Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-02 00:00:00

В грудні 2016 року [PERSON] (надалі також позивач) звернувся до суду з позовом до територіальної громади в особі [PERSON] міської ради (надалі також відповідач), в якому просить визнати за ним, як єдиним спадкоємцем за законом, після смерті матері [PERSON], право власності на квартиру №47, що знаходиться в м. Житомирі, вул. Івана Сльоти, №32/98. Позовні вимоги мотивовані тим, що 07 червня 2016 року померла його мати [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина на квартиру №47 в житловому будинку №32/98 по вул. Івана Сльоти (бувша Бородія) в м. Житомирі, яка була набута у власність шляхом сплати до Житлово-будівельного кооперативу «Залізничник», правонаступником якого є Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Залізничник», пайових внесків, однак свідоцтво про право власності на вказану квартиру не оформлялося, а право власності на нерухоме майно не реєструвалося. Вказує, що у встановлений законом строк звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлої [PERSON], однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність правовстановлюючих документів на квартиру, у звязку з чим просить визнати за ним право власності на нерухоме майно в порядку спадкування. Позивач у судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі з викладених у позовній заяві підстав та просив його задовольнити. Відповідач [PERSON] міська рада явку свого представника в судове засіданні не забезпечила, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи за відсутності їх представника, позовні вимоги не визнала (а.с. 41). Третя особа Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Залізничник» представника в судове засіданні не забезпечив, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за відсутності їх представника (а.с. 46). Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] померла 07 червня 2016 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим [PERSON] міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області 14.06.2016 року, актовий запис № 1561 (а.с. 4). Відповідно до свідоцтва про народження серії ІІ-ТП № 436362 від 05.12.1984 року померла [PERSON] є матірю позивача [PERSON] (а.с. 5). З наявної в матеріалах справи довідки Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Залізничник» від 21.12.2016 р. №109 вбачається, що пай за квартиру №47 по вул. Івана Сльоти (бувша Бородія), буд. №32/98 у м. Житомирі виплачений у повному обсязі (а.с. 10). Відповідно до довідки КП «Житомирського обласного міжміського бюро технічної інвентаризації» [PERSON] обласної ради від 06.12.2016 року №7830 за матеріалами інвентаризаційної справи №16615 право власності на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] не зареєстровано (а.с. 9). Відповідно до частин 1 і 3 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Частиною 3 ст. 384 ЦК України передбачено, що у разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником. Згідно зі ст. 15 Закону України від 7 лютого 1991 р. № 697-XII "Про власність" член житлово-будівельного кооперативу, який повністю вніс пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, з 1 липня 1990 р. набуває право власності на цю квартиру, тому в разі його смерті після зазначеної дати спадщина відкривається на квартиру. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди. Крім того, згідно листа Вищого спеціалізованого суду України від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «..У разі смерті члена житлово-будівельного, садівницького товариства, якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, але свідоцтво про право власності не отримав, квартира в Житлово-будівельному кооперативі та житловий будинок у садівницькому товаристві входять до складу спадщини. Враховуючи, що [PERSON], за життя, сплатила пайові внески за квартиру в повному обсязі, то суд вважає, що вона набула право власності на квартиру [ADDRESS] (бувша Бородія) у м. Житомирі, а відтак таке право має увійти до спадщини, що залишилася після її смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як вбачається з матеріалів справи позивач належить до спадкоємців за законом, оскільки він є сином померлої. За змістом положень ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку з часу відкриття спадщини, він не заявив про відмову від неї. З матеріалів спадкової справи №312/2016 вбачається, що спадкоємцем за законом після померлої [PERSON] є її син [PERSON], який на день смерті матері проживав та був зареєстрований разом з нею у квартирі [ADDRESS] (бувша Бородія) у м. Житомирі, що стверджується довідкою Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Залізничник» від 09.12.2016 №105, а також звернувся до нотаріуса із заявою від 20.12.2016 р. про прийняття спадщини після [PERSON] (а.с. 6, 20). Згідно постанови приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] від 20.12.2016 р. №2190/02-31 вбачається, що [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке складається з квартири №47, що знаходиться за адресою: м. Житомир, вул. Бородія, будинок №32/98, у звязку з відсутністю необхідного правовстановлюючого документа (а.с. 35). Враховуючи неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину на спірну квартиру, питання про визнання права власності підлягає вирішенню у судовому порядку. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до розяснень, які містяться у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року „Про судову практику у справах про спадкування" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення права на спадщину у спадкоємця, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не дійсним його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України). З огляду на викладене, враховуючи, що спадкодавець повністю вніс пайовий внесок за квартиру [ADDRESS] (бувша Бородія) у м.Житомирі та набув права власності на неї, а також відсутність підстав для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, суд дійшов висновку про визнання за позивачем права власності на квартиру [ADDRESS] (бувша Бородія) у м.Житомирі в порядку спадкування за законом після померлої [PERSON].

Outcome: approved