Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення грошової компенсації частки спільного сумісного майна та припинення права власності. В обґрунтування позову посилалася на те, що сторони перебували в шлюбі, який рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 26.11.2014 року був розірваний. У період шлюбу сторонами було придбано майно, стосовно якого існував спір, та рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 30.04.2015 року позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя задоволено частково, а саме: -визнано 1/2 частини домоволодіння [ADDRESS] спільним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] ; -визнано право власності на 1/4 частини домоволодіння за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] ; -визнано право власності на 1/4 частини домоволодіння [ADDRESS] за [PERSON] ; -визнано право власності на 1/2 частини автомобіля Volkswagen Transporter, 1999 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] за [PERSON] ; -визнано право власності на 1/2 частини автомобіля Volkswagen Transporter, 1999 року випуску., державний номерний знак [NUMBER] за [PERSON] ; -визнано право власності на 1/2 частини автомобіля Mercedes-Benz Sprinter 515. 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] за [PERSON] ; -визнано право власності на 1/2 частини автомобіля Mercedes-Benz Sprinter 515, 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] за [PERSON] .. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26.10.2017 року та Постановою Верховного суду України від 03.09.2018 року рішення суду першої інстанції залишено без змін. Із метою реалізації свого права власності на автомобілі позивачем [PERSON] 11.12.2018 року на адресу [PERSON] направлено лист щодо реєстрації транспортних засобів та встановлення режиму користування, але в зазначений час відповідач [PERSON] не з`явився до центру надання адміністративних послуг м.Дніпра «Лівобережний», що знаходиться за адресою: м.Дніпро, просп.Слобожанський,31Д. Таким чином, спір урегулювати мирним шляхом не вдалося. Згідно з витягом із Єдиного державного реєстру МВС порталу державних послуг, станом на 08.02.2018 року за [PERSON] зареєстрований автомобіль Mercedes-Benz Sprinter 515, 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] . Автомобіль Volkswagen Transporter, 1996 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , відчужено. Розуміючи те, що [PERSON] може відчужити або передати в заставу автомобіль Mercedes-Benz Sprinter 515, що ускладнить вирішення справи, позивач [PERSON] замовила експертне дослідження по визначенню середньої ринкової вартості автомобілів Volkswagen Transporter, 1999 року випуску, та Mercedes-Benz Sprinter 515, 2007 року випуску. Згідно з висновком експерта середня ринкова вартість автомобіля Volkswagen Transporter, становить 110172,08 грн., та середня ринкова вартість автомобіля Mercedes-Benz Sprinter 515, становить 423056,02 грн.. Оскільки рішенням суду за нею визнано право власності по 1/2 частині на вказані автомобілі, однак користуватися автомобілями вона не може, тому позивач [PERSON] просила суд стягнути із [PERSON] на її користь грошову компенсацію вартості частки спільного сумісного майна у сумі 266614, 05 грн., та припинити право власності за [PERSON] на 1/2 частину автомобіля Mercedes-Benz Sprinter 515, 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , та на 1/2 частину автомобіля Volkswagen Transporter, 1999 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , яке визнано за нею рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 30.04.2015 року. Відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про стягнення коштів. В обґрунтуванні позовних вимог [PERSON] посилався на те, що продаж автомобіля Volkswagen Transporter зумовлено покупкою автомобіля Mercedes-Benz Sprinter. Обидва автомобілі придбано під час перебування сторін у шлюбі. Так, автомобіль Mercedes-Benz Sprinter був придбаний за кошти, отримані від продажу автомобіля Volkswagen Transporter, але з доплатою. Продаж автомобіля Volkswagen Transporter здійснено за 5000,00 доларів США, таким чином, автомобіль Mercedes-Benz Sprinter був придбаний за 20200,00 доларів США. Кошти у розмірі 15200,00 доларів США для придбання автомобіля Mercedes-Benz Sprinter відповідач взяв у борг та самостійно сплатив позичені кошти, в той час, як вказаний автомобіль був придбаний виключно в інтересах сім`ї. Так, [PERSON] у позові зазначив, що кошти для придбання автомобіля Mercedes-Benz Sprinter у розмірі 15200,00 доларів США він позичив під час перебування у шлюбі з [PERSON] та самостійно сплатив позичені кошти, в той час, як вказаний автомобіль був придбаний виключно в інтересах сім`ї. Відповідно до розписки від 03.09.2013 року, [PERSON] позичив у [PERSON] кошти у розмірі 1000,00 доларів США та зобов`язався повернути дану суму в повному обсязі до 01.09.2014 року. Відповідно до розписки від 20.08.2013 року [PERSON] позичив у [PERSON] кошти у розмірі 15000,00 грн. та зобов`язався повернути дану суму в повному обсязі до 20.08.2014 року. Відповідно до розписки від 20.08.2013 року [PERSON] позичив у [PERSON] кошти у розмірі 3300,00 доларів США та зобов`язався повернути дану суму в повному обсязі до 20.08.2014 року. Відповідно до розписки від 19.08.2013 року [PERSON] позичив у [PERSON] кошти у розмірі 2000,00 доларів США та зобов`язався повернути дану суму в повному обсязі до 19.08.2014 року. Відповідно до розписки від 02.09.2013 року [PERSON] позичив у [PERSON] кошти у розмірі 7000,00 доларів США та зобов`язався повернути дану суму в повному обсязі до 01.09.2014 року. Борги у повному обсязі [PERSON] повернув 15.08.2014 року. Станом на 15.08.2014 року співвідношення гривні до дол.США складала 13.1355 тобто, таким чином [PERSON] повернув станом на 15.08.2014 року 189 702,15 гривень. [PERSON] зазначає, що автомобілі Volkswagen Transporter та Mercedes-Benz Sprinter використовувалися виключно в інтересах сім`ї, про що зазначала [PERSON] під час розгляду справи про поділ спільного майна подружжя, тому виникає солідарна відповідальність щодо повернення отриманих у борг [PERSON] коштів в інтересах сім`ї. Оскільки [PERSON] самостійно повернув отримані у борг кошти, за які був придбаний автомобіль та на 1/2 частину якого визнано право власності за [PERSON] , тому позивач за зустрічним позовом просив суд визнати солідарну відповідальність [PERSON] за боргами у розмірі 13300,00 доларів США та 15000,00 грн., та стягнути з [PERSON] на його користь половину сплачених коштів у розмірі 94 851,08 грн.. У судовому засіданні позивач за основним позовом [PERSON] свій позов просила задовольнити, проти зустрічного позову [PERSON] заперечувала та додатково зазначила, що 15 років тому сторони разом придбали автомобіль Volkswagen Transporter, у 2013 році надала згоду на те, щоб здавати вказаний автомобіль в оренду. Автомобіль Mercedes-Benz Sprinter був придбаний за спільні кошти, які у третіх осіб не позичалися. Після розірвання шлюбу автомобілі постійно перебували у користуванні відповідача. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні основний позов підтримав, проти позову [PERSON] заперечував у повному обсязі та зазначив, що при розгляді справи про поділ спільного майна подружжя [PERSON] не надавав жодних розписок про позику ним грошей на придбання автомобіля. [PERSON] ніколи не надавала згоди на позику відповідачем коштів та про це їй нічого не було відомо. Крім того, за позивачкою [PERSON] рішенням суду, яке набрало законної сили, визнано право власної по 1/2 частині на вказані автомобілі, які постійно перебували у користуванні відповідача. На теперішній час можливо за технічним станом з урахуванням зносу вартість автомобілів і є нижчою, як зазначає [PERSON] , однак позивачка не користувалася даним автомобілями з часу припинення між ними шлюбних відносин, а тому не має жодного відношення до пошкоджень, несправностей чи технічного зносу. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] проти основного позову заперечував, вимоги зустрічного позову підтримав у повному обсязі, додатково зазначивши, що не згоден з наданою [PERSON] оцінкою, оскільки вартість автомобіля Mercedes-Benz Sprinter станом на день розгляду справи значно нижча, бо автомобіль має пошкодження та за технічним його ціна не може бути такою, як вказано в експертному висновку. Автомобіль Mercedes-Benz Sprinter був придбаний за кошти, отримані від продажу автомобіля Volkswagen Transporter, решту коштів він позичив у родичів, які самотужки згодом повернув у 2014 році, що підтверджується розписками. Просить стягнути з [PERSON] половину сплачених коштів. Представник [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні зустрічний позов підтримала у повному обсязі, проти задоволення первісного позову заперечувала. Також у судовому засіданні були допитані свідки. Свідок [PERSON] , яка є рідною сестрою [PERSON] , пояснила, що її брат позичив у неї кошти у розмірі 1000,00 доларів США для придбання автомобіля, про що власноруч написав розписку. Свідків при передачі коштів не було та борг повернув їй через рік у вересні 2014 року. Свідок [PERSON] , яка також є рідною сестрою [PERSON] , суду пояснила, що влітку 2013 року вона надала у борг своєму брату грошову суму у розмірі 15000,00 гривень, про що він написав розписку. Через рік брат [PERSON] повернув їй позичені кошти у повному обсязі, а вона повернула йому розписку. Свідок [PERSON] , яка є племінницею [PERSON] , пояснила суду, що у серпні 2013 року вона позичила своєму дядькові [PERSON] кошти у розмірі 3300 доларів США, які він через рік повернув. Свідок [PERSON] пояснив суду, що влітку 2013 року позичив [PERSON] кошти у розмірі 2000,00 доларів США, вказані кошти позичалися для купівлі автомобілю. Йому відомо, що на момент отримання грошей у борг [PERSON] перебував у шлюбі. Кошти були ним особисто повернуті у повному обсязі через рік. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов [PERSON] задовольнити, а [PERSON] у задоволенні зустрічного позову відмовити, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі та рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 26.11.2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний (а.с.116). Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 30.04.2015 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, позов задоволено частково (а.с.113-115). Даним рішенням: -визнано 1/2 частини домоволодіння [ADDRESS] спільним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] .. Визнано право власності на 1/4 частини домоволодіння за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] ; -визнано право власності на 1/4 частини домоволодіння [ADDRESS] за [PERSON] ; -визнано право власності на 1/2 частини автомобіля Volkswagen Transporter, 1999 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] за [PERSON] ; -визнано право власності на 1/2 частини автомобіля Volkswagen Transporter, 1999 року випуску., державний номерний знак [NUMBER] за [PERSON] ; -визнано право власності на 1/2 частини автомобіля Mercedes-Benz Sprinter 515. 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] за [PERSON] ; -визнано право власності на 1/2 частини автомобіля Mercedes-Benz Sprinter 515, 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] за [PERSON] .. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26.10.2017 року та Постановою Верховного суду України від 03.09.2018 року рішення суду першої інстанції залишено без змін. Згідно з висновком №6236 експертного дослідження авто товарознавця про визначення середньої ринкової вартості КТЗ від 18.01.2019 року, середня ринкова вартість автомобіля Mercedes-Benz Sprinter 515 - 423056,02 гривень (а.с.11-15). Відповідно до висновку №6235 експертного дослідження авто товарознавця про визначення середньої ринкової вартості КТЗ від 18.01.2019 року, середня ринкова вартість автомобіля Volkswagen Transporter - 110172,08 гривень (а.с.17-21). Відповідно до ст.ст. 15,16 ЦК України, ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно зі ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши надані докази у їх сукупності та взаємозв`язку з точки зору достатності, достовірності, належності та допустимості, суд вважає встановленим та доведеним, що в період зареєстрованого шлюбу сторони придбали автомобілі - Volkswagen Transporter, 1999 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] та Mercedes-Benz Sprinter 515, 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , які є їх спільною сумісною власністю і якими вони мають право розпоряджатися за взаємною згодою, що також підтверджується рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 30.04.2015 року, яке набрало законної сили. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. При цьому, суд враховує, що у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості (ст.ст. 77, 78 ЦПК України) і це є її процесуальним обов`язком (ст.81 ЦПК України). Судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторонами не оспорюється той факт, що на момент розгляду даної справи спірний автомобіль Volkswagen Transporter, 1999 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] відчужений третій особі та у користуванні будь-кого зі сторін не знаходиться. Верховний Суд у Постанові від 03 жовтня 2018 року у справі №61-9018 дійшов висновку, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17 квітня 2019 року по справі №286/1784/15-ц. Визначаючи розмір грошової компенсації, суд виходить з того, що вартість майна, яке підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Для визначення вартості автомобіля Volkswagen Transporter, 1999 року випуску, суд бере до уваги висновок №6235 експертного дослідження авто товарознавця про визначення середньої ринкової вартості КТЗ від 18.01.2019 року відповідно до якого середня ринкова вартість автомобіля Volkswagen Transporter складає - 110172,08 гривень (а.с.17-21). Як зазначили сторони, автомобіль Volkswagen Transporter, 1999 року випуску, на час розгляду справи був відчужений. Посилання [PERSON] на те, що вказаний автомобіль був проданий у період перебування сторін у шлюбі та за ці кошти частково був придбаний автомобіль Mercedes-Benz Sprinter 515, не знайшли свого підтвердження в суді. Доказів того, що позивачка [PERSON] надала згоду на відчуження, а також того, що ці кошти були витрачені саме в інтересах сім`ї, відповідачем не надано. Також слід зазначити, що рішенням суду визнано за [PERSON] право власності по 1/2 частині на вказані автомобілі, як на самостійні об`єкти спільної сумісної власності подружжя, без урахування взаємозаліків вартості від їх продажу. Що стосується визначення вартості автомобіля Mercedes-Benz Sprinter 515, то з пояснень сторін та їх представників у судовому засіданні вбачається, що згоди щодо визначення вартості зазначеного автомобіля сторони не досягли. Не приймаються судом до уваги висновок №19/104-10/2д/1 судового експерта Дніпропетровського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України Маслова В.В. від 17.01.2020 року, наданий відповідачем за первісним позовом [PERSON] , оскільки автомобіль було надано на експертизу зі значними дефектами та пошкодженнями, що значно знизили його вартість. Крім цього, висновок складений 17.01.2020 року, коли справа уже тривалий час перебувала в суді. Також у судовому засіданні встановлено, що після розірвання шлюбу автомобіль Mercedes-Benz Sprinter 515, 2007 року випуску, перебував у користуванні виключно у [PERSON] , та вказані у висновку експерта дефекти, які значно знизили ціну автомобіля, виникли після тривалого користування транспортним засобом саме відповідачем. Та обставина, що автомобіль весь час перебував у користуванні [PERSON] , визнана сторонами та не підлягає доказуванню, в розумінні ч.1 ст.82 ЦПК України. Враховуючи викладене, для визначення вартості автомобіля Mercedes-Benz Sprinter 515, 2007 року випуску, суд бере до уваги висновок №6236 експертного дослідження автотоварознавця про визначення середньої ринкової вартості КТЗ від 18.01.2019 року, відповідно до якого середня ринкова вартість автомобіля Mercedes-Benz Sprinter 515, становить - 423056,02 гривень (а.с.11-15). Таким чином, вартість 1/2 частки вказаних атомобілів та відповідно розмір грошової компенсації, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки становить 266614,05 гривень. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України щодо присудження співвласнику грошової компенсації за частку у спільному майні, який викладено у постанові від 13.01.2016 р. по справі N 6-2925цс15, випадки, коли співвласник майна бажає позбутися належної йому частки в спільному майні шляхом отримання від інших співвласників компенсації вартості належної йому частки та визнання за останніми права власності на все майно регулюються ст.364 ЦК України. З урахуванням закріплених в п.6 ст.3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар. На підставі викладеного, суд вважає позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошової компенсації частки спільного сумісного майна та припинення права власності, - задовольнити та стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості частки спільного сумісного майна у сумі 266614 (двісті шістдесят шість шістсот чотирнадцять тисяч) гривень 05 копійок, а також припинити право власності за [PERSON] на 1/2 частину автомобіля Mercedes-Benz Sprinter 515, 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] та 1/2 частину автомобіля Volkswagen Transporter, 1999 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] . Що стосується вимог зустрічного позову [PERSON] про визнання солідарної відповідальності [PERSON] за боргом [PERSON] , взятим ним у 2013 році, та стягнення із [PERSON] на його користь половини сплачених коштів, суд вважає зазначити наступне. За правилом ч.4 ст.65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Згідно з ч. 1, 2 п. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (в т.ч. грошові кошти в такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно з ч.1 ст.544 ЦК України, боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належність та допустимість доказів регламентуються ст.ст. 77, 78 ЦПК України за якими, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Надаючи оцінку усім зібраним по справі доказам, суд вважає, що правові підстави для стягнення із [PERSON] половини позичених у 2013 році та сплачених [PERSON] у 2014 році коштів відсутні, оскільки суду не надано жодного належного та допустимого доказу про обізнаність відповідача, як другого подружжя, щодо існування грошових зобов`язань її колишнього чоловіка, на надання згоди на позику грошей в інтересах сім`ї. Так само, як і під час розгляду судової справи №199/66/15 про поділ спільного майна подружжя, [PERSON] не надано розписок про те, що кошти на придбання спірного автомобілю Mercedes-Benz Sprinter 515, ним були отримані у борг. Крім того, кошти за розписками [PERSON] позичалися у близьких родичів та кума, які були допитані у судовому засіданні, як свідки, однак суд критично ставиться до їх пояснень, оскільки під час допиту у судовому засіданні вони плуталися у поясненнях та сумах, наданих у борг. Також, [PERSON] на підтвердження своїх позовних вимог, не надано до суду письмових доказів повернення боргу та оригіналів зазначених розписок. Окрім цього, від представника [PERSON] - [PERSON] до суду подано письмове клопотання про застосування строку позовної давності. Разом з тим, відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції), вказав, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (пункт 570 рішення Європейського суду з прав людини від 20 вересня 2011 року за заявою N 14902/04 у справі ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії") Строк давності переслідує кілька важливих цілей, а саме забезпечує правову визначеність і закінченість, захищає потенційних відповідачів від застарілих вимог, які було б важко спростувати, і дозволяє уникнути несправедливості, яка може виникнути при прийнятті судами рішень щодо подій, які мали місце у далекому минулому на підставі доказів, які з часом можуть стати ненадійними і недостатніми (рішення Європейського суду з прав людини від 22 жовтня 1996 року за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства" ("Stubbings and Others v. the United Kingdom"). Однак, суд не може застосувати строки позовної давності у даному випадку, оскільки зустрічний позов [PERSON] про визнання солідарної відповідальності [PERSON] за боргом взятого [PERSON] у 2013 році та стягнення з [PERSON] половини сплачених коштів не підлягає задоволенню з правових підстав, оскільки обставини, на які посилається позивач як на підставу позовних вимог, не доведені та не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, а тому суд вважає позов необґрунтованим, в зв`язку з чим у його задоволенні слід відмовити. Відповідіно до ст.141 ЦПК України із [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2267 (дві тисячі двісті шістдесят сім) гривень 00 копійок, а також витрати на проведення авто товарознавчої експертизи у розмірі 1600 (тисяча шістсот) гривень 00 копійок, що передбачено вимогами ст.139 ЦПК України.

Outcome: approved