Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-25 00:00:00

[PERSON] звернулась у Сколівський районний суд Львівської області із позовною заявою до [PERSON], з участю третіх осіб Росохацької сільської ради Сколівського району Львівської області та Сколівської державної нотаріальної контори, про визнання заповіту нікчемним та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом. У обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 19 вересня 2014 року померла її мати [PERSON], котра на час смерті проживала разом з нею в с. Вовківці Борщівського району Тернопільської області. 12 березня 2015 року позивачка звернулася в Сколівську державну нотаріальну контору Львівської області про прийняття спадщини після смерті своєї матері, однак державним нотаріусом їй було повідомлено про те, що її покійна мати 14.05.2014 року склала заповіт, який був посвідчений секретарем Росохацької сільської ради Сколівського району Львівської області [PERSON] та зареєстровано в спадковому реєстрі №27. В зв"язку з цим, державним нотаріусом 23.04.2015 року було видано свідоцтво про право на спадщину, яке зареєстроване в спадковому реєстрі за №216 на 3/8 частки житлового будинку за адресою: вул. Шевченка, 42 в с. Росохач Сколівського району Львівської області. На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом державним нотаріусом було видано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Вважає, що заповіт є нікчемним, оскільки складений з порушенням вимог щодо його посвідчення, а відповідно наслідком нікчемності вказаного заповіту є недійсність свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а відтак, вважає що ситуація, яка виникла суттєво впливає на її права та інтереси, в зв'язку з чим звернулась в суд для захисту таких. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, наведених у позовній заяві, просила суд задоволити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідачка та її представник позовні вимоги заперечили, зазначивши, зокрема, що позивач невірно обрав спосіб захисту свого порушеного права, яке не визнається відповідачем та третьою особою Росохацькою сільською радою Сколівського району Львівської області, оскільки нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом, відтак у задоволенні позову просить відмовити у повному обсязі. Представник третьої особи Росохацької сільської ради Сколівського району Львівської області заперечила, пояснивши, що заповіт [PERSON] від 14.05.2014 року виражав дійсну волю заповідачки, самостійно був нею прочитаний, підписаний та посвідчувався без участі сторонніх осіб. За таких обставин вважає позовні вимоги позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Третя особа Сколівська державна нотаріальна контора надіслала лист вих. № 07/01-16/03 від 12.01.2016 року, в якому просили розглядати справу без участі їх представника, при розгляді справи покладаються на розгляд суду. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідачки та її представника, представника Росохацької сільської ради Сколівського району Львівської області, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. 19.09.2014 року померла [PERSON], мати позивачки, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ИД № 178787, виданим 23.09.2014 року Вовковецькою сільською радою Борщівського району Тернопільської області. 12.03.2015 року позивач [PERSON] звернулась у Сколівську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, що підтверджується заявою про прийняття спадщини № 98 від 12.03.2015 року. В той же час, державним нотаріусом було повідомлено позивачу, що 14.05.2014 року [PERSON] було складено заповіт за реєстровим № 27, посвідчений секретарем Росохацької сільської ради, зі змісту якого вбачається що спадкодавець заповіла все належне їй майно [PERSON]. На підставі вищезгаданого заповіту 23.04.2015 року державним нотаріусом Сколівської державної нотаріальної контори [PERSON] було видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом № 216 на 3/8 частки житлового будинку А-1 (який в цілому складається з двох житлових кімнат, розмір житлової площі 40,6 кв.м., та кухні, загальною площею 66,9 кв.м., та відповідної частини господарських будівель та споруд, які в цілому складаються з: сараю Б, сараю В, убиральні Г, сараю Д, погребу П, огорожі № 1, який розташований за адресою: Львівська обл., Сколівський р-н, с. Росохач, вул. Шевченка, 42, та проведено державну реєстрацію зазначеного нерухомого майна. Позовні вимоги позивач обгрунтував тим, що рукописний напис у заповіті, де зазначено «цей заповіт прочитано мною вголос та підписано мною особисто, в заповіті виразино моя воля» здійснено сторонньою та зацікавленою особою [PERSON], у звязку з чим порушено таємницю нотаріальних дій та таємницю заповіту. Відповідно до статті 1247 ЦК України, загальними вимогами до форми заповіту є складання заповіту в письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт повинен бути особисто підписаний заповідачем та посвідчений нотаріусом або іншими посадовими особами, службовими особами, визначеними у статтях 1251, 1252 цього Кодексу. Згідно п. 4 Постанови № 9 Пленуму ВСС України від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що судам відповідно до статті 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 ЦК тощо) та оспорювані правочини якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Пунктом 7 зазначеної Постанови передбачено, що правочин може бути визнано недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Відповідно до статей 215, 216 ЦК України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Статтею 236 ЦК України визначено, що нікчемний правочин є недійсним з моменту його вчинення, він не може створювати будь-яких юридичних наслідків. Однак у даній справі оспорюваний правочин заповіт [PERSON] від 14.05.2014 року, створив юридичний наслідок видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом та державну реєстрацію права власності на нерухоме майно. З врахуванням вищенаведеного слід зазначити, що заповіт від 14.05.2014 року слід вважати оспорюваним, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом. Аналогічна позиція викладена в ухвалі ВСС України від 18.06.2014 року у справі №6-11290св14, в якій зазначено, що «вимоги про визнання заповіту нікчемним позивачем не повинні заявлятись; нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом.

Outcome: dismissed