячно, й до їх повноліття, оскільки судом встановлено, що відповідач працює, має можливість сплачувати аліменти на утримання дітей у визначеному розмірі, що є достататнім, співмірним й можливими як для стягувача, так й отримувача аліментів. В разі винесення судом рішення про стягнення аліментів, згідно частини 3 статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до частини 2 статті 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Судом надана правова оцінка заперечень відповідача проти позову, та вважає, що останні не заслуговують на увагу, розцінюються судом як такі, що спрямовані на уникнення від виконання зобов"язань, оскільки остання проживає окремо від дітей, які за погодженням сторін проживають разом з позивачем (батьком), й основий тягар утримання дітей наразі покладений саме на нього. Відповідно до частини першої статті 191 СК України аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду від дня пред»явлення позову. Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дітей 22 грудня 2016 року, що підтверджується штемпелем на зазначеній позовній заяві (а.с.1), проте, враховуючи той факт, що відповідачка в грудні 2016 року та січні 2017 року надавала допомогу дітям шляхом купівлі одягу, продуктів харчування, що визнається позивачем, тому відрахуванню підлягають аліменти з 01 лютого 2017 року, що відповідатиме принципу справедливості. При задоволенні позовних вимог з відповідача на користь держави підлягають стягненню судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп., від сплати яких позивач був звільнений при зверненні до суду з вимогою про стягнення аліментів відповідно до Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного, ст.ст. 180, 181 ч.1, 183, 184, 185, 191 ч.1 Сімейного кодексу України, з урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.06.2006 року та,

Outcome: partial