Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до Рівненського міського суду з позовом до [PERSON], [PERSON] міського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Рівненській області про зняття арешту. Свої вимоги обгрунтовує тим, що їй на праві власності належить квартира № 181, що знаходиться по вул. Соборна будинок 263 у м. Рівне. Право власності підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серія ССА № 502494 від 03 лютого 2004 року та було зареєстроване 03 лютого 2004 року. 21 листопада 2017 року звернулась для проведення реєстраційних дій та зясувала, що квартира арештована на підставі постанови [PERSON] міського відділу державної виконавчої служби від 27 жовтня 2007 року. Відповідно до вказаної постанови, особою, майнові права якої обтяжуються, є [PERSON], щодо якого вона не має жодної інформації та який не має жодних майнових прав на належне їй майно та не був зареєстрований у квартирі. Просила зняти арешт з належної їй на праві власності квартири №[ADDRESS], який зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна за №7795904. Виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запис від 26 серпня 2008 року за №7795904 про арешт квартири №[ADDRESS]. Позивачка [PERSON] подала до суду заяву з проханням проводити розгляд справи у її відсутність. Позов підтримує та просить задовольнити. Представник відповідача [PERSON] міського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Рівненській області за довіреністю [PERSON] подала до суду заяву згідно якої просила справу розглянути у її відсутність. Проти позову не заперечує. Відповідач [PERSON] , місце проживання якого суду не відоме, про день, час та місце судового засідання повідомлявся шляхом поміщення оголошення на веб-порталі судової влади України, що відповідно до ст. 128,129 ЦПК України є належним повідомленням особи про виклик до суду. Дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, суд прийшов до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення. Статтею 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, який відповідно до ст. 319 ЦК України, володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення. Судом встановлено, що [PERSON] належить на праві приватної власності квартира № 181, що знаходиться по вул. Соборна будинок 263 у м. Рівне, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серія ССА № 502494 від 03 лютого 2004 року яке було зареєстроване 03 лютого 2004 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно за № 2732539 від 03.02.2004р. З оглянутого судом Витягу з Державного реєстру речового права на нерухоме майно про реєстрацію обтяження вбачається, що за постановою державного виконавця Рівненського міського відділу ДВС від 27.10.2003р. на [ADDRESS] накладено арешт в рахунок забезпечення виконання боргових зобовязань [PERSON]. Встановлено, що у квартирі [ADDRESS] В.В. зареєстрованим не значиться. Відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що "майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Суд прийшов до висновку, що сукупністю достовірно встановлених судом доказів підтверджується належність на праві приватної власності [PERSON] квартири №[ADDRESS], яка є її одноосібним власником. Судом не встановлено правомірності накладення державним виконавцем арешту на квартиру №[ADDRESS]. Наявний арешт створює перешкоди власнику в праві власності на нього володіння, користування, розпорядження, чим порушенні її майнові права щодо розпорядження власністю. Право власності [PERSON] на квартиру ніким не оспорюється. У інший спосіб ніж за рішенням суду скасувати арешт не можливо, оскільки [PERSON] не є стороною виконавчого провадження за яким помилково було накладено арешт на її власність у виді квартири. За наведених обставин, суд прийшов до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення. На підставі викладеного.

Outcome: approved