Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до відділу освіти Турійської РДА про стягнення витрат, понесених на відрядження. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що вона за наказом відділу освіти Турійської РДА від 29 серпня 2013 року №187-К перебувала у відрядженні у м. Луцьку, після чого подала відповідачу звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, з підтверджуючими документами використаних коштів на загальну суму 996.53 грн. Посилаючись на те, що витрати, понесені на відрядження, їй не відшкодовані, позивач просила стягнути з відповідача на її користь 996.53 грн. витрат, понесених на відрядження. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, просила позов задовольнити. Представник відповідача Поліщук В.В. в судовому засіданні, не оспорюючи фактичних обставин справи та розміру витрат, понесених на відрядження, пояснив, що такі витрати позивачу не відшкодовані у зв'язку з недостатнім виділенням асигнувань із бюджету. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. При цьому суд виходив з наступного. З матеріалів справи слідує, що позивач [PERSON] згідно наказу відділу освіти Турійської районної державної адміністрації від 29 серпня 2013 року №187-К була відряджена у м.Луцьк на курси підвищення кваліфікації на термін з 02 по 20 вересня 2013 року (а.с.2). При цьому [PERSON] було витрачено: 57.43 грн. на проїзд, 369.10 грн. на проживання, а також їй нараховано 570 грн. добових, а всього: 996.53 грн., що підтверджується документально (а.с.3). Факт направлення позивача у відрядження та розмір витрачених нею коштів у зв'язку з відрядженням ніким не оспорюється. Відповідно до ст.121 КЗпП України працівники мають право на відшкодування витрат та одержання інших компенсацій у зв'язку з службовими відрядженнями. Працівникам, які направляються у відрядження, виплачуються: добові за час перебування у відрядженні, вартість проїзду до місця призначення і назад та витрати по найму жилого приміщення в порядку і розмірах, встановлених законодавством. Згідно зі ст. 122 КЗпП України при направленні працівників для підвищення кваліфікації з відривом від виробництва за ними зберігається місце роботи (посада) і провадяться виплати, передбачені законодавством. Інструкція про службові відрядження в межах України та за кордон, яка затверджена наказом Міністерства фінансів України від 13 березня 1998 року, передбачає, що підприємство, яке відряджає працівника, здійснює реєстрацію особи, яка відбуває у відрядження, у спеціальному журналі, зобов'язане забезпечити його грошовими коштами (авансом) у розмірах, установлених нормативно-правовими актами про службові відрядження. Окремим видом витрат, що не потребують спеціального документального підтвердження, є добові витрати (видатки на харчування та фінансування інших особистих потреб фізичної особи), норми яких установлені відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23.04.1999 року №663 „Про норми відшкодування витрат на відрядження в межах України та за кордон". Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог [PERSON] щодо відшкодування відповідачем понесених нею витрат на відрядження на загальну суму 996.53 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи, що за подання даного позову позивач відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» була звільнена від сплати судового збору, то на підставі п.1.1 ч. 2 ст. 4 вказаного Закону з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 243.60 грн. На підставі викладеного, ст. ст. 121, 122 КЗпП України, та

Outcome: approved