Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-19 00:00:00

01 березня 2019 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області (далі - ГУНП), Державної казначейської служби України (далі - ДКСУ) про відшкодування моральної шкоди, третьої особи на стороні позивача слідчий СВ Саксаганського відділення поліції Криворізького відділу поліції Головного управління поліції у Дніпропетровській області Козохват Д.В. (далі - слідчий Саксаганського ВП Козохват Д.В.). В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що [INFO] помер її син [PERSON] . За фактом його смерті було порушено кримінальне провадження № 12017040750002852 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України. Позивач вважає, що органи досудового розслідування тривалий час проводять розслідування факту смерті її чина та не встановлюють обставин його смерті, чим спричиняють їй моральні страждання. Вважає, що відповідачі повинні відшкодувати їй моральну шкоду солідарно у розмірі 100 000 грн. Ухвалою суду від 09 квітня 2019 року позовну заяву було прийнято та відкрито провадження в загальному позовному провадженні. 08 травня 2019 року до суду надійшов відзив представника ГУНП в Дніпропетровській області на позовну заяву у якому відповідач зазначає про безпідставність позовних вимог. Вважає, що сам факт зобов`язання ухвалою слідчого судді визнати [PERSON] потерпілою по кримінальному провадженню та скасування постанови про закриття кримінального провадження не свідчить про протиправність дій ГУНП та про завдання позивачу моральної шкоди. Встановлення протиправності дій органу досудового розслідування під час цивільного судочинства не допускається, а надання належних та допустимих доказів, які б цей факт підтверджували позивачем не надано. 17 травня 2019 року до суду надійшов відзив представника ДКСУ на позовну заяву у якому відповідач зазначає про безпідставність позовних вимог. Зазначає, що позивачем не зазначено доказів того, що Казначейство порушувало її права та інтереси. Також зазначає, що позивачем не доведено факту незаконності дій органів дізнання, досудового розслідування, прокурату та суду. 22 травня 2019 року до суду надійшла відповідь на відзив у якому позивач зазначає про те, що процесуальні права у кримінальному провадженні були поновлені виключно завдяки її активній участі та її адвоката. Протиправність дій слідчого була двічі підтверджена ухвалами слідчого судді, а також постановою прокурора. Факт тривалого ненадання позивачу матеріалів досудового розслідування та факт її неповідомлення про закриття кримінального провадження підтверджується матеріалами досудового розслідування. 03 червня 2019 року ухвалою занесеною до протоколу судового засідання до участі у справі залучено у якості третьої особи Прокуратуру Дніпропетровської області. Ухвалою суду від 10 липня 2019 року закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду. 12 липня 2019 року на адресу суду надійшли письмові пояснення третьої особи Прокуратури Дніпропетровської області щодо предмету позовних вимог, відповідно до яких вважають, що позивачем невірно обрано спосіб захисту, начебто порушеного її права, просять у задоволенні позовних вимог відмовити. Ухвалою суду від 14 листопада 2019 року у задоволенні клопотання представника Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області про закриття провадження у справі відмовлено. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Надала суду пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просила позовні вимоги задовольнити. Додатково пояснила, що дії працівників слідчого відділу призвели до того,що кримінальне провадження за фактом смерті неодноразово закривалось безпідставно, у зв`язку з чим прокуратурою виносились рішення про скасування цих постанов та продовження досудового розслідування. Значних страждань вона зазнала у зв`язку з тим, що з незрозумілих причин слідчим було відмовлено у визнанні її потерпілою, лише слідчим суддею було реалізовано її законне право. Вважає, що неприпустими є дії працівників слідства , які усіляко перешкоджали у реалізації її законних прав та не проводили та не проводять на сьогоднішній день досудове розслідування. Представник відповідача ГУНП в Дніпропетровській області Новікова С.А. у судовому засіданні заперечила проти позовних вимог, просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі з підстав викладених у письмовому відзиві. Представник відповідача Державної казначейської служби України Подшивалова О.В. у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову з підстав викладених у письмовому відзиві. Крім того зазначила, що казначейство прав позивача не порушила, жодної шкоди позивачу не завдано. Представник третьої особи Прокуратури Дніпропетровської області Іванченко П.П. у судовому засіданні не погодився із позовними вимогами. Крім того зазначив, що в ході досудового розслідування було проведено експертизу та виявлено етиловий спирт більше 6 проміле та смерть сина позивача настала від отруєння алкоголем, тілесних ушкоджень не виявлено. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що позивач [PERSON] . Зателефонувала їй та повідомили про смерть сина, після чого вона запропонувала допомогу у організації поховання. Вона разом із [PERSON] їздила до моргу подивитися на тіло сина, однак їм було відмовлено. Тіло сина вони побачили лише через три дні, коли забирали його з моргу. Коли побачили труп [PERSON] , то у нього на обличчі були синяк та садна. [PERSON] не була на впізнанні сина. Сина позивача останній раз бачила за тиждень до смерті, він спиртні напої та наркотики не вживав. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що сина [PERSON] - [PERSON] вона знала з дитинства. Він не зловживав спиртними напоями, вів нормальний спосіб життя. На обличчі [PERSON] були садна, гематома, склалося враження, що він був побитий. Їй не відомо, що з кримінальним провадженням за фактом смерті сина позивача. Крім того, зазначила, що [PERSON] був єдиним сином позивача та єдиною опорою у житті останньої. Суд, заслухавши пояснення позивача, представників відповідачів, представника третьої особи, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, матеріали кримінального провадження №214/7110/17, 1кс/214/662/18, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Із довідки т.в.о. начальника СВ КВП ГУНП в Дніпропетровській області майора поліції Носевич Н.Р. у кримінальному провадженні № 12017040750002852, розпочатого 27.11.2017, за фактом смерті [PERSON] , 1981 р.н., за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 с. 115 КК України вбачається наступне. 27.11.2017 слідчим СВ Саксаганського ВП Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області Чигирьовою M.Л. внесено відомості до СРДР за №12017040750002852, за фактом смерті [PERSON] , [INFO] , за ознаками, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, з додатковою відміткою «природна смерть». Проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №12017040750002852 від 27.11.2017 цього ж дня керівництвом слідчого відділення було доручено старшому слідчому СВ Саксаганського ВП ГУНП в Дніпропетровській області майору поліції Козохвату Д.В . 01.12.2017 старшим слідчим Саксганського ВП Козохват Д.В. кримінальне провадження №12017040750002852 від 27.11.2017 було закрито, на підставі п.1 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушенні передбаченого ч.1 ст. 115 КК України 20.04.2018 постановою в.о. керівника Криворізької місцевої прокуратури №3 Дніпропетровської області радником юстиції Рижкова О.В., постанова слідчого Саксганського ВП Козохвата Д.В. від 01.12.2017 про закриття кримінального провадження №12017040750002852 від 27.11.2017 скасована, як винесена передчасно. 12.06.2018 на адресу СВ Саксаганського ВП Криворізького ВП надійшла ухвала слідчого судді Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 06.06.2018 про зобов`язання визнання [PERSON] потерпілою у провадженні. 10.09.2018 слідчим Саксаганського ВП Козохватом Д.В. винесено постанову про закриття кримінального провадження на підставі п.1 ч.1 ст. 284 КПК України. 04.03.2019 до СВ Саксаганського ВП Криворізького ВП надійшла копія ухвали слідчого судді Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 21.02.2019 про скасування постанови про закриття кримінального провадження від 10.09.2018. Станом на 03.05.2019 досудове розслідування у кримінальному провадженні триває. (а.с. 46-47) Так, свої вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач обґрунтовував посиланням на допущену, протиправну бездіяльність слідчих, які визнавались прокурором та слідчим суддею. Приписами ст.81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Положеннями ст. 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно з ч. 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Право на відшкодування - це процесуальна вимога надати можливість довести наявність шкоди, визначити її розмір та отримати через судовий розгляд цього питання відповідну компенсацію. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Статтею 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01.12.1994р. передбачено, що підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Також, відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду; закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до роз`яснень, які містяться у пунктах 2, 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», спори про відшкодування заподіяної фізичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються лише тоді, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди, а також при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Позивач [PERSON] є рідною матір"ю померлого [INFO] [PERSON] . З досліджених у судовому засіданні доказів убачається, що за фактом смерті сина позивачки було відкрито кримінальне провадження, яке неодноразово було закрито слідчим за відсутності події та складу кримінального правопорушення, з чим неодноразово не погодилась прокуратура та скасовувала відповідні постанови як передчасно винесені і станом на час розгляду справи триває. З пояснень позивача встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач [PERSON] , як матір померлого, зверталась до слідчих органів про визнання її потерпілою, проте її право було реалізовано лише за ухвалою слідчого судді. Позивач скаржиться, що не було проведено ефективного розслідування за фактом смерті її сина, розслідування смерті сина було та є неефективним , оскільки характеризується надмірними затримками та відсутністю сумлінності з боку органів влади. Кримінальне провадження за фактом смерті триває з 27.11.2017 року. У рамках кримінального провадження справу декілька разів було закрито слідчим, проте скасовано постанови прокурором, що було спричинено невиконанням слідчим вказівок наглядових органів, що не заперечувалось у судовому засіданні представником ГУНП у Дніпропетровській області. Таким чином, суд уважає, що позивачу завдана моральна шкода, оскільки остання передбачала та передбачає незалежне та безстороннє розслідування, яке повинно відповідати мінімальним стандартам щодо ефективності. Компетентні органи мають діяти з належною наполегливістю і за своєю ініціативою порушувати провадження, яке здатне встановити обставини справи, за яких сталась подія. Європейський суд з прав людини неодноразово констатував порушення статті 2 Конвенції про захист прав та основоположних свобод , зокрема Справа «Бучинська проти України» ( заява №35493/10) Страсбург , 30 квітня 2015 року , Справа «Тучін та Тучіна проти України»( заява №40458/08), Справа « Меркулова проти України» ( заява «21454/04) . У справі Сергій Шевченко проти України» від 4 квітня 2006 року Суд дійшов висновку про порушення обов`язку держави-відповідача відповідно до статті 2 Конвенції в зв`язку з непроведенням ефективного та незалежного розслідування факту смерті особи та що розслідування не забезпечило достатню прозорість та захист інтересів найближчого родича (батька померлої особи). Так, стаття 2 Конвенції опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Задля досягнення такої мети форми розслідування можуть бути різними в залежності від обставин, оскільки обов`язок його проведення не є обов`язком досягти результату, це обов`язок вжити заходів. Органи державної влади повинні були вжити всіх заходів для отримання доказів, які стосуються справи. Виходячи з встановлених у судовому засіданні конкретних обставин справи, приймаючи до уваги практику ЄСПЛ, суд дійшов висновку, що права громадянки [PERSON] , потерпілої у кримінальному провадженні за ч.1 ст. 115 КК України за фактом смерті її сина [PERSON] , є порушеними, що в свою чергу є наслідком завдання моральної шкоди та її відшкодування у порядку ст.1176 ЦК України.

Outcome: partial