Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-27 00:00:00

05.07.2021 року заявники [PERSON] та [PERSON] звернулися до Корабельного районного суду м. Миколаєва з заявою про розірвання шлюбу за заявою подружжя в прядку ч. 3 ст. 293 ЦПК України. Мотивуючи заяву тим, що заявники [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, який зареєстровано 09.10.2007 року Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, Миколаївської області, Україна, актовий запис № 760, що підтверджується оригіналом свідоцтва про одруження Серія [NUMBER] від 07 жовтня 2007року. Від шлюбу заявники мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, яке видане 03.07.2012 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції у Миколаївський області, Серія [NUMBER] від 03.07.2012 року. Сімейне життя між заявниками не склалося. Фактично шлюбні відносини між ними припинені з 15.03.2021 року та спільне господарство не ведеться з 23.06.2021 року. За таких обставин вважають, що нормальні шлюбні відносини між ними не можуть бути поновлені. Між заявниками досягнуто згоди стосовно майнових суперечок згідно шлюбного договору від 25.06.2021 року . Між заявниками досягнуто згоди стосовно участі у вихованні та утриманні спільної дитини - [PERSON] , про що свідчить нотаріально посвідчений договір від 25.06.2021 року. Відповідно до умов вказаного договору [PERSON] , залишається проживати з матір`ю, при цьому батько має право бачитись з ним в порядку, передбаченому зазначеним договором. Будь-які спори стосовно майна або інших питань між заявниками відсутні. В судове засідання сторони не з"явились, були повідомлені про час та місце розгляду справи у порядку встановленому ст.ст. 128, 130 ЦПК України. Заявники, надали до суду заяви в якій заявлені вимоги підтримали та просили розглянути справу без їх участі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява про встановлення факту, що має юридичне значення та підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид не позовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності не оспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені розділом IV «Окреме провадження» ЦПК України. Стаття 109 Сімейного кодексу України передбачає можливість розірвання шлюбу між подружжям, яке має дітей, у спрощеному порядку, а саме в порядку непозовного цивільного судочинства (окремого провадження, згідно з ч. 3 ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України). Але, щоб суд міг розглянути справу про розірвання шлюбу в окремому провадженні, мають бути наявні такі умови: подружжя має спільне бажання розірвати шлюб, яке виражається в поданій до суду відповідній спільній заяві; між подружжям вирішені всі питання, пов`язані з місцем проживання дітей, забезпеченням умов їхнього життя, а також їх вихованням; після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права жодного з подружжя, а також права дітей. Таким чином, дозвіл на розлучення за взаємною згодою чоловіка та дружини ґрунтується на договірній теорії шлюбу: основою шлюбу є договір, отже, його можна припинити в будь-який час за погодженням сторін. Згідно із статтею 21 Сімейного кодексу України заявниками в цій справі є тільки подружжя - особи, які перебувають в офіційно зареєстрованому шлюбі. До суду подається спільна заява подружжя про розірвання шлюбу, до якої має бути доданий письмовий договір про те, з ким проживатимуть діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто проживатиме окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Згідно з п. 8 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 р. № 11 з метою захисту інтересів неповнолітніх дітей суд має перевірити зміст письмових договорів, які подружжя подає під час розгляду справи про розірвання шлюбу. Відповідно до статті 109 Сімейного кодексу України подружжя має право подати письмовий договір, у якому передбачити: з ким із них проживатимуть діти; яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той із батьків, хто проживатиме окремо; умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Крім того, подружжя має подати до суду договір про розмір аліментів на дитину (дітей). Законодавець додатково передбачив у ч. 2 ст. 109 Сімейного кодексу України обов`язкову нотаріально посвідчену форму для договору між подружжям про розмір аліментів на дитину. Суд також має перевіряти дотримання нотаріального посвідчення такого договору, оскільки в ньому сторони (подружжя) передбачають способи виконання обов`язку утримувати дитину тим із батьків, хто проживає окремо від неї. Сторони передбачають у договорі також порядок, умови та форми (грошова і (або) натуральна) надання утримання одним з батьків. Відповідно до ч. 3 ст. 109 Сімейного кодексу України суд повинен встановити, що подана заява відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права. Для ухвалення рішення про розірвання шлюбу суд встановлює, що: заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка; після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права жодного з подружжя; після розірвання шлюбу не будуть порушені права дітей цього подружжя. Розгляд судом справи про розірвання шлюбу в окремому провадженні зазвичай закінчується ухваленням судового рішення про розірвання шлюбу між подружжям (чоловіком,дружиною). Судом встановлено, що заявники [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, який зареєстровано 09.10.2007 року Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, Миколаївської області, Україна, актовий запис № 760, що підтверджується оригіналом свідоцтва про одруження Серія [NUMBER] від 07 жовтня 2007року. Від шлюбу заявники мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, яке видане 03.07.2012 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції у Миколаївський області, Серія [NUMBER] від 03.07.2012 року. Сімейне життя між заявниками не склалося. Фактично шлюбні відносини між ними припинені з 15.03.2021 року та спільне господарство не ведеться з 23.06.2021 року. За таких обставин вважають, що нормальні шлюбні відносини між ними не можуть бути поновлені. Між заявниками досягнуто згоди стосовно майнових суперечок згідно шлюбного договору від 25.06.2021 року . Між заявниками досягнуто згоди стосовно участі у вихованні та утриманні спільної дитини - [PERSON] , про що свідчить нотаріально посвідчений договір від 25.06.2021 року. Відповідно до умов вказаного договору [PERSON] , залишається проживати з матір`ю, при цьому батько має право бачитись з ним в порядку, передбаченому зазначеним договором. Будь-які спори стосовно майна або інших питань між заявниками відсутні. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, при цьому, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами, дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу буде суперечити інтересам чоловіка та дружини, що виключає відновлення колишніх сімейних відносин та збереження шлюбу. При цьому суд також враховує, що рішення сторонами прийнято з усвідомленням його наслідків. Згідно з ч. 7 ст. 294 Цивільного процесуального кодексу України при ухваленні судом рішення судові витрати (судовий збір та витрати, пов`язані з розглядом справи) не відшкодовуються, якщо інше не передбачене законом, рішення суду в такій справі набирає законної сили за загальними правилами (ст. 273 Цивільного процесуального кодексу України). На підставі викладеного, суд вважає, що наявні підстави для задоволення спільної заяви подружжя та розірвання шлюбу між ними.

Outcome: approved