Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-14 00:00:00

Вказуючи на те, що вона на підставі наказу директора Диканського районного територіального центру соціального обслуговування /далі - Диканський територіальний центр/ № 6 від 04.03.2016 року незаконно була звільнена з займаної посади молодшої медичної сестри за п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України /далі - КЗпП України/, позивач звернулась до суду з позовом про поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та пояснили, що позивач мала переважне право перед [PERSON] на залишення на роботі, оскільки вона має більший безперервний стаж в Диканському територіальному центрі, окрім того її чоловік являється пенсіонером, отримує мінімільну песію та інших доходів не має. Тому просила суд поновити її на роботі та стягти з відповідача середню заробітну плату за час вимушеного прогулу. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, вказавши, що у позивача в сім'ї є особа, яка отримує дохід, а саме - чоловік. в той час, як [PERSON] проживає одна і може існувати лише за рахунок заробітної плати, яку отримує у відповідача. Заслухавши пояснення позивача та її представника, представника відповідача, покази свідків, дослідивши наявні в справі докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Як встановлено в сукдовому засіданні, позивач згідно наказу № 47 від 12.05.2008 року була прийнята на роботу до Диканського територіаьного центру на посаду молодшої медичної сестри стаціонарного віддідлення. Згідно наказу № 246-к від 16.09.2011 року позивач [PERSON]В. була переведена на повну ставку молодшої сестри з догляду за хворими стаціонарного відділення Диканського територіального центру. Згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Окрім цього вказанна стятта зазначає, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу. Відповідно до вимог ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених п. 1 ст. 40 КЗпП України, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. 17.12.2015 року розпорядженням голови Диканської районної адміністрації Полтавської області № 170 "Про втановлення планової ємності ліжко-місць в стаціонарному відділенні Диканського районного Територіального центру соціального обслуговування" /далі - Розпорядження/, встановлено планову ємність ліжко-мість в кількості 10. До винесення вказаного Розпорядження в Диканському територальному центрі було встановлено ємність ліжко-мість в кількості 22. У відділенні в даний час перебувало 8 підопічних з чиселністю працюючих на день винесення Розпорядження 11 осіб, кількість яких була розрахована на 30 ліжко-мість. Тому для виконання цього Розпорядження відповідно до норм діючого трудового законодавства у відповідача виникла необхідність скорочення персоналу. За правилами ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Згідно ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Як вбачається з протоколу засідання профспілкового комітету від 22.12.2015 року, профспілковий комітет погодив питання щодо попередження працівників стаціонарного відділення в с. Великі Будища Диканського району Полтавської області щодо вивільнення 22.02.2016 року, до яких також входить і позивач по справі. На підставі цих зборів того ж дня позивача [PERSON] було повідомлено про звільнення з роботи. 16 лютого 2016 року позивачеві відповідачем було запропоновано переведення з скорочуваної посади молодшої медичної сестри на посаду соціального робітника відділення соціальної допомоги вдома, однак позивач від неї відмовилась. Положення п. 19 Постанови Пленум Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" роз'яснює, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Як вбачається з протоколу зборів спільного засідання адміністрації Диканського територіального центру та профспілкового комітету від 16.02.2016 року, на зборах вирішувалось питання щодо переважного права на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв'язку зі змінами в організації виробництва праці, на яких вирішено рекомендувати залишити на займаних посадах кухарів стаціонарного відділення [PERSON] та [PERSON], [PERSON] - сетру-господиню стаціонарного відділення, молодших медичних сестер [PERSON], так як в неї в сім'ї відсутні інши працівники з самостійним заробітком, та [PERSON] 16 лютого 2016 року засіданям профспілкового комітету було погоджено накази про звільнення [PERSON] - позивача по справі, а також [PERSON], [PERSON] та [PERSON] 22.02.2016 року наказом Диканського територіального центру у зв'язку з скороченням посади позивача [PERSON] звільнено з посади молодшої медичної сестри стаціонарного відділення. В судовому засіданні позивач та його представник обгрунотовували звільнення позивача незаконним через те, що вона має переважне право на залишення на роботі перед працівником [PERSON] Однак в судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] одна має самостійний заробіток, так як її данька заміжня і має свою сім'ю, на яку використовує належні їй кошти. Допитані в сдовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] пояснили, що їх дійсно усіх попередили про звільнення за два місяці у передбаченому законом порядку. При цьому свідок [PERSON] вказала, що звільнення було правомірним. Також пояснила, що [PERSON] одна має стабільний заробіток, так як проживає сама. Свідок [PERSON] також вказала, що в даний час її донька є вагітною, не працює, так як перебуває у декретній відпустці, і свої кошти використовує лише на власні потреби. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 42 КЗпП України перевага в залишенні на роботі надається особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком. Тому залишення на роботі [PERSON] відбулося правомірно. У сім'ї позивача її чоловік одержує пенсію, тобто він, як член сім"Ї, має дохід. За вказаних обставин позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed