Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-23 00:00:00

19.11.2020 року позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом, у якому просила: усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом виселення [PERSON] із квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , зняття з реєстраційного обліку за адресою [ADDRESS] , скасувати свідоцтво про право власності на майно - квартиру [ADDRESS] , вирішити питання судових витрат (а.с.4). Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги [PERSON] покликалася на наступні обставини. Зокрема, зазначає, що [PERSON] , який був її дідусем, був першим власником квартири по [ADDRESS] , отримав ордер на підстав рішення виконкому Рокитнівської селищної ради від 10.10.1985 року №130. [INFO] [PERSON] помер, вищевказана квартира була успадкована його дочкою (матір`ю позивача) [PERSON] .. 27.01.1999 року [PERSON] подарувала успадковану квартиру позивачці. Вважає, що у зв`язку з тим, що її квартиру було подаровано [PERSON] , остання чинить перешкоди у реалізації права власності [PERSON] .. Відтак, на підставі ст.391 ЦК України просить задовольнити її позовні вимоги. Ухвалою судді Рокитнівського районного суду Рівнесенької області від 25.11.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за такою та призначено дату підготовчого засідання (а.с.23). 11.12.2020 року представник відповідача [PERSON] адвокат Кохана О.О. подала відзив на позов, у якому зазначила, що позовні вимоги не визнають «в повному обсязі» та просили відмовити у задоволенні позовних вимог. Обґрунтовуючи свої заперечення відповідач покликається на те, що відповідач отримала спірну квартиру на підставі договору дарування, яку її матір [PERSON] придбала згідно договору купівлі продажу від 10.10.2019 року у [PERSON] .. Крім того зазначає, що позивачка зловживає своїм процесуальним право, оскільки неодноразово зверталася до судів з аналогійним позовними заявами. Стверджує, що позивачці було відомо, що спірна квартира належить іншим особам, що підтверджується рішенням Рокитнівського районного суду Рівненської області від 27.12.2002 року, яким було відмовлено позивачці у задоволенні позовних вимог «про визнання ордеру недійсним, виселення громадян та витребування приватного майна з чужого незаконного володіння та про визнання рішення про приватизацію та свідоцтва про право власності недійним» (а.с.29-34). 11.12.2020 року на адресу суду від позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив, у якій вона вказує, що «не зловживає своїм процесуальним правом», а має право на звернення до суду, яке гарантується, підставою для звернення до суду з позовом є порушення права. Крім того зазначила, що викладені доводи відповідачем у відзиві з приводу того, що позивачем було здану вищевказану квартиру на баланс Рокитнівської селищної ради, не відповідає дійсності та не підтверджується жодним допустимим фактом. Просила суд задовольнити позовні вимоги (а.с.51-55). Ухвалою Рокитнівського районного суду Рівненської області від 18.02.2021 року підготовче провадження у справі закрито та призначено дату судового засідання для розгляду справи по суті. Крім того, за клопотанням позивачки було витребувано у КП «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації» Рівненської обласної ради - інвентаризаційну справу №1171, реєстраційний номер 7-176-630, а також за клопотанням відповідачки з Рокитнівського районного суду Рівненської області матеріали цивільної справи за позовом [PERSON] про визнання ордеру недійсним, виселення громадян та витребування приватного майна з чужого незаконного володіння та про визнання рішення про приватизацію та свідоцтва про право власності недійним (а.с.111-112). В судовому засіданні позивачка заявлені позовні вимоги підтримала з підстав зазначених у позовній заяві та просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідачка та її представник у судовому засіданні вказали, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними і просили відмовити у задоволенні таких «в повному обсязі». Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд дійшов до наступних висновків. Судом вставлено, що 11.10.1985 року видано ордер №48 [PERSON] на вселення з сім`єю з 3-х чоловік, на право зайняття 2-х кімнат, житловою площею 28,63 кв. м, в квартирі [ADDRESS] , ордер видано на підставі рішення виконкому Рокитнівської селищної Ради депутатів трудящих смт. Рокитне від 10.10.1985 року №130 (а.с.5 зв.). Згідно договору дарування від 27.01.1999 року [PERSON] подарувала [PERSON] квартиру [ADDRESS] , яка складається з двох житлових кімнат житловою площею 27,7 кв.м., кухні, коридора, ванни, вбиральні, комори - загальною площею 52,1 кв.м. (а.с. 6). Як вбачається з довідок Рокитнівської районної державної адміністрації від 03.10.2000 №02/23-1499 та Рокитнівської селищної ради від 03.10.2000 року №303, сім`я [PERSON] в складі двох чоловік, відповідно до п.11 Порядку відселення та самостійного переселення громадян з територій, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.12.1992 року №706, 03.10.2000 року здала раніше займану кватиру в [ADDRESS] , в якій постійно проживала до переселення (а.с.60-61). Відповідно до п.11 Порядку відселення та самостійного переселення громадян з територій, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.12.1992 року №706, «Громадяни, які переселяються з радіоактивно забруднених територій за направленнями обласних державних адміністрацій, одержують ордери на вселення в надані їм житлові приміщення після подання районній державній адміністрації, виконкому міської (міста обласного підпорядкування) Ради народних депутатів довідки з попереднього місця проживання про здачу раніше займаного житлового приміщення». Як вбачається з матеріалів справи в подальшому [PERSON] та її сім`ї було надано Тернопільською міською радою ордер на вселення у двохкімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с.121-129). Таким чином, передумовою надання позивачу квартири у м. Тернопіль в порядку переселення із забруднених територій було передання раніше займаної нею квартири Рокитнівський селищній раді. Відтак, суд вважає, що спірна квартира вибула із власності позивача у встановленому законом порядку - у зв`язку з її переселенням із радіоактивно забруднених територій та надання її житла у м. Тернополі. Рішенням виконавчого комітету Рокитнівської селищної ради від 03.10.2000 року №220 «Про виділення квартири жителю селища Рокитне [PERSON] , яка здана переселенкою у чисту зону по ЧАЕС», виділену здану квартиру, яка складається з двох кімнат житловою площею 27,7 кв.м. сімї молодого спеціаліста [PERSON] , сім`я із 3-х чоловік, позачергово (а.с.65). Крім того, вказана інформація та факт перебування у спільній сумісній власності [PERSON] та членів його сім"ї спірної квартири, підтверджується також копією витягу Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с.83-94). Як вбачається із зазначеного вище витягу в подальшому спірна квартира [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] було відчужено [PERSON] (після укладення шлюбу - [PERSON] ). на підставі договору купівлі продажу р№2297 від 20.09.2006 року (а.с.83-94). У свою чергу [PERSON] 10.10.2019 року продала спірну квартиру [PERSON] (матері відповідача), що підтверджується договором купівлі-продажу від 10.10.2019 року (а.с.42 звор.) та згаданим вище витягом (а.с.83-94). [PERSON] подарувала квартиру [ADDRESS] [PERSON] (відповідачу), згідно договору дарування квартири від 18.12.2019 року (а.с.17). Обґрунтовуючи правові підстави заявлених позовних вимог, позивач покликається на те, що відповідач чинить їй перешкоди у користуванні її власністю (зокрема у зв`язку з набуттям спірної квартири на підставі договору дарування) та на підставі статті 391 ЦК України просить такі перешкоди усунути, виселивши відповідача та скасувавши правовстановлюючий документ, яким підтверджується право власності [PERSON] на спірне майно. Згідно з ч.1 ст.391 ЦК України, на яку покликається позивачка, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма по суті закріплює право звернення власника майна з негаторним позовом про усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. При цьому, суд наголошує, що право звернення з таким позовом має виключно власник майна, яким позивачка не є (адже спірна квартира вибула з її власності у встановленому законом порядку у зв`язку з переселенням позивачки та її сім`ї із радіоактивно забруднених територій у м. Тернопіль та надання їй там). Аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалася у судових рішеннях як Верховного Суду України так і Верховного суду. Щодо покликання позивачки на норми ст.150 ЖК УРСР, як на підстави звернення з позовом, суд звертає увагу, що такі норми також регламентують житлові права власника майна та членів його сім`ї. Більше того, судом також встановлено, що позивачка оспорювала законність передачі у користування та власність [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] спірної квартири, звернувшись з позовом до Рокитнівської селищної ради, у якому вона просила: «визнати ордер недійсним; виселити [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] та витребувати «приватне майно» з чужого незаконного володіння; визнати рішення про приватизацію та свідоцтва про право власності недійсними». Рішенням суду від 27.12.2002 року у вказаній справі було встановлено законність вибуття із власності позивачки квартири [ADDRESS] та передачу останньої у користування та власність [PERSON] та членів його сім`ї. У зв`язку із встановленими судом у згаданій справі обставинами [PERSON] було відмолено у задоволенні її позовних вимог (а.с.121-129). Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, на підставі вищевказаного, враховуючи те, що спірна квартира вибула з власності позивачки у встановленому законом порядку у 2000 році, зважаючи на те, що [PERSON] не вказала жодних обставин та підстав звернення із позовною вимогою про скасування свідоцтва про право власності відповідачки на спірне майно та не надала, всупереч ч.1 ст.81 ЦПК України, будь-яких доказів, що могли б такі обставини та підстави підтвердити, суд дійшов висновку про безпідставність та необґрунтованість позову [PERSON] в цілому, а відтак у його задоволенні такого слід відмовити. Крім того, на підставі п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати у справі слід покласти на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved