Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-31 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. В обгрунтування позовних вимог вказує, що згідно рішень Крижопільського районного суду Вінницької області від 19.03.2013 року та 15.07.2013 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто грошові кошти в сумі 32771 грн. 30 коп. та 5000 грн. моральної шкоди, по справах видані виконавчі листи. 6.06.2013 року державним виконавцем відділу ДВС Крижопільського РУЮ винесена постанова про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №134/131/13-ц, виданого 7.05.2013 р. про стягнення боргу в сумі 32771 грн. Боржник [PERSON]К, стягувач [PERSON] Однак, відповідно до вищевказаних виконавчих листів, відповідач не сплатила на користь позивача жодної суми коштів. А тому [PERSON]А вимушений був звернутися до суду з вище вказаним позовом про стягнення боргу та моральної шкоди. Під час судового розгляду представником позивача подано заяву про збільшення позовних вимог. Представником відповідача подано заперечення на позовну заяву та на заяву про збільшення позовних вимог. У судовому засіданні [PERSON] А,А. і його представник підтримали заявлені вимоги і надали пояснення в межах пред»явленого позову. Позичав кошти відповідачці на купівлю будинку, на один місяць, ще в 2012 році. Виконавче провадження не закрито на сьогоднішній день. З приводу невиконання [PERSON] боргових зобов»язань неодноразово звертався у виконавчу службу. Згідно ч.2 ст.625 ЦК України, у разі порушення грошового зобов»язання боржник, який прострочив його виконання зобов»язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми. А тому просять стягути з відповідача 92486 грн. 36 коп. боргу, згідно наданого розрахунку, та 30\~000 грн. моральної шкоди, враховуючи ступінь страждань, нервового напруження, порушення звичайного життєвого побуту. Представник відповідача позов не визнала, пояснила, що у сторін по справі виникли правовідносини стягувача та боржника у виконавчому провадженні. Дані правовідносини регулюються розділом VІ ЦПК України «Процесуальні питання, пов»язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів посадових осіб» та Законом України «Про виконавче провадження». Вказані правові норми не передбачають можливості повторного стягнення боргу, а також стягнення 3% річних та інфляційних втрат від суми боргу, що перебуває на виконанні у виконавчій службі. Не передбачено законом і відшкодування моральної шкоди за невиконання договірного зобов»язання. А позивачем не надано доказів, що в укладеному між сторонами договорі містяться відповідні положення про можливість відшкодування моральної шкоди. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав: Як встановлено судом, і не заперечується сторонами, між [PERSON] та [PERSON] було заключено усний договір позики. Відповідачка взяті на себе зобов»язання щодо повернення боргу не виконала, а тому рішеннями Крижопільського районного суду Вінницької області від 19.03.2013 р, справа №134/131/13-ц, та від 15.07.2013 р. справа №134/1270/13-ц, які набрали законної сили, стягнено з [PERSON] на користь [PERSON] 32771 грн. 30 коп. боргу, та 5000 грн. моральної шкоди. 7.05.2013 року по справі видано виконавчий лист і 6.06.2013 року державним виконавцем відділу ДВС Крижопільського районного управління юстиції винесена постанова про відкриття виконавчого провадження з виконання даного виконавчого листа №134/131/13-ц про стягнення боргу в сумі 32771 грн, судовий збір 328 грн. 27.08.2013 р. видано виконавчий лист №134/1270/13-ц про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 5000 грн. моральної шкоди. Таким чином, позивач просить повторно стягнути борг по договору позики. А тому, що стосується позовної вимоги про стягнення основної суми боргу - 38 149 грн., судом винесена ухвала 1.02.2018 року про закриття провадження у справі у цій частині, на підставі п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України. (набрало законної сили рішення суду, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет спору із тих самих підстав) Щодо позовної вимоги про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми, суд приходить до висновку, що в цій частині позов підлягає до часткового задоволення. Зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.( ст.526 ЦК УКраїни) Згідно ст..599 ЦК України, зобов»язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. (ч.1 ст.1049 ЦК України) Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов»язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.(ч.1 ст. 1050 ЦК України) І як зазначено в ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, виходячи із системного аналізу статей 525,526, 599, 611 ЦК України та змісту договору позики, можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору позики, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов»язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Враховуючи вище викладене, суд рахує за правильне стягнути з [PERSON] на користь позивача 31867,72 грн. інфляційних збитків та 2981,63 грн. 3% річних від простроченої суми боргу, з урахуванням позовної давності. При цьому суд вважає правильним та бере до уваги розрахунок наданий стороною відповідача. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що інфляційні та три проценти річних нараховуються від простроченої суми боргу. Позивач надає розрахунок, де нараховує відсотки та нараховані відсотки, а також інфляційні втрати на нараховані інфляційні втрати. А тому даний розрахунок суд не бере до уваги. Крім того, чинним законодавством не передбачено нарахування інфляційних збитків та три проценти річних з відшкодування моральної шкоди. Вимоги позивача про стягнення моральної шкоди також до задоволення не підлягають оскільки, враховуючи положення ст..ст. 23, 1167 ЦК України, відшкодування моральної шкоди за невиконання договірного зобов»язання законом не передбачено. Інших доказів в обґрунтування даної позовної вимоги позивачем не надано. А тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. На підставі ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір.

Outcome: partial