Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-06 00:00:00

15 лютого 2018 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього [PERSON], [INFO]. Позов мотивувала тим, що дитина мешкає окремо, батько не цікавиться розвитком дитини, не займається вихованням, матеріально не утримує. Відповідач позов не визнав, зазначив, що вважає себе відповідальним батьком, однак відзив у встановлений судом строк не подав. В судовому засіданні позивач, її представник позов підтримали і просили суд його задовольнити. Відповідач позов не визнав. Представник третьої особи просив позов задовольнити. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено наступне. Батьками малолітнього [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON], яка після одруження з [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]» Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, моральний та духовний розвиток. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України №3 в Постанові „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав" від 30.03.2007 року, позбавлення батьківських прав ( тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів та ін. ), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до висновку орган опіки та піклування Деснянської районної у м. Чернігові ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Деснянської районної у місті Чернігові ради від 26.03.2018 року, вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до сина [PERSON], [INFO]. При цьому, орган опіки та піклування встановив, що вихованням та матеріальним утриманням в повному обсязі [PERSON] займається мати [PERSON]. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили той факт, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, вихованням та утриманням дитини не займається. Крім того, в судовому засіданні відповідач не зміг на запитання суду зазначити, в якому навчальному закладі навчається дитина, які гуртки відвідує дитина, який у неї розмір одягу та взуття, що свідчить про його самоусунення від виконання своїх батьківських обов'язків. Згідно з норми ст. 164 СК України, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. При цьому ухилення від виконання дитини є лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов'язків. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, як встановлено в судовому засіданні ухилення від виховання дитини з боку відповідача здійснюється за умови його винної поведінки та свідомого нехтування ним своїх обов'язків, оскільки відповідач не цікавиться матеріально-побутовими умовами. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позбавлення відповідача батьківських прав буде відповідати інтересам дитини.

Outcome: approved