Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-30 00:00:00

[PERSON] , 22.01.2019р. звернулась в суд з позовом до Керницької сільської ради Городоцького району Львівської області, Городоцької районної державної адміністрації Львівської області, третя особа Головне управління Держгеокадастру у Львівській області про визнання недійсним Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] виданого на ім`я [PERSON] (виправлено « [PERSON] ») на підставі розпорядження голови Городоцької РДА №721 від 02.12.2002р. та зареєстрованого в Книзі записів державних актів за №979; скасування державної реєстрації земельних ділянок і зокрема: площею 0,5222 га, кадастровий номер [NUMBER] , площею 0,4069 га, кадастровий номер [NUMBER] та площею 0,0884 га, кадастровий номер [NUMBER] , що призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кожна; визнання права приватної власності на землю (середню земельну частку) площею 1, 38 га без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості згідно Сертифікату [NUMBER] виданого 21.04.1997р. за № 325 , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] мотивуючи тим, що у жовтні 2018 року звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на означену ділянку, однак їй відмовлено у видачі такого свідоцтва, оскільки Державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER] виданий Городоцькою райдержадміністрацією на ім`я [PERSON] 29.12.2002р., тобто після смерті спадкодавця. Просила позов задовольнити. Ухвалою судді від 28.01.2019р. провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження (а.с. 28). Позивачка у заяві від 31.05.2019р. позов підтримала покликаючись на мотиви викладені у заяві, просила про розгляд справи за її відсутності (а.с. 67). Сільський голова Керницької сільської ради Городоцького району Львівської області Артим В.В. у листі №99 від 15.05.2019р. позов визнав, просив про розгляд справи за його відсутності (а.с. 64, 66). Представник Городоцької районної державної адміністрації Львівської області, який належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, відзиву на позов або ж заперечень щодо позову [PERSON] - не подав (а.с. 43, 51). Представник третьої особи - Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, який належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив (а.с. 63). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд доходить наступного висновку. Згідно ст. ст. 4, 12, 13 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. У п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що у разі відкриття спадщини до 01.01.2004р. застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Статтею 524 ЦК УРСР визначено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ч.1 і ч.2 ст.549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Із змісту заяви [PERSON] , із довідки Керницької сільської ради Городоцького району Львівської області №53 від 16.01.2019р., інших матеріалів справи убачається, що [PERSON] до дня смерті значилася зареєстрованою та проживала разом з дочкою [PERSON] на [ADDRESS] (а.с. 21). Згідно копії паспорта, копій свідоцтв про народження серія [NUMBER] та про укладення шлюбу [NUMBER], [PERSON] , [INFO] є дочкою [PERSON] та [PERSON] (а.с. 5-6, 8). [PERSON] померла [INFO] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с. 9). Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 27.12.2018р., [PERSON] відмовлено у визнанні за нею права власності на земельну ділянку пл.1,0175 га призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що на території Керницької сільської ради Городоцького району Львівської області згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія [NUMBER] від 29 грудня 2002 року в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки спадкодавець за життя не набула права власності на означену земельну ділянку, а отже, така не належала їй на часі відкриття спадщини і не може бути об`єктом прав та обов`язків, що входять до складу спадщини (а.с. 23-24). Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Громадяни та юридичні особи відповідно до частини 1 статті 116 Земельного кодексу України набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Паювання земель колективних сільськогосподарських підприємств проводилось відповідно до Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям». Згідно п. 5 вищеозначеного Указу, видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. Із листа сільського голови Керницької сільської ради Городоцького району Львівської області №102 від 20.05.2019р. убачається, що з 01.01.2019р. набули чинності зміни в земельному законодавстві, у тому числі зміни в Законі України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", відповідно до якого підставами для виділення земельних ділянок у власність громадянам є рішення сільської ради (а.с. 65). Згідно копії Сертифікату серії [NUMBER] виданого головою Керницької Ради народних депутатів Городоцького району Львівської області на підставі рішення Городоцької ради народних депутатів №589 від 22.07.1996р., [PERSON] 21.04.1997р. набула право приватної власності на землю (середню земельну частку) площею 1, 38 га без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, що на території Керницької сільської ради Городоцького району Львівської області (а.с. 20). Згідно зі статтею 125 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності, та його державної реєстрації, а відповідно до статті 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Державний акт, виданий після смерті спадкодавця при зазначенні в ньому дати прийняття уповноваженим органом відповідного рішення про передачу у власність земельної ділянки за життя спадкодавця, свідчить про набуття спадкодавцем права власності на земельну ділянку. Із копій Державного акту серії [NUMBER] на право приватної власності на землю та свідоцтва про смерть серії [NUMBER] убачається, що [PERSON] набула право власності на земельну ділянку загальною площею 1, 0175 га на підставі розпорядження голови Городоцької райдержадміністрації Ради народних депутатів від 02 грудня 2002 року № 721, тобто через сім років після смерті (а.с. 19). Відповідно до ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках передбачених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту державної реєстрації. Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав), згідно положень абзацу першого ч.1 ст.2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Частиною 2 статті 3 вищеозначеного Закону передбачено, що держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Відповідно до глави 16 Цивільного Кодексу України правочин може бути визнано недійсним з підстав, визначених законом. У разі визнання недійсним правочину може бути визнано недійсним і правовстановлюючий документ, який посвідчує право власності на майно. Згідно із роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України в абзаці другому пункту 2 Постанови від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», виходячи з положень статей 8, 124 Конституції України, статей 26, 30, 87-90, 97, 100, 102, 118, 123, 143-146, 149, 151, 153-158, 161, 210, 212 ЗК України, глав 27, 33, 34 Цивільного Кодексу України, статті 15 Цивільного процесуального Кодексу України (2004 року), статті 12 Господарського процесуального кодексу України судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватись як зазначені рішення, угоди, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними тільки державних актів на право власності може мати місце в разі їх видання з порушенням вимог закону, усупереч рішенням чи угодам. У цьому разі таке визнання є належним та самостійним способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Згідно положень ст. 236 ЦК України правочин визнаний судом недійсним є недійсним з моменту його вчинення. Оскільки Державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER] на ім`я [PERSON] виданий 29 грудня 2002 року на підставі розпорядження голови Городоцької райдержадміністрації Ради народних депутатів від 02 грудня 2002 року № 721, тобто через сім років після смерті [INFO] [PERSON] , а отже в порушення вимог закону, суд визнає недійсним Державний акт та скасовує державну реєстрацію земельних ділянок і зокрема: площею 0,5222 га, кадастровий номер [NUMBER] , площею 0,4069 га, кадастровий номер [NUMBER] та площею 0,0884 га, кадастровий номер [NUMBER] , що призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кожна. Разом з цим, ураховуючи фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, а також досліджені судом під час розгляду справи докази, суд доходить висновку, що [PERSON] при житті набула право приватної власності на землю (середню земельну частку) площею 1, 38 га без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, що на території Керницької сільської ради Городоцького району Львівської області, згідно Сертифікату серії [NUMBER] , а отже, таке право є об`єктом прав та обов`язків, що входить до складу спадщини, що після смерті [INFO] . [PERSON] , позивачка фактично прийняла спадщину, користується спадковим майном, інших спадкоємців, які б претендували на спадкове майно за законом чи за заповітом немає, відтак є підстави для задоволення позову [PERSON]

Outcome: approved