Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-03 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача, про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що останній не цікавиться долею дитини, не приймає будь-якої участі у її вихованні, будь-які кошти на утримання доньки не надає тощо… Ухвалою суду від 25.02.2020 року витребовувались відомості з Адміністрації ДПС України щодо перетину державного кордону відповідачем, а також було зобов`язано Городоцьку району державну адміністрацію Хмельницької області надати суду висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача (а.с.35). В судовому засіданні позивач та її представник позовну заяву підтримали у повному обсязі, вказують, що відповідач не приймає жодної участі у вихованні дитини, не цікавиться її життям, а отже не виконує своїх жодних обов`язків, як батько. Позивач та її представник також вважають, що сам факт матеріального утримання дитини не може свідчити про належне виконання батьком своїх обов`язків, а навпаки, свідчить про нехтування ними, оскільки останній не приділяє дитині належну кількість часу та уваги, не приймає участі в її вихованні та повсякденному житті. Представник відповідача [PERSON] проти задоволення позову заперечив у повному обсязі, вважає його надуманим та безпідставним. Вказує, що позивачем не доведено жодної підстави, передбаченої ст.164 СК України, для позбавлення відповідача батьківських прав. Також представник відповідача вказує, що зі слів свого довірителя йому відомо, що позивач всіляко чинить перешкоди батькові у спілкуванні із донькою, налаштовує її проти нього. Зокрема вона налаштувала на телефоні дитини переадресацію викликів від батька на свій номер телефону щоб обмежити їх спілкування. Крім того вказує, що якби [PERSON] була не цікава доля його дитини, він би навряд чи приймав участь у розгляді даної справи через представника, що само по собі вже свідчить про інтерес батька до дитини та його небажання бути позбавленим батьківських прав. Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору - Городоцької районої державної адміністрації Хмельницької області в судове засідання 04.09.2020 року не з`явилася, протее подала на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову заперечила. Суд, заслухавши пояснення сторін (їх представників), дослідивши матеріали справи в межах наданих доказів, приходить до висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження [PERSON] [INFO] , її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). Дитина зареєстрована та проживає з матір"ю за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою виданої виконавчим комітетом Городоцької міської ради Хмельницької області (а.с.7). В своїх поясненях сторони (їх представники) вказують та визнають, що [PERSON] утримує свою доньку, оскільки регулярно сплачує аліменти на її утримання в сумі 2500 грн. на підставі судового рішення. Отже, позивач та її представник самі спростовують викладені ними у позові твердження про те, що відповідач ніби то не надає будь-яких коштів на утриманя дитини, тобто має місце маніпуляція фактами зі сторонни позивача. Також сторони вказують та взаємно визнають, що [PERSON] переважну більшість часу проживає за межами України, де працює. В підтвердження цього до матеріалів справи також долучено довідку ДПС України, отриману на виконання ухвали суду в іншій цивільній справи між цими ж сторонами, з якої вбачається, що за 2017-2019 р.р. [PERSON] одинадцять разів перетинав кордон між Україною та Польщею в обох напрямках (а.с.12). Аналогічна довідка була витребувана судом і в межах розгляду даної цивільної справи за період часу з 17.06.2019 року по 25.02.2020 року, з якої вбачається, що [PERSON] тричі перетинав державний кордон (а.с.46). В матеріалах справи також міститься висновок органу опіки та піклування - Городоцької районної державної адміністрації Хмельницької області від 25.08.2020 року, з якого вбачається, що орган опіки та піклування вважає за недоцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] (а.с.82). Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч.1 ст. 164 СК України. Зокрема, п. 2 ч.1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення п..2 ч.1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. На підставі ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень… В той же час, ч.6 ст.81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). За обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а також наявності конфлікту між колишнім подружжям, які створивши нові сім`ї не можуть дійти порозуміння у питаннях виховання спільної дитини, а також те, що батько дитини проти позбавлення батьківських прав заперечує, матеріально підтримує дитину регулярно сплачуючи аліменти, суд не вбачає жодних обґрунтувань для висновку про наявність правових підстав для позбавлення його батьківських прав. Сам факт перебування відповідача за межами України, що пов`язано із його бажанням мати стале джерело доходу, зокрема і для забезпечення матеріальних потреб його дитини, не може ставитись в основу неналежного виконання останнім батьківських обов`язків. Логічним і зрозумілим є той факт, що тривалий час перебуваючи за межами України, відповідач дійсно не має можливості регулярно спілкуватись з дитиною, приймати участь у її вихованні. За таких обставин, суд також не вважає належним доказом, який може свідчити про невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків, довідку надану Городоцьким ліцеєм №2, з якої вбачається, що батько [PERSON] за час навчання доньки у 5-8 класах, учениці 8-А класу, [PERSON] жодного разу не відвідав батьківські збори (а.с.8). Як встановлено судом, відповідач регулярно та протягом тривалих періодів часу перебуває за межами України, а отже об`єктивно не має можливості відвідувати навчальний заклад. Крім того, для багатьох українських сімей є характерним розподіл сімейних обов`язків, у відповідності до якого часто саме один з батьків відвідує школу та контролює навчання дитини, а інший може роками взагалі не відвідувати навчальний заклад. Також беззмістовним вважає суд і поданий позивачем письмовий доказ - рішення ЛКК №231/2 від 17.12.2019 року на підтвердження факту захворювання дитини на ГРВІ (а.с.9). Позивач вважає, що батько не цікавився станом здоров`я дитини, не надав їй жодної допомоги. Однак, даний доказ жодним чином не може свідчити про ухилення відповідача від виконання ним своїх батьківських обов`язків. Тим більше, що з довідки ДПС України від 13.09.2020 року вбачається, що у даний період часу відповідач перебував за межами України, а отже не міг бути фізично присутній біля дитини на час хвороби (а.с.12). У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 (зі змінами) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. За таких обставин, суд приходить до висновку про безпідставність заявленого позову, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами ухилення відповідача від участі у вихованні дитини, що давало б підстави для застосування до нього такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав.

Outcome: dismissed