Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-06 00:00:00

Відповідно до ч.6 ст.268 ЦПК України 07.07.2021 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 12.07.2021року. 30.10.2020 року [PERSON] в інтересах якої діє адвокат Майстренко Наталія Миколаївна звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з позовом про відшкодування збитків завданих незаконним рішенням Ужгородської міської ради до Ужгородської міської ради, Департаменту міського господарства, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Управління державної казначейської служби України у м.Ужгороді Закарпатської області, - про стягнення з Ужгородської міської ради та Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради солідарно майнову шкоду в розмірі 229802,20 грн В позові позивач просить стягнути з Ужгородської міської ради та Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради солідарно майнову шкоду в розмірі 229802,20 грн та судові витрати у справі. В обґрунтування позову позивачем зазначено, що згідно з рішенням Ужгородської міської ради VII скликання від 18.05.2017року за №637 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відвеення земельних ділянок» [PERSON] передано в оренду строком на 5років до 18.05.2022 року земельну ділянку з кадастровим номером 2110100000:41:0501 площею0,5512 га для розміщення та експлуатації основних , підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної , машинобудівної та іншої промисловості по [ADDRESS] . На виконання вказаного рішення Департаментом міського господарства Ужгородської міської ради укладено з позивачкою договір оренди землі за №1946 від 18.05.2017року. В позові зазначає , що 12.09.2017року п.1.6 рішення №776 «Про надання та відмову у наданні дозволів на проведення експертної оцінки земельних ділянок» Ужгородська міська рада надала [PERSON] дозвіл на проведення експертної оцінки земельної ділянки на якій розміщено нерухоме майно -майновий комплекс , реєстраційний № 252466221101 що на праві власності належить позивачці. Вказує,що замовником експертної грошової оцінки вказаної вище земельної ділянки був Департамент міського господарства Ужгородської міської ради, однак, саме позивачкою було профінансовано роботи з проведення вказаної експертної оцінки. Зазначає у позові, що згідно висновку експерта вартість земельної ділянки склала 643966,96 грн з розрахунку 116,83 грн за 1кв.м. та 18.01.2019року рішенням XXXII сесії Ужгородської міської ради VII скликання за №1411 «Про приватизацію земельної ділянки несільськогосподарського призначення шляхом викупу» було затверджено вартість земельної ділянки та вирішено продати земельну ділянку за ціною 965950,44 грн із застосуванням до ціни визначеної експертом у висновку коефіцієнту 1.5. Однак, гергель не погодилась із вказаним рішенням Ужгородської міської ради від 18.01.2019р. в частині встановлення Ужгородською міською радою ціни в такому розмірі через застосування коефіцієнту та звернулася до суду про скасування рішенні в цій частині. Зазначає, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 22.07.2019р. визнано протиправним і скасовано рішення Ужгородської міської ради від 18.01.2019р. №1411 «Про приватизацію земельної ділянки несільськогосподарського призначення шляхом викупу» в частині встановлення міською радою ціни в розмірі 965950,44 грн із застосуванням коефіцієнту 1.5. Вказує у позові, що у вересні 2019року звернулася до Ужгородської міської ради з примірником судового рішення резулятивна частина якого містила зобов`язальний припис щодо укладення договору купівлі продажу земельної ділянки, однак, а ні відмови від укладення зазначеного договору а ні відповіді на звернення від відповідача не отримала. Натомість, у жовтні 2019 року Департаментом міського господарства Ужгородської міської ради замість укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки з позивачкою, було подано до Закарпатського апеляційного суду апеляційну скаргу на судове рішення у справі № 308\\1649/19 , яку мотивував тим, що судовим рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 22.07.2019року вирішено питання про його права , свободи і обов`язки , хоча його у справу не залучено було. Однак, зазначає, що в подальшому 07.04.2020р. Закарпатським апеляційним судом було розглянуто та закрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою відповідача. Вказує у позові, що всупереч зверненням позивача , тільки 19.06.2020 року Ужгородською міською радою було укладено та нотаріально посвідчено договір купівлі-продажу зазначеної вище земельної ділянки . Позивач зазначає у позові, що з 19.01.2019року по 21.08.2019року по дату набрання судовим рішенням законної сили, нею як орендарем було додатково сплачено 95636, 08 грн орендної плати та з урахуванням строку апеляційного провадженняз 22.08.2019року по 07.04.2020року понесено непередбачені , зайві витрати на орендну плату ще на суму 101823,57 грн а з 08.04.2020року по 19.06.2020року зайві понесені витрати склали 32343, 43 грн. та усього за період з дати прийняття спірного рішення нею зайво сплачено орендної плати в розмірі 229802,20грн. Відповідно до ст.ст. 1166, 1173, ЦК України шкода завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень відшкодовується державою Крім того вважає, що із вищенаведених у позові норм права вбачається, що причинний зв`язок як обов`язковий елемент відповідальності за заподіяні збитки полягає у тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки особи яка завдала шкоди та доведенню підлягає факт того що протиправні дії заподіювача є причиною , а збитки є безумовним наслідком такої протиправної поведінки. На думку позивачки, оскільки для реалізації свого права на викуп земельної ділянки по [ADDRESS] . вона вимушена була здійснити додаткові дії та понести витрати через неправомірне рішення органу місцевого самоврядування від 18.01.2019року , а тому, сплачені нею кошти, як орендні платежі за користування земельною ділянкою в період з 19.01.2019року по 19.06.2020року у розмірі 229802, 20 грн є реальними збитками та такі на її думку підлягають відшкодуванню. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.11.2020року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. 12.02.2020 року представником Ужгородської міської ради Баняс В. до Ужгородського міськрайонного суду подано письмовий відзив на позовну заяву в якому просив відмовити в задоволені даного позову. Обгрунтовуючи викладені у відзиві обставини, представник відповідача вказує на наступне. Згідно ст.206 ЗК України використання землі в Україні є оплатним. Вказує на те, що згідно п.14.1,147 ст.14 Податкового кодексу України плата за землю -обовязковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності. Відповідно до п.269.1 ст.269 Податкового кодексу України платниками податку є власники земельних ділянок ,земельних часток (паїв) та землекористувачі. Зазначає у відзиві, що на виконання умов п.11 договору оренди укладеного між позивачем та відповідачем від 18.06.2017року на строк до 18.05.2022 року , встановлено орендну плату за користування земельною ділянкою яка повинна була вноситись орендарем щомісячно протягом 30 календарних днів в розмірі 13 476.01 грн. Однак, [PERSON] належним чином не виконувала свої обов`язки орендаря та у періоди з 18.05.2017року по серпень 2018року , з жовтня 2018року по серпень 2019року, з жовтня 2019року по травень 2020року взагалі не сплачувала орендну плату за вказаним договором оренди, проте , користувалась земельною ділянкою. У зв`язку з сестиматичним порушенням [PERSON] сплати орендної виникла заборгованості по орендній платі в сумі 73 465,93 грн , яка була погашена позивачем в повному обсязі тільки 18.06.2020року. Зазначає, що позивачем оплата вартості земельної ділянки здійснено [PERSON] тільки 18.06.2020року а відтак, в силу положень ст.128 ЗК України тільки 18.06.2020року позивач отримав законні підстави для укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки за адресою [ADDRESS] . Вважає необґрунтованими твердження позивача про те що сума 229802.20 грн є розміром завданої їй майнової шкоди а позовні вимоги про стягнення вказаної суми такими що не підлягають задоволенню в повному обсзі. 30.12.2020 року представником Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради Баняс В. також подано відзив на позовну заяву у якій він просив відмовити у задоволенні заявленого позову [PERSON] . У поданому відзиві представник відповідача зазначив, що відповідно до п.8 укладеного між позивачем та Департаментом міського господарства Ужгородської міської ради договору оренди земельної ділянки №1946 від 18.06.2017року встановлено строк дії договору оренди до 18.05.2022року та згідно п.11 вказаного договору визначено , що орендна плата вноситься орендарем своєчасно щомісячно протягом 30 календарних днів в розмірі 13 476.01 грн. Проте, з моменту укладення вказаного договору оренди землі [PERSON] належним чином не виконувала свої обов`язки орендаря та у періоди з 18.05.2017року по серпень 2018року , з жовтня 2018року по серпень 2019року . з жовтня 2019року по травень 2020року зовсім не сплачувала орендну плату за вказаним договором оренди, однак , користувалась земельною ділянкою. У зв`язку з сестиматичним порушенням [PERSON] сплати орендної плати відповідач у 2018році вимушений був звернутись до Ужгордського міськрайонного суду з позовом про стягнення [PERSON] заборгованості по орендній платі в сумі 73 465,93 грн , яка була погашена позивачем в повному обсязі тільки 18.06.2020року. На думку відповідача, твердження позивача про те , що зазначена сума в розмірі 229802,20 грн , яку просить стягнути позивач та вважає таку завданою їй матеріальною шкодою є надуманими , оскільки, вказана сума є лише сплаченою орендною платою за користування земельною ділянкою протягом дії договору оренди . Відзначає те, що оплату вартості земельної ділянки за адресою . [ADDRESS] ,позивач здійснив тільки 18.06.2020року після чого 19.06.2020року Департаментом міського господарства від імені Ужгородської міської ради було підписано та посвідчено приватним нотаріусом Сабов О.І. договір купівлі-продажу земельної ділянки розташованої у [ADDRESS] . Зазначає у відзиві також те, що враховуючи відсутність належних та допустимих доказів того, що неправомірним рішенням , діями чи бездіяльністю департаменту міського господарства Ужгородської міської ради гр.. [PERSON] завдано майнова шкода а також того, що заявлена позивачем сума в розмірі 229802,20 грн є майновою шкодою, відсутній і причинний зв`язок як обовязковий елемент відповідальності за заподіяні збитки. Таким чином, вважає що позивачем жодними допустимими та належними доказами не доведено жодної із трьох обов`язкових умов а саме наявності неправомірних дій органу , наявності шкоди та причинного зв`язку між неправомірними діями і заподіяною шкодою, які в свою чергу є необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди. На думку відповідача, позивачем не виконано вимоги ст.ст.77,78,79,80 ЦПК України щодо доведення та підтвердження належними та допустимими доказами того, що неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю департаменту міського господарства Ужгородської міської ради гр.. [PERSON] завдана майнова шкода в розмірі 229802,20 грн. 30.02.2021року представником позивача [PERSON] - адвокатом Майстренко Н.М. до Ужгородського міськрайонного суду подано письмову заяву про залучення третьої особи , яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору , на стороні відповідачів Управління Державної казначейської служби України у м.Ужгороді,Закарпатської області, зміну предмета позову в порядку ст.49 ЦПК України та клопотання про долучення доказів у відповідь на відзив департаменту міського господарства Ужгородської міської ради. Відповідно до Ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від18.02.2021року судом залучено Управління Державної казначейської служби України у м.Ужгороді,Закарпатської області, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача 1 Ужгородської міської ради , відповідача 2 Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради до участі у даній цивільній справі. Відповідно до Ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.04. 2021року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Майстренко Н,М. уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити . Представник відповідача 1 Ужгородської міської ради та відповідача 2 Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради - Баняс В.В. проти заявленого позову заперечив в повному обсязі з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву поданих до Ужгородського міськрайонного суду від 30.12.2020року та 12.02.2021р. та просив відмовити в задоволенні даного позову в повному обсязі. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Управління державної казначейської служби України у м.Ужгороді Закарпатської області, у судове засідання повторно не з`явилася, явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечила, хоч про час та місце розгляду справи повідомлялась судом у встановленому законом порядку, про що містяться у матеріалах справи повідомлення про вручення судових повісток. Причини неявки в судове засідання уповноваженого представника , суду не повідомляла, клопотань про відкладення судового засідання до суду не надходило. Заслухавши думку представника позивача [PERSON] - адвоката Майстренко Н.М., представника відповідачів - Баняс В.Ю. , дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Так, в судовому засіданні судом встановлено, що 18.05.2017 року між територіальною громадою міста Ужгород в особі Ужгородської міської ради від імені якої діє Департамент міського господарства Ужгородської міської ради та [PERSON] укладено договір оренди землі №1946 та згідно п.п. 1,2,8 визначено, що земельна ділянка передається в строкове платне користування для розміщення та експлуатації основних підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної машинобудівної та іншої промисловості в [ADDRESS] площею 0,5512 га з строком дії договору до 18.05.2022року. Вказану згідно договору оренди земельну ділянку було передано [PERSON] в оренду згідно акту прийому передачі підписаного сторонами від 18.10.2017року, у стані що відповідає умовам договору оренди Відповідно до п.п.10-11 укладеного між позивачем та відповідачем договору оренди від 18.05.2017 року було визначено орендну плату у грошовій формі та яка становить 161 712,16 грн на рік і вноситься Орендарем щомісячно протягом 30 календарних днів за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця в розмірі 13 476,01 грн, але протягом 60 днів з моменту вручення податкового повідомлення має бути сплчена у розмірі визначеному п.10 договору оренди. Однак, як вбачається з Ухвали судді Ужгородського міськайонного суду від 2018 року про відкриття провадження у справі № 308/1492/18 Департамент міського господарства Ужгородської міської ради в листопаді 2018року звернувся з позовом до Ужгородського міськрайонного суду про стягнення з [PERSON] заборгованості по сплаті орендної плати за період з травня 2017року по жовтень 2018року, оскільки, останньою не сплачувалась орендна плата за надану в оренду земельну ділянку та у зв`язку з чим виникла заборгованість станом на 08.11.2018року у сумі 73465,95 грн. У судовому засіданні також представником позивача [PERSON] - Майстренко Н.М. не заперечувався той факт, що дійсно мали місце порушення з боку [PERSON] умов та строків сплати орендної плату визначеної згідно договору оренди від 18.05.2017року, та така взагалі не сплачувалась позивачем після прийняння рішення Ужгородською міською радою від 18.01.2019 року «Про приватизацію земельної ділянки несільськогосподарського призначення шляхом викупу» , хоч позивачем і використовувалась земельна ділянка згідно її цільового призначення і така заборгованість по орендній платі [PERSON] погашено тільки безпосередньо перед укладенням та нотаріальним посвідченням договору купівлі-продажу земельної ділянки 18.06.2020року, оскільки цього вимагав відповідач. Як встановлено судом, відповідно до рішення XXXII сесії VII скликання Ужгородської міської від 18.01.2019року "Про приватизацію земельної ділнки несільськогосподарського призначення шляхом викупу» було затверджено вартість земельної ділянки (кадастровий номер 2110100000:41:001:0501) площею 0.5512 га по [ADDRESS] , у сумі 643966,96 грн з розрахунку 116,83 грн за 1 кв.м. відповідно до висновку експертів від 23.04.2018року та вирішено продати [PERSON] вказану земельну ділянку із застосуванням коефіцієнту 2.5 за ціною 965950,44 грн та доручено департаменту міського господарства укласти від імені міської ради договір купівлі-продажу вищезазначеної земельної ділянки . Також рекомендовано [PERSON] звернутись у департамент міського господарства для укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки та виконувати обов`язки власника земельної ділянки згідно з вимогами ст.91 Земельного кодексу Україи. Однак, як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] не погодилась з вказаним рішенням Ужгородської міської ради від 18.01.2019року та 13.02.2019року звернулась з позовом до Ужгородського міськрайонного суду в якому просила визнати протиправним і скасувати рішення Ужгородської міської ради від 18.01.2019року в частині встановлення ціни в розмірі 965950,44 грн із застосуванням коефіцієнту 1,5 та зобов`язати Ужгороську міську раду укласти договір про продаж [PERSON] земельної ділянки (кадастровий номер 2110100000:41:001:0501) площею 0.5512 га по [ADDRESS] , за ціною визначеною грошовою оцінкою в розмірі 643 966,96 грн . Рішенням Ужгородського міськрайонного суду у справі №308/1649/19 від 22.07.2019року судом було скасовано рішення Ужгородської міської ради від 18.01.2019р в частині затвердження ціни земельної ділянки з кадастровим номером 2110100000:41:001:0501, площею 0.5512 га по [ADDRESS] в розмірі 965950, 44 грн із застосуванням коефіцієнту 1,5 та ухвалено зобов`язати Ужгородську міську раду на підставі рішення Ужгородської міської ради від 18.01.2019року №1411 укласти договір про продаж [PERSON] земельної ділянки з кадастровим номером 2110100000:41:001:0501, площею 0.5512 га по [ADDRESS] , в порядку викупу за ціною визначеною з експертною грошовою оцінкою в розмірі 643966,96 грн. В подальшому, у жовтні 2019р. не погоджуючись вказаним рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 22.07.2019року, Департаментом міського господарства Ужгородської міської ради було подано апеляційну скаргу до Закарпатського апеляційного суду . Однак, як встановлено судом, згідно Ухвали колегії суддів Закарпатського апеляційного суду від 07.04.2020р. у справі №308/1649/19 апеляційне провадження було закрито та дана ухвала набрала законної сили 07.04.2020року. З наданої суду копії заяви від 26.05.2020року адресованої до Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради слідує, що позивач зверталася з проханням укласти договір купівлі-продажу земельної ділянки та застосувати розстрочення платежу, строком на два роки. Як вбачається з норм ст.ст.127, 128 Земельного К одексу України , орган державної влади , Рада міністрів Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування, відповідно до їх повноважень , визначенх ст.122 цього Кодексу , здійснюють продаж земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них( оренди, перерфіцію, емфітевзису) громадянам, юридичним особам та іноземним державам на підставах та в порядку , встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.207 Цивільного Кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони… Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. На виконання зазначених вище вимог закону, відповідачем відповідно до розпорядження Ужгородського міського голови від 16.06.2020року «Про надання повноважень на підписання договору» було уповноважено в.о. директора департаменту міського господарства Яцків О.І. на підписання від імені Ужгородської міської ради договору купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером 2110100000:41:001:0501, площею 0.5512 га по [ADDRESS] . Як встановлено судом, після погашення позивачем [PERSON] заборгованості по сплаті орендної плати а також оплати коштів за викуп земельної ділянки, 19.06.2020р. між Ужгородською міською радою в особі директора департаменту міського господарства Яцків О.І та [PERSON] було укладено та нотаріально посвідчено договір купівлі продажу земельної ділянки (кадастровий номер 2110100000:41:001:0501) площею 0.5512 га по [ADDRESS] , за ціною визначеною грошовою оцінкою в розмірі 643 966,96 грн у відповідності до звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки від 23.04.2018року затвердженої рішенням Ужгородської міської ради та Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 22.07.2019року та Ухвали Закарпатського апеляційного суду від 07.04.2020р Як вбачається із позовної заяви, позивач ставить питання про відшкодування завданої майнової шкоди, органом місцевого самоврядування обґрунтовуючи позовні вимоги ст.1166, ч.1 ст.1173,1174 ЦК України та зазначає, що оскільки для реалізації свого права на викуп вищевказаної земельної ділянки [PERSON] вимушена була здійснити додаткові дії та понести витрати через неправомірне рішення органу місцевого самоврядування та сплачені кошти, як орендні платежі за користування земельною ділянкою в період з 19.01.2019року по 19.06.2020року в розмірі 229 802,20 грн, вважає реальними збитками. Однак, загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 Цивільного кодексу України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Так, відповідно до статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Однак, збитками є втрати, які особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Окрім того, збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). На вимогу особи, якій завдано шкоди, та, відповідно до обставин справи, майнова шкода може бути відшкодована в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо). Для настання деліктної відповідальності за статтями 1166, 1167 ЦК України необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. Незважаючи на те, що цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди, позивач повинен довести, що протиправні дії вчинено саме особою, до якого пред`явлено позов. Як встановлено судом відповідно до укладено між сторонами договору оренди землі №1946 від 18.05.2017року строк діїї останнього встановлено сторонами до 18.05.2022року та узгоджено оренду плату в розмірі 13 476,01 грн, за користування земельної ділнки для розміщення та експлуатації основних підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної машинобудівної та іншої промисловості в [ADDRESS] площею 0,5512 га . Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 29.10.2020р. встановлено, що цілісний майновий комплекс Закарпатського виробничого комбінату всеукраїнської музичної спілки , площею 856,9 кв.м. за адресою [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON] та розміщений на земельній ділянці, що належить до земель комунальної власності площею 0,5512 га. Так, відповідно до ст.206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Обєктом плати за землю є земельна ділянка . Відповідно до п.п.14.1,147 ст.14 Податкового кодексу України, плата за землю (земельний податок) -обовязковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності. Згідно норм ст.21 Закону України» Про оренду землі» від 6 жовтня 1998 року № 161-XIV встановлено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою, згідно з договором оренди землі. Таким чином , позивачем у відповідності до умов п.п.10.11 укладеного договору оренди за період дії договору сплачувалась визначена договором орендна плата, що не може вважатись збитками чи заподіяною майновою шкодою позивачу, оскільки, така сплачувалась за користування земельною ділянкою , що належала до земель комунальної власності . Так, Верховний Суд у своїй постанові від 03.04.2019року у справі № 211/7655/15-ц. дійшов до висновку про те, що розглядаючи справи щодо стягнення шкоди, завданої незаконними діями, рішеннями чи бездіяльністю органів державної влади, у конкретних правовідносинах суду необхідно встановити неправомірні дії органу державної влади, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, а довести наявність цих умов має позивач. Таким чином, з урахуванням положень п.10 ч.2 ст.16, ст.ст.1173 та 1174 ЦК України, шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами, відшкодовується державою лише у випадках визнання вказаних рішень незаконними та їх подальшого скасування або визнання дій чи бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними. Як вбачається з рішення Ужгородського міськрайонного суду від 22.07.2019року у справі 308/1649/19, на яке посилається позивач , то таким було скасовано Рішення Ужгородської міської ради від 18.01.2019 року тільки в частині, що стосувалася ціни продажу земельної ділянки з якою не погоджувався позивач та яким було зобов`язано Ужгородську міську раду на підставі раніше уже прийнятого рішення Ужгородської міської ради від 18.01.2019року укласти договір про продаж [PERSON] земельної ділянки з кадастровим номером 2110100000:41:001:0501, площею 0.5512 га по [ADDRESS] , в порядку викупу за ціною визначеною експертною грошовою оцінкою в розмірі 643 966,96 грн . Як вбачається з приписів ст.ст.1, 2, 4, 5 КАС України, виключні повноваження щодо надання оцінки законності дій та рішень органів державної влади та їх посадових осіб належать саме адміністративним судам. При цьому, особа має право заявити вимогу про стягнення збитків, завданих протиправними діями, бездіяльністю, рішеннями органів державної влади та їх посадових осіб: в рамках спору про визнання протиправними дій, бездіяльності, рішень суб`єкта владних повноважень в адміністративному суді; шляхом подання окремого позову в порядку цивільного/господарського судочинства, за умови, що протиправність дій, бездіяльності, рішень суб`єкта владних повноважень буде встановлена рішенням адміністративного суду. Таким чином, при розгляді спору про стягнення збитків, завданих протиправними діями, бездіяльністю, рішеннями органів державної влади або їх посадовими особами в порядку цивільного судочинства належним доказом протиправності такий дій, бездіяльності, рішень є відповідне рішення адміністративного суду. Наведена позиція підтверджується висновком Верховного Суду у справі № 910/9916/17, викладеним у постанові від 19.06.2018 року, де зазначено, що «необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій цього державного органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. При цьому, неправомірність рішення, дій або бездіяльності органу державної влади має підтверджуватись відповідним рішенням суду, яке буде мати преюдиційне значення для справи про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду». В зазначеному позивачем судовому рішенні Ужгородського міськрайонного суду від 22.07.2019року у справі №308/1649/19 не встановлено протиправних дій посадових осіб відповідачів, також позивачем не надано інших належних та допустимих доказів протиправності дій посадових осіб відповідачів Ужгородської міської ради та Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради, що свідчить про безпідставність позовних вимог. Таким чином, позивачем не надано доказів та не зазначено, в чому саме полягала вина відповідачів по справі та які саме протиправні дії вчинено кожним із відповідачів окремо, зокрема, Ужгородською міською радою та Департаментом міського господарства Ужгородської міської ради стосовно позивача . Посилання ж захисника [PERSON] - адвоката Майстренко Н.М. у судовому сзасіданні також на те, що звернення відповідача Департаменту міського господарства у жовтні 2019року з апеляційною скаргою до Закарпатського апеляційного суду на судове рішення Ужгородського міськрайонного суду від 22.07.2019 рокуу справі № 308/1649/19 є незаконним та продовжило період невизначеності укладення договору купівлі-продажу а також завдало майнової шкоди позивачу, то таким суд надає критичну оцінку і не бере до уваги, оскільки, такі жодним чином не підтверджені належними, допустимими та достовірними доказами. Так, однією з основиних засад судочинства є забезпечення права особи на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення що закріплено у п.8 ст.129 Конституції України та таке не може вважатися незаконним. Відповідно до ч.1 ст.17 та ч.1 ст.352 ЦПК україни учасники справи а також особи, які не брали участі у справі , якщо суд вирішив питання про їхні права , свободи , інтереси та (або) обов`язки , мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. В зв`язку з чим безпідставними є твердження позивача та її предстаника про те, що оскарження в апеляційному порядку судових рішень - є неправомірними діями відповідачів та наслідком завдання шкоди, як і сума сплачених коштів за користування земельною ділянкою у розмірі, визначеному договором оренди, не може бути визнанна майновою шкодаю. Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі. Таким чином, кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 статті 12 ЦПК України. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено наявність завданої йому шкоди, вини і протиправної поведінки відповідачів по справі а саме : Ужгородської міської ради та Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради та причинного зв`язку між шкодою і протиправною поведінкою відповідачів. За наведених вище обставин, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог і вважає за необхідне в позовних вимогах відмовити в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (ч.2 ст.133 ЦПК України). Частинами 1, 2, 3 ст.141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні з позовом до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 2298,02 грн. Ці витрати не підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача, оскільки позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed