Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-11 00:00:00

16.01.2018 року позивач звернулася до Солом'янського районного суду м. Києва з цивільним позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів та способу їх стягнення. Зокрема, просила суд змінити стягнення аліментів з 1/3 частки від усіх видів доходів (заробітку) відповідача на стягнення аліментів в твердій грошовій сумі у розмірі 3500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позов обґрунтовує тим, що їх спільна з відповідачем дитина потребує постійного медичного огляду та лікування, відвідує платні секції для фізичного розвитку та по рекомендації лікарів повинна проходити лікування в оздоровчих санаторіях. При цьому зазначає, що відповідач є забезпеченою людиною, отримує достатній дохід, який приховує, має в наявності нерухоме та рухоме майно, постійно подорожує за кордон, однак заперечує проти утримання дитини в розмірі, який би забезпечив потреби дитини. Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 22.01.2018 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про зміну розміру аліментів передано за підсудністю до Дарницького районного суду м. Києва. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 23.02.2018 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судовому засіданні, позивач підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити в повному обсязі. Додатково пояснила, що на даний час вона не працює, оскільки продовжує навчання. Отримує кошти в центрі зайнятості в розмірі 7000 грн., з яких сплачує за своє навчання 600 грн. Відповідач сплачує аліменти за рішенням суду, останні місяці приблизно 1300-1400 грн., однак вказаних коштів не вистачає для розвитку та забезпечення дитини та її лікування. Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, через його необґрунтованість. Представник відповідача пояснив, що відповідач отримує заробітну платню в розмірі 4000 грн., при цьому з нього стягуються 50 відсотків, від заробітної плати, як аліменти на утримання спільного сина сторін, інших доходів він не має. Також, просив суд звернути увагу, що у відповідача від другого шлюбу народилася донька, яку останній також має забезпечувати. Вважав, доводи позивача про наявність у відповідача майна, припущенням, оскільки остання не довела в судовому засіданні вказані обставини. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, вислухавши пояснення сторін та представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. 15.09.2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві між сторонами було зареєстровано шлюб, від якого вони мають сина [PERSON], [INFO] /а.с. 6-7/. Шлюб між сторонами було розірвано 08.09.2009 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу /а.с. 25/. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 11.12.2008 року з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 07.10.2008 року і до досягнення дитиною повноліття, /а.с. 33-34/. На виконання вказаного рішення було видано виконавчий лист № 2-4159 від 26.12.2008 року, який перебуває на виконанні у Дарницькому районному відділі державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989р. (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Як передбачає ч. 1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частина 2 цієї ж статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як роз'яснено у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач є засновником ПАТ «Укравтоінвест». Щомісячна заробітна плата відповідача з січня 2018 року становить 4000 грн., що не спростоване позивачем. Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач вказував на те, що його матеріальний стан не змінився та не поліпшився, тому він не має можливості сплачувати 3 500 грн. аліментів на утримання малолітнього сина. Крім того, судом встановлено, що відповідач одружився, має нову сім'ю, і в шлюбі з [PERSON] у них [INFO] року народилася донька [PERSON] /а.с. 85-86/. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки) (правовий висновок, висловлений Верховним Судом України у справі № 6-143цс13 від 5 лютого 2014 року). Рішенням суду від 11.12.2008 року вже визначено спосіб стягнення аліментів з відповідача на користь позивача у розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку. Вище зазначене рішення набрало законної сили та відповідно доводів позивача в апеляційному порядку не оскаржувалось. При ухваленні рішення суд також враховує, що Законом України „Про Державний бюджет України на 2018 рік" для дітей такого віку (для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень), який не є меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд не приймає до уваги доводи позивача, якими вона обґрунтовувала позов, зокрема, що їх спільна з відповідачем дитина потребує постійного медичного огляду, відвідує платні секції для фізичного розвитку та по рекомендації лікарів повинна проходити лікування у оздоровчих санаторіях, оскільки такі витрати є додатковими. А тому позивач не позбавлена в майбутньому звернутись до суду з позовом про стягнення з відповідача на її користь таких витрат в порядку ст.185 СК України. Позивач ні при зверненні до суду, ні в ході розгляду справи не надала суду належних доказів на підтвердження наявності підстав для зміни розміру аліментів. На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про зміну розміру аліментів та зміну способу їх стягнення задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed