Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-05 00:00:00

28.08.14 р. позивач звернувся до суду з заявою, в якій просив суд постановити рішення, яким стягнути з відповідача заборгованість за договором позики, яка з врахуванням подальших уточнень суми боргу з урахуванням санкцій становить 4 248 511 гр. 65 коп. . Заяву мотивує тим, що 20.09.12 р. він позичив [PERSON] 60 000,00 доларів США із сплатою 2 % місячних. На підтвердження укладення договору позики відповідач надав боргову розписку в якій зазначив, що кошти зобовязується повернути через один рік, тобто до 20.09.2013 року. Проте жодних коштів не повернув, строк дії договору сплив, тому він змушений звернутись до суду за захистом своїх прав. Просив позов задовольнити та стягнути з відповідача суму боргу з урахуванням інфляційних нарахувань та пені. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та пояснив, що його син та син відповідача товаришували протягом тривалого часу. Саме син передав йому прохання відповідача щодо позики. Він з відповідачем зустрівся в своїй машині, де були передані гроші та в його присутності [PERSON] власноручно написав розписку з зазначенням умов, про які домовились сторони - відсотки за користування коштами та строк повернення боргу. При підписанні угоди в машині також були його син та син відповідача . Оскільки у визначений договором строк відповідач не повернув кошти , змушений звернутись до суду . Представники позивача підтримали в судовому засіданні позов з підстав, наведених у заявах. Просили задовольнити вимоги позивача, оскільки відповідач відмовляється добровільно повернути борг по договору позики. Відповідач в судовому засіданні позов заперечив, зазначивши, що ніякі кошти у позивача він не позичав, жодної розписки про отримання коштів він позивачу не надавав і, а тому просить в задоволені позову відмовити за безпідставністю. Ініціатором даного позову вважає не [PERSON], а власного сина , що на даний час є представником позивача. Пояснює такий позов особистими неприязними стосунками, які виникли у нього з сином та його матір»ю з приводу майна. Представник відповідача з аналогічних підстав заперечив проти позовних вимог. В подальшому як відповідач, так і його представник в судрові засідання не з"явились повторно,щоча належним чином повідомлялись про час та місце розгляду справи. Суд вважає що це обраний ними спосіб захисту прав відповідача . Заслухавши думку учасників процесу, показання свідка, дослідивши зібрані по справі докази, зясувавши дійсні обставини справи суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 20.09.12 р. між сторонами укладено договір позики, згідно якого [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в сум 60 000 доларів США із сплатою 2 % місячних. Згідно розписки /а.с.8/, відповідач зобовязується повернути кошти не пізніше, як через один рік, тобто до 20.09.2013 року. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. На думку суду безспірно встановлено , що між сторонами було підписано договір позики, на виконання умов якого позивач передав відповідачу 60 000 дол. США. Дана обставина , крім розписки відповідача про отриманн коштів стверджується показаннями допитаного в судовому засіданні свідка [PERSON] , сина відповідача, який був присутній при передачі коштів та розписки про їх отримання. Безпідставними є також покликання відповідача і на ту обставину, що вказана сума коштів не була передана, оскільки в розписці прописом вказано про передачу у борг 60 дол. США. Так, на думку суду передача 60 дол. США не потребувала письмової форми укладення договору позики . Крім того, вказуючи власноручно розмір отриманої суми відповідачем зазначено про отримання 60 000 дол. США, а в порядку описки пропущено прописом слово ( тисяч) . Як вбачається з показань позивача в судовому засіданні , це може свідчити про те, що ще в момент отримання коштів відповідач не мав наміру їх повертати. Як встановлено, відповідач [PERSON] жодних коштів не повернув, добровільно не бажає виконувати зобовязання, строк дії договору сплив. Твердження останнього про те, що розписка написана не від його імені суд не бере до уваги, оскільки, як вбачається з висновку № 720 судової почеркознавчої експертизи від 18.05.15р. по вказаній справі, рукописний текст розписки а також наявний в ній підпис від імені [PERSON] виконані саме ним. Що стосується вимоги позивача в частині суми боргу за вказаним договором позики, суд прийшов до наступного. Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник , який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором чи законом. Як вбачається з розписки, сторони домовились про сплату 2 % місячних за користування коштами. Так, станом на день подання уточнених вимог, а саме 15.06.15 року, сума основного боргу становить 60 000 доларів США, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ 1 263 600 грн. Нарахування по відсоткам за період часу з 20.09.12р. по 20.09.13р. становить 24 % або 14 400 доларів США ; за період з 20.09.13р. по 20.09.14р. з врахуванням 3 % річних, становить 27 % або 16 200 доларів США ; з 20.09.14 р. по 20.09.06р. становить 18 % або 10 800 доларів США. Відтак загальна сума боргу по відсотках становить 41 400 доларів США, що еквівалентно 871 884 грн., а разом із основною сумою боргу 2 135 484 грн. Що стосується вимоги позивача про стягнення інфляційних нарахувань, останньому слід відмовити, виходячи з наступного. Згідно ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Як встановлено, відповідач отримав кошти в позику в іноземній валюті доларах США. Згідно з ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Таким чином, вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, однак унеможливлює урахування розрахованого Державним комітетом статистики України індексу інфляції для обґрунтування вимог, пов'язаних із знеціненням валюти боргу, оскільки офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, нарахування кредитором на валютний кредит інфляційних витрат, є порушенням права боржника. Враховуючи викладене, вимога про стягнення інфляційних витрат не підлягає задоволенню. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Крім того, в силу дії ст. 88 ЦПК України до стягнення з відповідача підлягає також розмір судових витрат, сплачених позивачем при зверненні з заявою до суду. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Outcome: partial