Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-10 00:00:00

14.11.2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], про визнання таким, що втратив право користуватися житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, посилаючись на наступні обставини. Їй належить квартира [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченим приватним нотаріусом [PERSON] та зареєстрована в реєстрі за № 925. 04.05.2014 року померла [PERSON], яка є сестрою позивачки. За час свого життя вона в своєй квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєструвала [PERSON], але відповідачка у вказаній квартирі не проживає. [PERSON] пообіцяла, що зніметься з реєстраційного обліку, однак прохання позивачки вона ігнорує. Згідно Акта від 14 квітня 2015 року № 50 [PERSON] зареєстрована у вищевказаній квартирі, однак в ній не проживає. Позивач просить суд усунути їй перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS], шляхом зняття з реєстраційного обліку [PERSON]. Позивач надала суду заяву, в якій просить справу заслухати в її відсутність на підставі наданих суду доказів, на задоволенні позовних вимог наполягає, просить їх задовольнити (а.с. 11) Відповідачка у судове засідання не з'явилася про дату слухання справи була повідомлена належним чином (а.с.10). Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у відповідності до ст. 391 ЦК України, позовні вимоги підлягають задоволенню. Як встановлено судом, позивачці на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті сестри, [PERSON], належить квартира [ADDRESS], зареєстровано в реєстрі за № 925 посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] від 11 листопада 2014 року (а.с. 4). Крім того, вищевказане підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію право власності (а.с. 5). Відповідно до довідки № 2204 від 10.04.2014 року [PERSON] зареєстрована в квартирі за адресою: [ADDRESS] але в ній не проживає (а.с. 7а) Факт не проживання відповідачки за адресою реєстрації підтверджується актом № 50 від 14 квітня 2015 року, згідно якого у вищевказаній квартирі зареєстрована відповідачка по справі [PERSON], [INFO], однак остання в квартирі не проживає (а.с.6 ), що також підтверджується підписами сусідів (а.с. 9). Суд, даючи оцінку доказам, наявним у матеріалах справи, дійшов висновку про те, що відповідач створює позивачу перешкоди у користуванні належною їй на праві власності квартирою, оскільки вимушує нести додаткові матеріальні витрати, а також перешкоджає вільному розпорядженні належним їй майном. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-ІV „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" втрати особистого права користування житлом є підставою для знаття з реєстраційного обліку. Суд не може зобов'язати третю особу вчиняти, які то не було дії. Зважаючи на наведене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Також суд вважає, що на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. Відповідно до Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визнати особу такою, що втратила права проживання в квартирі є підставою для зняття її з реєстраційного обліку і тому додаткового рішення не потребує. На підставі ст. 391 ЦК України,

Outcome: partial