Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

В жовтні 2013року [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та, уточнивши в подальшому позовні вимоги, просила стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17.06.2013 року по 27.11.2013 року у розмірі 18257 грн. 24 коп. ( а.с. 1-2). В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилалась на те, що 17.06.2013 року вона припинила трудові відносини з відповідачем, звільнившись з роботи за статтею 38 КЗпП України, проте в порушення вимог статті 116 КЗпП України, відповідач не провів з нею розрахунок у день звільнення. Позивач просила на підставі статті 117 КЗпП України стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 03.12. 2013 року позовні вимоги [PERSON] задоволено в повному обсязі. Стягнуто з Чернігівського учбово-виробничого підприємства Українського товариства сліпих на користь [PERSON] 18 257 грн. 24 коп. в якості компенсації за затримку розрахунку при звільненні. Також з відповідача стягнуто 229 грн. 40 коп. судового збору на користь держави. В апеляційній скарзі Чернігівське учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих просить скасувати оскаржуване рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 03.12.2013 року та та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог [PERSON] Доводи апеляційної скарги зазначають, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, оскільки суд при вирішенні справи по суті не взяв до уваги обставини, які мають значення для вирішення справи. А саме: скрутний фінансовий стан підприємства відповідача, оскільки всі грошові кошти, які заробляють працівники- інваліди, спрямовуються на погашення боргів по оплаті заробітної плати працівників, електроенергії та водопостачання. Також апелянт вказує, що позивачу 29.11.2013 року було виплачено заборгованість по заробітній платі в розмірі 4092 грн. 23 коп., в той час, як підприємство має велику заборгованість по сплаті заробітної плати. Крім того, апелянт зазначає, що позивач отримує соціальну допомогу від держави на дітей, має можливість працювати. Апелянт також не погоджується з тією обставиною, що суд першої інстанції належним чином не перевіривши правильності розрахунку позивача, стягнув на користь [PERSON] 18 257 грн. 24 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, в той час, як за підрахунками відповідача, вказана сума має становити 11579 грн. 12 коп. В запереченнях на вказану апеляційну скаргу [PERSON] просить скаргу відхилити за її безпідставністю та залишити рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 03 грудня 2013 року без змін, оскільки воно є законним та обґрунтованим. Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що на підставі приписів п.4 ч.1 статті 309 ЦПК України апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції, - зміні. Зокрема, апеляційний суд вважає за необхідне зменшити суму стягнутого з Чернігівського учбово-виробничого підприємства Українського товариства сліпих на користь [PERSON] середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 18257 грн. 24 коп. до 11579 грн. 12 коп.(зазначена сума визначена без утримання податків й інших обов'язкових платежів). В іншій частині рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 03.12. 2013 року підлягає залишенню без змін. В ході судового розгляду даної справи встановлено і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що [PERSON] наказом № 60 від 04.12.2012 року була прийнята на роботу на посаду бухгалтера Чернігівського УВП УТОС. Відповідно до наказу № 59-к від 03.06.2013 року позивача було звільнено з посади за власним бажанням згідно статті 38 КЗпП України з 17.06.2013 року (а.с. 28). Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 03.10.2013 року на користь позивача з відповідача була стягнута заборгованість по заробітній платі в розмірі 4092 грн.23 грн. (а.с. 13). Суду першої інстанції позивачем було представлено розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, і за підрахунками позивача, вказана сума становить 18257 грн. 24 коп. (а.с. 27). Вказану суму позивач і просила стягнути на свою користь з відповідача, як середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON], суд першої інстанції виходив з того, що сума заборгованості по заробітній платі позивачу була виплачена відповідачем 29.11.2013 року, після звернення [PERSON] до суду з відповідним позовом. За даних обставин, суд вважав за необхідне стягнути на користь позивача з відповідача 18257 грн.24 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, вказавши при цьому, що вказаний розрахунок представлено позивачем і відповідач такий розрахунок жодним чином не спростував. Апеляційний суд вважає вірним по суті висновок суду першої інстанції про необхідність стягнення на користь [PERSON] середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки позивач була звільнена з роботи 17.06. 2013року, а розрахунок з нею по заробітній платі відповідач провів лише 29.11.2013року, на виконання рішення суду від 03.10.2013року (а.с. 13). Відповідно до приписів ч. 1 статті 117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Разом з тим, заслуговують на увагу апеляційного суду доводи апеляційної скарги відносно того, що судом невірно визначена сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (із змінами і доповненнями) середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Згідно із п. 5 вказаного Порядку, нарахування виплат у випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати. Пунктом 8 Порядку визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Апеляційний суд не погоджується з розрахунком середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, представленим позивачем (а.с. 27). З розрахунку [PERSON] вбачається, що розмір вказаної виплати становить 18 257 грн. 24 коп. Суд першої інстанції погодився з вказаним розрахунком, не звернувши при цьому увагу на те, що розрахунок позивача не узгоджується з приписами п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (із змінами і доповненнями). Зокрема, як зазначалось вище, відповідно до п. 2 вказаного Порядку, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. В даному випадку, оскільки позивач припинила трудові відносини з відповідачем 17.06. 2013 року, то відповідний розрахунок середньомісячної заробітної плати має обчислюватись з виплат саме за квітень та травень місяць 2013року, а не за травень та червень 2013року, як це зроблено позивачем. Апелянтом представлено розрахунок середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17.06. 2013року по 27.11. 2013року, який складає 11579 грн. 12 коп. ( а.с. 38). Розрахунок наступний : нарахована заробітна плата позивачу за квітень 2013року, яка складає 1000 грн. + нарахована заробітна плата позивачу за травень 2013року, яка складає 1894 грн.74 коп. = 2894 грн.74 коп. Вказану суму ділимо на кількість відпрацьованих днів : 2894 грн. 74 коп. : 29 відпрацьованих днів = 99 грн. 82 коп.- середньомісячний заробіток. Таким чином, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача за період з 17.06.2013року по 27.11. 2013року складає: 116 днів х 99 грн. 82 коп. = 11579 грн.12 коп. Апеляційний суд погоджується з даним розрахунком відповідача, оскільки він узгоджується з фактичними обставинами справи та приписами Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100(із змінами і доповненнями). Також необхідно зазначити, що в судовому засіданні апеляційного суду позивач погодилась з даним розрахунком відповідача та із сумою середнього заробітку за час затримки їй розрахунку при звільненні, яка становить 11579 грн.12 коп. Відповідно до приписів ч.1 статті 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Доводи апеляційної скарги відносно того, що відповідач має скрутний матеріальний стан, не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог [PERSON] Оскільки відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 „Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Приймаючи до уваги вищенаведені норми закону, який регулює спірні правовідносини, не можуть також бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог [PERSON] твердження апелянта відносно того, що позивач отримує від держави соціальні виплати на дітей. Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 03.12.2013 року необхідно змінити, зменшивши суму стягнутого з Чернігівського учбово-виробничого підприємства Українського товариства сліпих на користь [PERSON] середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 18257 грн. 24 коп. до 11579 грн. 12 коп.(зазначена сума визначена без утримання податків й інших обов'язкових платежів). В іншій частині рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 03.12. 2013 року необхідно залишити без змін.

Outcome: partial