Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-28 00:00:00

10 серпня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту визнання батьківства та встановлення факту належності правовстановлюючого документу. В обґрунтування вимог заявник вказувала, що [INFO] року помер її батько [PERSON], після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, зокрема право на земельну частку (пай) у ВАТ «Надія» в с. Степове вознесенського району Миколаївської області. Єдиною спадкоємицею після смерті її батька є вона, яка прийняла спадщину, оскільки проживала та була зареєстрована на момент смерті за однією адресою. При зверненні до нотаріуса для оформлення своїх спадкових прав, їй було відмовлено оскільки з наданих документів нотаріусу не просліджувався родинний зв'язок між спадкодавцем та нею, крім того було виявлено розбіжності в документах в написанні прізвища, мені та по батькові спадкодавця. Заявниця просила заяву задовольнити та встановити факт визнання батьківства та встановити факт належності правовстановлюючого документу. Ухвалою суду від 14 серпня 2018 року провадження по справі було відкрито та справа призначена до розгляду в порядку окремого провадження. Ухвалою суду від 14 вересня 2018 року до участі у справі в якості заінтересованої особи був залучений Відділ реєстрації актів цивільного стану по Вознесенському районі Вознесенського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області. В судовому засіданні заявник підтримала заяву в повному обсязі. Від представника заінтересованої особи Вознесенської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності. Проти задоволення заяви не заперечує. Представник заінтересованої особи Відділ реєстрації актів цивільного стану по Вознесенському районі Вознесенського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Вислухавши пояснення заявника, свідків [PERSON], [PERSON], з'ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Заявник вказує на те, що її батьки [PERSON] та [PERSON] проживали разом до її народження однією сім'єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали спільний бюджет. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON], виданого виконавчим комітетом Олександрівської сільської ради Широківського району Дніпропетровської області, актовий запис № 37 від 15 квітня 1966 року, в графі батько зазначено «[PERSON]». Інші відомості про батька відсутні. Вознесенський міський відділ державної реєстрації цивільного стану ГТУЮ у Миколаївській області надав повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, відповідно до якого вбачається, що відомості про батька [PERSON], яка народилася [INFO] року відсутні. Як вбачається зі свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] [PERSON] після укладення шлюбу 18 жовтня 1986 року змінила своє прізвище на «[PERSON]». Згідно довідки виконавчого комітету Вознесенської сільської ради № 438 від 18 липня 2018 року [PERSON] [INFO] проживав за адресою [ADDRESS] з 03.12.1986 року по [INFO] року. Разом з ним проживали : [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] Згідно довідки виконавчого комітету Вознесенської сільської ради № 676/04-09 від 28.08.2018 року [PERSON] був зареєстрований в [INFO]. Разом з ним проживала його дочка [PERSON] , здійснювала догляд за батьком, вела спільне господарство. [PERSON] [INFO] року помер в с. Степове Вознесенського району Миколаївської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданого 22 березня 2000 року. Відповідно до ч. 2 ст.3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Згідно ст. 130 СК України встановлення факту батьківства за рішенням суду провадиться у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір'ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Згідно п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини, і вирішує їх з урахуванням обставин, передбачених ст.53 Кодексу про шлюб та сім'ю України. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини (наприклад, відповідно до ч.2 ст.55 Кодексу про шлюб та сім'ю запис про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній) і можуть бути подані матір'ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття. Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів роз'яснено, що оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст..128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст..53 КпШС, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини. Справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 1 січня 2004 р., суд має вирішувати відповідно до норм СК, зокрема ч. 2 ст. 128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства. Згідно ч. 2 та ч. 3 ст.53 КпШС України в разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Враховуючи той факт, що за життя [PERSON] визнавав своє батьківство щодо заявниці, а також приймаючи до уваги, що цей факт підтверджується наведеними вище доказами по справі та показами свідків, суд приходить до висновку, що заявником повністю доведено факт батьківства. Встановлення даного факту має для заявника юридичне значення, оскільки дає право на оформлення спадщини після його смерті. Так в судовому засіданні було встановлено, що за життя [PERSON] належав сертифікат на право на земельну частку (пай) району Миколаївської області розміром 6,09 умовних кадастрових гектарів без визначення меж в натурі, виданий 10.09.1999 року Вознесенською райдержадміністрацією Миколаївської області. Однак в графі власника невірно зазначено прізвище ім'я та по батькові власника, а саме зазначено, що сертифікат виданий на ім'я «[PERSON]» 10.09.1999 року Вознесенською РДА Миколаївської області, тоді як в свідоцтві про смерть він зазначений як «[PERSON]». При зверненні заявника до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, нотаріусом було роз'яснено необхідність встановлення факту родинних відносин зі спадкодавцем, а також було рекомендовано встановити факт належності правовстановлюючого документа померлому. (довідка роз'яснення від 25.01.2018 року № 28/02-31) Відповідно до ст.3 ч.1 ст.234 ЦПК, п.4,12 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 5 від 31.03.1995 року „Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення " (з наступними змінами), окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав за відсутності іншого порядку встановлення цих фактів. За правилами п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або паспорті. Є очевидним, що не вбачається іншого способу, крім встановлення судом факту, що має юридичне значення та таким чином усунути допущену помилку при заповненні правовстановлювальногодокументу. Відповідно до ст..81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст. ст..77-78 ЦПК України. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту визнання батьківства та встановлення факту належності правовстановлюючого документу.

Outcome: approved