Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-29 00:00:00

17.05.2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнених вимог, просить суд здійснити поділ спільного майна подружжя, визнати за ним право власності на ? частину квартири [ADDRESS] та судові витрати покласти на відповідача. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 25 вересня 2004 року по 20 листопада 2012 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON], від вказаного шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу проживає з відповідачем у спірній квартирі [ADDRESS]. Вказана квартира придбана під час перебування у шлюбі. В 2005 році подружжям був укладений договір пайової участі у будівництві двокімнатної квартири [NUMBER] загальною 72,3 кв. м, житловою площею 36,7 кв. м. в будинку [ADDRESS] (будівельна адреса - [ADDRESS]). Згідно вказаного договору - вартість квартири становила 176901,50 грн. Право власності на квартиру було зареєстровано на ім'я відповідача 16 липня 2007 року. Підставою реєстрації права власності є свідоцтво про право власності, видане згідно рішення виконавчого комітету Дзержинської районної в м. Харкові ради. Згідно технічного паспорту, виданого Харківським МБТІ 15 березня 2007 року, квартира складається з двох ізольованих кімнат - № 1 площею 20,5 км. м. та № 2 площею 16,2 кв. м., а також підсобних приміщень - кухні площею 13,0 кв. м., ванної кімнати площею 4,4 кв. м., вбиральні площею 3 кв. м., коридору площею 12,6 кв. м. Квартира обладнана балконами площею 4,5 кв. м. та 3,9 кв. м. Відповідно до ідеальних часток кожному із співвласників квартири належить по 18,35 кв. м. житлової площі, але у зв'язку з конструктивною особливістю поділити квартиру відповідно до ідеальних часток неможливо. 19.09.2013 року [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про визнання квартири [ADDRESS] своєю особистою приватною власністю, стягнення з [PERSON] на її користь вартості належного їй на праві особистої приватної власності автомобіля у сумі 73000 грн. та стягнення з [PERSON] на її користь ? частини депозитного вкладу в банківській установі в сумі 36821,03 грн.. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 25.09.2004 р. до 20.11.2012 р. перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу проживає з позивачем [PERSON] У 2005 році [PERSON] вирішила придбати квартиру, у зв'язку з чим 22.06.2005 року з ВАТ «Трест Житлобуд-1» був укладений договір № 06/22-12 пайової участі в будівництві житлового будинку, підписаний відповідачем [PERSON] На виконання п. 2.4 вказаного договору здійснені платежі: 18.10.2005 р. - 31500,00 грн.; 24.10.2005 р. - 20000,00 грн.; 31.11.2005 р. - 8000,00 грн.; 10.05.2006 р. - 15500,00 грн.; 15.05.2006 р. - 15200,00 грн.; 06.06.2006 р. - 26500,00 грн.; 30.06.2006 р. - 10000,00 грн.; 05.07.2006 р. - 4500,00 грн.; 14.07.2006 р. - 15000,00 грн.; 21.07.2006 р. - 5000,00 грн.; 31.08.2006 р. - 14900,00 грн.; 14.09.2006 р. - 10801,50 грн., а всього - 176901,50 грн. Вказані платежі були здійснені за рахунок особистих коштів [PERSON], які вона особисто брала в борг у своїх батьків, відповідач [PERSON] згоди на їх отримання та на участь у їх поверненні не надавав. Підтвердженням визнання [PERSON] належності вказаних коштів особисто [PERSON] свідчить додаткова угода № 1 від 14.11.2006 року до договору № 06/22-12 від 22.06.2005 року, за якою договір № 06/22-12 від 22.06.2005 року був розірваний, грошові кошти в сумі 176901,50 грн. зараховані в оплату за договором № 77987/11 від 18.10.2006 року пайової участі в будівництві житлового будинку, укладеного [PERSON] з ВАТ «Трест Житлобуд-1». 20.02.2007 року квартира була передана [PERSON] за актом приймання-передачі житла, а 31.05.2007 року Дзержинською районною радою м. Харкова було видане свідоцтво про право власності на вказану квартиру на її ім'я. Вважає, що відповідач [PERSON], визнаючи, що квартира сплачувалась за рахунок її особистих коштів, добровільно погодився на оформлення права власності на квартиру на її ім'я. Крім того, під час шлюбу, 16.04.2008 року був придбаний новий автомобіль HYUNDAI ELANTRA, державний номер [NUMBER] вартістю 96000,00 грн., зареєстрований на ім'я відповідача. Оплата вартості автомобіля також здійснювалась за рахунок особистих коштів [PERSON], які вона брала в борг у своїх батьків. В листопаді 2011 року відповідач без її відома та згоди, всупереч інтересам сім'ї, продав вказаний автомобіль, кошти від його продажу приховав та потім використав на власні потреби, без урахування інтересів сім'ї. Вказаний продаж оформлявся 22.11.2011 року в Товаристві з обмеженою відповідальністю «ПЛАНЕТА ПЛЮС АВТО». Вважає, що за вказаних обставин, згідно ст. 57 СК України, квартира [ADDRESS] та автомобіль HYUNDAI ELANTRA д. н. [NUMBER] є її особистою приватною власністю, оскільки набуті хоч і під час шлюбу, але за кошти, які належали їй особисто. Крім того, [PERSON], який при поданні позову про розірвання шлюбу між ними в січні 2012 року вказував, що у нього маленька заробітна плата і він не в змозі задовольнити потреби сім'ї, 13.07.2011 року оформив договір депозиту № SAMDN01000718013994 в розмірі 76642 грн. у відділенні № 85 ХГРК «Приватбанк», приховавши від неї вказані кошти, які, згідно приписів ст. 60 СК України, належать їм на праві спільної сумісної власності. В судовому засіданні позивач за основним позовом [PERSON] та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, проти задоволення зустрічного позову заперечували. При цьому [PERSON] пояснив, що рішення щодо придбання квартири було сумісно прийняте у 2005 році на той час з дружиною - [PERSON] Що стосується внесення платежів за квартиру - в квитанціях чітко зазначено платника, а саме - [PERSON] Дійсно під час шлюбу, 16.04.2008 року нами придбаний новий автомобіль НYUNDАІ ЕLАNTRA д. н. [NUMBER] вартістю 96 000 гривен, зареєстрований на ім'я [PERSON] У зв'язку з тим, що у оперативного співробітника дійсно мала заробітна плата, то 22.11.2011 року він був вимушений продати автомобіль. Автомобіль НYUNDАІ ЕLАNTRA д. н. [NUMBER] був придбаний у шлюбі. 22 листопада 2011 року, [PERSON], через Товариство з обмеженою відповідальністю «ПЛАНЕТА ПЛЮС АВТО» продав автомобіль НYUNDАІ ЕLАNTRA д. н. [NUMBER], однак грошеві кошти витратив в інтересах сім'ї . Договір купівлі - продажу автомобіля НYUNDАІ ЕLАNTRA д. н. [NUMBER] було укладено 22 листопада 2011 року, тобто за рік до розлучення, а тому [PERSON] діяв за згодою відповідачки, і діяв в інтересах сім'ї, а не всупереч інтересам сім'ї, що підтверджується у тому числі й обізнаністю [PERSON] щодо місця, вартості, способу продажу автомобілю. Відповідач за основним позовом [PERSON] та її представник проти задоволення основного позову заперечували у повному обсязі та підтримали зустрічні позовні вимоги у повному обсязі. При цьому пояснили, що 2005 році [PERSON] вирішила придбати квартиру, у зв'язку з чим 22.06.2005 року з ВАТ «Трест Житлобуд-1» був укладений договір № 06/22-12 пайової участі в будівництві житлового будинку, підписаний відповідачем [PERSON] На виконання п. 2.4 вказаного договору [PERSON] та [PERSON] здійснені платежі всього - 176 901,50 грн. Вказані платежі були здійснені за рахунок особистих коштів [PERSON], які вона брала в борг у своїх батьків, що підтверджено відповідними розписками. Ці кошти передавались її батьками в борг особисто, відповідач [PERSON] згоди на їх отримання та на участь у їх поверненні не надавав. 20.02.2007 року квартира була передана [PERSON] за актом приймання-передачі житла. 16.04.2008 року вони придбаний новий автомобіль НYUNDАІ ЕLАNTRA д. н. [NUMBER] вартістю 96 000 гривен, зареєстрований на ім'я [PERSON] Оплата вартості автомобіля також здійснювалась за рахунок особистих коштів [PERSON], які брала в борг у своїх батьків,а в листопаді 2011 року [PERSON] без її відома та згоди, всупереч інтересам сім'ї, продав вказаний автомобіль, кошти від його продажу приховав та потім використав на власні потреби. Крім того відповідач за первісним позовом вказала, що 13.07.2011року [PERSON] оформив договір депозиту №SAMDN01000718013994 в розмірі 76 642 грн. у відділенні №85 ХГРК «Приватбанка». Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що основний позов підлягає задоволенню, а зустрічний позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. У відповідності до ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. На підставі ст.60 СК України майно , набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку( доходу). Вважається , що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності. На підставі ч 1 ст.61 СК України об'єктом спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 25.09.2004 р., що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого 25 вересня 2004 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 357. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2012 року зазначений шлюбу було розірвано. Від вказаного шлюбу сторони мають дочку [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу проживає з матір'ю [PERSON] Як роз'яснено в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 р. „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч.3 ст. 368 ЦК) відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Під час шлюбу, 22.06.2005 року між [PERSON] та ВАТ «Трест Житлобуд-1» був укладений договір № 06/22-12 пайової участі в будівництві житлового будинку. На виконання п. 2.4 вказаного договору здійснені платежі: 18.10.2005 р. - 31500,00 грн.; 24.10.2005 р. - 20000,00 грн.; 31.11.2005 р. - 8000,00 грн.; 10.05.2006 р. - 15500,00 грн.; 15.05.2006 р. - 15200,00 грн.; 06.06.2006 р. - 26500,00 грн.; 30.06.2006 р. - 10000,00 грн.; 05.07.2006 р. - 4500,00 грн.; 14.07.2006 р. - 15000,00 грн.; 21.07.2006 р. - 5000,00 грн.; 31.08.2006 р. - 14900,00 грн.; 14.09.2006 р. - 10801,50 грн., а всього - 176901,50 грн. 14.11.2006 року була укладена додаткова угода № 1до № 06/22-12 від 22.06.2005 року, за якою цей договір був розірваний, грошові кошти в сумі 176901,50 грн. зараховані в оплату за договором № 77987/11 від 18.10.2006 року пайової участі в будівництві житлового будинку, укладеного [PERSON] з ВАТ «Трест Житлобуд-1». 20.02.2007 року квартира була передана [PERSON] за актом приймання-передачі житла, а 31.05.2007 року Дзержинською районною радою м. Харкова було видане свідоцтво про право власності на вказану квартиру на її ім'я. Допитані свідки [PERSON] та [PERSON] які є батьками відповідачки [PERSON] пояснили, що спірна квартира була придбана за їх кошти, які вони разом відкладали, та була зареєстрована на доньку [PERSON] Крім того, свідки вказали, що автомобіль НYUNDАІ ЕLАNTRA також був придбаний за їх рахунок. Вони продали автомобіль Опель, додали кошти та купили зазначений автомобіль. Допитаний свідок [PERSON], яка є подругою [PERSON], пояснила , що сторони спочатку мешкали у матері позивача [PERSON], зі слів [PERSON] вона знала, що [PERSON] зверталась за допомогою у придбанні квартири до своїх батьків, що стосується автомобіля, то грошей у сторін на його придбання не було, [PERSON] та [PERSON] також допомагали грошима у придбанні автомобіля. Допитаний свідок [PERSON], яка приходиться подругою [PERSON] та [PERSON] вказала, що вона чула що гроші на квартиру [PERSON] позичала у своїх батьків, автомобіль також покупався за гроші [PERSON] та був оформлений на [PERSON] Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він є другом сім'ї відповідачки [PERSON] , що він не один раз позичав батькові відповідачки гроші для придбання квартири та автомобіля Опеля Вектра, який потім продали та купили [PERSON] за ці гроші автомобіль НYUNDАІ. Твердження [PERSON] про те, що платежі за квартиру загальною сумою 176901,50 грн. здійснені за рахунок її особистих коштів, які вона брала в борг у своїх батьків на підтвердження цього надала суду розписки, суд не приймає, оскільки суд не вважає їх об'єктивними. Посилання [PERSON] на зазначені розписки, як на доказ, що всі кошти які сплачені за спірну квартиру та автомобіль є її особисті кошти, суд оцінює критично, оскільки згідно з ч. 3 ст. 61 СК України, де закріплено що, якщо одним із подружжя був укладений договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, які були одержані за цим договором, є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України, договір, який був укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого, якщо майно, одержане за даним договором, використане в інтересах сім'ї. Поєднання вказаних підстав надає можливості розглядати другого з подружжя як зобов'язану особу, незважаючи на те, що така особа не брала особисто участі в укладенні договору. З цього випливає, що закон при вирішенні цього питання закріплює не суб'єктивний, а об'єктивний підхід, оскільки не пов'язує виникнення обов'язку другого з подружжя з фактом надання ним згоди на укладення правочину. Навіть якщо другий з подружжя не знав про укладення договору він вважатиметься зобов'язаною особою, якщо об'єктивно цей договір було укладено в інтересах сім'ї та одержане майно було використано в інтересах сім'ї. З наведених норм законодавства простежується, що спільною сумісною власністю подружжя є майно або грошові кошти, які хоча і були придбані одним з подружжя, але при цьому були використані в інтересах сім'ї. І тому, всі розписки надані відповідачкою за основним позовом, це виникнення зобов'язальних, а не речових правовідносин за участю одного з подружжя. Той з подружжя, хто укладає договір позики, не розпоряджається майном, а бере на себе обов'язок щодо повернення предмета позики. Крім того, будь-яких доказів того, що саме ті кошти, про які йде мова в розписках були сплачені при купівлі квартири та автомобіля суду не надано. Також, суд критично ставиться до пояснень свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON] [PERSON] зі сторони відповідачки за первісним позовом, які є її батьками та їх знайомими, оскільки вони зацікавлені в результаті розгляду судового спору між сторонами і не є належним доказом в розуміння ст.ст. 58, 59 ЦПК України. Згідно вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За таких обставин суд дійшов висновку, що [PERSON] всупереч ст. 60 ЦПК України, не довела ті обставини, що спірна квартира була придбана за рахунок її особистих коштів, у зв'язку з чим суд відмовляє у задоволенні її позову в частині визнання за нею права власності на спірну квартиру. Суд приходить до висновку, що квартира [ADDRESS] була придбана у період шлюбу, а тому є спільною сумісною власністю, і тому відповідно до вимог ч. 1 ст.70 СК України підлягає поділу в рівних частинах, таким чином первісний позови [PERSON] підлягає задоволенню. Крім того суд вважає, що підлягають частковому задоволенню позовні вимоги [PERSON] за зустрічним позовом в частині стягнення з [PERSON] вартості автомобіля НYUNDАІ ЕLАNTRA, державний номер [NUMBER], оскільки зазначений автомобіль був також придбаний сторонами у період шлюбу і є спільною сумісною власністю подружжя. Згідно наданої [PERSON] копії довідки-рахунку ТОВ «ПЛАНЕТА ПЛЮС АВТО» від 22.11.2011 року - автомобіль HYUNDAI ELANTRA, свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] вартістю 72448,56 грн. був придбаний [PERSON] Згідно вимог п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України№11 від 21.12.2007 року « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» -« Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-752 СК та ст.372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи….» Відповідач за зустрічним позовом [PERSON] визнав, що згідно вказаної довідки-рахунку він продав автомобіль [PERSON] за вказаною ціною, таким чином суд вважає, що з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненю ? частина вартості автомобіля, що складає 36 224 грн. Не приймаються до уваги посилання [PERSON] на те, що зазначений автомобіль він був вимушений продати, а грошеві кошти витратив в інтересах сім'ї, оскільки будь-яких доказів на підтвердження цього суду не надав. Що стосується позовних вимог [PERSON] про стягнення з [PERSON] ? частину вкладу за депозитом № SAMDN01000718013994 від 13.07.2011 року в розмірі 36821,03 грн., то вони не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. В ході судового розгляду було встановлено, що сторони фактично припинили шлюбні відносини з травня 2011 року, про що вони не заперечували. Крім того зазначений факт також встановлено в рішенні Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2012 року, де зазначено, що з травня 2011 року сторони шлюбні відносини фактично припинені , тому відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, даний факт не підлягає доказуванню. В пункті 30 Постанови №11 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007р. з наступними змінами і доповненнями вказано, якщо під час окремого проживання подружжя після фактичного припинення шлюбних відносин спільне майно членами не придбавалося, суд відповідно до ч.6 ст.57 СК України може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте кожним з них за цей період та за вказаних обставин і провести поділ тільки того майна, що було їхньою спільною власністю до настання таких обставин. Оскільки договір депозиту № SAMDN01000718013994 був укладений 13.07.2011 року, тобто вже після того, як сторони припинили шлюбні відносини та не вели спільне господарство, хоча і перебували в зареєстрованому шлюбі, суд вважає, що зазначене майно не відноситься до спільної сумісної власності подружжя та не може бути поділено між сторонами відповідно до засади рівності часток подружжя, що відповідає вимогам ч. 6 ст. 57 СК України. Оскільки судові витрати, провадиться відповідно до пропорційності задоволених вимог, суд дійшов до висновку про те, що відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати, понесені сторонами, не відшкодовуються. На підставі наведеного,

Outcome: partial