Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-14 00:00:00

15.10.2019 р [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики в сумі 500 000 грн та 5000 грн судових витрат. З позовної заяви вбачається, що на підставі договору позики від 17.01.2017 року [PERSON] позичила у [PERSON] . 500 000 грн до 17 січня 2018 року та на підтвердження отримання коштів власноручно склала письмову розписку. Проте, у визначений строк відповідачка свого зобов`язання за договором позики не виконала і станом на час звернення з позовом до суду борг не повернула. Сума боргу становить 500 000 грн. Розмір понесених судових витрат становить 5000 грн судового збору. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав та пояснив, що 17 січня 2017 р на прохання відповідачки [PERSON] дав в позику останній 500 000 гривень, які відповідачка зобов`язалась повернути не пізніше 17 січня 2018 року. Однак, [PERSON] позику не повернула, неодноразові прохання та письмові вимоги позивача про погашення боргу відповідачка не виконала. Просить позов задовольнити та стягнути з [PERSON] в користь [PERSON] 500 000 грн боргу за договором позики і судові витрати. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні та у поданому до суду відзиві просить відмовити [PERSON] у задоволенні позову, оскільки ніколи не позичала у позивача 500 000 гривень, такі кошти позивач ніколи їй не передавав, а договір позики був укладений у зв`язку з трудовими відносинами, як підстава матеріальної відповідальності. Вважає, що [PERSON] є власником мережі магазинів "Шара". У 2017 році вона працевлаштувалась продавцем в один з магазинів цієї мережі в м. Славута і [PERSON] змусив її підписати договір позики коштів в сумі 500 000 грн та скласти розписку про отримання таких коштів і обов`язок їх повернути до 17 січня 2018 року. У серпні 2019 року їй повідомлено про нестачу товарів у магазині на суму 80 675 грн і запропоновано сплатити ці кошти . Оскільки вона не вважала себе винною у створенні недостачі товарів, то звернулась до Славутського відділу поліції із заявою про відкриття кримінального провадження за фактом привласнення чи розтрати товарів. Після цього їй надійшла вимога [PERSON] про повернення коштів за договором позики в сумі 500 000 грн. На підставі наведеного вважає вимоги позивача безпідставними та просить відмовити в задоволенні позову. Представник відповідачки адвокат Жилоюк О.В. просить відмовити в задоволенні позову, так як вважає позов безпідставним, оскільки фактично відповідача не одержувала в позику від [PERSON] . 500 000 грн. В ході судового розгляду позивач та його представник не довели наявність між сторонами правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов, а також справжню природу правовідносин між сторонами. Вважає, що фактично між сторонами мали місце трудові відносини, а договір позики та розписка відповідачки насправді складені з метою забезпечити матеріальну відповідальність продавця [PERSON] у разі спричинення нею розтрати чи привласнення коштів або товару. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши позовні вимоги та письмові докази, суд зхнаходить, що позов слід задовольнити з таких підстав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ст. 1047 ЦК договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що між сторонами виникли відносини позики. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Сторонами дотримано вимог закону щодо форми та умов договору позики, визначених у ст. 1047 ЦК України, оскільки 17 січня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики у письмовій формі. Відповідно до умов договору, позикодавець [PERSON] передав позичальнику [PERSON] у позику в готівковій формі кошти у сумі 500 000 гривень, а позичальник [PERSON] зобов`язалася повернути позикодавцеві [PERSON] таку ж суму грошей у готівковій формі при пред`явленні вимоги, але не пізніше 17 січня 2018 року (п. 1 Договору) (а.с.9). 17 січня 2017 року позичальник [PERSON] власноручно склала розписку про отримання позики від [PERSON] згідно з договором позики від 17 січня 2017 року в сумі 500 000 грн в повному обсязі та зобов`язалася їх повернути по закінченню договору позики, що ствердила власним підписом (а.с.10). Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс15, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. В ході судового розгляду [PERSON] ствердила, що розписку писала добровільно, договір позики підписувала добровільно, без будь-якого примусу і тиску. Зі змісту розписки вбачається отримання відповідачкою від позивача грошових коштів у сумі 500 000 грн. саме у борг та встановлено її обов`язок повернути грошові кошти позивачу, наведене стверджується також договором позики, підписаним сторонами. Відповідачка в судовому засіданні не заперечувала факту написання нею розписки, проте заперечувала отримання у борг будь-яких коштів та зобов`язання повернути їх, та зазначила, що розписка була написана з метою вирішення питання щодо матеріальної відповідальності у зв`язку з трудовими відносинами. Проте, з трудової книжки [PERSON] та наданих нею Трудових договорів між працівником та фізичною особою, яка використовує найману працю (а.с.34-40), вбачається, що відповідачка в трудових відносинах з позивачем [PERSON] не перебувала, в тому числі станом на час підписання договору позики та складання розписки про позику коштів та обов`язок їх повернути - 17 січня 2017 р. Тому заперечення відповідачки та її представника є необгрунтованими і безпідставними. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Позикодавець [PERSON] свої зобов`язання за договором позики виконав та передав [PERSON] . 500 000 гривень, що стверджукється розпискою позичальниці [PERSON] (а.с.10). Відповідачка [PERSON] зобов"язалась повернути позивачу [PERSON] позику в сумі 500 000 гривень по закінченню договору позики від 17 січня 2017 року, але не пізніше 17 січня 2018 року, про що зазначила в розписці. Однак, [PERSON] взяте на себе зобов`язання не виконала, кошти не повернула. Позивач [PERSON] надсилав на адресу відповідачки письмову вимогу про повернення боргу за договором позики від 17.01.2017 року та розпискою від 17.01.2017 року в сумі 500 000 гривень (а.с.11), що стверджується фіскальним чеком РД АТ "Укрпошта" (а.с.12). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Умови договору позики є зрозумілими та достатніми для висновку, що відповідач не виконує належним чином узяті на себе зобов`язання, внаслідок чого виникла заборгованість за договором позики. На підставі викладеного суд знаходить, що позовні вимоги [PERSON] є підставними та обґрунтованими, а тому їх слід задовольнити. Судовий збір в сумі 5000 грн 00 коп підлягає стягненню з відповідачки в користь позивача відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved