Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-22 00:00:00

03.03.2014 року [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеною позовною заявою, в якій просить поновити її на роботі на посаді техніка з обліку та діловодства служби наземного та пасажирського обслуговування ДП «МА «Бориспіль» з дати звільнення 05.02.2014 року, скасувавши накази № 01-07-948 від 02.12.2013 року про скорочення посади і № 11-07/1-92/п від 05.02.2014 року про звільнення, стягнувши також з відповідача заробітну плату за час вимушеного прогулу, починаючи з 05.02.2014 року по час фактичного поновлення на роботі. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що з 03.06.2002 року вона працювала на посаді техніка з обліку та діловодства служби наземного та пасажирського обслуговування у відповідача. У грудні 2005 року їй було надано соціальну відпустку в зв'язку з вагітністю та пологами. У неї народилось двоє дітей. 20.11.2013 року вона вийшла з декретної відпустки. 05.12.2013 року відповідач ознайомив її з попередженням про заплановане звільнення на підставі наказу № 01-07-948 від 02.12.2013 року «Про скорочення посади», а 05.02.2014 року її було звільнено з роботи на підставі ст.40 ч.1 п.1 КЗпП України - у зв язку з скороченням штату працівників, відповідно до наказу № 11-07/1-92/п від 05.02.2014 року. Проте, законних підстав для звільнення не було, оскільки доказів змін в організації виробництва і праці на підприємстві не має, про вказані зміни під час їх проведення її не повідомляли. Також невідомо, які саме наслідки потягли такі зміни - зміну істотних умов праці чи скорочення. Крім того, відповідачем було порушено порядок її звільнення, оскільки звільнення не узгоджено з профспілковою організацією, так як і не були проведені консультації з останньою щодо запланованого скорочення. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, підтвердивши викладені в позовній заяві обставини, просив їх задовольнити. Представник відповідача Сінькевич В.А. під час судового розгляду позов не визнав, надавши письмові заперечення, в яких зазначає, що [PERSON] було звільнено з дотриманням порядку та всіх вимог чинного законодавства, оскільки їй було вручено попередження про заплановане вивільнення, запропоновано працевлаштування на вакантні посади, від яких вона відмовилася, а для працевлаштування на деякі посади не має необхідної освіти чи знань. Профспілкою не було надано згоди на звільнення [PERSON] без зазначення підстав такої відмови, що не є перешкодою для звільнення. До того ж, зміни в організації виробництва і праці ДП «МА «Бориспіль» дійсно мали місце. В зв'язку з чим підстав для задоволення позову не має. Третя особа, генеральний директор ДП «МА «Бориспіль» Кочанов О.І., за викликом суду не з явився, свого представника не направив, причини неявки не повідомив, заяви про слухання справи в свою відсутність та письмових заперечень не надав. Суд ухвалив слухати справу без участі третьої особи. Суд, заслухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав. Встановлено, що позивач працювала у відповідача на посаді техніка з обліку та діловодства служби пасажирського обслуговування з 03.06.2002 року, відповідно до наказу № Н-11-07-212/п#1 від 03.06.2002 року, з 01.08.2007 року наказом № Н-11-07-644/п#47 від 31.07.2007 року її переведено на посаду техніка з обліку та діловодства служби наземного та пасажирського обслуговування. У грудні 2005 року [PERSON] було надано соціальну відпустку в зв'язку з вагітністю та пологами. 20.11.2013 року позивач приступила до роботи на посаді техніка з обліку та діловодства служби наземного та пасажирського обслуговування. 21.11.2013 року позивачу було запропоновано переведення на рівнозначну посаду фахівця групи підготовки службової діяльності департаменту ВОХОР, оскільки за час її перебування в соціальній відпустці відбулися зміни в організаційній структурі підприємства. Від запропонованої посади позивач відмовилась, що вбачається з направлення на проходження співбесіди від 21.11.2013 року. З 15.03.2014 року, в зв язку з виробничою необхідністю, згідно наказу № 01-07-948 від 02.12.2013 року, в штатному розписі служби наземного та пасажирського обслуговування підрозділу керівництво, було скорочено посаду техніка з обліку та діловодства у кількості 1 одиниця. Позивача з даним наказом було ознайомлено 05.12.2013 року, що підтверджується її підписом в наказі. Одночасно з ознайомленням з наказом № 01-07-948 від 02.12.2013 року, позивачу було вручено попередження про заплановане вивільнення від 05.12.2013 року, що узгоджується з вимогами ст.49-2 КЗпП України. Після проведеного скорочення посада техніка з обліку та діловодства служби наземного та пасажирського обслуговування не створювалась. Зазначена посада була єдиною на підприємстві. Як передбачено ч.1 та ч.2 ст.42 КЗпП України, при скороченні чисельності чи штату працівників у звязку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, а при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається категоріям, передбаченим п.1-9 ч.2 даної статті. Враховуючи те, що посада техніка з обліку та діловодства служби наземного та пасажирського обслуговування була єдиною на підприємстві, право переважного залишення на вказаній посаді позивача не повинне було застосовуватись. Службовими записками № 11.3-05-243 та № 11.3-05-244 від 05.12.2013 року позивача ознайомлено з переліком вакантних посад станом на 05.12.2013 року та запропоновано працевлаштування в ДП «МА «Бориспіль», що вбачається з акту № 11-26-323 від 05.12.2013 року. З метою подальшого працевлаштування позивача в ДП «МА «Бориспіль», за її бажанням було видано направлення для проходження співбесіди як кандидата на посаду фахівця групи зовнішніх відносин та протокольних заходів служби документаційного та адміністративного супроводження. Проте, під час проходження співбесіди на запропоновану посаду було встановлено, що кандидат не відповідає посаді в зв'язку з відсутністю базових знань іноземної мови. Також службовою запискою № 11.3-10-642 від 06.12.2013 року позивачу було запропоновано новий перелік вакантних посад станом на 06.12.2013 pоку, та за її бажанням було видано направлення для проходження співбесіди як кандидата на посаду секретаря-діловода служби документаційного та адміністративного супроводження, про що свідчить акт № 11-26-324 від 06.12.2013 року. Проте, під час проходження співбесіди на запропоновану посаду було встановлено, що кандидат не відповідає посаді в зв'язку з низьким рівнем знань англійської мови, відсутністю навиків у правилах ведення діловодства. Крім того, 13.12.2013 року позивачу було знову запропоновано працевлаштуватись на підприємстві за однією з наявних вакантних посад на підприємстві станом на 13.12.2013 року, згідно службової записки № 11.3-10-646 від 13.12.2013 року, про що складено відповідний акт № 11-26-330 від 13.12.2013 року, від яких [PERSON] відмовилась. 20.12.2013 року позивача ознайомлено з переліком вакантних посад по підприємству, згідно службової записки № 11.3-10-660 від 20.12.2013 року, про що свідчить відповідний акт № 11-26-402 від 20.12.2013 року. Від переведення позивач відмовилася. 27.12.2013 року позивачу було знову запропоновано працевлаштуватись на підприємстві за однією з наявних вакантних посад, відповідно до службових записок № 11.3-10-665 та № 11.3-10-666 від 26.12.2013 року, про що свідчить акт № 11-26-418 від 27.12.2013 року. За бажанням позивача їй було видано направлення на проходження співбесіди як кандидата на посаду фахівця відділу договорів авіаційної діяльності. Проте, під час проходження співбесіди на запропоновану посаду було встановлено, що кандидат не відповідає посаді в зв'язку з відсутністю юридичної освіти. 09.01.2014 року позивачу знову було запропоновано працевлаштуватись на підприємстві за однією з наявних вакантних посад, згідно службової записки № 11.3-10-05 від 09.01.2014 року, про що свідчить акт № 11-26-5 від 09.01.2014 року. За бажанням [PERSON] їй було видано направлення на проходження співбесіди як кандидата на посаду провідного фахівця відділу маркетингу комплексу авіаційної діяльності. Проте, під час проходження співбесіди на запропоновану посаду було встановлено, що кандидат не відповідає посаді. 24.01.2014 року позивачу знову було запропоновано працевлаштуватись на підприємстві за однією з наявних вакантних посад, відповідно до службових записок № 11.3-10-17 від 22.01.2014 року та № 11.3-10-4 від 24.01.2014 року, про що свідчить акт № 11-26-22 від 24.01.2014 року. За бажанням [PERSON] їй було видано направлення на проходження співбесіди як кандидата на посаду фахівця відділу маркетингу комплексу авіаційної діяльності. Проте, під час проходження співбесіди на запропоновану посаду було встановлено, що кандидат не відповідає посаді. 31.01.2014 року позивачу було знову запропоновано працевлаштуватись на підприємстві за однією з наявних вакантних посад, згідно службової записки № 11.3-10-25 від 30.01.2014 року, про що свідчить акт № 11-26-26 від 31.01.2014 року. 16.01.2014 року відповідач звернувся до первинної профспілкової організації ДП «МА «Бориспіль» з Поданням № 01-22-84 від 16.01.2014 року, в яких просив профспілку розглянути питання стосовно надання згоди на звільнення позивача, що цілком узгоджується з вимогами ст.43 КЗпП України. Профспілкою не було надано згоди на звільнення [PERSON] без зазначення підстав для такої відмови, що підтверджується витягом з протоколу засідання профспілкового комітету первинної профспілкової організації ДП «МА «Бориспіль» № 301-01-35 від 04.02.2014 року. Відповідно до ч.7 ст.43 КЗпП України, рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обгрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). Тому, враховуючи те, що профспілкою не було надано згоди на звільнення [PERSON] без зазначення підстав для такої відмови, відповідач мав право звільнити позивача у відповідності з положенням вказаної норми. Як наслідок, у зв'язку зі скороченням посади техніка з обліку та діловодства служби наземного та пасажирського обслуговування та відмовою позивача від переведення на іншу посаду, її було звільнено наказом № 11-07/1-92/п від 05.02.2014 року на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України. Як передбачено п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Відповідно до ч.3 ст.64 ГК України, підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. В листі Міністерства праці і соціальної політики України № 46/06/187-10 від 10.03.2010 року зазначено, що власник на свій розсуд має право або зменшити чисельність працівників певної спеціальності та кваліфікації, або зменшити чисельність певних посад, що в будь-якому випадку вимагає звільнення працівників. При цьому скорочення кількості працівників відбувається у випадку ліквідації посад. Відповідно і прийняття нових працівників на посади, які ліквідовані, є неможливим. Таким чином, в зв'язку з вищезазначеним, а також враховуючи те, що зміни в організації виробництва і праці в ДП «МА «Бориспіль» дійсно мали місце, дії ДП «МА «Бориспіль» по звільненню [PERSON] вчинялись в повній відповідності до вимог чинного законодавства, підстави для задоволення вимог останньої, в тому числі про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та скасування наказів, відсутні. Відповідно до ст.88 ЦПК України, судові витрати у вигляді судового збору, від сплати якого позивача було звільнено при подачі позову, компенсуються за рахунок держави, оскільки позов задоволенню не підлягає. В зв"язку з вищевикладеним, на підставі листа Міністерства праці і соціальної політики України № 46/06/187-10 від 10.03.2010 року; ст.64 ч.3 ГК України; ст.ст.40 ч.1 п.1, 42 ч.1 та ч.2, 43, 49-2 КЗпП України,

Outcome: dismissed