Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-30 00:00:00

12 червня 2015 року позивач звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить визнати договір дарування квартири від 07.12.2006 року, укладений між нею- Куляшовою [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстр.№6725 недійсним. Зобовязати [PERSON] та [PERSON] не чинити їй перешкод в користуванні квартирою №147 по вул. Ахсарова №23 в м. Харкові. Стягнути судовий збір з [PERSON], [PERSON] на її користь в сумі 350 грн. В обґрунтування заявленого позову [PERSON] зазначає, що 07.12.2006 року вона подарувала [PERSON] квартиру [ADDRESS] з сервітутом, який полягає в особистому праві Дарувальника довічно користуватися подарованою квартирою з моменту переходу права власності до Обдарованого. Вона бажала, щоб відповідач, який є її сином, разом з невісткою доглядали її, надавали довічний догляд та необхідну допомогу при спільному проживанні з ними в її квартирі [ADDRESS]. Після укладання договору тримання та допомогу їй надавали [PERSON] та [PERSON] Вона є хворою людиною, похилого віку, потребує в сторонній допомозі та помочі. З 2004 року, тобто з дня купівлі нею квартири [ADDRESS], вона постійно мешкала в цій квартирі до березня 2015 року , однак, після сварки 07.03.2015 року вона не змогла зайти в квартиру, оскільки замок був змінений. Відповідачі відмовилися надавати їй утримання та допомогу. Укладаючи вказаний вище договір, вона бажала укласти договір довічного утримання, отримувати необхідну допомогу та поміч, саме так розуміла договір та сервітут. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі, просили суд задовольнити позов на тих підставах, які в ньому викладені. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала та підтвердила факт домовленості з [PERSON] про надання останній допомоги у вигляді довічного утримання її чоловіком [PERSON] ( сином позивача) за придбання наведеної квартири за договором від 07.12.2006 року. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про причину неявки суд не повідомив, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, шляхом направлення судової повістки, що підтверджується рекомендованою кореспонденцією, яку долучено до матеріалів справи. Доказів, які б підтверджували поважність причини неявки не надав, представника, який би діяв від його імені до суду не направив. Заяви про перенесення розгляду справи або розгляд справи за його відсутністю не представив. У відповідності до ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши наявні докази в матеріалах справи, дійшов наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до умов договору дарування квартири від 07.12.2006 року , посвідченого приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] за реєстр.№6725, [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв у дар квартиру [ADDRESS] Згідно договору дарування квартира складається з трьох кімнат житловою площею 41,3 кв.м., загальною площею 65,2 кв.м. Дар у вигляді квартири був оцінений в 26 305,00 грн. Орієнтована вартість квартири становить 252 000 грн. Згідно з п. 9 Договору, сторони домовились встановити сервітут, який полягає у особистому праві Дарувальника довічно користуватися подарованою квартирою з моменту переходу права власності до Обдарованого. 07.03.2015 р. після сварки позивач не змогла зайти в квартиру, оскільки замок був змінений. Наведену обставину підтвердила відповідач [PERSON] Згідно даних акту від 07.03.2015 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] склали наведений акт про те, що замок дверний у вхідній двері квартири [ADDRESS] змінений, що вони і підтверджують. Відповідно до висновку за фактом розгляду заяви гр. [PERSON] від 20.01.2016 року ст. інспектора Дзержинського відділу поліції ГУ Національної поліції України в Харківській області майор поліції [PERSON] , встановлено , що 12.01.2016 року звернулась [PERSON] В заяві заявниця повідомила, що вона уклала договір від 06.12.2006 року, за яким передала у власність належну їй квартиру [PERSON] №147 по вул. Ахсарова №23 в м. Харкові. Бажала, щоб син та невістка доглядали її, надавали довічний догляд та необхідну допомогу у спільному проживанні з ними в її квартирі. Однак після сварки 07.03.2015 року вона мешкає у сторонніх людей у звязку з тим, що вона не може зайти до квартири, змінений замок. Син з нею відмовляється спілкуватися. В ході роботи по матеріалу була опитана [PERSON], яка пояснила, що дійсно в 2006 р. її свекров [PERSON] склала договір дарування на квартиру за вище вказаною адресою. Згідно договору вона та її чоловік повинні [PERSON] доглядати та надавати матеріальну допомогу, що вони і робили до весни 2015 року. Сталася сварка, та її свекров [PERSON] пішла з дому, де знаходиться на теперішній час їй не відомо, на телефонні дзвінки не відповідає. Подальший розгляд матеріалу за фактом заяви [PERSON] припинено. Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи та не заперечується сторонами, що відповідач [PERSON] є сином [PERSON], а [PERSON] є невісткою. [PERSON] бажала, щоб відповідачі її доглядали, надавали довічний догляд та необхідну допомогу при спільному проживанні з ними в квартирі [ADDRESS], оскільки вона є хворою людиною, про що надано відповідну медичну документацію, є людиною похилого віку, тому їй необхідна допомога, поміч. Відповідне утримання та допомогу позивачу надавали [PERSON] та [PERSON] У березні 2015 року відповідачі [PERSON] та [PERSON] відмовилися утримувати та допомагати [PERSON] та перешкоджають мешкати в квартирі [ADDRESS]. Згідно представлених медичних довідок [PERSON] має численні захворювання та знаходиться на обліку в медичному закладі. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили зазначені обставини. В судовому засіданні знайшов своє підтвердження той факт, що позивач бажала саме укласти договір довічного утримання, отримувати необхідну допомогу та поміч, саме так вона розуміла договір та сервітут , про який зазначено в договорі дарування квартири від 06.12.2006 року . Такими діями відповідач порушив домовленість з позивачкою про утримання, а також порушив п. 9 Договору дарування від 07.12.2006 р., згідно із яким [PERSON] має право користуватися квартирою №147 по вул. Ахсарова №23 увм. Харкові. Відповідно до ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Згідно зі ст. 744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Згідно із ч.1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину. Помилка щодо мотивів вчинення правочину не має істотного значення, крім випадків, установлених законом. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Судом встановлено, що укладаючи договір дарування квартири від 07.12.2006 року [PERSON] дійсно потребувала додаткового догляду з боку інших осіб, її бажання було спрямовано на укладання саме договору довічного утримання, щоб з боку [PERSON] в обмін за належну їй квартиру [ADDRESS] отримувати утримання , догляд та необхідну помоч. ЇЇ помилка має істотне значення щодо природи правочину, прав та обов"зків, а тому позовні вимоги необхідно задовольнити у повному обсязі. В п. 19 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначається, що відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Відповідно до вимог ст.. 88 ЦПК України, на користь позивача підлягають відшкодуванню витрати по оплаті судового збору. З відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору в розмірі по 121,80 грн з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: approved