Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-01 00:00:00

27 вересня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРОКАР УКРАЇНА» про захист прав споживачів, визнання договору фінансового лізингу недійсним та повернення коштів. В обґрунтування позову зазначив, що 24 липня 2017 року між ним та відповідачем в особі представника [PERSON] , яка діяла на підставі довіреності від 30.06.2017 року № 27 , укладений договір фінансового лізингу № 2807, на виконання умов якого він сплатив 49360 грн. За умовами договору відповідач зобов'язаний був передати предмет лізингу транспортний засіб автомобіль ВАЗ Largus 2014 року випуску. Пізніше, позивач ретельно вивчив умови договору та виявив, що відповідач ввів його в оману щодо умов виконання договірних зобов'язань, договір фінансового лізингу містить несправедливі умови відповідно до\~ст.ст. 4,10,11,18 ЗУ «Про захист прав споживачів», предмет договору є не конкретизованим, при укладені договору сторонами не дотримано положення законодавства щодо обов'язковості нотаріального посвідчення договору. З урахуванням зазначеного позивач просив визнати недійсним договір фінансового лізингу та стягнути з відповідача сплачені ним 49360 грн. , сплачені кошти в сумі 493 грн., моральну шкоду в розмірі 20000 грн. ,та покласти на відповідача судові витрати по справі. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився. Надав суду заяву, в якій просить розглянути цивільну справу в його відсутність , позовні вимоги підтримав повністю. Представник відповідача в судове засідання не з'явився. Про час та дату розгляду справи повідомлений належним чином. Провадження по даній цивільній справі було відкрито 29 вересня 2017 року. 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, яким ЦПК України викладено в новій редакції. Відповідно до п. 9 ч.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, справи в судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, оцінивши їх, виходив з наступного. Судом встановлено, та підтверджується письмовими доказами , що 24.07.2017 року між ТОВ «ЄВРОКАР УКРАЇНА» , в особі представника за дорученням № 97 [PERSON] (лізингодавець), та [PERSON] (лізингоодержувач) укладено договір фінансового лізингу № 2807.(а.с. 10-17). Відповідно до п.3.1.1, п.3.1.2, п.3.3. вказаного договору лізингодавець зобов'язується придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування предмет лізингу, а лізингоодержувач зобов'язується до отримання предмету лізингу, на умовах та у порядку передбаченим договором, сплатити передбачені даним договором платежі. Згідно з п. 1.1 ст.1 договору фінансового лізингу предметом лізингу є автомобіль «Hyundai Creta». Пунктом 1.7 договору фінансового лізингу передбачено, що предмет лізингу передається у користування лізингоодержувачу протягом строку, який становить не більше 90 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця комісії за організацію авансового платежу на умовах викладених у п.9.4 ст.9 даного договору, або різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п.9.5 ст.9 даного договору. На виконання умов договору [PERSON] було сплачено 49360 грн. з призначенням платежу: «комісія за організацію по договору фінансового лізінгу №2807 від 24.07.2017 року» та 493 грн. суму комісії. (а. с.18). Відносини, що виникають із договору фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж та положеннями Закону України «Про фінансовий лізинг». Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. За своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу або договору поставки. За договором найму (оренди) здійснюється передача майна наймачеві у користування. Частинами 1 та 3 ст. 760 ЦК України передбачено, що предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні. Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом. Найм (оренда) транспортних засобів врегульовано параграфом 5глави 58 ЦК України. За загальним правилом, передбаченим частиною 1ст. 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Якщо стороною у цьому договорі виступає фізична особа, то згідно з\~ч. 2ст. 799 ЦК України договір підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню. Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання договору недійсним. Зокрема, згідно ч. 5, п. 2 ч. 6 ст. 18 Закону, якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача договір може бути визнаним недійсним у цілому. Аналіз норми ст. 18 цього Закону дає підстави для висновку, що умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони, по-перше, порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, завдають шкоди споживачеві. Згідно зі ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Нікчемний договір не породжує тих прав і обов'язків, настання яких бажали сторони, і визнання такого договору недійсним судом не вимагається. Правові наслідки недійсності договору передбачені статтею 216 ЦК України. Положення статті 216 ЦК України застосовуються також при вирішенні вимог про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Така правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року та від 18 січня 2017 року по справах № 6-2766цс15 та № 6-648цс16. . Таким чином, суд дійшов до висновку, що укладений 24 липня 2017 року між ТОВ «ЄВРОКАР УКРАЇНИ» в особі представника [PERSON] , яка діяла на підставі довіреності від 30.06.2017 року № 27 ,та між позивачем [PERSON] договір фінансового лізингу № 2807 є нікчемним у зв'язку з недотриманням вимог при його укладенні щодо нотаріального посвідчення зазначеного договору. Відповідно до ч.2 ст. 215 ЦК України визнання нікчемного договору недійсним не вимагається. Посилаючись на викладене, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] до ТОВ «ЄВРОКАР УКРАЇНА» про визнання договору фінансового лізингу недійсним ,слід відмовити. Згідно з ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] після укладення договору фінансового лізингу вніс на рахунок ТОВ «ЄВРОКАР УКРАЇНА» 49360 грн. , та 493 грн.(а.с.18). За таких обставин, слід стягнути з ТОВ «ЄВРОКАР УКРАЇНА» на користь [PERSON] 49360,00 грн. та 493 грн. Окрім того, позивачем [PERSON] пред'явлено також позовні вимоги про стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди в розмірі 20 000 грн. 00 коп., які не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди) від 31.03.1995 р. (зі змінами та доповненнями) під моральною шкодою потрібно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи і бездіяльністю інших осіб. Згідно ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом чи/або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Право на відшкодування моральної шкоди виникає за наявності передбачених умов або підстав відповідальності за заподіяну шкоду. Відповідно до ч.1ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Разом з тим, суд вважає, що позивачем не доведено вини відповідача ТОВ «ЄВРОКАР УКРАЇНА» в заподіянні йому (позивачу) моральних страждань будь-якого роду, не наведено фактів, які б підтверджували заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру з боку відповідача, не встановлено будь-якого причинно-наслідкового звязку із заподіянням шкоди. Судові витрати суд розподіляє відповідно до ст. 141 ЦПК України. Так як позов задоволено частково, а позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, то з відповідача в дохід держави слід стягнути 704,80 грн. судового збору за вимоги майнового характеру. На підставі викладеного,

Outcome: partial