Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] в с. Валява Кіцманського району Чернівецької області померла його баба [PERSON] , після смерті якої залишилось спадкове майно: будівельні матеріали, які були використані для будівництва житлового будинку незавершеного будівництвом (9% готовності), що розташований по [ADDRESS] , згідно довідки-характеристики Кіцманського РБТІ №246 від 30 серпня 2019 року, вартістю 41542 гривень; майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства в розмірі 3228 гривень або 0,11 відсотків у пайовому фонді ТОВ «Валявське» с. Валява Кіцманського району, Чернівецької області. Спадкоємцем за заповітом є позивач по справі, інших спадкоємців, передбачених законом у померлої немає. Він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, проте, через розбіжність у прізвищі спадкодавця, а саме у свідоцтві про її смерть прізвище вказано « [PERSON] », в заповіті прізвище позивача вказано « [PERSON] », що зумовлює необхідність встановлення факту родинних відносин із бабусею та факт встановлення належності позивачу заповіту, так як прізвище позивача є « [PERSON] », що позбавляє його можливості оформити спадщину в нотаріальній конторі, тому просив позов задовольнити. Позивач [PERSON] подав письмову заяву про підтримання позову та про розгляд справи у його відсутності. Представник відповідача - представник Валявської сільської ради Кіцманського району Чернівецької області подав письмову заяву про визнання позову та про розгляд справи у його відсутності. Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Встановлено, що [INFO] в с. Валява Кіцманського району Чернівецької області померла баба позивача [PERSON] , після смерті якої залишилось спадкове майно: будівельні матеріали, які були використані для будівництва житлового будинку незавершеного будівництвом (9% готовності), що розташований по [ADDRESS] , згідно довідки-характеристики Кіцманського РБТІ №246 від 30 серпня 2019 року, вартістю 41542 гривень; майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства в розмірі 3228 гривень або 0,11 відсотків у пайовому фонді ТОВ «Валявське» с. Валява Кіцманського району, Чернівецької області. Спадкоємцем за заповітом є позивач по справі, інших спадкоємців, передбачених законом у померлої немає. Він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, проте, через розбіжність у прізвищі спадкодавця, а саме у свідоцтві про її смерть прізвище вказано « [PERSON] », в заповіті прізвище позивача вказано « [PERSON] », що зумовлює необхідність встановлення факту родинних відносин із бабусею та факт встановлення належності позивачу заповіту, так як прізвище позивача є « [PERSON] », що позбавляє його можливості оформити спадщину в нотаріальній конторі. На час відкриття спадщини діяв Цивільний кодекс 1963 року. Відповідно до ст.529 ЦК України (1963р.) п ри спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Згідно ст.548 ЦК України (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст.549 ЦК України (1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Згідно п.4, 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2004 року Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не булла прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч.1 ст. 1220 ЦК України). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ч.1 ст. 1221 ЦК України). Як передбачено статтею 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Пленум Верховного Суду України у п.23 постанови № 7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як роз`яснив ВССУ у п.1 листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» за № 24-753/0/4/-13 від 16.05.2013 року, при розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати коло спадкоємців, які прийняли спадщину; законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини у випадку, якщо спадщина відкрилась до 1 січня 2004 року або ж спадкодавець проживав в іншій державі, спадкоємець є іноземним громадянином та проживає в іншій державі, а спадкове майно знаходиться на території України. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Позивач фактично вступив у володіння та управління спадковим майном, але, у зв`язку із розбіжностями у прізвищі спадкодавця та позивача, у зв`язку із відсутністю у позивача іншого способу щодо визнання права власності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у зв"язку з визнанням заявлених вимог представником відповідача, за наявності законних на те підстав і оскільки це не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб. Враховуючи наведене, ст.ст. 524, 525, 526, 527, 529, 548, 549 ЦК України (1963р.), ст.ст. 1216, 1217, 1218, 1220, 1221, 1225, 1258, 1262, 1268, 1269, 1270, 1296, 1297, 1299 ЦК України ,

Outcome: approved