Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом до [PERSON] зазначала, що їй на праві власності, як спадкове майно за заповітом після смерті її чоловіка [PERSON], належить житловий будинок, що розташований в [ADDRESS]. В цьому будинку на даний час зареєстрований син її покійного чоловіка - відповідач по справі [PERSON], який з вересня 1994 року в ньому не проживає, так як переїхав жити в с.Чудей. Будь-яких речей відповідача в її будинку немає. Відповідач добровільно знятися з реєстрації місця проживання не бажає. Вказує, що має намір розпорядитися належним їй житловим будинком, однак позбавлена такої можливості оскільки відповідач залишається зареєстрованим в ньому. З цієї ж причини позбавлена права на отримання субсидії. Вважає, що відповідач втратив право користування житлом, так як більше року без поважних причин не проживає в будинку [ADDRESS]. З цієї підстави просила визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, як особу, яка відсутня в житловому будинку понад один рік. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені вище, просив позов задовольнити. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, надала до суду заяву, в якій просила цивільну справу розглянути у її відсутності, за участю її представника [PERSON] Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що в будинку [ADDRESS] зареєстрований з 1983 року - часу набуття його покійним батьком відповідно до договору купівлі-продажу. В 1994 році перейшов проживати до дружини в с.Чудей. Після смерті батька в 2004 році він не звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. В 2005 році він дізнався, про наявність заповіту та що позивачка оформила на себе право власності на даний будинок як на спадщину за заповітом. В судовому порядку право власності позивачки на спірний будинок він не оспорював. В період з 1994 року по даний час в спірному будинку проживав з сім»єю лише протягом лютого-квітня 1997 року, після чого з дружиною та дітьми проживає в її домогосподарстві в с.Чудей. В подальшому не намагався повернутися проживати за зареєстрованим місцем проживання, перешкод для цього в нього не було. Підтвердив, що дійсно не проживає в будинку [ADDRESS] більше одного року, однак не бажає зняти реєстрацію свого місця проживання, оскільки немає де зареєструвати своє місце проживання, так як дружина заперечує проти його реєстрації в належному їй будинку. Вирішення даного позову залишив на розсуд суду. Заслухавши представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні дослідженими судом доказами встановлено, що [PERSON] на підставі рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 17.02.2005 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 18.04.2005 року №7026951 належить житловий будинок, який розташований в [ADDRESS]. З довідки, виданої виконкомом Красноїльської селищної ради Сторожинецького району 20.10.2016 року за №5571 вбачається, що в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] зареєстрований [PERSON], однак в житловому будинку не проживає, речей в господарстві не має. Факт реєстрації відповідача [PERSON] також підтверджується довідкою адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Чернівецькій області від 04.01.2017 року, що надійшла до Сторожинецького райсуду 13.01.2017 року. Як вбачається з акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї від 20.10.2016 року, складеного депутатом Красноїльської селищної ради [PERSON], мешканцями [ADDRESS] [PERSON], [PERSON], [PERSON] та затвердженого селищним головою [PERSON], відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS], але не проживає за вказаною адресою з вересня 1994 року, його речей в даному домоволодінні немає. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб…(ст.383 ч.1 ЦК України, ст.150 Житлового кодексу Української РСР). Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Відповідно до ч.1 ст.156 Житлового кодексу Української РСР члени сім'ї власника житлового будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються житловим приміщенням на рівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку належить дружина, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника будинку може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають з власником будинку і ведуть з ним спільне господарство. За ч.1 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом, у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] більше одного року без поважних причин не проживає в будинку за адресою: [ADDRESS], який належить позивачу на праві приватної власності, суд вважає позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком [ADDRESS] обґрунтованими, а тому їх слід задовольнити. На підставі ст.ст.321, 383, 405 ЦК України, ст.ст.150,156 Житлового кодексу Української РСР,

Outcome: approved