Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, в обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 01 жовтня 2016 року по 31 січня 2017 року [PERSON] працювала у нього продавцем продовольчих товарів у орендованому магазині, розташованому на продовольчому ринку м. Кривий Ріг, вул. Купріна, буд. 127Ж. З 01 жовтня 2016 року між ними було укладено договір про повну матеріальну відповідальність. 26 січня 2017 року в магазині було проведено ревізію, під час якої виявлено нестачу підзвітних їй товарно-матеріальних цінностей на суму 71\~228 грн. 46 коп. Після ревізії [PERSON] повернула частину грошей, а саме 5000,00 грн. Причини нестачі відповідач пояснила тим, що нібито у неї 26 січня 2017 року з магазину викрали виручку. По даному випадку 26 січня 2017 року позивач звертався до Криворізького ВП ГУНП у Дніпропетровській області. В ході розслідування виявлено, що крадіжки грошей з магазину не було. [PERSON] періодично привласнювала виручку. Оскільки добровільно відшкодувати завдану позивачу шкоду [PERSON] відмовилась, він просить суд стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду в сумі 66\~228 грн. 46 коп., завдану нею під час виконання трудових обовязків, а також судовий збір в розмірі 662 грн. 30 коп. У судове засідання представник позивача [PERSON] не зявився, надав заяву, в якій просив суд розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує, щодо постановлення заочного рішення. Відповідач [PERSON], яка належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення та оголошення в газеті «Вісті Придніпровя» № 68(1867) від 05 вересня 2017 року, у судове засідання не з'явилась, про причини своєї неявки не повідомила. На підставі наявних у справі доказів, та зі згоди позивача, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так, згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с. 4) та витягу з Реєстру платників єдиного податку (а.с. 5), [PERSON] зареєстрований як фізична особа-підприємець за № [NUMBER] та здійснює роздрібну торгівлю квітами, рослинами, насінням, добривами, домашніми тваринами та кормами для них у спеціалізованих магазинах. [PERSON] наказу № 13/лс від 30 вересня 2016 року (а.с. 7), [PERSON] прийнято продавцем непродовольчих товарів з 01.10.2016 року по 31.01.2017 року на підставі строкового трудового договору від 01.10.2016 року (а.с. 7-8). Як вбачається з договору про повну матеріальну відповідальність працівника за передані йому підзвітні цінності від 01.10.2016 року (а.с. 10), [PERSON] прийняла умови, що у випадку виявлення недостачі переданих їй під звіт товарно-матеріальних цінностей або грошових засобів більше встановлених норм, зниження якості або псування з її вини товарів, вона зобовязується відшкодувати нестачу грошових засобів та вартість відсутніх або зіпсованих з її вини товарів/матеріалів. [PERSON] контрольної перевірки інвентаризації цінностей від 26 січня 2017 року (а.с. 11) встановлено нестачу товарно-матеріальних цінностей на суму 71\~228 грн. 46 коп. У своїй пояснювальній (а.с. 12) [PERSON] зазначила, що з результатами ревізії та сумою недостачі згодна. З обгрунтування позовної заяви також встановлено, що [PERSON] частково виплатила вищевказану нестачу у розмірі 5000,00 грн. З листа Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області від 15.02.2017 (а.с. 13), за заявою [PERSON] проведено перевірку та рекомендовано: для вирішення конфлікту цивільно-правового характеру, який виник між ним та [PERSON], з метою відшкодування матеріального збитку необхідно звернутися до місцевого суду. Відповідно до\~ст. 138 КЗпП України\~для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених\~ст. 130 цього Кодексу. Статтею 130 КЗпП України\~передбачено, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. Стаття 134 КЗпП України\~передбачає, що\~\~працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: 1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу\~укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; 2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами; 3) шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку; 4) шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані; 5) шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування; 6) відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків; 7) шкоди завдано не при виконанні трудових обов'язків. [PERSON] зі\~ст. 135-1 КЗпП України\~письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Із роз'яснень, викладених у п. 8\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», вбачається, що розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного\~\~працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей\~(недостача,\~зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (п.1\~ст.134 КЗпП), суд зобов'язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно з\~ст.135-1 КЗпП\~може бути укладено такий договір та чи був він укладений. При відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди. Перелік посад і робіт, що заміщуються чи виконуються працівниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм на збереження, обробку, продаж (відпуск), перевезення або застосування в процесі виробництва, затверджено постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР з праці та соціальних питань і Секретаріатом Всесоюзної центральної ради професійних спілок від 28 грудня 1977 р. №447/24, яка діє на території України відповідно до\~постанови Верховної Ради України від 12 вересня 1991 р. №1545-ХІІ «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР". Цей перелік не підлягає розширеному тлумаченню. Договори про повну матеріальну відповідальність із працівниками, чиї посади (виконувані роботи) в зазначеному переліку не вказані, юридичної сили не мають. Натомість, вбачається, що роботи з продажу (відпуску) товарів (продукції), їх готування до продажу незалежно від форми торгівлі і профілю підприємства (організації) входять до вищевказаного Переліку, при цьому договір про повну матеріальну відповідальність працівника за передані йому підзвітні цінності було укладено з [PERSON] Таким чином, враховуючи, що відповідач належить до категорії працівників, з якими згідно з\~ст.135-1 КЗпП\~може бути укладено договір про повну матеріальну відповідальність та він був укладений сторонами, суд приходить до висновку про необхідність задоволення вимог позивача у повному обсязі. Крім того, відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому сума понесених витрат у розмірі 662,30 грн. судового збору також підлягає стягненню з Відповідача на користь Позивача, у повному обсязі. На підставі викладеного, оцінюючи докази в їх сукупності,

Outcome: approved