Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-25 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом до відповідача, підставність якого обгрунтувала наступним чином. [INFO] року померла [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина. Згідно заповіту, складеного 14 серпня 2012 року, посвідченого секретарем Новоприлуцької сільської ради Липовецького району Вінницької області, [PERSON], усе своє майно заповіла їй, [PERSON]. На день смерті заповідача заповіт не змінювався, не відмінявся і не скасовувався. До складу спадщини увійшла земельна ділянка, площею 3,0491 га, за кадастровим номером [NUMBER], з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, нормативно грошовою оцінкою 44887,16 грн., яка розташована на землях Новоприлуцької сільської ради Липовецького району Вінницької області. Позивач, будучи спадкоємцем за заповітом, спадщину прийняла шляхом звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом. Інші спадкоємці як за законом так і за заповітом на вищевказане майно відсутні. Однак в результаті розгляду поданих нею, [PERSON], документів, нотаріус 27 лютого 2015 року виніс постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії, так як відсутній правовстановлюючий документ, а саме: державний акт на право приватної власно\-сті на земельну ділянку, який би підтверджував право власності померлої [PERSON] на вищевказану земельну ділянку. Ураховуючи те, що іншого порядку, поміж судового, чинним законодавством не передбачено, позивач просила суд визнати за нею право власності на нерухоме майно. В судове засідання позивач не з'явилась, однак надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала з підстав, що наведені у позовній заяві, просила суд їх задовольнити, а розгляд справи проводити за її відсутності. Представник відповідача Новоприлуцької сільської ради Липовецького району Вінницької області в судове засідання також не з'явився, сільський голова надав суду заяву про визнання позову, в якій не заперечував проти його задоволення, а розгляд справи просив проводити за відсутності їх представника. Ураховуючи те, що сторони заявили клопотання про розгляд справи у їх відсутності, що відповідає правилам ч.2 ст.158 ЦПК України, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, а тому здійснює розгляд справи в даному судовому засіданні в загальному порядку на підставі зібраних у справі доказів. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами, дійшов висновку про таке. [INFO] року в селі Нова Прилука Липовецького району померла [PERSON], про що свідчить свідоцтво про смерть серія [NUMBER] видане 04.01.2014 року, виконавчим комітетом Новоприлуцької сільської ради Липовецького району Вінницької області. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина. На виконання правил п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за №7 "Про судову практику у справах про спадкування" судом було витребувано матеріали Спадкової справи до майна померлої [PERSON], з яких встановлено, що своїм правом на спадкування скористалась позивач, будучи спадкоємцем за заповітом складеним спадкодавцем за життя 14 серпня 2012 року та посвідченим секретарем Новопприлуцької сільської ради Липовецького району Вінницької області 14 серпня 2012 року, зареєстрований в реєстрі за №49. Відповідно до вказаного заповіту [PERSON], усе своє майно де б воно не було та з чого б воно не складалося б, а також усе те на що вона матиме право за законом на день своєї смерті, заповіла [PERSON]. На день смерті заповідача заповіт не змінювався, не відмінявся і не скасовувався, на що вказує відмітка зроблена секретарем сільської ради на заповіті станом на 10.04.2014 року. Як слідує із довідки виданої виконавчим комітетом Новоприлуцької сільської ради від 10.04.2014 року за №234, до складу сім'ї [PERSON] входили: чоловік [PERSON], діти: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] В матеріалах Спадкової справи містяться заяви про відмову від спадщини після смерті їх матері лише [PERSON] та [PERSON] Решта спадкоємців не використали своє право на прийняття спадщини та не подали заяв про її прийняття, а відтак вважаються такими що її не прийняли. Отже позивач є єдиним спадкоємцем на майно померлої матері. Як убачається із постанови державного нотаріуса Липовецької державної нотаріальної контори від 27.02.2015 року, позивачеві [PERSON] було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії та видачі на її ім'я свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, площею 3,0491 га, за кадастровим номером [NUMBER], з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, нормативно грошовою оцінкою 44887,16 грн., яка розташована на землях Новоприлуцької сільської ради Липовецького району Вінницької області, що підтверджується Витягом з Державного земельного ка\-дастру про земельну ділянку, оскільки заявником нотаріусу не було пред'явлено правовстановлюючого документа, який би підтверджував право власності померлої [PERSON] на вищевказану земельну ділянку. 13.02.2015 року в газеті «Липовецькі вісті» Липовецької ради Вінницької області №12 (1498) було зроблено оголошення про втрату Державного акта на право власності на земельну ділянку виданого на ім'я [PERSON] Статтею 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ст.1221 ЦК України). Відповідно до ст.1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст.1233 ЦК України). Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто (ст.1234 ЦК України) Зі змісту ст.1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. При цьому малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка) (ст.1241 ЦК України). Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом шестимісячного строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини (ст.1273 ЦК України). Зібрані у справі докази вказують на те, що позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом на спадкове майно, яке залишилось після смерті її матері [PERSON], у визначений законом строк та порядку його прийняла, інші спадкоємці які б мали право на обов'язкову частку відсутні, проте реалізувати свої спадкові права у визначеному законодавцем нотаріальному порядку позивач не має можливості. Відповідно до ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. В постанові №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" Пленум Верховного Суду України, висловив наступну правову позицію, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Зважаючи на викладене та у контексті приведених правових норм регулювання предмета спору, суд вважає, що позивачами доведено обставини викладені ними у позовній заяві належними та допустимими доказами, а тому позовні вимоги ґрунтуються на нормах закону та підлягають до задоволення. Крім цього, відповідач позов визнав, не заперечує проти його задоволення. Згідно ст. 174 ч. 4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності на те законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачем позову та виносить рішення про його задоволення. На підставі ст.ст. 25, 346, 1217, 1218 - 1223, 1233, 1234, 1235, 1241, 1268 -1270, 1299 ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування",

Outcome: approved