Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-01 00:00:00

[PERSON] в особі представника по довіреності, [PERSON], звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON], третя особа без самостійних вимог на предмет спору: Рахівський РВ ГУ ДМС України в Закарпатській області про надання дозволу на виготовлення закордонного паспорта дитини та виїзду за межі України. Свої позовні вимоги мотивує тим, що його довірителька перебувала у зареєстрованому шлюбі з громадянином [PERSON], з яким сімейне життя не склалося і 19 жовтня 2007 року за рішенням Рахівського районного суду шлюб між ними було розірвано. За час перебування у шлюбі у них народилася донька [PERSON] [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 03.12.2001 року, яка постійно проживає разом з матір"ю і знаходиться на повному її утриманні. Після того, як їх шлюбні відносини фактично припинилися, батько дитини вихованням доньки не займається, матеріально її не забезпечує, не приймає будь-якої участі у фізичному, духовному та моральному розвитку дитини, життям дитини взагалі не цікавиться, всі питання щодо виховання вона вирішує самостійно, повністю самостійно опікується над дитиною, виховує та утримує її, також змушені допомагати їй у цьому її батьки. Оскільки вона одна повинна утримувати дитину та забезпечувати свої власні потреби, тому змушена тривалими періодами працювати у Чеській Республіці, де біля своїх батьків має постійну роботу, належні умови для проживання та періодично, особливо у літній період хотіла би брати дитину до себе у Чеську Республіку і можливо там би і відповідач також спілкувався з дитиною, так як і він більше часу знаходиться у Чеській Республіці. Позивачка звернулася до батька дитини із проханням надати нотаріально посвідчену згоду на виготовлення їх спільній дитині закордонного паспорта та на вивезення її тимчасово за кордон разом з нею, що не нашкодить, а , навпаки, лише позитивно відобразиться на всебічному розвиткові їх дитини. Відповідач [PERSON] заявив їй, що ніколи вона не отримає від нього такого дозволу, оскільки він сердитий на неї за те, що вона подала до суду позов про примусове стягнення з нього аліментів, які він і так не платить. У зв"язку з такою поведінкою відповідача вона вважає, що порушуються інтереси як дитини, так і її, бо вона змушена працювати за кордоном і тривалими періодами не бачитися з дитиною . Згідно п.18 цих Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, здійснюється на підставі заяви батьків ( законних представників батьків чи дітей ), а уразі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. З урахуванням наведеного та враховуючи , що згідно чинного законодавства України про порядок виготовлення документів і виїзд неповнолітніх дітей за кордон необхідна нотаріально засвідчена згода на це батьків, отримати таку згоду від батька дитини позивачка не може через безпідставну його відмову, при цьому, виїзд дитини за межі України відповідає її інтересам , та оскільки вирішити дане питання іншим правовим шляхом не являється можливим, вона змушена звернутися до суду з проханням про надання дозволу на виготовлення проїзних документів і виїзд її малолітньої дитини - доньки [PERSON] [INFO] без згоди на це батька дитини [PERSON]. Представник позивачки, [PERSON], в судове засідання не з'явився, однак подав письмову заяву, в якій, просив приєднати до матеріалів справи копію довідки розрахунку заборгованості відповідача по стані аліментів, також просив розгляд справи провести без його участі. Позовні вимоги повністю підтримує та просить позов задовольнити за наявними у справі доказами . Представник Рахівського РВ ГУ ДМС України в Закарпатській області в судове засідання не з'явився. Позовні вимоги підтримують, проти задоволення позову не заперечують. Вивчивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку. Сторони, [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 19 жовтня 2007 року. Рішенням Рахівського районного суду шлюб між ними було розірвано. Від шлюбу сторони мають одну неповнолітню дитину - дочку [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 03 грудня 2001 року. У відповідності до ст. 313 Цивільного кодексу України фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. В судовому засіданні встановлено, що батько неповнолітньої дитини, [PERSON], [INFO] - [PERSON] безпідставно відмовляється надати дозвіл на виїзд дитини за кордон, виключно з метою належного її оздоровлення та відпочинку, при цьому його поведінка не обумовлена піклуванням про інтереси дитини, а виключно власними егоїстичними, матеріальними мотивами. За змістом ст.ст. 2, 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України, документами, що надають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. У відповідності до п.2-2 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України" чітко визначено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку, у супроводі одного з батьків здійснюється у разі пред'явлення оригіналу або нотаріального посвідчення копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Таким чином, виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку у супроводі одного з батьків та при відсутності згоди другого з батьків, здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Необхідно зазначити, що у відповідності до Конвенції про права дитини (ратифікованої Постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.91 р.), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. У відповідності до вимог ст.ст.7,155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. З огляду на викладене, з метою забезпечення гарантованих державою прав та інтересів дитини, суд вважає, що вимоги позовної заяви обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. Поряд з цим, суд не знаходить підстав для задоволення позовгної вимоги в частині надання дозволу на виїзд дитини, [PERSON], за кордон у супроводі громадян [PERSON] та [PERSON], оскільки такі громадяни не зверталися з позовом до суду про порушене, не визнане чи оспорюване право та не довели, що відповідач таке їх право порушує. Питання про відшкодування судових витрат позивачкою не ставилося.

Outcome: partial