Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-21 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, мотивуючи тим, що 20 вересня 2005 року зареєструвала шлюб з відповідачем. В шлюбі у них народився син [PERSON], [INFO]. Відповідач є інвалідом І групи, у зв'язку із чим отримує пенсію по інвалідності. Кошти на утримання неповнолітнього сина відповідач не надає, однак згідно ст. 180 СК України, відповідач зобов'язаний брати участь в утриманні дитини. Просила стягнувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини від усіх його доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Також відповідачем [PERSON] подано зустрічний позов до [PERSON] про розірвання шлюбу, обгрунтовуючи який позивач вказує, що 20 вересня 2005 року зареєстрував шлюб з відповідачем. Від даного шлюбу у них є син [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу є те, що спільне життя між ними не склалося. Шлюбні відносини між ними є фактично припиненими. Зазначає, що відповідач веде аморальний спосіб життя, влаштовує сварки. Вважає, що примирення та збереження їхньої сім"ї є неможливим. А тому просив шлюб розірвати. Позивач в судовому засіданні підтримала вимоги поданого нею позову та не заперечила щодо зустрічної позовної заяви. Представник відповідача в судовому засіданні позов про стягнення аліментів визнав частково, просив стягувати з відповідача в розмірі 1/4 частини від усіх його доходів, але без зазначення 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зустрічний позов підтримав у повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно повторного свідоцтва про шлюб Серія 1-НМ № 178938, виданого 18 липня 2017 року, сторони 20 вересня 2005 року зареєстрували шлюб у Івано-Франківському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, про що зроблено відповідний актовий запис за № 1503 (а.с. 16). Від даного шлюбу у подружжя народився син - [PERSON], [INFO] (а.с. 4). Стаття 51 Конституції України передбачає, що батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина третя статті 181 Сімейного кодексу України зазначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Стаття 182 Сімейного кодексу України встановлює, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Стягуючи аліменти на утримання неповнолітньої дитини та визначаючи їх розмір, суд враховує ті обставини, що він є інвалідом І групи, дані про те, що відповідач має дохід та, згідно чинного законодавства, зобов'язаний брати участь в утриманні дитини, у зв'язку з наведеним суд вважає необхідним та можливим стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини від усіх його доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред'явлення позову - з 07 липня 2017 року, до досягнення дитиною повноліття.. У відповідності з пунктом 1 частини першої статті 367 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає можливим допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Приймаючи до уваги ті обставини, що позивач при пред`явленні позову була звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», на виконання вимог статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 640,00 грн. Зустрічний позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Позивач стверджує, що не підтримує шлюбних відносин з відповідачем та не ведуть спільне господарство. Тому такий шлюб зберігати не доцільно. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що оскільки сторони не підтримують шлюбні відносини, їхній шлюб існує формально, а тому шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати. Неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], слід залишити на проживання з матір`ю. На підставі наведеного,

Outcome: approved