Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

В жовтні 2014 року ПАТ КБ „ПриватБанк" звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, укладеним 11.03.2008 року, за умовами якого відповідачу видано кредит у сумі 2000 грн. з процентною ставкою 36 % річних у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначав, що [PERSON] належним чином не виконує взяті на себе зобов'язання та станом на 31.07.2014 року заборгованість за кредитним договором склала 7613 грн. 28 коп., яку позивач і просив стягнути з відповідача. Рішенням Семенівського районного суду від 05 листопада 2014 року позов задоволено повністю, стягнуто з [PERSON] заборгованість по кредиту в розмірі 7613,28 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту в сумі 1975,42 грн.; заборгованості по процентах за користування кредитом в сумі 3434,09 грн.; заборгованості по пені та комісії в сумі 1603,14 грн., штрафу 250 грн. (фіксована частина) та 350 грн. 63 коп. (процентна складова). Також суд стягнув з [PERSON] на користь банку 243 грн. 60 коп. в рахунок відшкодування судових витрат по справі. В апеляційній скарзі [PERSON], посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в позові. Апелянт наполягає на тому, що банком пропущено строк позовної давності, оскільки строк дії договору, укладеного з банком, не відповідає строку дії кредитної карти. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ,перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне. Постановивши рішення, місцевий суд виходив з того, що в судовому засіданні були встановлені факти порушення відповідачем договірних зобов'язань, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором, яка підлягає стягненню в повному обсязі, оскільки позивачем не пропущено строк звернення до суду щодо стягнення заборгованості по кредиту. Апеляційний суд частково погоджується із даним висновком суду, враховуючи наступне. Судом встановлено, що 11 березня 2008 року між ПАТ КБ „ПриватБанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого останній отримала кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Це підтверджується копією власноручно підписаної заяви, Умов та правил надання банківських послуг, довідкою про умови кредитування із використанням кредитки „Універсальна" (а.с.15-29). У зазначеній заяві відповідач вказує, що заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг складає Договір про надання банківських послуг між ним та позивачем. Цей договір відповідно до п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг діє протягом 12 місяців з моменту підписання та автоматично пролонгується, якщо жодна зі сторін не поінформує іншу сторону про припинення дії договору. Сторонами не заперечується, що ПАТ КБ „ПриватБанк" зобов'язання за Договором виконав в повному обсязі та надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг - позичальник зобов'язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його користування, за перевитратами платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених кредитним договором. Пунктом 6.6 вищевказаних Умов передбачено, що у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу Банку позичальник зобов'язаний виконати зобов'язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплатити Винагороду Банку. Зобов'язання виникають із підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Зобов'язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Ці підстави зазначені в ст. ст. 599, 600, 601, 604-609 ЦК України. За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Пунктом 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачена спеціальна позовна давність в один рік для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України). В своїй постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14 цс 14, предметом якої був спір за позовом банківської установи про стягнення заборгованості за кредитним договором, Верховний Суд України, рішення якого в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України, зазначив, що відповідно до правил користування платіжною картою, які є складовою кредитною договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної даності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінчення строку дії договору. Відповідно до п. 5.4 Умов та правил надання банківських послуг, строк погашення по кредиту (кредитний ліміт, кредитна лінія) за платіжними картками відбувається в наступному порядку: - строк погашення процентів по Кредиту - щомісячно за попередній місяць; - строк погашення Кредиту - в повному об'ємі, не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці. Отже, строк погашення кредиту в повному обсязі Умовами договору визначено останнім днем місяця вказаного на платіжній картці. Судом встановлено, що строк дії картки [NUMBER], виданої відповідачу, був встановлений до березня 2012 року (а.с.60), тому строк погашення кредиту в повному обсязі настав 31 березня 2012 року. В суд з позовом банк звернувся 08 жовтня 2014 року, про що свідчить відбиток поштового штемпеля на конверті (а.с.39). Судом достовірно встановлено, що 31 березня 2012 року відповідачем не було здійснено повне погашення боргу по кредитному договору, останній продовжує користуватися коштами позивача. Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимоги позивача про стягнення заборгованості по тілу кредиту, відсоткам за користування кредитними коштами та комісії, заявлені в межах трирічного строку позовної давності, а тому обгрунтовано задоволені судом в повному обсязі. Апелянт [PERSON] помилково вважає, що заборгованості в сумі 1603 грн. 14 коп. є пенею, до якої підлягає застосуванню річний строк позовної давності. Згідно з умовами договору, а саме Довідки про умови кредитування із використанням кредитки „Універсальна", яка підписана відповідачем (а.с.17), передбачено нарахування банком саме комісії за несвоєчасне погашення заборгованості у відсотковій ставці від загальної суми заборгованості. Річний строк позовної давності застосовується лише до вимог про стягнення неустойки (пені, штрафу), а не комісії. Проте заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про сплив строку позовної давності за вимогами про стягнення штрафів в сумі 250 грн. (фіксована частина) та 350 грн. 63 коп. (процентна складова). Строк дії картки закінчився 31 березня 2012 року, в суд з позовом позивач звернувся 08 жовтня 2014 року, тобто дійсно річний строк позовної давності за вимогами про стягнення штрафів пропущено. Підсумовуючи викладене, апеляційний суд вважає, що оскаржуване рішення в частині вирішення позову про стягнення штрафів підлягає скасуванню, як незаконне і необґрунтоване, з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні вимог в цій частині. Відповідно до правил ст.88 ЦПК України підлягає вирішенню питання про судові витрати. Сума судового збору, стягнутого судом першої інстанції підлягає зменшенню на суму судового збору, який підлягає поверненню апелянта у зв'язку із частковим задоволенням його скарги. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в сумі 233 грн. 99 коп. (243,60 -9,61).

Outcome: partial