Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до Комінтернівського районного суду з вищеназваним позовом. Позов обґрунтовано тим, що 14 грудня 2007р. між відповідачами в особі їх представника [PERSON], яка діяла на підставі довіреності, та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу майна - зерносховища та тваринницького приміщення № 3 (молочно-товарної ферми), що розташовано за адресою: вулиця Центральна, 1-б, с.Переможне Комінтернівського району Одеської області.При укладенні та підписанні договору сторони дійшли згоди по всім його суттєвим умовам, договір повністю виконаний сторонами [PERSON] сплатила [PERSON] 42 000 гривень, їй було передано зерносховище та тваринницьке приміщення № 3 (молочно-товарну ферму),по Акту приймання-передачі. За домовленістю, договір мав бути нотаріально посвідчений, але продавці ухиляються від нотаріального посвідчення договору. [PERSON] просить суд визнати договір купівлі-продажу майна, укладений 14 грудня 2007 р. між відповідачами в особі їх представника [PERSON], яка діяла на підставі довіреності, та [PERSON] дійсним; визнати за [PERSON] право власності на майно: зерносховище та тваринницьке приміщення № 3 (молочно-товарну ферму), що складається з: тваринницького приміщення № 3 літера А, зерносховища літера Б, вимощення І, та розташовано за адресою: вулиця Центральна, 1-б, с.Переможне Комінтернівського району Одеської області. Відповідачі належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, до судового засідання не зявились, докази про поважність причини неявки не надали, тому суд вирішує справу за наявними у ній доказами. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вивчивши наявні матеріали у справі, розглядаючи спір у межах заявлених вимог, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню за таких підстав. Судом встановлено, що у процесі реформування аграрного сектора економіки на засадах приватної власності, відповідачі - колишні члени колективного сільськогосподарського підприємства «Марина» с.Переможне Комінтернівського району Одеської області отримали Свідоцтва про право власності на майновий пай (майнові сертифікати). Відповідно до п.п.2,3 ст.9 Закону України „Про колективне сільськогосподарське підприємство, пай є власністю члена підприємства. Право розпоряджатися своїм паєм за власним розсудом член підприємства набуває після припинення членства в підприємстві. Пай може успадковуватися відповідно до цивільного законодавства України та статуту підприємства. У разі виходу з підприємства його члени мають право на пай натурою, грішми або цінними паперами відповідно до розміру та структури пайового фонду або в іншій, за згодою сторін, формі. Згідно з Указом Президента від 29.01.2001р., "Про заходи щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектора економіки, в Україні забезпечено виділення групі осіб (окремим особам), які є власниками паїв, індивідуально визначених об'єктів зі складу майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств чи їх правонаступників стосовно майна. Згідно з п.9 Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики України від 14 березня 2001 р. N 62, виділення із складу пайового фонду майна у натурі окремим власникам чи групам власників за їх бажанням у процесі вирішення майнових питань здійснюється підприємством-правонаступником (користувачем) на підставі рішення зборів співвласників. Загальними зборами співвласників майна СВК «Марина» від 24.04.2001р. (протокол № 2) було виділено майновий пай вартістю 41 705,32 грн. в натурі, шляхом передачі у власність відповідачам зерносховища та тваринницького приміщення № 3 (молочно-товарної ферми), що складається з: тваринницького приміщення № 3 літера А, зерносховища літера Б, вимощення І, та розташовано за адресою: вулиця Центральна, 1-б, с.Переможне Комінтернівського району Одеської області. Акт прийому-передачі вказаного майна між відповідачами в особі їх представника [PERSON], яка діяла на підставі довіреності, підписано, майно фактично передано відповідачам. Згідно із витягом із рішення № 245 виконкому Красносільської сільської ради від 23.09.2010р., зерносховищу та тваринницькому приміщенню № 3 (молочно-товарна ферма) присвоєна адреса: вулиця Центральна, 1-б, с.Переможне Комінтернівського району Одеської області. Відповідно до п.15 Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики України від 14 березня 2001 р. N 62, свідоцтво з відміткою про виділення майна в натурі індивідуально, акт приймання-передавання майна можуть бути підставою для оформлення прав власності на зазначене майно в установленому порядку. Згідно зі ст.328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ч.1 ст.210 ЦК України, правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Статтею 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що обов'язковій державній реєстрації підлягає право власності на нерухоме майно. Отже, відповідачі не оформили право власності на майно в порядку, передбаченому законом. 14 грудня 2007р. між відповідачами в особі їх представника [PERSON], яка діяла на підставі довіреності, та [PERSON], було укладено договір купівлі-продажу майна (далі Договір). Відповідно до п.1.1 Договору, предметом Договору є зерносховище та тваринницьке приміщення № 3 (молочно-товарна ферма), що складається з: тваринницького приміщення № 3 літера А, зерносховища літера Б, вимощення І, та розташовано за адресою: вулиця Центральна, 1-б, с.Переможне Комінтернівського району Одеської області, що належить Продавцю на підставі Протоколу № 2 загальних зборів співвласників майна СВК «Марина» від 24 квітня 2001р., та Акту прийому-передачі майна уповноваженій особі.Згідно з п.5.2 Договору, за ним встановлена позовна давність у 10 років. При укладенні та підписанні Договору сторони дійшли згоди по всім його суттєвим умовам, Договір повністю виконаний Сторонами [PERSON] сплатила [PERSON] 42000 (сорок дві тисячі) гривень, їй було передано зерносховище та тваринницьке приміщення № 3 (молочно-товарну ферму),по Акту приймання-передачі. За домовленістю, Договір мав бути нотаріально посвідчений в термін до 30 січня 2008р. Але до цього часу продавці ухиляються від нотаріального посвідчення Договору. Відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Пунктом 13 Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. Відповідно до ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно зі ст.656 ЦК України, предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав. Відповідно до ст. 190 Цивільного кодексу України, майном як особливим об'єктом вважаються річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Майнові права є неспоживною річчю та визнаються речовими правами. Обовязкове нотаріальне посвідчення та державна реєстрація договору купівлі-продажу майнових прав законом не вимагається. З проаналізованих матеріалів справи виходить, що фактично 14 грудня 2007р. між відповідачами в особі їх представника [PERSON], яка діяла на підставі довіреності, та [PERSON], було укладено договір купівлі-продажу майнових прав на зерносховище та тваринницьке приміщення № 3 (молочно-товарна ферма), що складається з: тваринницького приміщення № 3 літера А, зерносховища літера Б, вимощення І, та розташовано за адресою: вулиця Центральна, 1-б, с.Переможне Комінтернівського району Одеської області. Покупець [PERSON] виконала вказаний договір, сплатила [PERSON] 42000 (сорок дві тисячі) гривень.Продавці виконали вказаний договір, ними було передано [PERSON] майнові права на зерносховище та тваринницьке приміщення № 3 (молочно-товарну ферму),по Акту приймання-передачі від 14 грудня 2007р. Таким чином, належить визнати дійсним договір купівлі-продажу майнових прав, а позовна вимога про визнання дійсним договору купівлі-продажу майна задоволенню не підлягає. У відповідності до ч.1 ст.334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст.330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст.388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього. Відповідно до ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублено власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Згідно статті 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Отже, на підставі фактично укладеного договору купівлі-продажу майнових прав, визнаного судом дійсним, позивачка набула право власності на вищезазначене майно. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права.

Outcome: partial