Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-30 00:00:00

15 липня 2015 року [PERSON] звернулась в Зіньківський районний суд Полтавської області з зазначеним позовом. Позовні вимоги мотивувала тим, що прийнявши спадщину після смерті чоловіка, [PERSON], вона не може оформити свої права на спадкове майно по причині належності житлового будинку до суспільної групи господарств колгоспний двір та відсутності інформації про земельну ділянку в Державному земельному кадастрі. В судове засідання сторони не прибули, від них надійшли заяви в яких, позивач [PERSON] позов підтримує в в повному обсязі, а відповідач, Тарасівська сільська рада Зіньківського району Полтавської області, не заперечує проти позову. Сторони просять суд розглядати справу за їх відсутності. Суд вирішив за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, з урахуванням норм ст.197 ЦПК України. Суд, прийнявши до уваги письмові заяви сторін, вивчивши та проаналізувавши матеріали цивільної справи і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно, підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, 26 вересня 2014 року помер [PERSON]. За місцем його смерті: вул. Ставкова, буд. № 3, село Тарасівка, Зіньківський район, Полтавська область, відкрилася спадщина. Позивач прийняла спадщину в порядку встановленому ч.3 ст.1268 ЦК України. Спадкова справа на майно померлого [PERSON] заведена приватним нотаріусом [PERSON] 28 квітня 2015 року за за №31-2015. 24 червня 2015 р. у спадковій справі № 31-2015 приватний нотаріус видав позивачу свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 2,9975 га, розташованої на території Тарасівської сільської ради, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. До складу спадкового майна також входить право [PERSON] у спільній сумісній власності на житловий будинок за адресою: вул..Ставкова, 3 село Тарасівка Зіньківського району, Полтавська область та земельна ділянка площею 0,57 га за цією ж адресою з цільовим призначенням (використання) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та ведення особистого селянського господарства. У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку та житловий будинок позивачу відмовлено з підстав відсутності у Державному земельному кадастрі інформації про земельну ділянку та відсутності документа підтверджуючого право власності на житловий будинок, що був втрачений за невідомих обставин. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус [PERSON] 14 липня 2015 р. виніс відповідну постанову №193/02-31. Відсутність інформації про земельну ділянку у Державному земельному кадастрі та відсутність правовстановлювального документа на житловий будинок перешкоджають в належному оформленні та реєстрації спадщини, тому законне право позивача на нерухоме майно підлягає судовому захисту. У відповідності до приписів ст. ст.120, 123 ЦК Української РСР рівність часток кожного із співвласників колгоспного двору презумпується. Згідно з Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26 і №69, суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім'ї). Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п. г) п. 6 Постанови №20 від 22.12.95 р. Про судову практику у справах за позовами по захист права приватної власності, згідно зі ст.4 Постанови Верховної Ради України "Про введення в дію Закону "Про власність" ( 885-12 ) загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. Станом на 01.07.1990 року, згідно записів господарської книги №4 в особовому рахунку №803, головою сімї, а відтак і головою майна колгоспного двору до якого входить будинковолодіння в с.Тарасівка, вул.. Ставкова, буд. №3, була [PERSON], мати позивачки. Крім неї членами колгоспного двору були [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] померла 1 січня 1992 року. Після смерті [PERSON] та [PERSON], [PERSON] залишилася єдиним власником житлового будинку за адресою: вул.. Ставкова, буд. №3, село Тарасівка Зіньківського району Полтавської області, який в цілому складається з позначених на плані земельної ділянки в технічному паспорті літерами: А-1 житловий будинок; Б літня кухня; Б 1 сарай; В гараж; Г сарай; г сарай; З сарай; Д вбиральня; Н сарай; н сарай; К колодязь питний; №1 огорожа; №2 ворота огорожі; №3 трубопровід. Житловий будинок закінчений будівництвом до 05.08.1992 року, розташований на земельній ділянці загальною площею 0,57 га, яка була передана у приватну власність [PERSON] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та ведення особистого селянського господарства, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії Р1 №603307 виданого 02 грудня 2002 року Тарасівською сільською Радою народних депутатів, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №163, тому за нормою ч. 4 ст. 3, ч.3 ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» є обєктом цивільних правовідносин, як обєкт нерухомого майна речове право на яке підлягає державній реєстрації. За приписами норм ст.1225 ЦК України та п. г ч.1 ст.81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини без зміни її цільового призначення. Земельна ділянка, як обєкт цивільних прав, ідентифікується визначенням її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру, що визначено ст. 791 Земельного кодексу України. В Україні юрисдикційну функцію щодо оформлення спадкових прав виконує нотаріат. В тім, суб'єктивне право позивача на успадкування житлового будинку та земельної ділянки померлої перебуває у невизнаному стані по причині, що житловий будинок відносився до суспільної групи господарств колгоспний двір, а земельна ділянка, як обєкт цивільних прав не визначена у відповідності до вимог ст. 79-1 Земельного кодексу України. Вказана обставина не дозволяє позивачу оформити спадкові права на нерухоме майно та здійснити реєстрацію речового права. Так як, суд здійснює правозахисну функцію, а нотаріат в даному випадку - правоохоронну, суд задовольняє позовні вимоги позивача щодо визнання за нею права приватної власності на житловий будинок та земельну ділянку. Судом не встановлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси третіх осіб. Враховуючи вищевикладене, відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, ст.120, 123 Цивільного кодексу Української РСР, ст. 81, ст. 79-1 Земельного кодексу України, ч. 4 ст. 3, ч.3 ст.19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", ст.16, ст. 328, ст. 346, ст.1217, ст.1218, ст.1225, 1261, ч.ч.1,3,5 ст.1268 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved