Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до Печерського районого суду м. Києва з даним позовом в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , зважаючи на наступне. Позивачу стало відомо, що відповідно до договору про відступленняі права вимоги вимоги від 27.10.2017 р., ґкий було укладено між ПАТ "Банк Фінанси та Кредит" та [PERSON] до [PERSON] перейшло право вимоги за кредитним договором укладеним між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] 22.06.2007 р. № 3258-067И та іпотечним договором № 3258-0671, який забезпечує виконання кредитного договору .ПАТ «Банк «фінанси та Кредит» на даний час знаходиться у стадії ліквідації. Позивач вважає рішення банку в частині продажу права вимоги за кредитним договором, який було укладено позивачем 22.06.2007 р., оскільки йог було укладено без дозволу органу опіки та піклування. В квартирі, яка є предметом іпотеки, що забезпечує виконання кредитного договору - квартирі [ADDRESS] зареєстровані і позивачі і неповнолітня дитина - [PERSON] , [INFO] . Крім того, на момент укладання оскаржуваного договору питання пред`явлення вимоги за кредитним договором вже було вирішено - винесено рішення Жовтневим районним судом м. Запоріжжя 20.07. 2015 р. яким з позивача стягнуто заборгованість за кредитним договором. Також при укладанні договору було порушено вимоги Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з огляду на те, що на момент укладання спірного договору банк перебував у процедурі ліквідації, отже від імені ПАТ «Банк «фінанси та Кредит» договір не міг бути укладеним - фінансова установа не мала права розпоряджатися майном. Зважаючи на викладене позивач просить суд визнати недійсним договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 27.10.2017 р. укладений між [PERSON] та АТ «Банк «фінанси та Кредит», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лісіціною Я.Б., зареєстрованим у реєстрі за № 3420, за яким відбулось відступлення прав за кредитним договором № 3258-067/И від 22.06.207 р. і іпотечним договором № 3258-0671 від 22.06.2007 р. та стягнути з відповідача [PERSON] судові витрати. 10.05.2018 р. суддею Печерського районного суду м. Києва винесено ухвалу про направлення справи за позовом [PERSON] передано на розгляд Шевченківського районного суду м. Києва відповідно до положень ст. ст. 27,31 ЦПК України. 06.09. 2018 р. Шевченківським районним судом м. Києва відкрито провадження у даній цивільній справі , вирішено питання про її розгляд за правилами загального позовного провадження. Від представника ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» надійшов відзив на позовну заяву де зазначено наступне. 17.09.2015 р. Правління НБУ прийняло постанову № 612 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних». У зв`язку із цим виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 17.09.2015 р. прийнято рішення № 171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» те делегування повноважень тимчасового адміністратора». 17.12.2015 р. Правління НБУ прийняло постанову № 898 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит». На підставі даної постанови виконавчою дирекцією Фонду 18.12.2015 р. прийнято рішення № 230 «Про початок процедури ліквідації АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку» розпочато процедуру ліквідації банку АТ «Банк «Фінанси та Кредит» з 18.12.2015 р. по 17.12.2017 р. Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 5175 від 27.11.2017 р. «Про продовження строків здійснення процедури ліквідації АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень ліквідатора» продовжено строк здійснення процедури ліквідації банку на два роки по 17.12.2019 року включно. За положеннями Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», норми якого є спеціальними щодо виведення бан4ку з із ринку, порядок реалізації майна фінансової установи відбувається на підставі нормативно - правових актів Фонду. За вимогами Положення щодо організації продажу активів (майна) банку, що ліквідується, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 24.03.2016 р. № 388, зареєстровано у Мінюсті України 20.04.2016 р. за № 606/28736, можуть продаватись такі активи банку як право вимоги. За результатами відкритих торгів (аукціону) з продажу права вимоги за кредитним договором та договорами забезпечення, які оформлені відповідним протоколом електронних торгів UA-EA-2017-09-19-000153-а між АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] було укладено договір про відступлення (купівлі -продажу) прав вимоги від 27.10.2017 р. , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лісіціною Я.Б., відповідно до якого банк відступив шляхом продажу [PERSON] належні банку права вимоги до позичальника за кредитним договором та договорами забезпечення, в тому числі право вимоги за Іпотечним договором № 3258-0671 від 22.06.2007 р., укладеним між банком та [PERSON] . Такий договір є договором щодо права вимоги до позичальника, іпотекодавця та поручителя, і не є договором щодо нерухомого майна і попередня згода Органу опіки, для його укладання, в даному випадку не вимагається. Крім того, за рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя не було звернуто стягнення на предмет іпотеки, рішення суду не було виконано, заборгованість не погашено. Відповідно до ухвали Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27.12.2017 р. замінено сторону у виконавчому [PERSON] Відзив на позовну заяву надано і представником [PERSON] . Представником відповідача зазначено, що 27.10.2017 р. на підставі договору про відступлення (купівлі - продажу) права вимоги за кредитним договором № 3258-067И від 22.06.2007 р. укладеного між позивачем та ПАТ «Банк «фінанси та Кредит» та договором іпотеки № 3258-0671 від 22.06.2007 р., укладеного в забезпечення викон6ання зобов`язань за кредитним договором, право вимоги за зазначеними договорами перейшло до відповідача. Наявність судового рішення щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, яке не було виконано, не муже бути перешкодою для укладання спірного договору, оскільки не припинило зобов`язальних правовідносин між сторін договору, а тому заміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається, на стадії виконання судового рішення не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин і не впливає на правомірність цесії (правова позиція Верховного Суду України, викладена у постанові від 19.08.2014 р. у справі № 923/945/13. Крім того, укладання спірного договору жодним чином не впливає на статус нерухомого майна, яке перебуває в іпотеці, та не змінює його власника. Також представник відповідача зазначає, що станом на день укладення договору іпотеки неповнолітні особи не були зареєстровані у квартирі. Дії щодо реєстрації дитини у предметі іпотеки були здійснені позивачем після укладання договору іпотеки, в порушення його умов. В подальшому представником позивача було уточнено заявлено вимоги в частині підстав заявлення позову. Зазначено, що право вимоги за кредитним договором було реалізовано позивачем до укладання оскаржуваного договору, отже таке майно не є активом банку, отже заміна кредитора у зобов`язанні потягне за собою повторне стягнення з позивача заборгованості за кредитним договором за одним кредитним договором різними кредиторами та порушення прав позивача як боржника. Крім того, відповідач фізична особа не може бути кредитором в силу положень Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання фінансових послуг». Кредитором фінансової послуги - послуги щодо надання кредиту, може бути виключно фінансова установа (юридична особа), оскільки фізична особа не наділена правом надання фінансових послуг. За своєю природою оскаржуваний догорів є договором факторингу і вимагає певного суб`єктного складу. Отже, відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням ч. 3 ст. 512 та ст. 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підстав кредитного договору характерним є спеціальний суб`єкт а саме банк або інша фінансова установа.. Аналогічна позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постановах від 11.09.2018 р. (справа № 909/968/16) та від 31.10.2018 р. (справа № 405/646/11). [PERSON] подав відзив на уточнений позов де вказав наступне. Відступлення права вимоги є договірною передачею ви ними правочин, при цьому заміна кредитора саме у зобов`язанні допускається протягом усього часу існування зобов`язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом. В судовому засіданні позивач, її представник підтримали заявлені вимоги, просили задовольнити. Представник [PERSON] заперечував щодо задоволення вимог та просив відмовити у задоволенні позову. Представник АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в судове засідання не з`явився, по день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, поважність причин неявки не повідомив. Заяв та клопотань від нього в адресу суду не надходило. Вислухавши доводи учасників процесу, дослідивши надані докази та надавши їм належну оцінку суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, зважаючи на наступне. Встановлено і не заперечується сторонами, що 27.10.20117 р. між Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено договір про відступлення (купівлі - продажу) прав вимоги за умовами якого Банк відступає шляхом продажу новому кредитору належні Банку, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги банку до позичальника, іпотекодавця та поручителя, зазначених у додатку № 1 до договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли права боржників або які зобов`язані виконати зобов`язання боржників, за кредитним договором, іпотечним договором, договором поруки, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у додатку № 1 до договору . Новий кредитор сплачує Банку за Права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим договором. Також встановлено, і не заперечується учасниками процесу, що за зазначеним договором до [PERSON] перейшло право вимоги до позичальника - [PERSON] за кредитним договором № 3258-067И від 22.06.2007 р., укладеного між позивачем та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та договором іпотеки № 3258 -0671 від 22.06.2007 р., укладеного між [PERSON] та банком в забезпечення виконання позичальником умов кредитного договору. Не заперечувалось у судовому засіданні сторонами, їх представниками, що предметом іпотеки за вищезазначеним договором є квартира [ADDRESS] , яка на від 22.06.2007 р., на підставі договору купівлі - продажу від 22.06.2007 р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Степаненко Д.В. Кредитор у зобов`язанні, відповідно до положень ст. 512 ЦК України, може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). При цьому, як це визначено ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Позивач зазначає, що договір укладений між відповідачами має бути визнати недійсним, оскільки передано право вимоги за іпотечним договором предметом якого є квартира, в якій зареєстровано неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , укладання догороу відбулось від імені банку, що перебуває у стані ліквідації, а крім цього фізична особа не має права надавати фінансові послуги, а отже з нею не може бути укладено договору цесії. Крім того, позивач стверджує, що кредитор скористався правом вимоги до позичальника, про що свідчить заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20.07.2015 р. За приписами ч.ч 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. При цьому за положеннями ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. В свою чергу за положеннями ч.ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Разом з тим ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання, відповідно до ст. 80 ЦПК України. За приписами ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно із ч. 1-3,6 ст. 203 ЦК України: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Як вбачається з наданих доказів, а саме довідки про реєстрацію місця проживання особи у квартирі [ADDRESS] з 16.087.2007 р. зареєстровано [PERSON] , [INFO] . За приписами Закону України «Про охорону дитинства» Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Проте, в розумінні вищенаведених норм ЦК України, перехід права вимоги до нового кредитора, у зв`язку із укладанням відповідного договору, не тягне за собою зміну статусу предмету іпотеки і не зумовлює відчуження майна. Так, я свідчать матекріали справи, 18.12.2015 р. набрало чинності рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя, яким стягнуто на користь ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" з [PERSON] стягнуто заборгованість за кредитним договором № 3258-067И від 22.06.2007 р. Верховний Суд України у своїй постанові у справі № 3-56гс14 від 19.08.2014 р. зазначив, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору, тому заміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається, на стадії виконання судового рішення не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин і не впливає на правомірність цесії. Під час розгляду справи позивачем її представником не заперечувалась та обставина, що рішення суду виконано не було, за таких обставин, відповідачі не були обмежені в укладанні оскаржуваного договорупротягом усього часу існуванняч зобов`язання. Зазначене ж позивачем в якості підстави для визнання правочину недійсним може слугувати доводами щодо заперечень стягнення з боржника новим кредитором суми заборгованості, вказаної в договорі, в разі пред`явлення такої вимоги, проте не є обставиною, з якою законодавець передбачає можливість визнання угоди недійсною. На переконання суду не може слугувати підставою для визнання недійсним договору і та обставина, що банком було укладено договір з фізичною особою, оскільки за своєю правовою природою укладений договір є договором факторингу, зважаючи на наступне. Відповідно до положень ст. 1077 ЦК України За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або фінансова установа, а також фізична особа- суб`єкт підприємницької діяльності, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції, відповідно до ст. 1079 ЦК України. В розумінні положень ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансові послуги, і дана обставина н оспорювались учасниками процесу, надаються фінансовими установами, що унеможливлює участь у таких правовідносинах фізичних осіб. Разом з тим, під час розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про укладання між сторонами договору факторингу та передачу права на надання фінансових послуг. Також не може слугувати для визнання недійсним договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги і доводи позивача щодо відсутності права банку здійснювати такі з огляду на вимоги спеціального Закону - Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Як встановлено в судовому засіданні, 17.09.2015 р. Правління НБУ прийняло постанову № 612 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних». У зв`язку із цим виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 17.09.2015 р. прийнято рішення № 171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» те делегування повноважень тимчасового адміністратора». 17.12.2015 р. Правління НБУ прийняло постанову № 898 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит». На підставі даної постанови виконавчою дирекцією Фонду 18.12.2015 р. прийнято рішення № 230 «Про початок процедури ліквідації АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку» розпочато процедуру ліквідації банку АТ «Банк «Фінанси та Кредит» з 18.12.2015 р. по 17.12.2017 р. Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 5175 від 27.11.2017 р. «Про продовження строків здійснення процедури ліквідації АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень ліквідатора» продовжено строк здійснення процедури ліквідації банку на два роки по 17.12.2019 року включно. Відповідно до приписів ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Уповноважена особа Фонду з дня свого призначення здійснює такі повноваження: 1) виконує повноваження органів управління банку; 2) приймає до свого відання майно (кошти) банку, вживає заходів щодо забезпечення його збереження, формує ліквідаційну масу та виконує функції з управління та реалізації майна банку; 3) складає не пізніше ніж через три дні з дня свого призначення перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду; 4) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів; 5) у встановленому законодавством порядку вживає заходів до повернення дебіторської заборгованості банку, заборгованості позичальників перед банком та пошуку, виявлення, повернення (витребування) майна банку, що перебуває у третіх осіб; 6) звільняє працівників банку відповідно до законодавства України про працю; 7) заявляє відмову від виконання договорів та в установленому законодавством порядку розриває їх; 8) передає у встановленому порядку на зберігання документи банку, які підлягають обов`язковому зберіганню; 9) виконує повноваження, які визначені частиною другою статті 37 цього Закону; 10) здійснює відчуження активів і зобов`язань банку в разі, якщо це було передбачено планом врегулювання, або в інших випадках за рішенням виконавчої дирекції Фонду. Як вбачається з рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 3279 від 31.07.2017 р. Про затвердження умов продажу активів АТ «Банк «Фінанси та Кредит» уповноваженій особі Фонду було доручено забезпечити, зокрема, підписання договорів купівлі-продажу активів (майна) з переможцями торгів. При цьому активами АТ «Банк «Фінанси та Кредит» серед іншого було визнано права вимоги до [PERSON] . Протокол електронних торгів за наслідками аукціону з продажу права вимоги підписано Уповноваженою особою Фонду на ліквідацію АТ «Банк Фінанси та Кредит» . Пленум Верховного Суду України в своїй постанові № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснив, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Підсумовуючи все вищенаведене, суд приходить до висновку, що стороною позивача не доведено наявність обставин, з якими чинне законодавство передбачає можливість визнання договору недійсним, а тому приходить до висновку, що заявлені вимоги не підлягають задоволенню. Розподіляючи судові витрати, суд керується приписами ст. 141 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: dismissed