Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району про визначення місця проживання малолітньої дитини, призначення аліментів на її утримання та надання дозволу на здійснення реєстрації місця проживання дитини без згоди батька. [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON], третя особа орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району про усунення перешкод в спілкуванні з дитиною та її вихованні (а.с. 68). Ухвалою суду 04.05.2016 року зустрічну позовну заяву [PERSON] об'єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] (а.с.80). [PERSON] у позовній заяві вказує наступне. 11.04.2007 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб. Від шлюбу вони мають дитину - сина [PERSON], [INFO]. У вересні 2012 року, через погіршення взаємовідносин з відповідачем, спільне проживання однією сім'єю було припинено. За взаємною згодою з відповідачем дитина залишилася проживати разом з нею. 22.04.2012 року рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя шлюб між нею та [PERSON] було розірвано. У жовтні 2014 року, вона та її син оселилися в квартирі за адресою [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON], з яким вона зареєструвала шлюб 30.05.2015 року. В літку 2015 року між нею та відповідачем почали виникати суперечності з питань, які стосувались визначення та проведення реєстрації місця постійного проживання їхньої дитини. Зокрема, в період з червня по листопад 2015 року вона неодноразово в усній формі зверталась до відповідача з пропозиціями надати дозвіл на реєстрацію місця проживання [PERSON] за місцем його фактичного проживання, однак відповідач всіляко ухилявся від оформлення на надання відповідної нотаріально посвідченої заяви. 19.11.2015 року вона направила на адресу відповідача письмову заяву, в якій наполягала на тому, щоб останній у строк до 07.12.2015 року надав дозвіл на реєстрацію дитини за місцем її реєстрації - у квартирі [ADDRESS] На заяву вона отримала відповідь, датовану 28.11.2015 року, якою відповідач безпідставно відмовив у задоволенні її законних вимог. Таким чином, [PERSON] фактично проживає разом з нею та її чоловіком за місцем її реєстрації всупереч вимог ст.6 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" не зареєстрований за жодною адресою. Крім того, зважаючи на те, що домовленості про порядок і способи участі в утриманні [PERSON] між нею та відповідачем досягнуто не було, а відповідач приймає участь у витратах на утримання дитини не систематично, вважає, що з відповідача необхідно стягувати на її користь на утримання дитини аліменти у розмірі 1/3 частини від усіх видів його доходу, однак не менше ніж 436 гривень 50 копійок на місяць. За інформацією, яку вона має, відповідач зареєстрований як фізична особа - підприємець та перебуває на обліку в ДПІ у Шевченківському районі. На підставі викладеного, враховуючи заяву про зміну (уточнення) позовних вимог, без зміни їхнього розміру та підстав позову (а.с.86), позивач [PERSON] просить: визначити місце проживання спільної з відповідачем малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], за місцем власного проживання; надати дозвіл Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради (його територіальним підрозділам) проведення реєстрації місця проживання малолітньої дитини - [PERSON], [INFO] за адресою [ADDRESS], за відсутності згоди батька [PERSON]; стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON], у розмірі 1/3 частини від усіх видів доходу відповідача, починаючи з дня звернення до суду і до настання повноліття дитини. [PERSON] у зустрічній позовній заяві вказує про необхідність визначення судом порядку його участі у вихованні дитини ([PERSON].), яка постійно проживає разом з матір'ю ([PERSON].), шляхом: встановлення запропонованого ним графіку зустрічей та спілкування з дитиною; зобов'язання відповідача за зустрічним позовом [PERSON] забезпечити безперешкодний зв'язок з дитиною за допомогою інтернет-ресурсів та телефонії, а також; зобов'язання відповідача за зустрічним позовом [PERSON] забезпечити доступ обраних батьком лікарів до дитини, у випадку її захворювання. Обґрунтовуючи пред'явлені у зустрічному позові вимоги, [PERSON] зазначав: що між сторонами у справі існує спір відносно порядку його участі у вихованні дитини, який вони не можуть вирішити у позасудовому порядку; що йому з боку [PERSON] чиняться перешкоди у спілкуванні з дитиною та участі в її вихованні, а отже він не може в повній мірі реалізувати свої батьківські права. Зважаючи на це, [PERSON] наполягав на тому, що його порушені права та законні інтереси мають бути захищені (відновлені) судом у відповідності до вимог ст. 159 Сімейного кодексу України, обраними ним способами. У зустрічному позові [PERSON] просить наступне: Визначити йому - [PERSON] час спілкування з сином, [PERSON], [INFO] за наступним графіком: - в період навчального року з 01 вересня по 31 травня - щотижня з 13 год. 10 хв. середи до 8 год. 00 хв. четверга та з 16 год. 00 хв. суботи до 16 год. 00 хв. неділі з правом забрати дитину зі школи; - під час літніх канікул з 01 червня по 31 серпня - 45 календарних днів в будь-якій послідовності за погодженням між батьками для оздоровлення і відпочинку з правом вільного пересування батька з сином територією України (без права відвідання АР Крим). - під час зимових та весняних канікул - по 7 діб відповідно за погодженням між батьками з правом вільного пересування з сином територією України (без права відвідання АР Крим); - під час свят, карантинів та інших не навчальних днів - половину від кількості таких днів за погодженням між батьками; - під час таких свят, як Новий рік, Різдво, Старий новий рік та всіх вихідних днів, пов'язаних з ними - в парні роки дитина знаходитиметься з батьком, а в непарні - з матір'ю; - на День Конституції України та відповідні вихідні дні - дитина знаходитиметься з батьком; - на День Незалежності України та відповідні вихідні дні - дитина знаходитиметься з матір'ю; - 9 травня кожного року - дитина знаходитиметься з батьком з метою відвідання місць поховання родичів; Зобов'язати [PERSON], забезпечити безперешкодний зв'язок [PERSON] з сином [PERSON], [INFO], засобами телефонного та Інтернет зв'язку, а також забезпечити безперешкодний доступ визначених ним лікарів у випадку хвороби дитини. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON], позов [PERSON] підтримав, наполягаючи на підставах та обставинах викладених у позовній заяві. Просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] позовні вимоги [PERSON] в частині визначення місця проживання малолітньої дитини, призначення аліментів на її утримання та надання дозволу на здійснення реєстрації місця проживання дитини без згоди батька, визнав повністю та проти задоволення вказаних вимог не заперечував. В частині стягнення аліментів, позов визнав частково. Пояснив, що має постійного доходу, тому не заперечує проти стягнення з нього аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісяця. Представник третьої особи органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району в судовому засіданні пояснив, що комісія з питань захисту дитини районної адміністрації міської ради дійшла висновку про доцільність визначення місця проживання малолітнього [PERSON] разом з матір'ю. Також підтримує позовні вимоги в частині надання дозволу на реєстрацію дитини без згоди батька. В частині стягнення аліментів просив врахувати інтереси дитини. [PERSON] зустрічний позов підтримав, наполягаючи на підставах та обставинах викладених у позовній заяві. Просить позовні вимоги задовольнити. Представник [PERSON] - [PERSON], зустрічний позов визнав частково. Суду пояснив, що вимоги про зобов'язання [PERSON] забезпечити безперешкодний зв'язок з дитиною за допомогою інтернет-ресурсів та телефонії, а також про зобов'язання забезпечити доступ обраних батьком лікарів до дитини, у випадку її захворювання, не відповідають способам захисту прав, встановленим законом - ст. 159 Сімейного кодексу України, ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України. Більш того, наведені вимоги стосуються можливих порушень прав позивача за зустрічним позовом [PERSON] з боку відповідача [PERSON] у майбутньому, натомість ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України передбачено право будь-якої особи звернутися до суду, в порядку встановленому цим Кодексом, за умови якщо її цивільні права не визнаються, порушуються або оспорюються на момент звернення - тобто порушення вже відбулося (триває). Також надано власні пропозиції [PERSON] графіку зустрічей батька з сином, який викладено у письмових запереченнях на зустрічний позов, та вказавши про те, що запропонований позивачем за зустрічним позовом [PERSON] порядок участі у вихованні дитини (графік зустрічей), не відповідає інтересам останньої, оскільки не враховує режиму дня дитини, її фізичних та розумових можливостей, здібностей, навантажень під час навчання та відпочинку, її особистої прихильності до кожного з батьків, психічного та емоційного стану. Письмові заперечення на зустрічну позовну заяву залучено до матеріалів справи (а.с.117). Представник органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району в судовому засіданні надав висновок про визначення порядку участі [PERSON] у вихованні малолітнього [PERSON]. Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, дослідивши надані суду докази, суд приходить до висновку про частково задоволення первісного та зустрічного позовів. Судом при розгляді справи було встановлено, що 11.04.2007 року між [PERSON] та [PERSON] Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області було зареєстровано шлюб. [INFO] року в них народилася дитина - [PERSON] Протягом декількох років з моменту народження сина, батьки [PERSON] через наявні фінансові складнощі декілька разів змінювали місце постійного проживання, однак в жодному з цих місць не мали змоги зареєструвати дитину, оскільки відповідне житло було найманим. Наприкінці 2012 року, через погіршення взаємин між [PERSON] та [PERSON] вони припинили спільне проживання однією сім'єю, проте [PERSON], за їх взаємною згодою, залишився проживати разом зі матір'ю. 22.04.2013 року рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя у цивільній справі № 336/2454/13-ц (пров. № 2/336/1502/2013) шлюб між батьками [PERSON] було розірвано. З 2014 року та станом на час розгляду справи [PERSON] виховується у повній та соціально благополучній родині, до складу якої, окрім його матері [PERSON], входить її чоловік - [PERSON], шлюб з яким було зареєстровано Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції 30.05.2015 року. Родина, в якій виховується [PERSON], постійно проживає у квартирі, що належить на праві власності [PERSON] та розташована за адресою: [ADDRESS]. Вказана вище квартира, знаходиться недалеко від навчального закладу, який дитина відвідує - Запорізької гімназії № 28, обладнана необхідними для повноцінного зростання та розвитку дитини меблями та побутовою технікою, містить окрему для дитини кімнату, в якій є зона для сну та відпочинку, зона дня розвитку і навчання, зона для зберігання особистих речей, а також зона для проведення дозвілля. Мати дитини [PERSON] та її чоловік [PERSON] мають вищу освіту, постійну роботу в ТОВ «УКРЕНЕРДЖИ ХОЛДИНГ», в цілому позитивні характеристики з місця роботи та проживання, а також стабільне джерело доходу - близько 7 000,00 на місяць, що дозволяє повністю забезпечити матеріальні та духовні потреби дитини. Графік роботи [PERSON] дозволяє їй багато часу приділяти вихованню та розвитку [PERSON] Дитина отримує необхідну та своєчасну первинну медичну допомогу в Дитячому медичному центрі «ГАММА». У 2015 році між батьками [PERSON] почали виникати суперечності з питань, які стосувалися визначення та проведення реєстрації місця його постійного проживання, які до цього часу не вирішені. Зокрема, батько дитини [PERSON] ухиляється від надання згоди на реєстрацію місця проживання сина [PERSON] разом з матір'ю [PERSON] - за адресою фактичного проживання: [ADDRESS]. Вказане безумовно свідчить про наявність спору між сторонами у справі та про порушення у зв'язку із цим прав та інтересів дитини, що підлягають судовому захисту. Наведені обставини, віднайшли власне підтвердження дослідженими в процесі розгляду справи письмовими доказами, копії яких містяться у матеріалах справи: паспортом громадянина України на ім'я [PERSON], свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] від 15.11.2007 року, виданим Шевченківським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя у цивільній справі № 336/2454/13-ц від 22.04.2013 року, свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 30.05.2015 року, виданим Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, довідкою Центру обслуговування абонентів № 1 Єдиної абонентської служби МКП «ОСНОВАНІЄ» № 19015 від 30.11.2015 року, актом комісії Центру обслуговування абонентів № 1 Єдиної абонентської служби МКП «ОСНОВАНІЄ» б/н від 18.12.2015 року, довідкою Запорізької гімназії № 28 Запорізької міської ради Запорізької області № 102/01 від 29.12.2015 року, довідкою Дитячого медичного центру «Гамма» (Приватне підприємство «Євростом») № 1 від 18.01.2016 року, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 26621828 від 10.09.2014 року, довідками (три одиниці) з адресно-довідкового підрозділу УДМС України в Запорізькій області від 19.01.2016 року, листом [PERSON] від 19.11.2015 року, направленим в адресу [PERSON], листом [PERSON] від 28.11.2015 року, направленим в адресу [PERSON] , листом від 02.12.2015 року, повторно направленим в адресу [PERSON] з Довідкою про повернення за закінченням терміну зберігання, актом обстеження умов проживання дитини від 11.02.2016 року, складеним комісією фахівців Відділу по Орджонікідзевському району Служби (Управління) у справах дітей Запорізької міської ради, характеристикою сім'ї [PERSON] від 11.02.2016 року, наданою сусідами, посвідченою дільничним інспектором Орджонікідзевського ВП Ленінського ВП ГУНП у Запорізькій області, характеристикою [PERSON] від 03.02.2016 року з ТОВ «УКРЕНЕРДЖИ ХОЛДИНГ», характеристикою [PERSON] від 03.02.2016 року з ТОВ «УКРЕНЕРДЖИ ХОЛДИНГ», довідкою ТОВ «УКРЕНЕРДЖИ ХОЛДИНГ» вих. № 21 від 10.02.2016 року про нараховану заробітну плату (дохід) [PERSON], довідкою ТОВ «УКРЕНЕРДЖИ ХОЛДИНГ» вих. № 22 від 10.02.2016 року про нараховану заробітну плату (дохід) [PERSON]. Крім того, вказані обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а отже, відповідно до вимог ч. 1 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України - не підлягають доказуванню. Згідно положень ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України: позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву; у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У відповідності до приписів пункту 24 Постанови пленуму Верховного суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»: з'ясовуючи після доповіді про обставини справи, чи підтримує позивач свої вимоги, чи визнає відповідач вимоги позивача та чи не бажають сторони укласти мирову угоду або звернутися для вирішення спору до третейського суду, головуючому необхідно уточнити, в якому обсязі та з яких підстав підтримується позов або в якій частині визнається позов; у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. У відповідності до положень ст.ст. 6, 7 Сімейного кодексу України: правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття ; малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років; сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами; кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист; дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Законами України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно приписів ст. 14 Сімейного кодексу України: сімейні права є такими, що тісно пов'язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу; якщо дитина або особа, дієздатність якої обмежена, не може самостійно здійснювати свої права, ці права здійснюють батьки, опікун або самі ці особи за допомогою батьків чи піклувальника. Відповідно до вимог ст.ст. 11, 12, 14 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 150 Сімейного кодексу України: - сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього ; кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків; - батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей; предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини; - виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини; на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини; батьки мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці ; - діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили ; під час вчинення дій, пов'язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини. У відповідності до ч. 1 ст. 160, ч. ч. 1, 2 ст. 161 Сімейного кодексу України: місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків; якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом; під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення; дитина не може бути передана для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Статтями 3, 9, 18 Міжнародної Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, передбачено: - Стаття 3 (ч. 1) - в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; - Стаття 9 (ч. 1) - держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини; - Стаття 18 (ч. 1) - батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини; найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У принципі № 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що - дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Приймаючи до уваги наведені вище положення чинного в України законодавства - в процесі розгляду та вирішення справи по суті орган, що вирішує спір, повинен керуватися, насамперед, якнайкращими інтересами дитини та враховувати ставлення кожного з батьків до виконання своїх обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, зокрема: наявність у батьків самостійного доходу, можливість забезпечити необхідні для зростання, виховання та розвитку дитини соціальні та житлово-побутові умови, відсутність шкідливих звичок, позитивні характеристики, рекомендації фахівців в області соціальної психології та педагогіки тощо. Згідно висновку спеціаліста-психолога - кандидата психологічних наук, доцента, завідувача кафедри психології Запорізького Національного Університету [PERSON] від 26.01.2016 року, складеного за результатами проведеного психологічного обстеження (тестування) [PERSON] - враховуючи наявність тісного емоційного зв'язку дитини з мамою, його теплі і довірительні відносини з її чоловіком, а також той факт, що дитина більше року проживає з ними, з точки зору забезпечення почуття благополуччя та психологічного комфорту [PERSON], збереження цілісності сприйняття ним структури власної родини та свого місця у системі сімейних взаємовідносин (а отже виходячи з інтересів дитини), зважаючи на його вікові особливості, інтереси, бажання та потреби, доцільним є визначити місце проживання дитини разом матір'ю (а.с.32). Відповідно до наданого до суду висновку Районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району (як органу опіки та піклування) № 01-10/0692 від 25.04.2016 року - за результатами розгляду питання комісія з захисту прав дитини районної адміністрації міської ради дійшла висновку про доцільність визначення місця проживання малолітнього [PERSON] разом з матір'ю (а.с.58). Правовий режим реєстрації фізичних осіб під час зміни місця їх проживання або перебування регулюються Конституцією України Цивільним та Сімейним кодексами України, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Так, відповідно до ч. 1 ст. 33 Конституції України - кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Статтею 29 Цивільного кодексу України визначено, що - місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово; місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. Згідно приписів ч. 1 ст. 160 СК України - місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. У відповідності до положень ст.ст. 3, 13 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» - місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік; реєстрацією є - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції; щодо осіб, які не досягли 14-річного віку, обмежується вільний вибір місця проживання. Положеннями ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що - громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом 10 днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Для реєстрації особа подає: письмову заяву, паспортний документ (свідоцтво про народження дитини), квитанцію про сплату державного мита та ін. Діти віком від 15 до 18 років подають заяву особисто. Від імені дітей, які не досягли 15 років така заява подається обома батьками. Відповідно до приписів п.п. 1, 3 Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 207 від 02.03.2016 року - реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Враховуючи це, безпідставне ухилення батька від надання в реєстраційні органи згоди (дозволу) щодо реєстрації місця проживання власної малолітньої дитини - [PERSON], порушує передбачене законом право такої дитини на реєстрацію місця проживання. Зважаючи на зміст зазначених вище висновків, визнання [PERSON] первісного позову в частині: визначення місця проживання дитини [PERSON] разом з матір'ю [PERSON], а також надання дозволу Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради на здійснення реєстрації місця проживання дитини [PERSON] за адресою: [ADDRESS], без згоди батька [PERSON], не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Таким чином, вимоги первісного позову в цій частині підлягають задоволенню. Згідно положень ст. 141 Сімейного кодексу України - мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Проживання батьків окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до вимог ст.ст. 180, 181 Сімейного кодексу України: батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину можуть визначаються за домовленістю між ними (в грошовій або натуральній формі), або за рішенням суду (у частці від доходу або у твердій грошовій формі). У відповідності до приписів пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» - за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Аліменти на дитину присуджуються в частині від заробітку або в твердій грошовій сумі. Таким чином, виходячи зі змісту вказаних норм законів, обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття є абсолютним, безумовним та безспірним, - він не залежить від того чи має змогу батько/матір виконувати його. Більш того, обов'язок утримувати дитину має виконуватися кожним із батьків систематично, що забезпечить можливість гідно та повноцінно виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний і моральний розвиток, навчання, дозволить створювати умови для розвитку її природних здібностей, готування її до самостійного життя та праці (ст.ст. 8, 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Отже, зважаючи на те, що між сторонами у справі відсутні домовленості про порядок і способи участі батька, який проживає окремо від дитини, в утриманні малолітнього [PERSON], суд приходить до висновку про необхідність призначення аліментів на його утримання. Частиною 1 статті 184 Сімейного кодексу України передбачено, що - якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України - мінімальний розмір аліментів на оду дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З наданих до матеріалів справи доказів (довідки ДПІ у Шевченківському районі м. Запоріжжя від 19.04.2016 року) судом встановлено, що на даний момент [PERSON] зареєстрований як фізична особа-підприємець, займається приватною підприємницькою діяльністю та перебуває на обліку в ДПІ у Шевченківському районі м. Запоріжжя. З довідки також вбачається, що ФО-П [PERSON] впродовж року подає до органів ДФС податкову звітність (декларацію про доходи) за підсумками кожного наступного кварталу. Приймаючи до уваги вказане вище, розмір доходу [PERSON] з об'єктивних причин може бути визначеним лише один раз на три місяці. За наведених умов, стягнення з [PERSON] аліментів в частині від доходу є неможливим, у зв'язку із його отриманням нерегулярно. Отже, суд вважає за доцільне стягнути з [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] в твердій грошовій сумі - у розмірі 1 000,00 (одна тисяча) гривень на місяць. В процесі розгляду судом зустрічного позову було встановлено наступне. Протягом всього часу окремого від дитини проживання - тобто з кінця 2012 року і до моменту ухвалення рішення у справі батько [PERSON] мав можливість зустрічатися з сином [PERSON], вільно наодинці спілкуватися, проводити час, здійснювати спільні походи, екскурсії, поїздки на відпочинок до моря та у гори, відвідувати розважальні заходи та дитячі заклади (театри, кінотеатри, виставки), спільно проводити святкові та вихідні дні (з залишенням дитини на ніч). Зустрічі з дитиною на одинці відбувалися регулярно - в середньому близько 8 - 10 разів на місяць, проти чого мати [PERSON] не заперечувала. Однак, з початку 2016 року [PERSON] почав бачитися з сином рідше. Сторони у справі визнали відповідні обставини, а отже, відповідно до вимог ч. 1 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України - вони не підлягають доказуванню. При цьому, з пояснень представника відповідача за зустрічним позовом [PERSON] вбачається, що кількість та тривалість зустрічей дитини з батьком скоротилася не в наслідок свідомих дій матері, направлених на умисне створення перешкод та обмеження участі [PERSON] у вихованні сина, а у зв'язку із об'єктивними процесами, а саме: [PERSON] став доросліше, вступив до престижного навчального закладу - гімназії № 28, що в свою чергу призвело до збільшення соціальних зв'язків та учбового навантаження, необхідності відвідування більшої кількості шкільних занять (уроків); необхідності здійснення позакласного навчання (відвідування групи продовженого дня у школі); необхідності витрачання більше часу на виконання домашніх завдань; необхідності відвідування додаткових позашкільних занять (факультативів, кружків, курсів); необхідності виділення часу для заняття самоосвітою. При цьому, скоротився вільний час дитини, який вона зазвичай витрачала, в тому числі, на зустрічі з батьком. До того ж, у зв'язку зі збільшенням навантаження, пов'язаного із навчанням, більш ретельна увага стала приділятися правильному та регулярному харчуванню, а також необхідності заняття фізкультурою та спортом (відвідування спортивних секцій), активному відпочинку в кругу сім'ї (домашнє читання, ігри, спільна участь у дитячих заходах). Більш того, більш доросла дитина потребує більше часу на заняття особистими справами - в тому числі на спілкування з однолітками (друзями), відвідування різних закладів та/або заходів (шкільний табір, олімпіади, спільні поїздки на відпочинок, тощо). Отже, під час організації навчання та відпочинку (дозвілля) дитини, обов'язково враховується її особиста думка, вподобання та побажання. Вказані обставини, віднайшли власне підтвердження дослідженими в процесі розгляду справи письмовими доказами, копії яких містяться у матеріалах справи, зокрема: довідкою класного керівника 2-А класу Запорізької гімназії № 28 від 23.05.2016 року; довідкою вихователя групи подовженого дня Запорізької гімназії № 28 від 18.04.2016 року; довідкою тренера Спортивного клубу «Клуб кіокушин карате «Борисфен»; листом з рекомендаціями лікаря-педіатра [PERSON], та не були спростовані позивачем за зустрічним позовом [PERSON]. Так, під час розгляду справи, [PERSON] та його представник не навели жодної обставини, яка б свідчила про те, що права позивача за зустрічним позовом на участь у вихованні дитини порушуються чи були порушені в минулому, зокрема - що його було обмежено у спілкуванні з [PERSON], що відповідні порушення відбуваються або відбулися внаслідок неправомірних дій чи бездіяльності відповідача за зустрічним позовом [PERSON], що обраний [PERSON] спосіб захисту прав відповідає завданому порушенню (порушення може бути усунено або становище відновлено саме з використанням такого способу). Більш того, ані [PERSON] ані його представник не надали до суду впродовж розгляду справи жодного належного доказу на підтвердження наведених вище обставин, зокрема - до зустрічної позовної заяви батьком додано лише докази наявності власного житла, самостійного доходу та позитивних характеристик (копії 3 (трьох) характеристик, копія довідки ПП «Євростом», копії правовстановлюючих документів на квартиру). Положеннями ст. 60 ЦПК України передбачено, що - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказами у справі, зважаючи на положення ст.ст. 57 - 59 ЦПК України - є будь-які фактичні дані щодо предмету спору, одержані у встановлений законом спосіб, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються, зокрема - на підставі показань свідків, письмових доказів (документів), висновків експертів. Допитані в процесі розгляду справи свідки: [PERSON] (друг [PERSON].), [PERSON] (курсовий офіцер [PERSON].), [PERSON] (подруга [PERSON].), [PERSON] (інструктор [PERSON] з катання на роликах), які були викликані в судове засідання за клопотанням [PERSON], пояснили, що: позивач за зустрічним позовом ([PERSON].) є доброю, порядною, вихованою людиною, що дуже любить свого сина ([PERSON].) та піклується про нього, проявляючи безмежну батьківську турботу та опіку. Зі слів свідків, [PERSON] також дуже любить батька, завжди корисно та цікаво проводить з ним час та нетерпляче чекає кожну наступну зустріч. Ніхто зі свідків жодного разу не бачив та не чув щоб [PERSON] кричав, тиснув на свого сина або завдавав йому болю чи страждань. Вони зазначили, що [PERSON] все своє життя позитивно характеризувався оточуючими, та приділяв вихованню дитини та піклуванню про неї багато часу, а саме: забирав з дитячого садочка, відвідував разом з нею медичні заклади, вчив її кататися на лижах, роликах, водив в кафе, кіно, у гості - під час святкування різних дат, грав в різні ігри, брав із собою на відпочинок. Всі свідки зазначали, що останній час (близько року) вони стали рідше бачити [PERSON] разом із сином, та їм відомо з його слів про те, що причиною цього стали начебто дії відповідача за зустрічним позовом [PERSON], яка не додержується усталеного графіку побачень, конкретного змісту якого ніхто зі свідків не знає. Суд приймає до уваги повідомлені свідками обставини, оскільки вони ні ким з учасників судового розгляду не заперечувались. Однак, суд критично ставиться до змісту пояснень зазначених свідків зважаючи на те, що всі свідчення були надані після попередньої розмови з позивачем за зустрічним позовом [PERSON], який до того ж повідомляв про те, що його права порушуються або обмежуються колишньою дружиною [PERSON]. У відповідності до положень ст. 159 Сімейного кодексу України : якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року) визначено, що - в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно положень ч. 8 ст. 7 Сімейного кодексу України - регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. У відповідності до вимог ст.ст. 1, 2, 15 Закону України «Про охорону дитинства»: - забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров'я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити; - завданням законодавства про охорону дитинства є розширення соціально-правових гарантій дітей, забезпечення фізичного, інтелектуального, культурного розвитку молодого покоління, створення соціально-економічних і правових інститутів з метою захисту прав та законних інтересів дитини в Україні; - у разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Із системного аналізу наведених вище приписів Конвенції про права дитини, Закону України «Про охорону дитинства», а також ст.ст. 7, 141, 159 Сімейного кодексу України, випливає: - що при вирішенні спору відносно участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї, мають бути враховані передусім інтереси дитини; - встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений в інтересах дитини. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.1998 року № 16 роз'яснено, що - суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. Таким чином, діюче законодавство України фактично зобов'язує того із батьків, який проживає окремо та звертається до суду за вирішенням спору відносно порядку участі у вихованні дитини, надати суду, окрім власних пропозицій щодо конкретного графіку зустрічей, також докази тих обставин, що відповідний графік складено з урахуванням її інтересів, тобто - з врахуванням режиму робочого та вихідного дня дитини, її фізичних та розумових можливостей, здібностей, навантажень під час навчання та відпочинку, її особистої прихильності до кожного з батьків, психічного та емоційного стану. На думку суду запропонований у зустрічному позові порядок участі у вихованні дитини (графік зустрічей), не відповідає якнайкращім її інтересам, оскільки складений не з урахуванням об'єктивних потреб дитини, а виключно з огляду на можливості та побажання батька. Порядок участі батька у вихованні дитини, визначений органом опіки та піклування у Висновку від 30.09.2016 року, також не враховує режиму робочого та вихідного дня дитини, її фізичних та розумових можливостей, здібностей, навантажень під час навчання та відпочинку, взаємин дитини з кожним з батьків, а також її психічного та емоційного стану. Зокрема, зі змісту довідки класного керівника 2-А класу Запорізької гімназії № 28 від 23.05.2016 року, довідки вихователя групи подовженого дня Запорізької гімназії № 28 від 18.04.2016 року, листа з рекомендаціями лікаря-педіатра [PERSON] вбачається, що розклад занять [PERSON] в гімназії, позакласного та домашнього навчання (самоосвіти), необхідність відвідування додаткових факультативів, спортивних секцій, кружків, а також організації правильного режиму відпочинку (сну) та харчування, практично не залишають йому вільного часу, фізичних і психічних можливостей для зустрічей (проведення часу) з батьком по буднях. При цьому, безпосередня участь батька у підготовці дитини до школи, зокрема - спільне виконання домашніх завдань, має негативний вплив на освітній процес в цілому та на самопочуття (стан) [PERSON] під час шкільних занять. Так, згідно рекомендацій лікаря-педіатра [PERSON], викладених у відповіді на адвокатський запит представника [PERSON]: для підтримки та покращення фізичного та розумового розвитку дитини необхідна правильна організація режиму дня… особливу увагу необхідно приділяти додатковим заняттям спортом та фізичній активності дитини… сну - не менш ніж 9-10 годин на добу…правильній організації навчального процесу - інтелектуального навантаження і відпочинку… регулярному прийому їжі - 4-5 разів на день, а також правильному її раціону. Як зазначено в Довідці від 18.04.2016 року, виданої вихователем групи подовженого дня, яку відвідує [PERSON], Запорізької гімназії № 28: велика роль в навчальному процесі належить позакласному навчанню, оскільки це важливий елемент виховного процесу, саме тому, педагогічним колективом всім учням молодших класів гімназії № 28 наполегливо рекомендовано відвідувати групу подовженого дня, яка створена в навчальному закладі… [PERSON], як учень молодшого класу, з 2015 року та до цього часу після уроків займається позакласним навчанням у групі продовженого дня, яка працює за наступним графіком: з понеділка по п'ятницю з 12 години до 18 години…слід зазначити, що безпосередньо про користь позакласного навчання свідчать досягнення [PERSON] у 2015-му - 2016-му навчальному році, а саме: [PERSON] має відмінні оцінки з дисципліни «Логіка», адже у групі подовженого дня систематично проходять заняття з логічного мислення; [PERSON] успішно виступив у міжнародному математичному конкурсі «Кенгуру», у природознавчій грі «Геліантус», в он-лайн змаганні Міксіке; [PERSON] зайняв перше місце у олімпіаді з англійської мови на шкільному рівні…. позакласне навчання це можливість самостійного виконання домашнього завдання дитиною, що виховує організованість та відповідальність; позакласне навчання розвиває комунікативні навички учня, оскільки знаходячись в колективі, дитина спілкується не тільки з своїм сталим оточенням, але й заводить нових друзів серед своїх однолітків. Відповідно до Довідки класного керівника навчального класу, в якому навчається [PERSON], Запорізької гімназії № 28 від 23.05.2016 року: важливою умовою ефективної навчально-виховної роботи, є залучення батьків учня до виховного процесу у позашкільний час… для якісного освоєння матеріалу та кращого запам'ятовування шкільної програми, я рекомендую батькам приділяти велику увагу виконанню домашнього завдання, а також повторенню вивченого на уроках… для якісного виконання домашнього завдання та додаткового опрацювання навчальних дисциплін, треба відводити не менш як 3 години з обов'язковими перервами на відпочинок та фізичні вправи; для формування комунікаційної компетентності дитини, тобто її здатності успішно користуватися мовою у ході пізнання світу, спілкування, взаємодії з іншими людьми, висловлювання власних думок в усній формі,я наполягаю на щоденному читанні літератури, як пізнавальної так і художньої… для формування та закріплення орфографічних і пунк\-туаційних умінь учня, я рекомендую додатково організовувати заняття з письма вдома, проводити списування тексту та тренувати каліграфічні навички… також, раджу всім батькам приділяти належну увагу збереженню та зміцненню фізичного здоров'я учнів, із цією метою важливо організувати дитині додаткові заняття фізичною культурою або відвідування спортивних секцій; з метою вдосконалення та подальшого розвитку навичок з логічного мислення та кмітливості у [PERSON], я рекомендую батькам займатися з дитиною додатково….. Крім наведеного вище, вважаю за необхідне звернути Вашу увагу на те, що на протязі навчального 2015-2016 року, в [PERSON] систематично спостерігалися моменти (дні) незадовільної підготовки до шкільних дисциплін після того як, з його слів, домашнє завдання він виконував сам або разом з батьком. Протягом таких днів я, а також інші вчителі гімназії, неодноразово помічали, що під час уроків [PERSON] дещо розгублений, неуважний та не зібраний, іноді навіть стомлений. На мої питання, щодо власного стану (самопочуття) та поведінки, [PERSON] відповідав, що напередодні знаходився з батьком, додому повернувся пізно і був змушений робити уроки вже майже вночі, оскільки дуже сумлінно ставиться до виконання домашнього завдання і не може прийти до школи не підготовленим. Зважаючи на це, я наполегливо прошу Вас вирішити питання щодо забезпечення [PERSON] умов для якісного виконання домашнього завдання з навчальних дисциплін та повноцінного відпочинку та сну. Зважаючи на це, суд приходить до висновку про доцільність обмеження зустрічей батька з сином по буднях в період навчання - тобто з 01 вересня до 31 травня кожного календарного року (за виключенням святкових днів та періодів осінніх, зимових і весняних канікул). Лист завідувача Навчальної лабораторії соціальної педагогіки Запорізького національного університету [PERSON] з квитанціями про оплату послуг Навчальної лабораторії, висновки лікарів: уролога від 16.05.2016 року, невролога від 13.06.2016 року, психолога від 21.06.2016 року, висновок спеціаліста-психолога, кандидата психологічних наук, доцента, завідуючого кафедрою психології Запорізького національного університету [PERSON] від 24.06.2016 року, які були досліджені судом під час розгляду справи та копії яких були долучені до її матеріалів, свідчать про те, що тривалий час протягом 2016 року в [PERSON] після зустрічей з батьком систематично спостерігалися емоційні розлади, причиною яких є авторитарно-домінантний стиль взаємодії дитини з батьком. Зокрема, згідно Висновку спеціаліста-психолога [PERSON] від 24.06.2016 року: [PERSON] знаходився останній час (близько одного року) в стані сильного емоційного напруження (стресу), що було обумовлено авторитарним стилем взаємодії з батьком. Вірогідно, саме це спровокувало появу астено-невротичного синдрому, на фоні якого проявилася нейрогенна дисфункція сечового міхура (а.с.137). Отже, враховуючи те, що тривалий безперервний контакт з батьком призводить до виникнення в дитини стану емоційної напруги (стресу), який, в свою чергу, може призвести до виникнення фізичних або психічних захворювань, на суд приходить до висновку про необхідність обмеження перебування [PERSON] разом з батьком в період канікул, вихідних та святкових днів, кількома днями поспіль (з залишенням на ніч). Під час вирішення питання щодо кількості та тривалості зустрічей (часу), відведених батьку [PERSON] на спілкування з дитиною [PERSON], на думку суду слід також виходити з рекомендацій фахівців-психологів, викладених у долучених сторонами до матеріалів справи письмових висновках, а також наданих в судовому засіданні в процесі допиту вказаних спеціалістів в якості свідків. Зокрема, висновок спеціаліста-психолога, кандидата психологічних наук, доцента, завідуючого кафедрою психології Запорізького національного університету [PERSON] від 24.06.2016 року, містить наступні рекомендації відносно порядку участі [PERSON] у вихованні малолітнього сина [PERSON]: найбільш сприятливим для [PERSON] порядком (графіком) зустрічей з батьком буде той, за яким дитина під час учбового процесу по буднях постійно буде перебувати у звичних умовах та обстановці, що буде сприяти роботі та відпочинку - тобто у себе вдома (що обумовлено учбовим навантаженням); а у вихідні - один день буде проводити з батьком - без залишення на ніч, а інший з матір'ю. У святкові дні та на канікулах дитина може почергово знаходитися (проводити час) з мамою та батьком, однак виключно за умови попереднього з'ясування його думки та побажань. Безперервне перебування дитини з батьком протягом декількох днів підряд, за умови відсутності змін стилю взаємин з батьком, може негативно відобразитися на психіці дитини, в зв'язку із тривалим знаходженням у стані емоційної напруги (стресу). Допитана в якості свідка кандидат психологічних наук, доцент, завідувача кафедри психології Запорізького Національного Університету [PERSON], додатково зауважила, що у зв'язку із тим що [PERSON] дорослішає та проходить черговий, більш тривалий, змістовний та складний етап соціалізації, йому необхідно виділяти додаткові час та простір для заняття особистими справами - для міркування, моделювання та аналізу власної поведінки, думок, вчинків, спілкування з друзями, можливо й подругами, а також обов'язково прислухатися до його думки та побажань, відносно організації власного дозвілля. Зважаючи на це, на думку психолога, неприпустимо «ділити» дитину за принципом увесь вільний час навпіл, як то пропонує зробити батько виходячи із власних авторитарно-егоцентричних міркувань. Суд не приймає до уваги письмовий висновок, складений 18.12.2016 року за результатами проведення обстеження дитини [PERSON] залученим батьком [PERSON] спеціалістом-психологом - старшим викладачем кафедри психології Запорізького національного технічного університету [PERSON], з огляду на те, що вказане обстеження (тестування) дитини, всупереч існуючим науково-методичним рекомендаціям в галузі психології, відбувалося в умовах та за обставин, що могли вплинути на результат, а саме - [PERSON] під час обстеження був хворим на ГРИП та з 12.12.2016 року до 22.12.2016 року перебував на амбулаторному лікуванні. При цьому, суд враховує письмові докази, долучені представником [PERSON] до матеріалів справи на підтвердження вказаних вище обставин, зокрема: копію довідки Дитячої поліклініки № 2 Комунального закладу «ЦПМСД № 10» від 22.12.2016 року, відповідь третьої особи, за результатами розгляду звернення [PERSON]; а також пояснення допитаного в якості свідка спеціаліста-психолога - кандидата психологічних наук, доцента, завідувача кафедри психології Запорізького Національного Університету [PERSON], яка зазначила про те, що не допускається проведення обстеження (тестування) будь-якої особи, тим більше дитини, у стані стресу, втомленості, хвороби, оскільки це може вплинути на результати такого обстеження (тестування) та, як наслідок, призвести до помилкових висновків. Суд також зважає на те, що під час допиту в судовому засіданні у якості свідка, спеціаліст [PERSON] зауважила, що якби батько [PERSON].) 18.12.2016 року повідомив її про стан здоров'я дитини [PERSON], вона б відмовилася проводити її обстеження (тестування). Натомість візуально дитина виглядала нормально. З наведених вище підстав суд критично ставиться і до пояснень допитаного у якості свідка спеціаліста-психолога [PERSON], пояснення були надані з приводу результатів обстеження дитини [PERSON], що відбулося 18.12.2016 року. В судовому засіданні [PERSON] пояснив, що він знав про те, що дитина з початку тижня знаходилася на лікуванні з ГРИПом та не відвідувала школу, проте оскільки в неділю 18.12.2016 року в [PERSON] не було підвищеної температури, він вирішив повести його для обстеження до психолога. Приймаючи рішення у справі суд також враховує рекомендації фахівця психолога-психоаналітика [PERSON], наведені у висновку від 19.12.2016 року, наданому на запит [PERSON] за результатами обстежень [PERSON], щодо великого значення батька в житті дитини та необхідності не перешкоджання взаєминам, що склалися між ними. Вимоги зустрічного позову щодо зобов'язання [PERSON] забезпечити безперешкодний зв'язок з дитиною за допомогою інтернет-ресурсів та телефонії, а також безперешкодний доступ обраних батьком лікарів до дитини, у випадку її захворювання, стосуються можливих порушень прав батька [PERSON] з боку матері [PERSON] у майбутньому, тоді як відповідно до ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів - тобто щодо захисту від порушення яке вже відбулося (триває). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). При цьому слід зазначити, що всі способи судового захисту цивільних прав та інтересів, перелік яких наведений у ст. 16 Цивільного кодексу України, спрямовані передусім на припинення порушення, відновлення первісного стану та відшкодування завданої шкоди. Таким чином, зважаючи на те, що з поданого зустрічного позову та доданих до нього матеріалів не вбачається обставин, які свідчили б про наявність з боку відповідача за зустрічним позовом [PERSON] конкретних порушень прав позивача за зустрічним позовом [PERSON], які вже мали місце (відбулися) та можуть бути припинені (усуненні) шляхом забезпечення зв'язку з дитиною за допомогою інтернет-ресурсів/телефонії та/або забезпечення доступу обраних Відповідачем лікарів до дитини, підстави для задоволення зустрічного позову в цій частині на теперішній час відсутні. Крім того, приймаючи рішення в цій частині вимог суд враховує й те, що права позивача за зустрічним позовом, як батька, не є абсолютними, отже: праву батька на необмежене спілкування з дитиною засобами зв'язку, протиставляється можливість матері забезпечити таке спілкування (наявність в дитини відповідних засобів, бажання дитини тощо); а праву батька приймати рішення щодо залучення до лікування дитини певних медичних фахівців, протиставляється відповідна можливість їх допущення до лікування (наявність умов, правил, заборон в лікувальному закладі тощо).

Outcome: partial