Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-11 00:00:00

13 лютого 2019 року позивач [PERSON] , звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача, центр надання адміністративних послуг Білгород - Дністровської міської ради, про визнання особи такою, що втратила права на користування жилим приміщенням, внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, просить суд: визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно він є власником житлового будинку [ADDRESS] . Вказує, що з 14.02.2017 року в даному житловому будинку зареєстрована [PERSON] , яка з травня 2017 року по сьогоднішній день без поважних причин не мешкає у вказаному житловому будинку, її особистих речей в будинку немає. Відповідач є його колишньою дружиною, яка в травні 2017 року виїхала до іншого місця проживання, особистих речей в будинку немає, витрат по оплаті комунальних послуг та утримання житла не здійснює, теперішнє місце проживання невідоме. Відповідач не має підстав для збереження за нею жилого приміщення при тимчасовій відсутності на жилій площі будинку, передбачених ст.71 ЖК України. Вказує, що відповідач з травня 2017 року по лютий 2019 року нікуди не зверталась з питань про вселення в спірний житловий будинок, вона не має підстав стверджувати про якісь інші перешкоди, які заважали б їй проживати в одному житловому будинку з ним. Враховуючи вищевикладені обставини він і звернувся до суду з даним позовом. 18 лютого 2019 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду було відкрито провадження по справі з призначенням підготовчого її розгляду. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01.04.2019 року, задоволено клопотання представника відповідача та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - орган опіки та піклування виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області. 21 травня 2019 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду підготовче провадження по справі було закрито та вона призначена до судового розгляду по сутті. 04 липня 2019 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду задоволено клопотання представника відповідача та провадження по вказаній справі було зупинено до набрання законної сили рішення Білгород - дністровського міськрайонного суду за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. 12 липня 2019 року від позивача надійшла апеляційна скарга на зазначену ухвалу суду. 20 лютого 2020 року Постановою Одеського апеляційного суду, апеляційна скарга представника позивача була задоволена, ухвала Білгород - дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04 липня 2019 року була скасована і справа направлена для продовження її розгляду. 12 листопада 2020 року від представника відповідача надійшли письмові пояснення по справі, відповідно до яких просить в задоволені позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що позовні вимоги позивача є передвчасними та необґрунтованими, оскільки 22 травня 2008 року [PERSON] уклала шлюб з відповідачем. За час зареєстрованого шлюбу в них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Вона з дітьми в установленому законом порядку зареєстровані в житловому будинку по [ADDRESS] , що підтверджується доказами по справі. Рішенням Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 червня 2017 року їх шлюб був розірваний. Відповідач ухиляється від обов`язку утримувати дітей, що змусило її звернутися з позовом до суду про стягнення аліментів, позов 23 квітня 2019 року задоволено. В зв`язку з тим, що позивач залишив її з дітьми на вулиці, те, що домоволодіння було споруджене та обладнане всім необхідним в період шлюбу з відповідачем, іншого житла в неї не має, вона вимушена була звернутися до суду в інтересах дітей з позовом про поділ даного домоволодіння, тому звернення позивача щодо позбавлення її права користування вказаним житлом є передвчасним. Після розірвання шлюбу відповідач самочинно змінив замки у домоволодінні, чим унеможливлював їй доступ до вказаного житла з дітьми та привласнив все наявне в ньому майно, яке є спільною власністю подружжя. Неповнолітні діти не можуть самостійно визначати своє місце проживання, а тому сам по собі факт їх не проживання в спірному житі не може бути безумовною підставою для визнання їх такими, що втратили право користування зазначеним житлом. Зазначена правова позиція висловлена у Постанові ВС від 17 червня 2020 року у справі № 495/7083/13-ц. Позивач в судове засідання не з`явився, від його представника до суду надійшла заява, з проханням позовні вимоги задовольнити, розглянувши справу у їх відсутності. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача надав до суду заяву, з проханням відмовити в задоволенні позову у зв`язку з його безпідставністю та необґрунтованістю. Представник ЦНАП Білгород - Дністровської міськради в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причина неявки суду невідома. Представник органу опіки та піклування Білгород-Дністровської міської ради в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причина неявки суду невідома. Суд розглядає справу за відсутність сторін, відповідно наданої заяви, за наявними матеріалами справи. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що дійсно згідно Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] ./ /л.с.7/. Вказане також підтверджується довідкою № 746, виданої виконкомом Приморської сільської ради від 17.11.2016 року. /л.с.10/. Згідно довідки виконкому Приморської сільської ради № 28 від 21.02.2019 року, [PERSON] дійсно зареєстрований та проживає на території Приморської сільської ради за адресою: [ADDRESS] . /л.с.9/ Разом з тим, як вбачається з довідки виконкому Приморської сільської ради № 88 від 08.02.2019 року, за адресою місця проживання та зареєстрованого права власності позивача, зареєстровані гр. [PERSON] , [INFO] , гр. [PERSON] , [INFO] , гр. [PERSON] , [INFO] , з 14.02.2017 року по теперішній час. /л.с.8/. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] є колишньою дружиною [PERSON] , шлюб з якою розірвано на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23.06.2017 року по справі № 495/4188/17 /л.с.11/. [PERSON] , [INFO] , гр. [PERSON] , [INFO] є рідними дітьми [PERSON] ,що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження, наявними в матеріалах справи. /л.с. 37,38/. Позивач вказує про не проживання відповідача за місцем реєстрації з травня 2017 року. В обґрунтування наведеного надає Акт від 05.02.2019 року, відповідно до якого повідомлено, що власником житлового будинку по [ADDRESS] є [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності. За даною адресою зареєстрована [PERSON] , [INFO] . З травня 2017 року по сьогоднішній день [PERSON] не мешкає за адресою: [ADDRESS] та її особистих речей у будинку немає. Даний факт підтверджують свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] .. Тому, посилаючись на зазначений акт, позивач використовуючи його в якості єдиного доказу відсутності проживання відповідача за місцем реєстрації, та вказуючи на норми права щодо відсутності наймача у житловому приміщенні, стверджує, що відповідача необхідно визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Однак, суд не може погодитися з вказаними ствердженнями позивача, оскільки в даній конкретній цивільній справі правозастосуванню підлягають норми матеріального права, що стосуються членів сім`ї власника, оскільки позивач та відповідач перебували у офіційно зареєстрованому шлюбі. У відповідності до ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їхніх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до частини 1 статті 156 ЖК України, члени сім`ї власника житлової квартири які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Частиною четвертою вказаної статті встановлено, що припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє членів його сім`ї права користування займаним приміщенням. Тобто проживання членів сім`ї у житловому приміщенні, яке належить громадянину на праві власності, є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право. У разі виникнення спору між власником та особами, які проживали з ним як члени сім`ї, необхідно враховувати той факт, що право користування житлом має речово-правовий характер, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України. Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суд ставиться критичного до наданого в якості єдиного доказу не проживання відповідача у належному позивачу приміщенні акт не проживання, оскільки вищезгаданий Акт складено особами, якими не зазначено, з яких джерел їм стало відомо про факт не проживання та відсутності [PERSON] у житловому будинку [ADDRESS] , крім того, надаючи дані про своє місце проживання свідки не надали підтверджуючих документів вказаному, так само відсутні і їх ідентифікуючі /паспортні/ дані, до того ж з вказаного акту неможливо встановити чи не переривався строк тимчасової відсутності відповідача у спірному житловому приміщенні, тобто в акті відсутні належні та допустимі докази, в обґрунтування яких їх застосовано позивачем. Отже, суд приходить до висновку про відсутність правового або юридичного підґрунтя вказаного акту. Частиною четвертою статті 9 ЖК України, встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до постанови Верховного Суду України по справі № 621/795/17 від 27.12.2018 року вказано, що суди попередніх інстанцій правильно виходили з того, що факт не проживання відповідача у спірному будинку понад один рік обумовлений поважними причинами і не є підставою для позбавлення його права користування належним позивачу житлом. У тексті оскаржуваного рішення йшлось про перешкоджання матір`ю проживанню у належному їй будинку, зміні замків вхідних дверей, вчинення сварок, вселення квартирантів. Тому, по суті вказаної вище постанови ВСУ, наявність перешкод у користуванні житлом з боку його власника унеможливлює визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Згідно п.10 постанови Пленуму ВСУ від 12.04.1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України, у справах про визнання наймача або члена його сім"ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Коли відсутній повернувся на жилу площу за згодою членів сім`ї, його не можна вважати таким, що втратив право на жилу площу. Якщо ж він вселився в жиле приміщення всупереч волі членів сім`ї і був відсутнім понад встановлені строки без поважних причин, то суд вправі визнати його таким, що втратив право на жилу площу. Разом з тим, в ході розгляду справи відповідач вказувала на факті залишення позивачем її з дітьми практично на вулиці, не допуску її у спільний з позивачем будинок, яке споруджене та обладнане всім необхідним для комфортного проживання під час перебування її у зареєстрованому шлюбі, а іншого житла вона не має. Відповідач неодноразово вказувала, що після розірвання шлюбу позивач самочинно змінив замки в домоволодінні, чим унеможливив її з дітьми доступ до вказаного жита та привласнив усе наявне майно, що є їх спільною сумісною власністю, внаслідок чого в Білгород-Дністровському міськрайонному суді Одеської області розглядається спір. Таким чином, суду не доведено позивачем та не спростовано доводів відповідача щодо відсутності за місцем реєстрації останньої понад встановленні строки саме без поважних причин. Таким чином, на основі повно та всебічно досліджених доказів, у сенсі правового розуміння вимог чинного законодавства, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача, центр надання адміністративних послуг Білгород - дністровської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - орган опіки та піклування виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області про визнання особи такою, що втратила права на користування жилим приміщенням, внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, через їх необґрунтованість та недоведеність. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed