Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-08 00:00:00

Військово-цивільна адміністрація міста Торецьк Донецької області звернулася до суду з позовом в інтересах малолітнього [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. На доведеність заявлених вимог зазначає, що [PERSON] має неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] та малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Вироком Мар'їнського районного суду Донецької області від 27.02.2014 року [PERSON] була засуджена до позбавлення волі, у зв'язку з чим рішеннями виконавчого комітету Дзержинської міської ради від 19.03.2014 року №№ 82-83 малолітнім [PERSON] та [PERSON] було надано статус дітей, позбавлених батьківського піклування. Рішеннями виконавчого комітету Дзержинської міської ради від 16.04.2014 року №№ 126-127 малолітніх [PERSON] та [PERSON] було влаштовано до державних закладів на повне державне забезпечення. 22.02.2017 року [PERSON] була звільнена з місць позбавлення волі, але до теперішнього часу так і не звернулася до служби у справах дітей, не намагалася повернути дітей додому. [PERSON] не працює, за місцем проживання характеризується задовільно, спиртними напоями не зловживає, вихованням дитини не займається, не цікавиться його здоров'ям, не приділяє йому ваги, не проводить з дитиною вільний час, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, матеріально не утримує сина. Згідно інформації Маріупольської загальноосвітньої школи-інтернату І-ІІ ступенів № 2 Донецької області та КЗОЗ «Обласний будинок дитини № 3» м. Харкова, мати дітей [PERSON], після звільнення з місць позбавлення волі, не цікавилася їх долею, матеріально не допомагала, жодного разу не відвідувала дітей в державних закладах. Маріупольською загальноосвітньою школою-інтернат І-ІІ ступенів № 2 подано позовну заяву про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON], 2002 року народження. ВЦА в м. Торецьк Донецької області просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно свого малолітнього сина [PERSON] та стягнути з неї аліменти на утримання сина на користь ВЦА м. Торецьк Донецької області. Представник позивача надала суду заяву з проханням розглянути справу без її участі, на задоволенні позову наполягає, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач до суду не з'явилася, про день та час розгляду справи була належним чином повідомлена, заяви про розгляд справи без її участі не надала. Судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до копії свідоцтва про народження, серії [NUMBER] та копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини перщої статті 135 Сімейного кодексу України, [PERSON] народився [INFO] у смт. Новгородське м. Дзержинська Донецької області, мати дитини - [PERSON], батько дитини зазначений на підставі ст. 135 СК України. (а.с. 15-16) З матеріалів справи вбачається, що малолітній [PERSON], [INFO], знаходиться у Обласному будинку дитини № 3 з 14.02.2015 року по теперішній час. За час знаходження дитини у закладі мати - [PERSON] сина не відвідувала, станом здоров'я не цікавилася, моральної підтримки не надавала, не виявляла бажання забрати дитину додому. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] самоусунулися від виховання свого сина, за місцем проживання характеризується задовільно, у зловживанні спиртними напоями помічена не була. Згідно висновку військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області від 29.09.2017 року, позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO], є доцільним.(а.с. 3-4 ). Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Статтею 11 цього ж Закону передбачено, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно статті 12 цього Закону виховання в сім'ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров"я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Необхідно зазначити, що ухилення від виконання юридичного обов'язку - виконання батьківських обов'язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, що в судовому засіданні було судом достовірно встановлено, виходячи з поведінки відповідачки та наданих суду доказів. У ч. 1 ст. 164 СК України наведено перелік підстав позбавлення батьківських прав, який складається з шести пунктів. Він охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини. Для задоволення позову достатньо впевнитись в одному з них. Так у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов'язків відносно свого малолітнього сина [PERSON], участі у його вихованні та утриманні не приймає, не цікавиться долею сина, а тому вважає, що позбавлення її батьківських прав відповідає інтересам дитини. Суд вважає, що одночасно, згідно зі ст. 166 Сімейного Кодексу України з відповідача слід стягнути аліменти на утримання дитини на користь військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області.

Outcome: approved