Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-29 00:00:00

01 лютого 2018 року позивач ПАТ «Державний Ощадбанк України» (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач зазначив, що 01 серпня 2013 року між банком та [PERSON] був укладений договір № 1697983 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки. 03 квітня 2014 року на підставі заяви на встановлення кредиту по рахунку фізичної особи з відповідачем укладено додатковий договір № 1 до договору (далі- додатковий договір). Відповідно до п. 1.1.4 [PERSON] було відкрито кредитну лінію з лімітом кредиту в сумі 116000,00 грн. зі сплатою 24% річних за користування кредитом. Позивач всі зобовязання за договором виконав належним чином. Відповідно до п.4.4 додаткового договору , відповідач зобовязався щомісячно сплачувати за кредитом всі платежі, не пізніше 25 числа місяця, наступного за звітним. Згідно зі статтями 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Статтею 1049 ЦК України передбачений обовязок позичальника повернути позику позикодавцеві. Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Згідно з положеннями пунктів 3.1. та 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань від 17.12.2013 № 14 інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права га інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. Позивач просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитом у загальній сумі 21430,22 грн., а саме: заборгованість по тілу кредиту 11017,00 грн., заборгованість за процентами - 5893,42 грн., інфляційне збільшення заборгованості - 3822,76 грн., три проценти річних від суми заборгованості - 697,04 грн., а також судовий збір у розмірі 1762,00 грн. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, виклик відповідача здійснювався шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті Дружківського міського суду Донецької області (http://dr.dn.court.gov.ua/sud0516/novini/134822/), оскільки територія, де знаходяться відповідач, є тимчасово окупованою, і поштове сполучення з ним не здійснюється. Суд, отримавши згоду позивача, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.526 ЦК України, сторони мають виконувати зобовязання належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 628, ст. 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені між ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Оскільки відповідач [PERSON] порушив умови кредитного договору № 1697983 від 01 серпня 2013 року та додаткового договору № 1 від 03 квітня 2014 року, тому суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення суми заборгованості по тілу кредиту, відсоткам, інфляції, трьох процентів річних. Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати у сумі 1762,00грн.

Outcome: approved