Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до фізичної особи - підприємця [PERSON] про захист прав споживачів, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 23 січня 2013 року між нею та відповідачем було укладено договір про виготовлення та встановлення вікон з ПВХ конструкцій. Згідно до п.2.1 договору вартість виготовлення і встановлення вікон складає 3500 грн. 00 коп. З метою оплати вартості робіт по виготовленню та встановленню вікон між нею та Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» укладено кредитний договір № 401381731 від 23 січня 2013 року для отримання споживчого кредиту. Згідно з кредитним договором вказані грошові кошти перераховані безпосередньо на поточний рахунок відповідача. Згідно з п.3.1, 3.2 Договору, після оплати вартості замовлення виконавець зобов'язується виготовити та доставити вироби протягом 21-го робочого дня. До сьогоднішнього дня відповідач не виконав свої зобов'язання, передбачені п.3.2 Договору. У зв'язку з невиконанням своїх зобов'язань [PERSON], вона зверталась з відповідними заявами до відповідача, до правоохоронних органів, до Слов'янської міської Ради, Інспекції з питань захисту прав споживачів. У відповідності з п.4.2 Договору, в разі невиконання виконавцем п.3.2 за власної провини виконавця, він зобов'язаний виплатити неустойку в розмірі 0,1 % від вартості цього договору за кожен день прострочення. Станом на 08 липня 2013 року розмір неустойки складає 507 грн. 50 коп. (145 днів х 3,5 грн.) У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватися належним чином, згідно з умовами договору і вимогами вищезазначеного Кодексу. Згідно з ч.1 ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У відповідності до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання договору, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч.1 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) та вимагати відшкодування шкоди, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у встановлений строк не являється можливим; якщо значна частина об'єму послуг або робіт (більш, ніж 70 % загального об'єму) вже виконана, споживач має право розірвати договір лише відносно частини послуг чи робіт, що відбулися. У відповідності до ч.5 ст.110 ЦК України позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися за зареєстрованим місцем проживання або знаходження споживача, або за місцем нанесення йому шкоди, або за місцем виконання договору. Згідно з п.7 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються споживачі за позовними заявами пов'язаними з порушенням їх прав. Просить розірвати договір на виготовлення та встановлення вікон з ПВХ конструкцій від 23 січня 2013 року укладений між позивачем та фізичною особою - підприємцем [PERSON]. Стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 1400 грн. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялася належним чином (а.с.16), до суду надала Заяву про розгляд справи без її участі, наполягала на задоволенні позовних вимог не заперечувала проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с.16), з Заявою про розгляд справи без його участі не звертався та не повідомив про причини його неявки в судове засідання. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню враховуючи наступне. Судом встановлено, що 23 січня 2013 року між [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON] був укладений договір про виготовлення та встановлення вікон ПВХ конструкції, у відповідності до п.2.1 договору вартість робіт складає 3500,00 грн. (а.с.4-5). З метою оплати вартості робіт щодо виготовлення та встановлення вікон ПВХ, між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк», який розташований за адресою: місто Київ, вулиця Десятинна, б. 4/6, в особі Столярчук Олександри Володимирівни, яка діє на підставі Довіреності № 965/12 від 03 серпня 2008 року, в місті Слов'янську Донецької області був укладений кредитний договір № 401381731 від 23 січня 2013 року про надання споживчого кредиту у розмірі 3500 (три тисячі п'ятсот гривень 00 копійок) (а.с.6). Позивачкою була здійснена повна оплата у відповідності до договору про виготовлення та монтаж вікон ПВХ конструкції. Натомість, з боку відповідача зобов'язання належним чином не виконуються. Так, у відповідності до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватися належним чином, згідно з умовами договору і вимогами вищезазначеного Кодексу. Згідно ч.2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Згідно з ч.1 ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). З положень ч.1 ст.612 ЦК України вбачається, боржник вважається таким, що прострочив виконання договору, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. З приводу невиконання відповідачем своїх обов"язків, 01 квітня 2013 року позивачка звернулась до Слов'янського МВ (з обслуговування м. Слов'янська та Слов'янського району) ГУМВС України в Донецькій області. Дане звернення було внесено до Єдиного реєстру досудового розслідування за № 12013050510001572 (а.с. 10). Згідно з ч.1 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) та вимагати відшкодування шкоди, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у встановлений строк не являється можливим; якщо значна частина об'єму послуг або робіт (більш, ніж 70 % загального об'єму) вже виконана, споживач має право розірвати договір лише відносно частини послуг чи робіт, що відбулися. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Фізичної особи - підприємця [PERSON] про захист прав споживачів, щодо розірвання договору від 23 січня 2013 року про виготовлення та встановлення вікон з ПВХ конструкцій, підлягають повному задоволенню. Що стосується відшкодування витрат, понесених позивачкою на правову допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до частини 1 статті 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Згідно із частиною 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно із частиною 1 статті 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. За ч. 3 цієї статті до витрат, пов'язаних із розглядом справи належать витрати на правову допомогу. З укладеного договору (а.с.12) вбачається, що він складений та підписаний адвокатом. Проте свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю у справі немає. Так, Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-IY «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» встановлений граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах та зазначено, що розмір компенсації витрат не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій та під час ознайомлення з матеріалами справи у суді. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Таким чином для визначення розміру компенсації витрат на правову допомогу стороною повинен бути наданий розрахунок із зазначенням часу, який був витрачений на виготовлення документів правового характеру, а також данні щодо фактично понесених і документально підтверджених витрат на правову допомогу. Оскільки позивачами не були документально підтверджені понесені ними витрати на правову допомогу, не надані розрахунки вказаних витрат, суд позбавлений можливості визначити розмір компенсації за надання правової допомоги, а тому у задоволенні вказаних вимог необхідно відмовити через їх недоведеність. Згідно п.3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки суд ухвалює рішення на користь позивача, якого звільнено від сплати судового збору, то відповідно судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави у розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial