Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-23 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] звернулась до Городнянського районного суду Чернігівської області з позовом та просила стягнути з відповідача [PERSON] шкоду, завдану смертю потерпілого, тобто смертю батька неповнолітнього позивача, який трагічно загинув з вини відповідача. В обгрунтування позову посилається на те, що вироком Дружківського міського суду Донецької області від 05.12.2019 року [PERSON] визнаний винним за ч.1 ст. 115 КК України за вбивство її колишнього чоловіка [PERSON] . [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] . Останній трагічно загинув від винних дій відповідача внаслідок вогнепального кульового наскрізного поранення грудної клітини з ушкодженням кровноносних судин, згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] помер [INFO] . Син (позивач) як непрацездатна особа має право на відшкодування шкоди з боку винного до досягнення 18 років у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні. За вирахуванням частки, яка припадала на загиблого, на користь дитини підлягає стягненню Ѕ частина середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з 18 лютого 2018 року та до досягнення ним вісімнадцяти років (а у разі навчання у вищому навчальному закладі до закінчення навчання, але не більше як до досягнення ним 23 років). Крім того, син загиблого зазнав душевних страждань і розмір грошового відшкодування завданої йому моральної шкоди оцінює на суму 200000 гривень, яку просить стягнути з відповідача як компенсацію душевного болю, завданого смертю близької особи. \~ \~ \~ \~У судове засідання позивач не зявилась, просила суд розглянути справу за наявними матеріалами без її участі, надала згоду на ухвалення заочного рішення (а.с.55). Згідно положень ч.3\~ст.211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] повідомлявся про час та місце судового розгляду за адресою реєстрації (а.с.40) згідно приписів п.2 ч.7 ст. 128 ЦПК України, участі у судовому розгляді не приймає. Відповідно до вимог\~ ст.280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений, не подав відзив і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ураховуючи, що відповідач відсутній у судовому засіданні, а сторона позивача не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутності [PERSON] на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази, встановивши правовідносини сторін і предмет позову, визначившись з правовою нормою, яка підлягає застосуванню до правовідносин сторін, суд дійшов наступного висновку. Встановлено, що [PERSON] , [INFO] , помер у м. Курахове Марїнського району Донецької області 18 лютого 2018 року у віці 34 роки, що підтверджено свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.29). Причиною смерті [PERSON] стало вогнепальне кульове наскрізне поранення грудної клітки з ушкодженням кровоносних судин. 05 грудня 2019 року вироком Дружківського міського суду Донецької області (а.с.6-13) [PERSON] (відповідач) визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України. У вироку викладено обставини вчинення такого злочину. [PERSON] , проходячи військову службу за контрактом у військовій частині [NUMBER] , яка дислокувалась у м. Марінка Марінського району Донецької області, обіймаючи посаду навідника-оператора і механізованого взводу 2 механізованої роти 1 механізованого батальйону вказаної військової частини, у військовому званні „молодший сержант. 18 лютого 2018 року приблизно о 18 годині 45 хвилин, знаходячись у кімнаті № 10 другого поверху будівлі КЛПУ „Донецький обласний госпіталь для ветеранів війни м. Марінка, розташованого за адресою: [ADDRESS] , діючи умисно, перебуваючи в стані алкогольного спяніння, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, на грунті раптово виниклих неприязних відносие до раніше знайомого [PERSON] , маючи намір на протиправне позбавлення життя останнього, за допомогою 5,45 мм автомату АКС-74, заводський № 1549704,1981 року випуску, здійснив один прицільний постріл в [PERSON] , який в цей час знаходився у вказаній вище кімнаті напроти нього, чим заподіяв останньому вогнепальне кульове наскрізне поранення грудної клітини ліворуч з ушкодженням великих судин з гострою кровотечею, внаслідок чого [PERSON] помер на місці. Причиною його смерті стало вогнепальне кульове наскрізне поранення грудної клітини ліворуч з уламковим переломом лівої ключиці великих судин підключичної ділянки ліворуч, верхівки лівої легені з кровотечею у грудну порожнину 1800 мл рідкої крові, що ускладнилось загальним малокрівям внутрішніх органів і гемарогічним шоком. Наведений вирок набрав законної сили 14.07.2020 після його перегляду колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Донецького апеляційного суду (а.с.14-23). Згідно ч.6 статті 82 ЦПК України вирок суду у кримінальному провадженні , який набрав законної сили є обовязковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалений вирок в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З урахуванням вказаного, відповідач є належним субєктом у якого виник обовязок відшкодувати шкоду, спричинену загибеллю близької особи позивача. \~ \~ \~ \~Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.32) доводиться той факт, що загиблий [PERSON] за життя був батьком [PERSON] , [INFO] . Актовий запис про народження № 4 складений 27.07.2007 року виконавчим комітетом Новокотельнянської сільської ради, Андрушівського району, Житомирської області. \~ \~ \~ \~Згідно довідки № 8 від 29.05.2018 (а.с.26) до членів сімї загиблого належить син [PERSON] , 2007 року народження. Інших утриманців не вказано. За змістом\~абзацу 1\~частини першої\~та частини\~другої статті\~1200\~ЦК України\~у разі\~смерті потерпілого\~право на\~відшкодування шкоди\~мають непрацездатні\~особи,\~які були\~на його\~утриманні або\~мали на\~день його\~смерті право\~на одержання\~від нього\~утримання,\~а також\~дитина потерпілого,\~народжена після\~його смерті. Коло осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, можна розділити на дві групи: а) непрацездатні особи, які були на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання утримання; б) дитина потерпілого, народжена після його смерті. Позивач, як непрацездатний (в силу віку) син, перебував один на утриманні потерпілого на день його смерті. Таким чином, він має право на відшкодування шкоди з боку винного до досягнення 18-ти років у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні. За вирахуванням частки, яка припадала на загиблого, на користь дитини підлягає стягненню Ѕ частина середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого. У розпорядження суду надано грошовий атестат серії ЗУ № 338873 (а.с.56) за формою № 2, виданий військовою частиною [NUMBER] , згідно якого встановлено, що у 2018 році грошове забезпечення [PERSON] складало суму 14056,17 гривень, з урахуванням 6428 грн 57 коп винагороди , виплаченої за АТО 18 лютого 2018 року. \~ \~ \~ \~Винагорода за\~безпосередню участь\~в АТО\~виплачується не\~за весь\~час залучення\~особи до\~складу сил\~та засобів\~АТО,\~а тільки\~за час\~фактичної участі\~цієї особи\~у відповідних\~заходах.\~Так,\~зарахування особи\~до списку\~осіб,\~що безпосередньо\~беруть участь\~у проведенні\~антитерористичних операцій,\~здійснюється на\~підставі відповідних\~наказів командирів\~(штабу\~АТО),\~в яких\~зазначається про\~дату початку\~такої участі\~та дату\~фактичного завершення\~такої участі.\~В подальшому,\~на підставі\~вмотивованого рапорту\~керівника структурного\~підрозділу,\~де проходить\~службу особа,\~ГУ МВС\~України в\~області\~видається відповідний\~наказ,\~який,\~в свою\~чергу,\~є підставою\~для нарахування\~грошової винагороди\~особам рядового\~і начальницького\~складу органів\~внутрішніх справ,\~призначеної за\~безпосередню участь\~у проведенні\~АТО. Приписами Наказу Міністерства оборони України «Про особливості виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій» від 02 лютого 2015 року №49 (зареєстрований в МЮ України 05 лютого 2015 р. за № 135/26580), яким затверджено Порядок та умови виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та резервістам, механізм підтвердження виконання окремих завдань\~під час безпосередньої участі\~у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду. Згідно з п. 6 розділу 1 даного Порядку\~виплата винагород військовослужбовцям здійснюється за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи АТО,\~інших заходах в умовах особливого періоду, визначених додатком 1 до постанови Кабінету Міністрів України «Про особливості виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій» від 31 січня 2015 року № 24. Аналіз нормативно-правових актів дає підстави вважати, що винагорода за участь в антитерористичній операції є додатковою виплатою військовослужбовцям, яких залучено до участі у ній. При цьому, виплата винагороди залежить від певних умов та лише в означений період, а також під час безперервного перебування на стаціонарному лікуванні після отриманих у такий період поранень (контузії, травми, каліцтва). Тобто, така виплата не є постійною і не має систематичного характеру, а її розмір залежить як від днів участі в антитерористичній операції так і від виконаних завдань, що визначається наказом командира. Оскільки винагорода за участь в антитерористичній операції не має систематичного характеру, є тимчасовою виплатою для тих військовослужбовців, які залучені до участі у ній, вона залежить від певних обставин, її розмір не є фіксованим, а виплата не є щомісячною, у зв`язку з чим така винагорода не є щомісячним додатковим видом грошового забезпечення, який є складовим елементом грошового забезпечення, з якого обчислюється пенсія, відповідно до\~статті 43 Закону №2262-ХІІ (Правова позиція щодо відсутності підстав для включення до складу грошового забезпечення винагороди за участь в антитерористичній операції висловлена Верховним Судом, зокрема, у постанові від 18 квітня 2019 року (справа №431/703/17), у постанові Великої Палати Верховного Суду від 6 лютого 2019 року (справа №522/2738/17). Аналогічна правова позиція вказана Верховним Судом в постанові від 10.09.2020 року по справі № 428/883/17). З аналогічних підстав винагорода за АТО не може бути прийнята і судом для вирахування розміру середнього заробітку потерпілого, з якого вираховується частка, яка підлягає відшкодуванню позивачу. Таким чином, з урахуванням поданої довідки (а.с. 57) середній заробіток вираховується: 30+565+59,50+327,25+3785,50+3559,50 = 8326,75 грн. На користь дитини підлягає стягненню Ѕ частина середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого, а саме: 4163,38 гривень. При прийнятті рішення суд враховує роз`яснення, які містяться в п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» про те, що суми на відшкодування шкоди (страхові виплати) мають присуджуватись потерпілому з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дня встановлення професійного захворювання, а особам, які мають право на виплати у зв`язку зі смертю годувальника, - з дня смерті потерпілого, але не раніше дня виникнення права на виплати у строки, зазначені в підпунктах "а", "б" п. 20 цієї постанови. При поданні заяви про відшкодування шкоди після закінчення трьох років із дня втрати потерпілим працездатності внаслідок нещасного випадку або з дня смерті годувальника присудження виплат провадиться з дня звернення з такими вимогами. Оскільки три роки з дня смерті годувальника не минули на момент пред"явлення позову до суду, то періодичні виплати мають бути присуджені з 18.02.2018 (дня смерті голувальника). Вирішуючи питання про покладення на відповідача обовязку відшкодувавння моральної (немайнової) шкоди, суд зясував наявність такої шкоди, протиправність діяння заподіювача , наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням її заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Безсумнівно,\~спричинивши смерть\~батьку неповнолітнього\~ [PERSON] ,\~відповідач завдав\~дитині душевного\~болю з\~приводу непоправної\~втрати рідної\~близької особи,\~а тому\~спричинив моральну\~шкоду,\~яку і\~повинен відшкодувати. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких позивач зазнав з причини, що залишився напівсиротою, не міг у подальшому отримати турботу і опіку батька, зростав без захисту близької людини. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. \~ \~ \~ \~Ураховуючи глибину душевних страждань, тривалість моральних страждань, що сягає на все життя сина, який втратив батька, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням того, чи спричинена смерть носила умисний характер, суд не вбачає можливим зменшити суму відшкодування моральної шкоди, заявлену потерпілою стороною у позові. Тому до стягнення підлягає та грошова сума, яку позивач вваажає необхідним та достатнім розміром грошового відшкодування моральної шкоди.

Outcome: approved