Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-17 00:00:00

25.09.2020 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя звернувся адвокат Котелевський Костянтин Володимирович, який діє в інтересах [PERSON] з позовною заявою до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ», треті особи приватний нотаріус Гуревічов Олег Миколайович та приватний виконавець Табінський Олег Володимирович, про визнання виконавчого напису нотаріуса № 2123, що виданий 22 січня 2020 року про стягнення на користь Відповідача з Позивача заборгованості в загальному розмірі 29113,51 грн., таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позову зазначено, що 10 жовтня 2012 р. Позивачем укладений кредитний договір № 500310932 з ПАТ «Альфа-Банк» у розмірі 11 080 гривень 00 копійок. 22 січня 2020 р. на підставі кредитного договору, за заявою правонаступника ПАТ «Альфа-Банк» - ТОВ «Фінансова компанія управління активами», Приватним нотаріусом Гуревічовим Олегом Миколайовичем вчинений виконавчий напис № 2123, за змістом якого з Позивача слід стягнути суму заборгованості в загальному розмірі 29 113,51 гривень. 30 липня 2020 р. приватний виконавець Табінський Олег Володимирович виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 62661997. 17 серпня 2020 р. приватний виконавець Табінський Олег Володимирович виніс постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника в рамках ВП № 62661997. Постанову направлено в Управління поліції охорони в Запорізькій області, за місцем роботи Позивача, і відповідно до неї із заробітної плати Позивача здійснюється відрахування у розмірі 20% із заробітку для погашення заборгованості за вказаним виконавчим написом та оплати винагороди приватного виконавця. Позивач вважає, що вищевказаний виконавчий напис слід визнати таким, що не підлягає виконанню, оскільки він вчинений щодо кредитного договору, який укладений у простій письмовій, а не нотаріальній формі, що порушує положення Постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року, якою затверджений Перелік документів, на підставі яких може бути видано виконавчий напис нотаріуса. Крім того, посилається на те, що всупереч ст. 88 Закону України «Про нотаріат» вчинений виконавчий напис здійснено більш ніж через три роки дня виникнення права вимоги. Ухвалою від 28.09.2020 р. заяву про забезпечення позову задоволено, на час розгляду справи зупинено стягнення за вищевказаним виконавчим написом. Відповідач надав відзив, в якому позов не визнав. Звернув увагу суду на те, що заборгованість за виконавчим написом є безспірною, а строк для вчинення виконавчого напису дотриманий, оскільки цей строк є строком позовної давності, і він переривався у зв`язку із частковою сплатою Позивачем 01 липня 2018 р. заборгованості у розмірі 1700 гривень. Також, відповідачем надане клопотання про врегулювання спору за участі судді, у відповідь на яке позивач заперечив та повідомив про відсутність своєї згоди на таке врегулювання. За ч. 1 ст. 201 ЦПК України, врегулювання спору за участю судді проводиться за згодою сторін до початку розгляду справи по суті. За таких умов, суд прийшов до висновку про необхідність відмови у задоволенні цього клопотання. Позивачем надана відповідь на відзив, в якій наводить доводи на спростування викладених у відзиві аргументів Відповідача. Позивачем надане клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу, у відповідь на яке Відповідачем надана заява про їх зменшення. Сторони, повідомлені в установленому порядку про розгляд справи, про що в матеріалах справи міститься рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, надав до суду клопотання про розгляд справи у відсутність представника позивача, підтримав викладене в позовній заяві, просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, надав до суду клопотання про розгляд справи у відсутність представника відповідача, просить у задоволенні позову відмовити. Треті особи повідомлені судом належним чином про дату, час та місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явились та не повідомили суд про причини неявки. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку тим, що відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 10 жовтня 2012 р. позивачем укладений кредитний договір № 500310932 з ПАТ «Альфа-Банк» у розмірі 11 080 гривень 00 копійок. 22 січня 2020 р. на підставі кредитного договору, за заявою правонаступника ПАТ «Альфа-Банк» - ТОВ «Фінансова компанія управління активами», Приватним нотаріусом Гуревічовим Олегом Миколайовичем вчинений виконавчий напис № 2123, за змістом якого з Позивача слід стягнути суму заборгованості в загальному розмірі 29 113,51 гривень. 30 липня 2020 р. приватний виконавець Табінський Олег Володимирович виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 62661997. 17 серпня 2020 р. приватний виконавець Табінський Олег Володимирович виніс постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника в рамках ВП № 62661997. Постанову направлено в Управління поліції охорони в Запорізькій області, за місцем роботи Позивача, і відповідно до неї із заробітної плати Позивача здійснюється відрахування у розмірі 20% із заробітку для погашення заборгованості за вказаним виконавчим написом та оплати винагороди приватного виконавця. Досліджуючи наданий в матеріали справи кредитний договір від 10 жовтня 2012 р. за № 500310932 з ПАТ «Альфа-Банк» суд встановив, що він укладений у простій письмовій формі. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Перелік документів, на підставі яких може бути видано виконавчий напис нотаріуса передбачений положеннями постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року. З тексту оспорюваного виконавчого напису вбачається, що приватний нотаріус при вчиненні нотаріальної дії керувався ст.ст.87 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року за № 1172. Відповідно п. 2 Переліку (із змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»), для одержання виконавчого напису по кредитним договорам, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями подається: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року (справа № 826/20084/14) визнано незаконною та нечинною з моменту прийняття Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення. Підставою для скасування вказаного нормативного акту слугувало те, що саме по собі включення тих чи інших документів, які встановлюють заборгованість, до Переліку, не засвідчує безспірності заборгованості чи іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а їх безспірний характер повинен бути затверджений відповідними документами відповідно до умов вчинення виконавчих написів, закріплених у статті 88 Закону України «Про нотаріат». Встановлення оскаржуваною постановою виключного переліку документів, необхідних для отримання виконавчого напису, звужує передбачені статтею 88 Закону України «Про нотаріат" умови вчинення виконавчих написів і не відповідає положенням статті 87 цього Закону. При прийнятті постанови 22.02.2017 року колегією суддів застосовано вимоги положення п. 10.2 постанови Пленуму ВАС України від 20.05.2013 р. № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі», згідно якого визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. У зв`язку з цим, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальниками, вважав за необхідне визнати нечинною Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття. Ухвалою від 06.03.2017 р. у справі № 826/20084/14 Вищий адміністративний суд України відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року та до закінчення касаційного розгляду зупинив її виконання. Касаційний розгляд справи було закінчено винесенням ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, яка згідно інформації ЄДРСР України була опублікована 13.11.2017 року. Резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21.03.2017 року № 23; резолютивну частину ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, якою вищезазначену постанову Київського адміністративного суду від 22.02.2017 р. у справі № 826/20084/14 залишено без змін, опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 24.11.2017 року № 92. Відповідно до статті 124 Конституції України, ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Таким чином, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватним нотаріусом, стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до кредитних договорів, укладених між позивачем та відповідачем у простій письмовій формі, оскільки пункт 2 Переліку з 22 лютого 2017 року визнаний нечинним відповідно до постанови Київського апеляційного адміністративного суду. Вищенаведене обґрунтування узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що наведена у постанові від 15 квітня 2020 р. по справі № 158/2157/17 та у постанові від 12 березня 2020 року по справі № 757/24703/18-ц. Крім того, відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. За таких умов, суд звертає увагу, що положеннями п. 2.3. кредитного договору передбачено, що строк повернення кредиту - 15 жовтня 2015 р. А це в свою чергу вказує на те, що у порушення вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат» приватний нотаріус вчинив виконавчий напис щодо заборгованості, по якій минуло більше трьох років з дня виникнення права вимоги. Суд не погоджується з позицією відповідача про те, що вказаний строк був перерваний частковою сплатою заборгованості, оскільки законодавством не передбачено, що строк для вчинення виконавчого напису може перериватись. Крім того, на підтвердження сплати заборгованості, Відповідач надав розрахунки сум заборгованості, які суд вважає неналежним доказом оплати. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню. На підставі ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті 840,80 грн судового збору за позовну заяву та 420,40 грн судового збору за заяву про забезпечення позову. Також, позивачем заявлено про стягнення з відповідача 5000 гривень витрат на правничу допомогу. Вирішуючи цю заяву, суд виходить з наступного. За ч. 1 ст. 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У п. 1 ч. 3 ст. 132 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. За умовами ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. А в ч. 4 ст. 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Судом встановлено, що позивач з метою отримання правничої допомоги по даній справі, звернувся в Адвокатське об`єднання «Коляда Котелевський», з яким був укладений договір про надання правничих витрат б/н від 08 вересня 2020 р. Предметом Договору, як вбачається зі змісту п. 1.2. Договору, є надання правничих послуг щодо визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису № 2123, що виданий 22 січня 2020 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем про стягнення на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» з [PERSON] заборгованості в загальному розмірі 29 113,51 гривень. За таких умов, у договорі чітко індивідуалізовано те, що правничі послуги надаються саме в рамках даної справи. Відповідно до п. 1.3. договору, від імені Адвокатського об`єднання правничі послуги Клієнту буде безпосередньо надавати адвокат цього об`єднання - Котелевський Костянтин Володимирович , що має усі без виключення і обмежень повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені Клієнта, його процесуальні права та обов`язки, підписує усі документи від імені та в інтересах Клієнта. Відповідно до п. 6.1. Договору, За послуги, передбачені п. 1.2 цього Договору Клієнт сплачує Адвокатському об`єднанню винагороду (гонорар) розмір якої визначається виходячи з кількості витраченого часу з розрахунку 1250 гривень за одну годину часу, що витрачений для надання правничої допомоги. На виконання умов договору, адвокатським об`єднанням в особі адвоката Котелевського Костянтина Володимировича були надані правничі послуги, детальний опис і перелік яких вказаних в Акті виконаних робіт (наданих послуг), Так, позивачу були надані наступні правничі послуги, що підлягають оплаті, і це закріплено в акті приймання передачі: підготовка та подання до Комунарського районного суду м. Запоріжжя позовної заяви про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису № 2123, що виданий 22 січня 2020 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем про стягнення на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» з [PERSON] заборгованості в загальному розмірі 29 113,51 гривень. - 2 год. 35 хв., підготовка та подання відповіді на відзив ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ», що надана у справі про про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису № 2123, що виданий 22 січня 2020 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем про стягнення на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» з [PERSON] заборгованості в загальному розмірі 29 113,51 гривень. - 1 год. 25 хв., всього 4 години. На підставі п. 6.1. договору, позивачем наведений розрахунок вартості наданих послуг: 4 години *1250 гривень/година = 5 000 гривень. Відповідно до п. 3.2. Рішення КСУ № 23-рп/2009 від 30.09.2009 р. у справі № 1-23/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. При цьому у передбачених законом випадках, зокрема для захисту прав і свобод дітей, неповнолітніх батьків та для захисту від обвинувачення, відповідні державні органи, їх посадові та службові особи під час здійснення своїх повноважень зобов`язані забезпечити надання зазначеним особам необхідної правової допомоги. Відповідно до п. 6.4. Договору, оплата послуг Адвокатського об`єднання за надані послуги в Комунарському районному суді м. Запоріжжя здійснюється Клієнтом в будь-який, не заборонений законодавством України, спосіб протягом 10 робочих днів після винесення Комунарським районним судом м. Запоріжжя рішення по справі. На етапі апеляційного та касаційного перегляду порядок оплати узгоджується додатково. За таких умов, станом на час розгляду справи, Клієнт ще не здійснив узгоджену оплату витрат на правничу допомогу, при цьому сторони домовились про оплату після винесення рішення суду. Положеннями п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України унормовано, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Верховний Суд в абз. 3 п. 6.5. постанови від 03 жовтня 2019 року по справі № 922/445/19 зробив висновок, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у таких постановах: від 02.09.2020 по справі 329/766/18; від 11.11.2020 по справі 673/1123/15; від 12.02.2020 по справі 648/1102/19. Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні, а й у разі вчинення інших дій за його межами. Такий висновок зробив ВС в постанові по справі №301/1894/17. Процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони доводити обґрунтованість ринкової вартості послуг з правової допомоги (ВС в постанові по справі №826/2689/15 від 09.04.2019). Судом встановлено, що зі змісту акту виконаних робіт (наданих послуг) вбачається, що розмір витрат на оплату правничої допомоги по цій справі є співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Звертаючись до суду, в позовній заяві було зазначено, що позивач попередньо очікує понести 5000 грн витрат на правничу допомогу, як того вимагає ч. 1 ст. 134 ЦПК України. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених витрат на правничу допомогу. А тому клопотання Відповідача про їх зменшення суд залишає без задоволення.

Outcome: approved