Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 11 листопада 2012 року, в якому у них народилася одна дитина - син [PERSON], [INFO]. При цьому зазначила, що з самого початку спільного подружнього життя відповідач неодноразово бив її, внаслідок чого втратила дитину. Надалі вона знову завагітніла, проте, відповідач продовжував неодноразово наносити їй побої і боячись за дитину, восени 2013 року вона його залишила та пішла жити до своїх батьків. Саме з цього часу вони спільно не проживають, подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть. Шлюб набрав формальних рис, що суперечить її інтересам, в зв»язку з чим вважає, що за таких обставин подальше збереження шлюбу є неможливим, а тому, просила суд шлюб між ними розірвати, присвоївши їй дошлюбне прізвище «[PERSON]». Сторони в судове засідання не з»явилися. Позивач [PERSON] подала до суду заяву, згідно якої розгляд справи просила провести без її участі, при цьому, зазначила, що позов підтримує, надала згоду на заочний розгляд справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у визначеному законом порядку. Причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутності, чи відкладення розгляду справи до суду не подав. За таких обставин, за згоди позивача, суд вважає за необхідне ухвалити у справі заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, відповідно до якої у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом, що сторонами не оспорювалося, стверджено свідоцтвом про шлюб [NUMBER], виданого 11 листопада 2012 року Дзвиняцькою сільською радою Борщівського району Тернопільської області, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], зареєстрували шлюб 11 листопада 2012 року, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 11. Після укладення шлюбу присвоєно прізвище - чоловікові та дружині «[PERSON]». В шлюбі у них народилася одна дитина - син [PERSON], [INFO], який проживає разом з матір»ю. Також судом встановлено, що сторони фактично припинили шлюбні відносини, такі не підтримують з 2013 року, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Взаєморозуміння та примирення досягти не можуть. Позивач наміру зберегти шлюб не має. Виходячи з наведеного вище, суд приходить до переконання, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, а його розірвання не суперечить будь-чиїм законним правам та інтересам. Поряд з тим, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені останньою судові витрати по справі. Тому, враховуючи викладене, на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved