Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-15 00:00:00

29.04.2021 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] до Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально - виконавчої служби України (№115)» про визнання протиправною бездіяльності, стягнення заборгованості та відшкодування компенсації за час затримки розрахунку при звільненні, в прохальній частині якої позивач просила суд винести судове рішення, на підставі якого: 1. Визнати протиправною бездіяльність Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№ 115)», код ЄДРПОУ 08680230, щодо невиплати вихідної одноразової грошової допомоги та компенсації за невикористану відпустку. 2. Стягнути з Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№ 115) », код ЄДРПОУ 08680230, на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , заборгованість по виплаті компенсації за невикористану відпустку та заборгованість по виплаті грошової допомоги у загальному розмірі 109944, 63 грн. 3. Стягнути з Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№ 115)», код ЄДРПОУ 08680230, на користь [PERSON] . [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , відшкодування компенсації за увесь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 58815,65 грн. 4. Звільнити [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , від сплати судового збору на підставі гі. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Свої позовні вимоги позивач [PERSON] в мотивувальній частині позовної заяви обгрунтовувала наступними обставинами справи та нормами права: З 26.03.2006 року по 02.11.2020 року [PERSON] (далі - Позивач) працювала у Державному підприємстві «Сільськогосподарське підприємство Державної имінально-виконавчої служби України (№ 115) » (далі - Відповідач) на посаді начальника планово-виробничого сектору. Згідно з наказом Відповідача № 14/ос-пр-20 від 02.11.2020 року, Позивач була звільнена з посади начальника планово-виробничого сектору у зв`язку зі скороченням штатів відповідно до ч. 5 ст. 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» та п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію». Наказом № 14/ос-пр-20 визначено, що Позивачем була не використана соціальна додаткова відпустка на дітей з 2014 по 2019 pp., що складає 60 календарних днів, додаткова відпустка по поліції у кількості 29 календарних днів, та не використана відпустка, що складає 3 календарні дні за 2020 рік та 4 календарні дні за 2019 рік. Згідно з наказом Відповідача № 108/ОД-20 від 02.11.2020 року та відповідно до наказу 14/ос-пр-20 від 02.11.2020 року, яким Позивача було звільнено з роботи, Позивачу належить платити одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Згідно з довідкою № 58 від 04.03.2021 року, загальна заборгованість по виплаті грошового забезпечення Позивачу станом на 01.01.2021 рок становить 109944,63 грн., у тому числі: заборгованість по виплаті компенсації за невикористану відпустку становить 24465,73 грн.; заборгованість по виплаті вихідної допомоги становить 85478, 90 грн. Однак, на момент звернення до суду з позовом. Відповідачем не було виплачено належні Позивачу суми коштів, у зв`язку з чим вона змушена звернутися з даним питанням до суду. Дані правовідносини врегульовано Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, льнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 р. та постановою Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам чальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» від 17.07.1992 р. № 393, а також положеннями чинного трудового законодавства. У випадках звільнення працівника через скорочення штатів, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється на підставі та в розмірі, визначеному ч. 1 ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а кож відповідно до абз. 3 п. 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 р. № 393 про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги обам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів утрішніх справ та членам їхніх сімей" (далі - Постанова № 393), а саме в розмірі 50 відсотків щомісячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. При цьому положення п. 10 Постанови № 393 не пов`язують виплату одноразової грошової допомоги з набуттям особою права на пенсію. Згідно п. 1 Розділу III Порядку виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 28.03.2018 № 925 у разі звільнення зі служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік сліужби виплачується за наявності календарної вислуги 10 років і більше. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки», у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи. Таким чином, Відповідач повинен виплатити Позивачу належні їй суми коштів відповідно до проведених розрахунків. Виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником і підприємством, установою, організацією, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо). Допомога при звільненні має бути виплачена не пізніше дня звільнення зі служби. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уговноважений ним орган в будь-якому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоскаржувану ним суму. Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, поліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року №8-рп/99 та від 20 березня 2002 року №І5-рп/2002). Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян, як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (рішення Конституційного Суду України від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002). Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги при звільнені визначаються Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та Постановою № 393. Вказані законодавчі акти визначають, що така допомога виплачується особам, які «звільняються» зі служби. Отже, допомога при звільненні має бути виплачена не пізніше дня звільнення зі служби. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 18 квітня 2019 року у справі № 806/889/17. Проте, всупереч положенням чинного законодавства, - Відповідачем не було проведено розрахунок з Позивачем у день ні у день її звільнення, ні в подальшому. На момент звернення з даним позовом до суду, належні Позивачу кошти у рахунок компенсації за невикористану відпустку та одноразову допомогу при звільненні Відповідачем виплачені не були. Таким чином, наявні ознаки протиправної бездіяльності Відповідача щодо невиплати Позивачу належних їй сум коштів. З наведеного можна дійти висновку, що Позивач у встановленому законом порядку набула право на виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, а також право на компенсацію за невикористану відпустку, що підтверджується вищевказаними наказами Відповідача. Проте, належні Позивачу кошти у день звільнення Відповідачем виплачено не ло, що призвело до порушення прав Позивача. Отже, з Відповідача має бути стягнено заборгованість за невиплату одноразової ріпової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, а також компенсацію за невикористану відпустку у загальному розмірі 109944, 63 грн. Крім того, оскільки розрахунку з Позивачем у день звільнення проведено не було, Позивач має право на відшкодування компенсації за увесь час затримки розрахунку. Частиною 1 ст. 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або овноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 6 Цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація винні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 «ГЦро затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», середня заробітна плата ацівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Отже, оскільки згідно з наказом № 14/ос-пр-20 Позивач була звільнена з роботи -2.11.2020 року, при розрахунку середньої заробітної плати Позивача слід виходити з виплат вересень-жовтень 2020 року. Згідно з довідкою про заробітну плату від 02.11.2020 р., у вересні-жовтні 2020 року Позивачу нараховано заробітну плату у розмірі 11763,13 грн. Таким чином, розмір середньої заробітної плати Позивача становить 11763,13 грн. Оскільки з 02.11.2020 року по день звернення Позивача до суду з даним позовом, Відповідачем так і не було проведено розрахунку з Позивачем, Відповідач має виплатити Позивачу компенсацію за увесь час затримки розрахунку, а саме: з листопада 2020 року по лютий 2021 року, тобто за 5 місяці, що становить: 11763,13 грн. х 5 = 58815,65 грн. З урахуванням наведеного, Позивач вважає, що з Відповідача має бути стягнуто заборгованість по виплаті їй одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, компенсацію за невикористану відпустку у загальному розмірі 109944, 63 грн., а також компенсацію за увесь час затримки розрахунку при звільнення у розмірі 58815,65 грн. Таким чином, загальна сума заборгованості, яка має бути стягнута з Відповідача становить 168760,28 грн. Позивач додатково зазначає, що даний спір є цивільно-правовим, на що вказує його предмет (трудові правовідносини) та суб`єктний склад учасників, а тому справа підсудна Кагарлицькому районному суду Київської області. Наведене узгоджується з ухвалою Київського окружного адміністративного суду про відмову у відкритті провадження у адміністративній справі. Враховуючи вищевикладене, та

Outcome: approved