Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що відповідач [PERSON], є матір'ю малолітньої дитини - [PERSON], [INFO]. 02 листопада 2013 року відповідач залишила дитину на позивача і поїхала до своєї тітки в с Петрівка Миколаївського району Миколаївської області. 3 того часу дитина залишилась жити з батьком [PERSON] та його батьками. Дитиназнаходиться повністю на утриманні позивача, він піклується про здоров"я сина, займається його вихованням, забезпечує всім необхідним для його повноцінного розвитку. В цьому [PERSON] допомагає в основному його мати, адже дитина такого віку потребує і жіночої уваги. За весь цей час мати дитини приїздила до дитини лише один раз. При цьому вона не цікавилася ні як син живе без неї, ні його здоров"ям, ні самопочуттям, ні його матеріальним забезпеченням. Беручи до уваги, що мати дитини, проживає окремо та покладені законом на батьків обов'язки не виконує в повному обсязі, не бере матеріальної, грошової, трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні сина , позивач змушений звернутися до суду з даним позовом. Всі питання щодо виховання дитини вирішуються ним самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться на повному його утриманні, адже вона дуже маленька, тому потребує доброго харчування, постійного догляду, уваги майже всі 24 години в добу. Для розвитку дитини він прикладає всі свої зусилля та можливості. В позивача є всі умови щодо належного виховання та утримання дитини. Відповідач не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться її успіхами, станом здоров'я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, що шкодить інтересам дитини. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини матір'ю, свідомого нехтування нею своїми обов'язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківські обов'язків. 23 травня 2014 року орган опіки та піклування Братської РДА звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення, оскільки в судовому засіданні не розглянуто було питання про стягнення аліментів з відповідачки на користь позивача на утримання малолітньої дитини. Представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги. Відповідач, яка була повідомлена судом через засоби масової інформації, в судове засідання не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила. Представник органу опіки та піклування Братської РДА Калько О.В. в судовому засіданні не заперечувала відібрання дитини у матері, оскільки остання з дитиною не проживає, малолітню дитину виховує та утримує батько та просила також стягнути аліменти з відповідачки на користь позивача. Дослідивши надані докази, суд вважає заявлені вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з таких підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON], є матір'ю малолітньої дитини - [PERSON], [INFO]. 02 листопада 2013 року відповідач залишила дитину на позивача і поїхала до своєї тітки в с Петрівка Миколаївського району Миколаївської області. 3 того часу дитина залишилась жити з батьком [PERSON] та його батьками. Дитиназнаходиться повністю на утриманні позивача, він піклується про здоров"я сина, займається йоговихованням, забезпечує всім необхідним для його повноцінного розвитку. В цьому [PERSON] допомагає в основному його мати, адже дитина такого віку потребує і жіночої уваги. За весь цей час мати дитини приїздила до дитини лише один раз. При цьому вона не цікавилася ні як син живе без неї, ні його здоров"ям, ні самопочуттям, ні його матеріальним забезпеченням. Беручи до уваги, що мати дитини, проживає окремо та покладені законом на батьків обов'язки не виконує в повному обсязі, не бере матеріальної, грошової, трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні сина , позивач змушений звернутися до суду з даним позовом. Всі питання щодо виховання дитини вирішуються ним самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться на повному його утриманні, адже вона дуже маленька, тому потребує доброго харчування, постійного догляду, уваги майже всі 24 години в добу. Для розвитку дитини він прикладає всі свої зусилля та можливості. В позивача є всі умови щодо належного виховання та утримання дитини. Відповідач не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться її успіхами, станом здоров'я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, що шкодить інтересам дитини. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини матір'ю, свідомого нехтування нею своїми обов'язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківські обов'язків. Згідно ст.170 Сімейного кодексу України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, випадках передбачених п.2-5 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України. П.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України передбачає, що мати, батько можуть бути позбавленні судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов"язків по вихованню дитини. Постановою ПВСУ № 3 від 30 березня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлень батьківських прав» п.16 роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Згідно ст.ст. 150, 157 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов'язаний брати участь у її вихованні та утриманні. З метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересі дитини суд вважає за необхідне вирішити питання про відібрання у відповідача дитини без позбавлення батьківських прав. 23 травня 2014 року орган опіки та піклування Братської РДА звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення, оскільки в судовому засіданні не розглянуто було питання про стягнення аліментів з відповідачки на користь позивача на утримання малолітньої дитини. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 181 та ст. 183 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов'язку утримувати дітей визначаються за домовленістю між ними в грошовій або натуральній формі, а в разі недосягнення між ними згоди - за рішенням суду, кошти (аліменти) на утримання дітей присуджується в частині від доходу її батька, матері або у твердій грошовій сумі. Розмір частки заробітку (доходу) батька, матері, яка буде стягуватися як аліменти на дітей, визначається судом. Згідно зі ст. 182, ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу), яка стягується як аліменти на дитину, визначається судом з врахуванням стану здоров'я та матеріального становища дитини і платника аліментів, наявності у платника інших дітей та непрацездатних осіб, а також інших обставин, що мають істотне значення. Суд, при визначенні розміру аліментів, враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, а також відсутність в матеріалах справи жодних відомостей щодо особи відповідача, які б вказували на неможливість виконання нею свого обов'язку щодо утримання дитини або були підставою для зміни розміру аліментів в сторону їх зменшення, а тому дійшов висновку, що остання зобов'язана щомісячно сплачувати аліменти на утримання [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття. На підставі ст.. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено, тому суд вважає за необхідне стягнути судові витрати з відповідача на користь позивача в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved