Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-27 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із заявою, в якій вказує, що 20.05.2006року уклала шлюб з [PERSON] Від шлюбу мають трьох дітей: [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Їх сім'я проживала у будинку за адресою: Вінницька область, Тиврівський район, с.Сліди, вул.Польова, 4, що належить [PERSON]. На протязі останнього часу сімейне життя між ними поступово погіршувалося. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, такими як повага до дружини, піклування про створення в сім'ї доброзичливої психологічної атмосфери. З його ініціативи між ними постійно виникали сварки, свідками яких нерідко ставали їхні діти, що тяжким чином впливає на їх психічний стан та кожен раз спричиняє їй та їм душевні страждання. Він привів до будинку, де вони проживали іншу жінку разом з її двома дітьми для подальшого проживання разом з нею. Вищезазначені події змусили її разом з дітьми переїхати до іншого місця проживання, а саме до будинку рідної сестри -[PERSON], яка в ньому на даний час не проживає, та який знаходиться за адресою: село Велика Вулига Тиврівського району по вул.Березівка, 17. З моменту вищезазначених подій відповідач взагалі не надавав будь - яких коштів для потреб дітей. На даний момент ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання остаточно припинено. Подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, оскільки як у неї, так і у відповідача розвинулась неприязнь один до одного, втрачено почуття любові та поваги. Вона, як мати, усвідомлюючи свою особисту відповідальність за виховання та піклування про дітей, створення для них належних соціально - побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоров'я, духовного та розумового розвитку, вважає, що діти повинні проживати разом з нею. Вона любить своїх дітей і спроможна забезпечити їх всім необхідним. Вона постійно слідкує за станом здоров'я дітей, їх розвитком, виховує та піклується про них, у неї з ними психологічний контакт, прив'язаність один до одного. З огляду на досвід, який є в суспільстві, проживання дітей саме з матір'ю є для них більш прийнятним, оскільки в матері більше емоційно-вольової мотивації можливостей та часу приділяти дитині увагу. Оскільки відповідач декілька разів висловлювався з погрозами в її адресу, що забере дітей до себе, суд має визначити місце проживання дитини. Проживання дитини з одним із батьків не звільняє обох батьків від права спілкування з дитиною та обов'язку виховувати дитину, піклуватися про неї та матеріально її забезпечувати. Вона не має наміру перешкоджати відповідачу в здійсненні його прав та обов'язків. Разом з тим, враховуючи ту обставину, що відповідач останній час не надавав кошти на утримання дітей, у неї є підстави вважати, що відповідач і в подальшому добровільному порядку буде ухилятись від матеріального утримання дітей.. Відповідач офіційно не працевлаштований та не є суб'єктом підприємницької діяльності. Кошти заробляє шляхом надання разових послуг приватним та фізичним особам. Про щомісячні розміри таких заробітків останнього часу їй не відомо. На сьогоднішній день він не працює. Просить розірвати шлюб між нею і відповідачем [PERSON] Даниловичем, зареєстрований у виконавчому комітеті Великовулизької сільської ради Тиврівського району Вінницької області 20.05.2006р. Визначити місце проживання дітей: - [PERSON], [INFO]; - [PERSON], [INFO]; - [PERSON], [INFO] із нею за адресою: село Велика Вулига Тиврівського району, по вул. Березівка, 17. Стягнути з [PERSON], [INFO]. аліменти на її користь на утримання [PERSON], 16.09.2007р.н., [PERSON] Васильовича 19.03.2009р.н., [PERSON], [INFO] у розмірі 1000 грн. кожному, починаючи з дня подання заяви до суду і до досягнення ними повноліття. Допустити негайне виконання рішення суду у частині визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Стягнути з відповідача на її користь судові витрати. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, просить їх задоволити з підстав, викладених у заяві. Позивачка [PERSON] також пояснила, що власної нерухомості не має, не працює, отримує державну допомогу на сина [PERSON] в розмірі 1270 грн. до досягненням дитиною 6 - го віку. Діти здорові, вона здорова, інших утриманців не має. З відповідачем не проживають разом з 21.05.2016 р. Відповідач [PERSON] позов в частині розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей визнав, позов в частині стягнення аліментів визнав частково, згоден сплачувати аліменти на утримання дітей по 330 грн. щомісячно на кожну дитину. Пояснив, що власної нерухомості, транспортних засобів не має, постійного місця роботи, живе за рахунок випадкових заробітків, заробляє в середньому 1500 грн. в місяць, інших утриманців не має. Разом з позивачкою не живуть 21.05.2016 року. Представник органу опіки та піклування Тиврівської РДА [PERSON] не заперечує проти задоволення позову. Суд, вислухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали спраив, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. 20.05.2006року сторони уклали шлюб. Шлюб зареєстрований виконкомом Великовулизької сільської ради Тиврівського району 20.05.2006року, актовий запис №4 (а.с. 8). Від шлюбу мають трьох дітей: [PERSON], 16.09.2007р.н.; [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвами про їх народження. Відповідно\~до\~ст.112 ч. 2 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання\~\~шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них,\~\~інтересам\~\~ їхніх\~\~ дітей,\~\~ що мають істотне значення. Відповідно до ст.51 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. Згідно зі\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберегти шлюб з відповідачем. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Наведені на обґрунтування позову обставини, що спонукали позивачку наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, а тому суд вважає, що подальше спільне проживання сторін і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки. Діти проживають з позивачкою в с. Велика Вулига Тиврівського району, по вул..Березівка, 17, що вбачається з довідки Великовулизької сільської ради № 333 від 05.06.2016 р. та не заперечується відповідачем. Відповідно до\~ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особисту прихильність дітей до кожного з них, вік дітей, стан їх здоров"я та інші обставини, що мають істотне значення. Позивачка позитивно характеризується за місцем проживання, що стверджується довідкою характеристикою, виданою виконавчим комітетом Слідянської сільської ради №02/13-84 від 21.06.2016р. Згідно повідомлення Тиврівського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області від 01.07.2016р. до адміністративної відповідальності позивачка не притягувалась, на обліках в ОВС не перебуває. Згідно з висновком органу опіки та піклування Тиврівської РДА від 26.07.2016 року за місцем проживання [PERSON] створені необхідні умови для належного проживання та повноцінного розвитку дітей. Визначення місце проживання дітей є доцільним за місцем проживання позивачки в с. Велика Вулига Тиврівського району, вул.. Березівка, 17. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе прийняти визнання відповідачем позову в цій частині, так як це не суперечить закону та не порушує інтереси інших осіб. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, і ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. \~ Як зазначено у\~статті 3 Конвенції "Про права дитини", схваленої резолюцією 44 сесії Генеральної Асамблей ООН від 20.11.89 N 44/25, ратифікованої\~Постановою Верховної Ради України від 27.02.91 N 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 даної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст.11 ЗУ «Про охорону дитинства» України та ст. 141 СК України, батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Розірвання шлюбу між батьками чи проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ЗУ "Про Державний бюджет України на 2016 р." прожитковий мінімум для дитини віком до 6 років на даний час становить 1228 грн. з 1 грудня - 1531 грн. в місяць. Прожитковий мінімум визначається як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (Закон України від: 05.10.2000 року №2017-111 «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії»). Батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, а відтак обоє з батьків зобов'язані спільно забезпечити отримання дітьми прожиткового мінімуму. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Позивачка не працює, здійснює догляд за дітьми. \~ Відповідач не працює, однак працездатний, фізично здоровий, може працювати, інших утриманців не має, а тому суд вважає обґрунтованим визначення аліментів в твердій грошовій сумі на утримання дочки - [PERSON] та сина - [PERSON] в розмірі по 765 грн. на кожного з дітей та на утримання сина [PERSON] по 614 грн. в місяць, що відповідає половині визначеного законом розміру прожиткового мінімуму на даних дітей. Суд також зауважує, що ст.. 367 ЦПК України не передбачено допускати до негайного виконання рішення в частині визначення місця проживання дітей, а тому вимоги позивачки в цій частині задоволенню не підлягають. Згідно Закону України п.3 ч.1 ст. 5 «Про судовий збір» позивачка звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів. Тому, судовий збір, з урахуванням мінімального розміру судового збору за позови майнового характеру, що становить 551,20 грн., слід стягнути з відповідача в прибуток держави. Позивачкою сплачено судовий збір за одну із пред'явлених вимог немайнового характеру в сумі 551,20 грн., що стверджується квитанцією. Оскільки позов в цій частині вимог задоволено повністю, відповідно до ст.. 88 ЦПК України, суд присуджує дані судові витрати позивачки з відповідача, а також стягує з відповідача судовий збір за іншу позовну вимогу немайнового характеру, що складає 551,20 грн., в прибуток держави.

Outcome: approved