Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-19 00:00:00

Позивач в особі Національного транспортного універтитету звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором про надання кредиту для здобуття вищої освіти. Мотивуючи свої вимоги тим, що 25 грудня 2006 року між Національним транспортним університетом та [PERSON] укладено угоду № 12 про надання цільового пільгового державного кредиту для здобуття вищої освіти. Вказана угода укладена у порядку та на умовах, визначених постановою Кабінетом Міністрів України від 16.06.2003 року № 916 «Про затвердження порядку надання цільових пільгових кредитів для здобуття вищої освіти» та згідно форми, затвердженої наказом Міністерства освіти та науки України від 31.07.2003 року № 508. Предметом даної угоди є надання пільгового державного кредиту для здобуття освіти за рахунок держаного бюджету за напрямком підготовки (спеціальністю) «Будівництво доріг та аеродромів» у сумі 4 300 грн. на навчальний рік та 10 750 грн. на весь термін навчання. [PERSON] був зарахований на навчання до Національного транспортного універтитету у 2005 році, про що виданий наказ ректора універтитету № 312 від 05 серпня 2005 року, а у 2015 році [PERSON] закінчив навчання в університеті й отримав вищу освіту відповідно до наказу № 379/вк від 18.06.2015 року. Позивач виконав свої зобов`язання, надавши відповідачу кредитні кошти в повному обсязі, проте відповідач не належним чином виконує умови договору, й станом на 01 вересня 2019 року загальна заборгованість відповідача перед кредитодавцем (навчальним закладом) за кредитним договором становить 3 440 грн. 00 коп., й на суму боргу ним нараховано пеня відповідно до п. 7.2 угоди - 3 824 грн. 58 коп., всього - 7 264 грн. 58 коп., що й стало підставою для звернення до суду з цим позовом. В судовому засіданні представник позивача Шевченко О.Є., діюча на підставі довіреності від 21.08.2019 року, позовні вимоги підтримала з тих же пілстав та просила їх задовольнити, із можливим ухваленням заявного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, розмішеним повідомленням на офіційному сайті судової влади (суду). Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ ( Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86). За таких підстав судом відповідно до положень статті 280 ЦПК України визнано за можливе ухвалити по даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та погодженням позивача. Вислухавши пояснення позивача, його доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають відмові у задоволенні із наступних підстав. Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі (ч.1 ст. 279 ЦПК України) Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (ч.5 ст. 279 ЦПК України). 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції. Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Судом встановлено, що 25 грудня 2006 року між Національним транспортним університетом та [PERSON] укладено угоду № 12 про надання цільового пільгового державного кредиту для здобуття вищої освіти (а.с. 5 - 6, 7). Вказана угода укладена у порядку та на умовах, визначених постановою Кабінетом Міністрів України від 16.06.2003 року № 916 «Про затвердження порядку надання цільових пільгових кредитів для здобуття вищої освіти» та згідно форми, затвердженої наказом Міністерства освіти та науки України від 31.07.2003 року № 508. Предметом даної угоди є надання пільгового державного кредиту для здобуття освіти за рахунок держаного бюджету за напрямком підготовки (спеціальністю) «Будівництво доріг та аеродромів» у сумі 4 300 грн. на навчальний рік та 10 750 грн. на весь термін навчання (а.с. 5 - 6). [PERSON] був зарахований на навчання до Національного транспортного універтитету у 2005 році, про що виданий наказ ректора універтитету № 312 від 05 серпня 2005 року, а у 2015 році [PERSON] закінчив навчання в університеті й отримав вищу освіту відповідно до наказу № 379/вк від 18.06.2015 року (а.с. 8). Відповідно до ст. 71 Закону України «Про вищу освіту» фінансування державних закладів вищої освіти здійснюється за рахунок коштів державного бюджету. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідач відповідно до умов вказаного договору засвідчив, що всі умови договору йому зрозумілі й він вважає їх справедливими по відношенню до себе та підтвердив свою здатність їх виконувати, що засвідчується його особистим підписом; його умови ним не спростовуються Позивач виконав свої зобов`язання, надавши відповідачу кредитні кошти в повному обсязі, проте відповідач не належним чином виконує умови договору, й станом на 01 вересня 2019 року загальна заборгованість відповідача перед кредитодавцем (навчальним закладом) за угодою становить 3 440 грн. 00 коп., й на суму боргу позивачем нараховано пеня відповідно до п. 7.2 угоди - 3 824 грн. 58 коп., всього - 7 264 грн. 58 коп. (а.с.13 - 14, 15 - 19). Відповідно до п.3.3, п. 6.1 угоди № 12 від 25 грудня 2006 року та п. 22 Постанови КМУ від 16.06.2003 року № 916 «Про затвердження порядку надання цільових пільгових кредитів для здобуття вищої освіти» одержувач кредиту зобов`яється повернути до бюджету всю суму кредиту протягом 15 років, сплачуючи рожного року 1/15 частину від загальної суми та три відсотки річних за користування кредитом після закінчення навчання, починаючи з дванадцятого місяця, а у разі відрахування одержувача кредиту із навчального закладу, повернення кредиту починається з третього місяця після відрахування. Кредит на навчання та відсотки за користування ним сплачуються готівкою або в безготівковому порядку на банківський рахунок Національного транспортного універтитету до 31 грудня кожного року, починаючи з 01.09.2010 року до 01.09.2025 року. Зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Боржник, який порушив зобов"язання, відповідно до ст. 623 ЦК України, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Оскільки в порушення умов угоди про надання кредиту для здобуття вищої освіти відповідачем умови такої угоди не виконуються, він має відшкодувати навчальному закладу 3 440 грн. 00 коп. - витрат, які навчальний заклад поніс на його начання за рахунок державного бюджету. Окрім того, позивачем ставиться вимога про стягнення пені відповідно до п. 7.2 угоди - 3 824 грн. 58 коп., всього - 7 264 грн. 58 коп., яка також підлягає задоволенню із таких правових підстав. Так, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу встановленого інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Інші доводи сторін, які наведені у позові, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Таким чином суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню, обставини, що спростовують позовні вимоги, судом не встановлені. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення частини 1 статті 141 ЦПК України. Так, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір в сумі 1 921 грн. 00 коп. (а.с.1), який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 526, 610, 611, 623, 626, 629 ЦК України, ст. 25 Закону України "Про вищу освіту",

Outcome: approved