Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-25 00:00:00

18.03.2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] з вимогами: стягнути з відповідача на її користь 28286 грн. 82 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 5000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, 705 грн. 60 коп. витрат, пов'язаних з визначенням розміру матеріальних збитків, а також судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що 11.10.2013 року о 19:20 годині [PERSON], будучи у стані алкогольного сп"яніння, керував автомобілем М-2137, державний номер [NUMBER], по Донецькому шосе в м. Змієві Харківської області (в районі буд. № 27), не вибрав безпечну швидкість, внаслідок чого допустив наїзд на належний їй припаркований автомобіль Nissan Muranо 3.5і V6 (Z50), державний номер [NUMBER]. [PERSON] Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні ушкодження. Після скоєння ДТП, не дочекавшись працівників міліції, [PERSON] залишив місце ДТП, чим порушив п. 2.10 "а" Правил дорожнього руху України. Постановою судді Зміївського районного суду Харківської області від 28.10.2013 року [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушень, передбачених ст. ст. 122-4, 124, 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього стягнення у виді громадських робіт строком 40 годин. В зв'язку з вказаною вище ДТП їй, як власнику транспортного засобу, заподіяно матеріальні збитки пошкодженням автомобіля на загальну суму 28286 грн. 82 коп. Також нею понесені матеріальні збитки в розмірі 705 грн. 60 коп. витрат на проведення експертизи. Вважала, що внаслідок ДТП саме їй спричинено матеріальну шкоду, оскільки автомобіль належить їй на праві власності. В даному випадку причинний зв'язок наявний та вина [PERSON] доведена постановою судді Зміївського районного суду Харківської області від 28.10.2013 року. Крім того, в зв'язку з неправомірними діями [PERSON] їй заподіяно також моральну шкоду в зв'язку з наступними обставинами: під час ДТП вона не була за кермом автомобіля, а враховуючи, що транспортний засіб є джерелом підвищеної небезпеки, то наслідки від ДТП могли бути значно серйознішими. Їй, як матері, досить тяжко усвідомлювати ту обставину, що будь-хто з її близьких у той час, а може і вона, могли отримати тілесні ушкодження внаслідок ДТП. Після вказаної вище ДТП, вона була позбавлена можливості використовувати за призначенням автомобіль. Крім того, на даний момент нею витрачена значна сума на відновлення автомобіля. Сума, яку вона витратила на відновлення автомобіля є досить значною, а тому вона була вимушена певним чином нести обтяження, хоча за звичайних обставин, в разі не допущення водієм [PERSON] порушення ПДР України, вона могла і не понести витрат на відновлення автомобілю. Вона їздила по різноманітним інстанціям, витрачаючи при цьому певний час, була позбавлена можливості відвозити сина до школи, а тому звичний спосіб життя було порушено неправомірними діями відповідача. Переживання всіх цих подій частково відобразилося і на її здоров'ї, а також на її діяльності як підприємця, оскільки автомобіль вона використовувала для перевезення товару на місце його реалізації. Після ДТП вона втратила таку можливість та була вимушена 31.12.2013 року призупинити свою підприємницьку діяльність. Позивачка [PERSON] та представник позивачки [PERSON] в судове засідання не з'явилися подали заяви про розгляд справи за їх відсутністю, просили постановити заочне рішення у разі неявки відповідача. Відповідач [PERSON] про причини повторної неявки не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи, заперечень проти позову не подавав. У відповідністю з ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд не має відомостей про причину повторної неявки відповідача, повідомленого належним чином, що дало підстави вирішити справу на підставі наявних у ній даних (постановити заочне рішення) у відповідністю з ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України, проти чого не заперечували позивачка та її представник. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явилися, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Постановою судді Зміївського районного суду Харківської області від 28.10.2013 року [PERSON] визнано винуватим у правопорушеннях, передбачених ч. 1 ст. 130, ст. ст. 124, 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення за вказаних обставин: 11.10.2013 року о 19 год. 20 хв. [PERSON] керував автомобілем М-2137, державний номер [NUMBER], по вул. Донецьке шосе в м. Змієві Харківської області (в районі буд. № 27) не вибрав безпечну швидкість, внаслідок чого допустив наїзд на припаркований Nissan Muranо, державний номер [NUMBER], який належить [PERSON]. [PERSON] керував автомобілем з ознаками алкогольного сп'яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, від проходження медичного огляду відмовився на місці ДТП та в медичному закладі в присутності свідків, чим порушив п. п. 2.5, 12.1 Правил дорожнього руху України. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні ушкодження, чим заподіяно матеріальні збитки, потерпілих немає. Крім того, 11.10.2013 року о 19 год. 20 хв. [PERSON] керував автомобілем М-2137, державний номер [NUMBER], по вул. Донецьке шосе в м. Змієві Харківської області (в районі буд. № 27) та скоїв наїзд на припаркований Nissan Muranо, державний номер [NUMBER], який належить [PERSON], після чого, не дочекавшись працівників міліції, залишив місце ДТП, чим порушив п. 2.10а Правил дорожнього руху України. Постановлено: [PERSON] визнати винним у вчиненні правопорушень, передбачених ст. ст. 122-4, 124, 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накласти на нього стягнення: - за ст. 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення у виді громадських робіт на строк 30 (тридцять) годин; - за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення у виді штрафу в розмірі 20 (двадцяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 340 (триста сорок) грн.; - за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення у виді громадських робіт строком 40 годин. Остаточно накласти на [PERSON] стягнення у виді громадських робіт строком 40 годин. (а. с. 50). Відповідно до вимог ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, встановлені постановою судді Зміївського районного суду від 28.10.2013 року обставини, щодо вчинення [PERSON] порушення пунктів 2.10 "а", 2.5, 12.1 ПДР, внаслідок чого сталася ДТП та був пошкоджений автомобіль Ніссан, державний номер [NUMBER], який належить [PERSON], відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, не підлягають доказуванню. Даними копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] підтверджується, що автомобіль Nissan Muranо 3.5і V6 (Z50), державний номер [NUMBER], належить [PERSON] (а. с. 59) Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження №147 від 12.02.2014 року матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля Nissan Muranо 3.5і V6 (Z50), державний номер [NUMBER], в результаті його пошкодження при ДТП, на час огляду 06.02.2014 року, складає 28286 грн. 82 коп. Вартість висновку в сумі 705 грн. 60 коп. сплачена. (а. с. 14-18). Згідно з ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. П. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі визначено однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. У відповідністю з ч. 1 п. п. 2, 3 ч. 2, ч. ч. 3-5 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України №6 від 27 березня 1992 року, шкода, заподіяна особі або майну особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її спричинила за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними та збитками наявний причинний зв'язок та вина вказаної особи. Позивачкою [PERSON] надано докази того, що внаслідок неправомірних дій відповідача [PERSON] їй, як власнику пошкодженого в результаті ДТП автомобіля Nissan Muranо 3.5і V6 (Z50), державний номер [NUMBER], було завдано матеріальну шкоду в розмірі 28286 грн. 82 коп. Також позивачкою доведено, що їй було завдано моральну шкоду, яка виявилася у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою відповідача щодо неї та у зв'язку з пошкодженням її майна, порушенні звичайного порядку життя, необхідності вживати додаткових заходів для відновлення порушеного права. Відповідач [PERSON] не надав будь-яких доказів на спростування вимог позовної заяви щодо відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 28286 грн. 82 коп. та моральної шкоди в розмірі 5000 грн., витрат, пов'язаних з визначенням розміру матеріальних збитків в розмірі 705 грн. 60 коп., судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп. За таких обставин, позовна заява [PERSON] є обґрунтованою та підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved