Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-22 00:00:00

В липні 2014 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою в якій просила винести рішення, яким розірвати договір про надання юридичних послуг, укладений в усній формі від 28.05.2012 року між нею та фізичною особою-підприємцем [PERSON] та стягнути з відповідача на її користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 2\~000 грн.; 3% річних за прострочення виконання зобовязання у розмірі 109 грн. 48 коп., інфляційні нарахування у розмірі 236 грн.; пеню в розмірі 3% у розмірі 21\~900 грн., а також, розірвати угоду про надання юридичної допомоги № 134/Д від 24.06.2013 року, укладену між нею та відповідачем та стягнути з відповідача на її користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 2\~500 грн.; 3% річних за прострочення виконання зобовязання у розмірі 56 грн. 10 коп.; інфляційні нарахування у розмірі 280 грн.; пеню у розмірі 3% у розмірі 20475 грн. Стягнути з відповідача на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 2\~000 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 2\~000 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка посилається на те, що 28.05.2012 року вона звернулася до фізичної особи-підприємця [PERSON] із питанням, яке повязане із наданням юридичної допомоги для оформлення спадщини (домоволодіння) за нею після смерті її батька. В той же день, між нею та відповідачем був укладений договір про надання юридичних послуг в усній формі. За послуги вона сплатила грошові кошти в розмірі 2\~000 грн. Відповідно до умов усного договору про надання юридичних послуг відповідач взяв на себе зобовязання підготувати процесуальні документи необхідні для звернення до суду та отримання рішення суду про визнання за нею права власності в порядку спадкування на домоволодіння. З пояснень відповідача їй стало відомо, що для звернення їй необхідно ще сплатити судовий збір, який вона сплатила у розмірі 214 грн. 60 коп. та передала відповідачу квитанцію. Умовами договору також передбачено, що відповідач взяв на себе зобовязання отримати рішення, яке необхідне для реєстрації права власності на домоволодіння до 01.09.2012 року, проте відповідач так і не надав їй документи необхідні для звернення до суду, для ознайомлення та підписання. В обумовлені строки, тобто до 01.09.2012 року рішення суду так і не було отримано. З вересня 2012 року по березень 2013 року відповідач усіляко ухилявся від виконання умов договору та від спілкування з нею. 12.06.2013 року, більше ніж через рік після укладання угоди про надання юридичних послуг відбулася їх зустріч. Під час зустрічі відповідач запевнив її, що в найкоротші строки, приблизно до вересня 2013 року, він підготує документи для звернення до суду і потім вона зможе зареєструвати на себе право власності на домоволодіння. 19.06.2013 року вона сплатила відповідачу 2\~200 грн. за виготовлення технічного паспорта на домоволодіння, яке розташоване в с. Богуслав, вул. Кірова, буд. 25. 24.06.2013 року вона ще сплатила відповідачу 200 грн. за транспорті витрати та було укладено угоду про надання юридичної допомоги № 134/Д, а також був підписаний рахунок замовлення/оплата послуг № 134 на суму 2\~500 грн., який підтверджує оплату юридичних послуг в повному обсязі. Відповідач взяв на себе зобовязання оформити право власності на домоволодіння на її імя та зобовязався надати їй усі консультації з питань діючого законодавства України та представляти інтереси у суді першої інстанції. Але відповідач не виконав взяті на себе зобовязання. У зв`язку з чим, позивачка була вимушена звернутися до суду для захисту своїх порушених прав. Позивачка та її представник у судове засідання не зявилися, але від представника надійшла заява у якій він позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. А також надав до справи письмові пояснення самої позивачки з рішенням кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Дніпропетровської області від 04.06.2014 року. Відповідач у судове засідання не зявився, був повідомлений належним чином, надав суду 22.06.2015 року заяву, у якій просив відкласти розгляд справи на іншу дату у звязку з його хворобою, не надавши доказів цієї обставини. Суд визнав неявку відповідача неповажною. Але в судовому засіданні 29.04.2015 року відповідач був присутній, позовні вимоги не визнав та просив у їх задоволенні відмовити. Суду пояснив, що між ним та позивачем було укладено два договори про надання юридичних послуг, перший, який за твердженням позивача був укладений в усній формі. Це письмовий договір про надання адвокатських послуг в 2012 році, де виконавцем виступає адвокат [PERSON] та другий - договір (угода) про надання юридичної допомоги від 29 травня 2013 року, де виконавцем послуг є фізична особа-підприємець [PERSON] в межах першого договору сторони домовились, що з боку адвоката будуть надані консультації та наступне представлення в суді інтересів клієнта з приводу виконання права власності на спадкове майно. Для виконання обовязків за договором про надання адвокатських послуг, ним підготовлено проект позовної заяви про визнання права власності на домоволодіння та розяснено замовнику подальші правові перспективи вирішення даної справи. Після надання відповідних розяснень та погодження правової позиції з замовником останній було надано підготовлений проект позовної заяви для підписання та погоджено, що за наслідками виконання завдання та подальшого представництва інтересів клієнта в суді, позивачем після вирішення судового спору буде сплачено 2000 грн. винагороди. Для подальшої оплати наданих послуг адвоката позивачу було надано рахунок № 56 від 28.05.2012 року. Позов було подано до Павлоградського міськрайонного суду та відкрито провадження по цивільній справі, що повністю спростовує доводи позивача про ненадання послуг з боку адвоката за договором та відмову останнього від виконання обовязків за договором. Після подання документів до суду та відкриття провадження в цивільній справі позивачка прийняла рішення про залишення без розгляду позовної заяви. Причина такого рішення могла бути повязана із консультаціями з іншими юристами та розясненням самого адвоката про відсутність судової практики з приводу вирішення відповідних спорів. Після подання позивачкою відповідної заяви даний позов було залишено без розгляду. Дана ухвала не оскаржувалася в апеляційному порядку. Таким чином, факт підготовлення проекту позовної заяви, надання консультацій та пошук відповідної судової практики свідчить про те, що з боку адвоката надавалися позивачці відповідні послуги. Умови договору виконував у повному обсязі, а саме: здійснював консультації, готував проект позовної заяви, досліджував судову практику з питання, яке цікавило позивачку. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Правовідносини із надання професійної юридичної допомоги адвокатом, що виникли між позивачем та відповідачем, повинні регулюватися нормами\~Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». У відповідності до\~ ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту; договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Згідно ч.ч.1,3 ст.27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України\~та Законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики (ч.5 ст.27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Відповідно до ч.2 ст. 29 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги може бути достроково припинений за взаємною згодою сторін або розірваний на вимогу однієї із сторін на умовах, передбачених договором. При цьому клієнт зобовязаний оплатити адвокату (адвокатському бюро, адвокатському об"єднанню) гонорар (винагороду) за всю роботу, що була виконана чи підготовлена до виконання, а адвокат (адвокатське бюро, адвокатське обєднання) зобовязаний (зобовязане) повідомити клієнта про можливі наслідки та ризики, повязані з достроковим припиненням (розірванням) договору. При цьому, відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобовязаний оплатити надані йому послуги в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст. 903 ЦК України). Згідно ст. 907 ЦК України, договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін.\~\~ Крім того, відповідно до ч. 2\~ ст. 651 ЦК Українидоговір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у звязку з виконанням цього договору (ч.3 ст. 652 ЦК України). Згідно ч.1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, між сторонами 25 травня 2012 року було укладено усну угоду про надання юридичної допомоги, згідно якої адвокат [PERSON] зобовязаний був підготувати процесуальний документ необхідний для звернення до суду для визнання за [PERSON] права власності в порядку спадкування на домоволодіння, пообіцявши отримати судове рішення до 01.09.2012 року. 28 травня 2012 року [PERSON] виписав рахунок оплати послуг № 56/Д, відповідно до якого [PERSON] за надані послуги, а саме: інформаційно-консультаційні послуги та здійснення юридичної допомоги сплатила 2000 грн. (а.с.10). 29 травня 2013 (24 червня 2013) року між ПП «Юридичні послуги» в особі [PERSON] та [PERSON] було укладено угоду про надання юридичної допомоги № 134/Д. Предметом даної угоди є надання юридичної допомоги з питання оформлення права власності на домоволодіння. відповідно до п.п.2.1-2.2 даної угоди, ПП «Юридичні послуги» зобовязаний надавати усні консультації з питань діючого законодавства України та представляти інтереси в суді першої інстанції загальної юрисдикції за вказаною справою та за дорученням Клієнта збирати відомості про факти, які в подальшому можуть бути використані в цивільних, господарських справах і в справах про адміністративні правопорушення. Дана угода вступає в силу з моменту підписання, кінцевим терміном є вересень 2013 року пунктами 6.2-6.4 даної угоди, по узгодженню сторін, угода може бути розірвана достроково. При невиконанні чи неналежному виконанні однією із сторін своїх зобовязань угода може бути розірвана в односторонньому порядку, при цьому ініціатор попереджає про це іншу сторону не пізніше чим за 3 дні. При розірванні угоди з підстав, передбачених п.п. 6.2, 6.3 Клієнту повертається вся сума гонорару за вирахуванням винагороди за фактично виконану роботу ПП «Юридичні послуги» та витрат, повязаних з виконанням угоди. Дана угода була підписана на сторонами (а.с.11). Зміст договору, його умови, відповідають принципам свободи договору, у зв'язку з чим, судом не оцінюються. 29.05.2013 (24 червня 2013) року [PERSON] виписав рахунок оплати послуг № 134, відповідно до якого [PERSON] за надані послуги, а саме: інформаційно-консультаційні послуги та здійснення юридичної допомоги сплатила 2500 грн. (а.с.10). Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У судовому засіданні встановлено та визнано позивачкою факт того, що відповідач підготував позовну заяву, звернувся до суду та отримав ухвалу про відкриття провадження. Проте, позивачка зазначає, що дана позовна заява не стосується виконанням обовязків по наданню юридичної допомоги саме їй. Дані ствердження не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки вони спростовуються наступними письмовими доказами, а саме: 21.06.2012 року до Павлоградського міськрайонного суду було подано позовну заяву від [PERSON]Г, [PERSON] до Виконавчого комітету Богуславської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області про визнання права власності. Позивачем № 2 у позовній заяві значиться саме [PERSON], яка її особисто підписала. Ухвалою від 25 червня 2012 року було відкрито провадження та призначено справу до розгляду. Ухвалою суду від 30.10.2012 року даний позов було залишено без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України, оскільки від позивачів надійшли письмові заяви про залишення позову без розгляду (а.с.55-60). Дослідивши вищезазначену угоду, суд вважає, що позивачем не доведено обставини, що відповідач не виконав умови укладеного договору про надання юридичних послуг. Посилання позивачки у позові на той факт, що відповідач взяв на себе зобовязання отримати рішення, яке було необхідно для реєстрації права власності на домоволодіння до 01.09.2012 року та відповідно до 30.09.2013 року, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки належних та допустимих доказів цього представником позивача не надано. Також, в судовому засіданні встановлено, що для виконання умов договору № 134 від 29.05.2013 (24 червня 2013) року з боку відповідача було вчинено дії щодо надання консультації з питань діючого законодавства (а.с. 61-65). Посилання позивачки у письмових поясненнях на рішенням Дисциплінарної палати Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Дніпропетровської області за № 81/ДПР-14 від 04.06.2014 року, як на доказ невиконання умов договору укладеному з відповідачем, суд не бере до уваги, оскільки як вбачається з даного рішення відносно адвоката [PERSON] дійсно застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді зупинення дії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю строком на один рік, на підставі того, що адвокат [PERSON] в порушення вимог ст. ст. 26, 27, 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та ст. 28 Правил адвокатської етики відмовився скласти у письмовій формі договір та визначити в ньому головні умови своїх взаємовідносин з клієнтом, а також навмисно відмовлявся спілкуватися з клієнтом та не бажав його інформувати. Виходячи з вищевикладеного, оцінюючи докази в їх сукупності суд\~\~вважає, що\~\~позивачем\~\~не були доведені у судовому засіданні обставини, на які він посилався як на підставу своїх позовних вимог. У звязку з чим\~\~позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 4\~500 грн.,\~не підлягає задоволенню. Крім того і не підлягають задоволенню вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних, інфляційні витрати, пені\~\~та моральної шкоди, оскільки такі вимоги є похідними під час вирішення даної справи і відмова\~\~в задоволенні позову в частині основних вимог щодо повернення сплачених позивачем коштів за договором передбачає і відмову в задоволенні вимог про стягнення 3 % річних за весь час просрочення відповідачем своїх зобовязань., інфляційних витрат, пені та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави. Оскільки позивачці у задоволенні позову відмовлено, а вона звільнена від оплати судових витрат, суд вважає що судові витрати необхідно компенсувати за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed