Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-21 00:00:00

В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги, стягнувши з ФОП [PERSON] на його користь заборгованість по заробітній платі за період з 01.03.2013 року по 01.03.2014 року в розмірі 13977,00 грн. та 2000,00 грн. моральної шкоди, посилаючись на порушення норм матеріального права та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Рішенням Талалаївського районного суду Чернігівської області від 28 липня 2014 року позов [PERSON] задоволено частково. Стягнуто із ФОП [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі за період з 01 січня 2014 року по 28 лютого 2014 року в сумі 2436,00 грн. та 500,00 грн. у відшкодування моральної шкоди, а всього - 2936,00 грн., в задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовлено, стягнуто із ФОП [PERSON] на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що 31 липня 2012 року між сторонами був укладений безстроковий трудовий договір, проте, починаючи з 01.03.2013 року відповідач не виплачує позивачу заробітну плату та в добровільному порядку не бажає сплатити заборгованість, в результаті чого виникла заборгованість за період з 01.03.2013 року по 01.03.2014 року в розмірі 13977,00 грн. [PERSON] вважає, що суд першої інстанції безпідставно прийняв до уваги відомості з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб державної податкової адміністрації як належний доказ виплати позивачеві заробітної плати, оскільки єдиним первинним документом, який може дійсно підтвердити такий факт є «відомість нарахування та виплати заробітної плати». Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали даної справи та оригінал книги нарахування заробітної плати, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків. Відповідно до положень ст. 213 ЦПК України рішення суду має бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Задовольняючи частково позовні вимоги [PERSON] суд першої інстанції виходив з того, що відомості з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України не є первинними документами з виплати заробітної плати, але містять інформацію про предмет доказування та підтверджують виплату відповідачем заробітної плати за період з 01.03.2013 року по 31.12.2013 року, тобто позовні вимоги в цій частині є необгрунтованими. Проте, факт отримання позивачем заробітної плати за період з 01.01.2014 року по 01.03.2014 року відповідачем не доведено, тому позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі за вказаний період в розмірі 2436,00 грн. та відповідно стягнуто 500,00 грн. у відшкодування моральної шкоди. Проте, апеляційний суд не може погодитися з висновком суду першої інстанції, з огляду на таке. Апеляційним судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 31 липня 2012 року укладений трудовий договір №25641200039 між ФОП [PERSON] та [PERSON], за умовами якого працівник зобов'язаний виконувати роботу механіка по випуску транспорту, а інша сторона - оплачувати працю працівникові у розмірі не менше розміру мінімальної заробітної плати на місяць. Трудовий договір зареєстрований в Талалаївському районному центрі зайнятості 31 липня 2012 року за №25641200039 та розірваний 28 лютого 2014 року за згодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України. Згідно відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України за період з 01.01.2013 року по 30.06.2014 року позивачеві за час роботи у СПД [PERSON] у I кварталі 2013 року нарахована заробітна плата в сумі 3441, 00 грн.; у II кварталі 2013 року - 3441, 00 грн.; у III кварталі 2013 року - 3441, 00 грн.; у IV кварталі 2013 року - 3520, 00 грн. (а.с.34). Відомості про отримання [PERSON] заробітної плати у СПД [PERSON] у I кварталі 2014 року відсутні. Відповідно до ст.21 КЗпП України трудовий договiр є угода мiж працiвником i власником пiдприємства, установи, органiзацiї або уповноваженим ним органом чи фiзичною особою, за якою працiвник зобов'язується виконувати роботу, визначену цiєю угодою, з пiдляганням внутрiшньому трудовому розпорядковi, а власник пiдприємства, установи, органiзацiї або уповноважений ним орган чи фiзична особа зобов'язується виплачувати працiвниковi заробiтну плату i забезпечувати умови працi, необхiднi для виконання роботи, передбаченi законодавством про працю, колективним договором i угодою сторiн. Відповідно до ч.2 ст.30 Закону України «Про оплату праці» роботодавець зобов'язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку, а відповідно саме на відповідачеві лежить обов'язок надання доказів в підтвердження виплати заробітної плати. Згідно з п. 3.4, 3.5 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 року №637, чинність якого поширюється і на підприємців, видача готівки з кас проводиться за видатковими касовими ордерами або видатковими відомостями. Документи на видачу готівки мають підписувати керівник і головний бухгалтер або працівник підприємства, який на це уповноважений керівником. До видаткових ордерів можуть додаватися заява на видачу готівки, розрахунки тощо. У разі видачі окремим фізичним особам готівки (у тому числі працівникам підприємства) за видатковим касовим ордером або видатковою відомістю, фізична особа розписується у видатковому касовому ордері або видатковій відомості про одержання готівки із зазначенням одержаної суми (гривень - словами, копійок - цифрами), використовуючи чорнильну або кулькову ручку з чорнилом темного кольору. Отже, видаткові касові ордери або видаткові відомості є єдиним допустимим доказом факту виплати заробітної плати готівкою. Відповідно до ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Заперечуючи проти позовних вимог, представник відповідач з метою підтвердження отримання заробітної плати надав в судове засідання апеляційного суду для огляду оригінал книги нарахування заробітної плати, з якої вбачається, що позивачу [PERSON] на посаді механіка нараховувалася заробітна плата за період з 01 березня 2013 року по 28 лютого 2014 року в наступних розмірах: за березень 2013 року по вересень 2013 року - 1147,00 грн., з жовтня 2013 року по листопад 2013 року - 1150,00 грн., за грудень 2013 року - 1220,00 грн., за січень 2014 року - 929,60 грн.,за лютий 2014 року - 1218,00 грн., що становить 13696,60 грн. Проте, належним та допустимим доказом отримання заробітної плати може бути лише платіжна відомість - документ, по якому здійснюється видача заробітної плати працівникові, а надана суду книга нарахування заробітної плати не є таким доказом, оскільки в ній відсутня графа «отримання заробітної плати» з підписом працівника про отримання грошей. Інших доказів, які б підтвердили факт отримання позивачем заробітної плати за спірний період, апеляційному суду відповідачем не надано. Крім того, відомості з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України можуть бути лише свідченням того, що заробітна плата нараховувалась, але не доводять виплату її працівникові. Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди в розмірі 500,00 грн., оскільки судом враховано тривалість порушення законних прав позивача, характер і тривалість його моральних страждань, тому рішення суду в цій частині підлягає залишенню без змін. Як роз'яснено в п.6 постанови Пленум Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 „Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Враховуючи, що заробітна плата [PERSON] в період з 01.03.2013 року по 28 лютого 2014 року нараховувалася, але не виплачувалася, то рішення Талалаївського районного суду Чернігівської області від 28 липня 2014 року необхідно змінити, збільшивши розмір стягненої із ФОП [PERSON] на користь позивача заборгованість по заробітній платі по трудовому договору з 2436,00 грн. на 13696,60 грн. (сума без відрахування обов'язкових платежів та зборів), а всього 14196,60 грн. (13696,60 грн. + 500,00 грн. у відшкодування моральної шкоди). В іншій частині рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і підлягає залишенню без змін. Відповідно до ст.88 ЦПК України з ФОП [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. за апеляційний розгляд справи.

Outcome: partial