Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

12.11.14 р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив суд, з врахуванням подальших уточнень, стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі за час вимушеного прогулу з 30.03.2011р. по 31.08.2014р. в сумі 92 482,66 грн. Заяву мотивує тим, що 26.09.2007р. його було незаконно звільнено з посади головного спеціаліста сектору оформлення договорів оренди відділу регулювання орендних відносин Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради на підставі наказу № 58-к. За рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 29.03.11р. його поновлено на посаді та стягнуто з відповідача 56 427,84 грн. заробітної плати за час вимушеного прогулу. Вказане рішення оскаржувалось в суди вищої інстанції та залишене без змін. Проте відповідач і надалі виявляв свідоме небажання виконати рішення суду про поновлення на роботі. Так, його було поновлено на роботі лише 01.09.2014р. та виплачено заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 56 427,84 грн. лише 13.06.2014р. Проте, під час розрахунку розміру оплати за час вимушеного прогулу, відповідачем не було враховано підвищення мінімальної заробітної плати, збільшення надбавки за стаж державної служби та компенсації за несвоєчасну виплату на основі індексу інфляції. Відтак, сума, що підлягає до виплати за час вимушеного прогулу за період з 30.03.2011 року, тобто з моменту ухвалення рішення суду про його поновлення по 31.08.2014 року, а саме до його фактичного поновлення н посаді, становить 92 482,66 грн. Зважаючи на викладене, змушений звернутись до суду. В судовому засіданні позивач та його представник дали поясненн аналогічні викладеним у позовній заяві та просили позов задоволити. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, вважає вимоги позивача безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підставний та підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] був звільнений з посади головного спеціаліста сектору оформлення договорів оренди відділу регулювання орендних відносин управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради згідно з наказом № 58-к від 26.09.2007р. за п.3 ст. 40 КЗпП України. Згідно рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 29.03.2011р. його було поновлено на посаді та стягнуто з відповідача 56 427,84 грн. заробітної плати за весь час вимушеного прогулу. Рішення набрадо законної сили, звернено до виконання. Так, головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області Шестаком О.В. 15.05.2014р. було винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання виконавчого листа № 2а-10/11 про поновлення [PERSON] на вищевказаній посаді та встановлено строк виконання рішення до 22.05.2014р. Проте, рішення суду і надалі залишилось невиконаним, внаслідок чого, державним виконавцем 04.06.2014р. було винесено постанову ВП № 43267554 про накладення штрафу за невиконання без поважних причин у встановлений строк вимог виконавчого листа та відповідачу наданий новий строк - до 11.06.2014р. Зазначена вимога відповідачем у встановлений строк знову не була виконана. Як вбачається із наказу управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради від 01.09.2014р. № 168-к, позивача поновлено на роботі лише 01.09.2014р., що також стверджується постановою про закінчення виконавчого провадження ВП № 43267554 від 24.09.2014р. За рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 29.03.2011 р., позивачу виплачено заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 56 427,84 грн. 13.06.2014 р., що підтверджується листом Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області від 17.06.2014р. № 15-08/6616. Статтею 94 КЗпП України врегульовано, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07.06.2001р. № 2493-111 заробітна плата посадової особи місцевого самоврядування складається з окладу, премій, доплати за ранг, надбавки за вислугу років та інших надбавок, передбачених цим Законом. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07.06.2001р. № 2493-111 до стажу служби в органах місцевого самоврядування зараховується період роботи на посадах, на які поширюється дія цього Закону, а також на посадах і в органах, час роботи в яких зараховується до стажу державної служби. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993р. № 3723-Х11 надбавка за вислугу років виплачується державним службовцям щомісячно у відсотках до посадового окладу з урахуванням доплати за ранг і залежно від стажу державної служби у таких розмірах: понад 3 роки - 10, понад 5 років - 15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років - ЗО, понад 25 років - 40 відсотків. Відповідно до п.2 розділу VII. «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07.06.2001р. № 2493-111 дія Закону України «Про державну службу» поширюється на органи і посадових осіб місцевого самоврядування в частині, що не суперечить чинному законодавству. Доплата за ранг визначається згідно з додатком 57 «Розмір надбавок до посадових окладів за ранги державних службовців, посадових осіб місцевого самоврядування» до постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 №268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів». Затримка виплати нарахованої за рішенням суду заробітної плати за час вимушеного прогулу, що відбулася з вини відповідача, підлягає відповідній індексації згідно з Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000р. № 2050-111 та порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001р. № 159. Судом встановлено, що після поновлення позивача на роботі, всупереч ст. 236 КЗпПУ, відповідачем не було проведено розрахунок оплати за час вимушеного прогулу за період з 30.03.2011 р. до дати поновлення 31.08.2014 р. з врахуванням підняття рівня мінімальної заробітної плати, підвищення надбавки за вислугу років та компенсацію за несвоєчасну виплату. Таким чином, загальна сума, що належить позивачу до виплати , станом на 04.12.2014р. становить 92 842,66 грн. Даний факт стверджується розрахунком в матеріалах справи від 04.12.14р. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа , організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В силу дії ст. 88 ЦПК УКраїни з відповідача слід стягнути судові витрати. .

Outcome: approved