Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за ним право власності на автомобіль марки Seat, модель Ibiza, VIN код [NUMBER], робочий об`єм двигуна - 1984, тип кузова: ХЕТЧБЕК-В, вид пального: Бензин. Окремою вимогою позивач просить зняти усі арешти та заборони, що були накладені на автомобіль марки Seat, модель Ibiza, VIN код [NUMBER] , робочий об`єм двигуна - 1984, тип кузова: ХЕТЧБЕК-В, вид пального: Бензин, а також припинити чинність усіх розшуків даного автомобіля в межах виконавчого провадження № 59326945. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги посилався на те, що ним в вересні 2018 року на електронних торгах було придбано вказаний автомобіль. В червні 2019 року позивач звернувся до Сервісного центру МВС з метою реєстрації транспортного засобу та дізнався про наявність арешту, накладеного приватним виконавцем. Позивач вказує, що накладення арешту та оголошення в розшук належного йому автомобіля обмежує його у можливості здійснення права власності, в тому числі й унеможливлює проведення державної реєстрації даного транспортного засобу. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Поронюк І.Б. підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не подавала. Відповідач - приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Родін Г.В. у судове засідання не з`явився, подав клопотання, в якому просив проводити розгляд справи за його відсутності та ухвали у справі рішення на розсуд суду. Від відповідача АТ «Ощадбанк» до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності їх представника. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. 03.09.2018 позивачем [PERSON] на електронних торгах, що проводились Державним підприємством «СЕТАМ», було придбано автомобіль марки SEAT, модель Ibiza, ДНЗ - [NUMBER] , 2008 року випуску, сірого кольору, VIN код [NUMBER] , що підтверджується актом про проведені електронні торги № 50255684 від 13.09.2018. Даний автомобіль реалізовувався на електронних торгах як арештоване рухоме майно боржника - [PERSON] [INFO] , в межах виконавчого провадження №50255684 у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» і Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2831/5. Транспортний засіб було придбано позивачем за 88000,00 грн., сплачено гарантійний платіж у розмірі 4440,00 грн., грошові кошти за придбаний автомобіль сплачено в повному обсязі 06.09.2019, що підтверджується квитанцією від 06.09.2018. Відповідно до п. 4 Розділу X Порядку реалізації арештованого майна, після повного розрахунку переможця за придбане майно (у тому числі сплати винагороди за організацію та проведення електронних торгів) на підставі протоколу про проведення електронних торгів та платіжного документа, що підтверджує сплату додаткової винагороди за організацію та проведення електронних торгів (у випадку, якщо майно реалізувалося за ціною, вищою стартової), виконавець протягом п`яти робочих днів складає акт про проведені електронні торги. Державний виконавець додатково затверджує акт про проведені електронні торги у начальника відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Згідно п. 8 та п.9 Розділу X Порядку реалізації арештованого майна, акт про проведені електронні торги є документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно, у випадках, передбачених законодавством. У разі придбання рухомого майна акт про проведені електронні торги є підставою для отримання майна у зберігача. Зазначений акт підтверджує виникнення права власності у особи, що придбала рухоме майно. Даний автомобіль було передано позивачу 13 вересня 2018 року, що підтверджується актом видачі майна переможцю від 13.09.2018, що укладений між Державним підприємством «Сетам» та [PERSON] , тобто автомобіль марки SEAT, модель Ibiza, ДНЗ - [NUMBER] , 2008 року випуску, сірого кольору, VIN код [NUMBER] , був придбаний у спосіб, передбачений законом та належить позивачу на праві власності. Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», однією із підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах. Згідно п. 29 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 р., після реалізації арештованого майна чи його передачі стягувачу в рахунок погашення боргу всі арешти та заборони з такого майна знімаються не пізніше наступного робочого дня після отримання виконавцем документів, що підтверджують повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах або після його передачі стягувачу. 13.09.2018 головним державним виконавцем Міжрайонного відділу ДВС по Основ`янському та Слобідському районах міста Харків Лобовим Р.М. винесено постанову про припинення чинності усіх арештів та заборон накладених на легковий автомобіль марки SEAT, модель Ibiza, ДНЗ - [NUMBER] , 2008 року випуску, сірого кольору, VIN код [NUMBER] та припинено чинність усіх розшуків зазначеного вище автомобіля. Копія постанови про зняття арешту з майна від 13.09.2018 р. долучається до позовної заяви. Однак, що після купівлі на електронних торгах даного автомобіля, позивачем не здійснювались дії щодо державної перереєстрації зазначеного вище автомобіля. На початку червня 2019 року позивач [PERSON] звернувся до Сервісного центру МВС з метою реєстрації автомобіля та дізнався, що на автомобіль SEAT, модель Ibiza, ДНЗ - [NUMBER] , 2008 року випуску, сірого кольору, VIN код [NUMBER] накладено арешт згідно постанови приватного виконавця Виконавчого округу Харківської області Родіна Г.В. З наданих суду пояснень приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Родіна Г.В. вбачається, що до нього 10.06.2019 надійшла заява АТ «Ощадбанк» про відкриття виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа у справі № 2-2412/11, виданого Комінтернівським районним судом м. Харкова 06.11.2018, про стягнення з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , на користь АТ «Ощадбанк», код ЄДРПОУ 09351600, заборгованість в розмірі 507984,87 грн. 11.06.2019 приватним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП № 59326945) та направлено запит до Регіонального сервісного центру в Харківській області МВС України про надання витягу з Єдиного державного реєстру МВС щодо зареєстрованих транспортних засобів за боржником [PERSON] 09.07.2019 приватним виконавцем було отримано відповідь Регіонального сервісного центру в Харківській області МВС України про те, що за боржником [PERSON] зареєстрований транспортний засіб - автомобіль SEAT Ibiza 1984, д.н. [NUMBER] , 2008 року випуску, сірого кольору, № двигуна [NUMBER] , № кузова [NUMBER] . 11.07.2019 приватним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошено розшук постановою про розшук майна боржника, а саме автомобіля SEAT Ibiza 1984, д.н. [NUMBER] , 2008 року випуску, сірого кольору, № двигуна [NUMBER] , № кузова [NUMBER] . 11.11.2019 на адресу приватного виконавця надійшла заява [PERSON] про зняття арешту з вказаного автомобіля. За результатами розгляду приватним виконавцем Родіним Г.В. зазначеної заяви позивачем було отримано лист, згідно якого приватний виконавець Родін Г.В., посилаючись на відповідь регіонального сервісного центру в Харківській області про реєстрацію автомобіля марки SEAT, модель Ibiza, ДНЗ - [NUMBER] , 2008 року випуску, сірого кольору, VIN код [NUMBER] за [PERSON] , вказав про відсутність підстав для зняття арешту та припинення розшуку даного транспортного засобу. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Частиною 1 ст. 316 Цивільного кодексу України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності розкритий у статті 317 ЦК України. Відповідно до ч. 1 вказаної статті власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною другою цієї статті встановлено, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 6 ст. 319 ЦК України держава не втручається у здійснення власником права власності. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно положень п. 41 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою КМУ від 07.09.1998 за № 1388, забороняється перереєстрація на нового власника транспортних засобів, які перебувають в розшуку або щодо яких у Єдиному державному реєстрі транспортних засобів є відомості про накладення арешту або заборону на зняття з обліку та/або перереєстрацію на підставі судового рішення чи постанови державного виконавця. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту даної правової норми, право на звернення до суду з позовом про захист речових прав на майно встановлюється за позивачем, коли у інших осіб виникають сумніви у належності йому цього майна, та створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності у зв`язку з наявністю таких сумнівів чи втратою належних правовстановлюючих документів на майно. Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Згідно п.8 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», в одному провадженні можуть розглядатись вимоги про визнання права власності на майно та зняття арешту з майна. Згідно з правовим висновком Верховного Суду, що викладений у постанові від 13.02.2018 р. у справі № 910/11266/17: "Згідно з частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Проте юридично забезпечена можливість здійснювати правомочності щодо володіння, користування і розпорядження власника належним йому майном не може виходити за рамки, встановлені правовими нормами, що регулюють відносини у сфері власності (абзац другий підпункту 4.2 пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11.05.2005 № 4-рп/2005 у справі про права акціонерів ЗАТ). Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту даної правової норми, право на звернення до суду з позовом про захист речових прав на майно встановлюється за позивачем, коли у інших осіб виникають сумніви у належності йому цього майна, та створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності у зв`язку з наявністю таких сумнівів чи втратою належних правовстановлюючих документів на майно. Тобто у позивача є право власності на певне майно, і має місце факт оспорювання належного позивачу права. Отже, на підтвердження наявності у Позивача суб`єктивного права, на захист якого подано позов, останній повинен надати суду відповідні докази, що підтверджують його право на вказане майно, тобто право власності..." Разом з тим, Верховний Суд у справі № 910/11266/17 прийшов до висновку, що приписами ст. 34 Закону України "Про дорожній рух" та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів" (Порядок) регулюються та встановлюються обов`язки продавців та покупців транспортних засобів, зокрема, щодо зняття з реєстраційного обліку, реєстрації транспортного засобу, тощо. Однак, реєстрація транспортного засобу у відповідних реєстраційних органах не пов`язується із набуттям особою права власності на нього. Відповідно до положень ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому, факт не проведення державної перереєстрації після купівлі спірного транспортного засобу не може слугувати підставою для обмеження прав позивача на дане рухоме майно. Виходячи з вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права чи інтересу. Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ознаками судових доказів є їх достовірність і достатність. Достовірність доказів - це їх якість, точність і правильність відображення обставин, що входять в предмет доказування. А достатність це сукупність доказів, яка дозволяє вирішити справу. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Статтею 82 ЦПК України передбачені підстави звільнення від доказування, зокрема, в ч.1 зазначеної статті визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006р.). Враховуючи викладене, суд вважає заявлені [PERSON] позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. У відповідності до ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, ухвалою суду в разі внесення збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. На підставі викладеного та

Outcome: approved