Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-29 00:00:00

[PERSON] виклад позиції позивача та заперечень відповідача. [PERSON] (далі Позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, [PERSON], [PERSON], про усунення перешкод в користуванні домоволодінням шляхом зняття з реєстрації місця проживання. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 1/2 частина домоволодіння № 25-а по вул. Повстанській в м. Дніпрі належить їй, [PERSON], на підставі свідоцтва про право приватної власності на жилий будинок від 13.07.1989 року. Інша 1/2 частина домоволодіння № 25-а по вул. Повстанській в м. Дніпрі належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право приватної власності на жилий будинок від 13.07.1989 року. Позивач зазначає, що вона, [PERSON], знаходилась з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі з 29.09.1973 року по 18.01.1994 року. 03.09.2007 року [PERSON] помер, і після його смерті спадщину фактично прийняли його діти: [PERSON] і [PERSON]. Домоволодіння складається з житлового будинку літ. А-1 загальною площею 127,2 кв.м., житловою площею 78,4 кв.м., надвірних будівель і споруд. У вищезазначеному домоволодінні за адресою: м. Дніпро, вул. Повстанська, 25-а, зареєстровано пять осіб: [PERSON] (позивач по справі), [PERSON] (син позивача), [PERSON] (донька позивача), [PERSON] (онука позивача) та [PERSON] (онука позивача). [PERSON] (далі Відповідач -1) у лютому 2009 року зареєструвала шлюб із [PERSON] та виїхала із житлового будинку на інше місце проживання. [PERSON] (далі Відповідач -2) у червні 2016 року фактично створила нову сімю і вирішила виселитися із житлового будинку та проживати окремо. Таким чином, відповідачі не мешкають у спірному будинку, їх речі відсутні, виселились із власної ініціативи, тобто добровільно змінили своє місце проживання, вибувши в інше жиле приміщення, тому втратили право користування домоволодінням з зазначеного часу. Однак, знятися з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою домоволодіння відповідачі добровільно не бажають. У звязку з вищевикладеним, позивач змушена звернутися до суду та просити визнати\~\~[PERSON],\~[PERSON],\~ такими, що втратили право користування домоволодінням № 25-а по вул. Повстанській у м. Дніпрі,\~що є\~підставою для\~подальшого зняття відповідачів з реєстраційного обліку, та усунути перешкоди у користуванні власністю, шляхом зняття [PERSON],\~[PERSON] з реєстраційного обліку. Відповідачі у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк, відзив на позовну заяву не подали. Будь-яких інших заяв по суті справи до суду також не надходило. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Позивач у підготовчому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. В обґрунтування своїх доводів, посилалася на обставини, що викладені у позовній заяві. Після оголошення перерви, надала до суду письмову заяву про завершення розгляду справи за її відсутності. У такій письмовій заяві просить позов задовольнити в повному обсязі (а.с.52). Відповідачі у підготовчому засіданні позовні вимоги визнали в повному обсязі. Після оголошення перерви, надали до суду письмові заяви про завершення розгляду справи за їх відсутності. У таких письмових заявах позов визнають та просять задовольнити в повному обсязі (а.с.56-57). Треті особи,\~що не\~заявляють \~самостійних вимог\~на предмет\~спору:\~[PERSON],\~[PERSON],\~ у підготовче судове засідання не з'явилися, надали \~\~до суду письмові заяви про розгляд справи у їх відсутність та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с.53-54). Представник Департаменту\~адміністративних послуг\~та дозвільних\~процедур Дніпровської\~міської ради, в підготовче судове засідання не з'явився, надали \~\~до суду письмову заяву про розгляд справи у їх відсутність та винести рішення відповідно до чинного законодавства (а.с. 42). Згідно з ч.3 статті 200 ЦПК України\~за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися. З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів, та аргументів сторін, суд ухвалює рішення про задоволення позову з огляду на наступне. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. \~\~ \~ \~ \~ \~Судом встановлено,\~що напідставі рішення виконкому Ленінської ради народних депутатів м. Дніпропетровська № 79/7 від 14.02.1989 року, право власності зареєстровано в КП «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної ради 13.07.1989 року, записано в реєстрову книгу № 519 за реєстровим № 63, [PERSON] на праві приватної власності належить 1/2 частини домоволодіння № 2а по вул. Повстанській м. Дніпрі (а.с.7). Судом також встановлено, що у вищевказаному домоволодінні станом на день звернення позивача до суду зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] \~та \~[PERSON],\~що підтверджується\~довідкою №\~ 267\~ від\~05.04.2018\~року (а.с.22).\~ Також судом встановлено, що відповідач -1 - [PERSON] у вказаному житловому приміщенні з лютого 2009 року не проживає, що підтверджується відповідним Актом обстеження домоволодіння № 24 від\~07.10.2018 року, складеним головою квартального комітету № 18 Новокодацького району м. Дніпропетровська (а.с.21). Вказана обставина також визнана таким відповідачем у підготовчому судовому засіданні. Також судом встановлено, що відповідач -2 - [PERSON] у вказаному житловому приміщенні з червня 2016 року не проживає, що підтверджується відповідним Актом обстеження домоволодіння № 24 від\~07.10.2018 року, складеним головою квартального комітету № 18 Новокодацького району м. Дніпропетровська (а.с.20). Вказана обставина також визнана названим відповідачем у підготовчому судовому засіданні. V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. Відповідно до ч. 1 ст. ст.\~4,5 ЦПК України \~кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, який здійснюється судом у спосіб, визначений законами України. У відповідності до ст.\~317, ч. 1,\~2\~ст. ст.\~319,\~321 ЦК України\~власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається\~\~своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Крім того,\~ст. 383 ЦК України\~та\~ст. 150 ЖК України\~передбачено, що власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і має право розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст.\~16,\~386,\~391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст.\~379,\~382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені\~ст. 383 ЦК України\~та\~ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Статтею 156 ЖК УРСР\~передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну за своїм змістом норму містить також\~стаття 405 ЦК України. Згідно з ч.1ст.405\~ЦК члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. При цьому, ця норма ЦК розміщена у главі 32 Кодексу, яка називається „Право користування чужим майном" (це правост.401\~ЦК називає сервітутом). Таким чином, на даний час цивільне законодавство передбачає, що члени сім'ї власника користуються жилим приміщенням на підставі сервітуту. Як наслідок, це означає, що щодо аналізу цього права, зокрема, підстав його виникнення та припинення, застосовуються усі положення Кодексу щодо сервітуту. Згідно зіст.401\~ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Згідно з п.4 ч.1ст.406\~ЦК України сервітут може бути також припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. З аналізу вказаної норми матеріального закону вбачається, що припинення сервітуту має власник, а таке право пов'язане з тим, що встановлення сервітуту не повинно супроводжуватися значним обмеженням прав власника майна. При цьому право вимагати припинення такого сервітуту належить виключно власникові, а обставини які мають істотне значення, можуть полягати у порушенні договірних умов, використання всупереч досягнутим домовленостям, порушення меж користування, способу тощо. Аналізуючи зазначені обставини та докази, які надані суду, у їх сукупності, суд вважає, що відповідачі [PERSON] та\~[PERSON] є такими особами, що втратили право користуватися житловим приміщенням за вказаною адресою. Адже в даному випадку особистий сервітут повинен бути припинений по відношенню до вказаних відповідачів, оскільки такі відповідачі не є членами сімї позивача, у спірному житловому приміщенні фактично не мешкають з 2016 року, спільного господарства з позивачем не ведуть. Таким чином, вказана вимога позивача про визнання Відповідачів такими, що втратили право користуватися житловим приміщенням, ґрунтується на законі та підлягає задоволенню.\~ Також суд зазначає, що в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, пред'явивши при цьому одночасно одну з таких вимог: 1) про позбавлення права власності на жиле приміщення; 2) про позбавлення права користування жилим приміщенням; 3) про визнання фізичної особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Оскільки в даному випадку судом вирішено питання щодо позбавлення Відповідачів права користування жилим приміщенням, то і похідна позовна вимога стосовно зняття вказаних осіб з реєстраційного обліку підлягає задоволенню. Адже факт реєстрації Відповідачів за вказаною адресою з-за відсутності у таких осіб права користуватись таким житлом є обмеженням для Позивача у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За вищевказаних обставин та вимог матеріального закону, суд доходить висновку, що визнання відповідачами позову в даному випадку не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відтак позов підлягає задоволенню, оскільки він безумовно визнаний відповідачами, це визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Також, відповідно до частини першої\~статті 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з вимогами ч.1 статті 142 ЦПК України, у разі укладання мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі викладеного, суд вважає, що 50 відсотків сплаченого позивачем судового збору слід повернути позивачу з державного бюджету, а решту 50 відсотків - стягнути з відповідачів на користь позивача в рівних частках. На підставі викладеного та

Outcome: approved