Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа: орган опіки та піклування Вільнянської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування свого позову [PERSON] зазначила, що вона є матірю малолітньої [PERSON], [INFO]. В свідоцтві про народження дитини, зареєстрованого 17.10.2006 року Шевченківським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 1197, в графі батько зазначено - [PERSON]. Батько дитини фактично проживає окремо та зовсім не цікавиться, не займається вихованням дитини. Живе власним життям, аліменти не сплачує, дитина перебуває фактично на утримання позивача. Отже в зв'язку з вищенаведеним, позивач прохає суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його доньки [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні позивач підтримала заявлені позовні вимоги. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином. Заяви про відкладення розгляду справи не надав, про причини неявки суд не повідомив. Проти задоволення позову в попередньому судовому засіданні не заперечував. Прокурор вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав. У судовому засіданні представник органу опіки та піклування Вільнянської райдержадміністрації не заперечує проти позбавлення прав [PERSON], при цьому надав суду висновок Вільнняської райдержадміністрації Запорізької області, за результатами якого позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] визнано доцільним. Всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, вислухавши сторони, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, у зв'язку з наступним. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], пояснила, що вона з [PERSON] знайома 15 років. Спочатку мешкали по сусідству, а з 2008 року періодично зустрічались. Батько молодшої доньки позивача бачила лише один раз 6-7 років тому. Більше з ним не зустрічалась. Зі слів [PERSON], вона з [PERSON] разом не проживають, останній доньку не відвідує, участі у її вихованні не приймає і матеріально не допомогає. Доньку утримує сама, неодноразово скаржилась на тяжке матеріальне становище. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що позивач є його двоюрідною сестрою, яка мешкає у м. Запоріжжя з батьками та дітьми. Співмешканця сестри бачив один раз. Він з сім"єю не проживає, вихованням та утриманням доньки не займається. Вихованням та утриманням доньки [PERSON] займається сама сестра. Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи на підставі наданих сторонами доказів. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 58 ЦПК України встановлює, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, одержані з порушенням порядку, встановленого законом і обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що від проживання однією сім»єю сторони мають неповнолітню дитину: доньку [PERSON], яка народилась [INFO], про що в книзі реєстрації народжень, 17.10.2006 року Шевченківським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, зроблено відповідний актовий запис за № 1197, та в графі батько зазначено [PERSON] (а.с.9). Малолітня дитина повністю знаходяться на утриманні позивача. Батько шкільним життям не цікавиться, батьківські збори не відвідує (а.с.12). Вільнянською райдержадміністрацією як органом опіки та піклування було розглянуто позовну заяву [PERSON] про позбавлення батьківських прав та надано висновок щодо розвязання спору від 30.10.2015 року згідно якого Вільнянська райдержадміністрація, як орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Згідно акту обстеження житлово-побутових умов від 29.07.2015 року за місцем мешкання позивача, встановлено, що [PERSON] разом з батьками та дітьми проживає за адресою: [ADDRESS]. Квартира трикімнатна, житлова площа 58 кв.м., в наявності с газо-, водо-, та електропостачання. Умови проживання добрі. Санітарний стан- добрий. Наявні сі необхідні меблі та побутова техніка (пральна машина, водонагрівач, телевізор, мікрохвильова піч, холодильник, планшет, пилисос і т.д.). Квартира умебльована. В приміщенні чисто та затишно. Для малолітньої [PERSON] створені належні умови: є окреме ліжко для відпочинку, стіл для занять, постільна білизна, одяг, іграшки, дитяча література та інше. Відповідно до характеристики Запорізької загально-освітньої школи І-ІІІ ст. №101 Запорізької міської ради Запорізької області малолітня дитина - [PERSON] характеризується з позитивної сторони. П. 3 Конвенції про права дитини передбачено право дитини, яка розлучена з батьками, підтримувати на регулярних засадах особисті відносини та прямі контакти з ними, за виключенням випадків, коли це протирічить її інтересам. Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про охорону дитинства», контакт з дитиною реалізація матір'ю, батьком, іншими членами сім'ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Як передбачено ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини, а ст. 153 СК України передбачає право мати, батько та дитини на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Окрім того, ст. 15 ЗУ «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року № 2402-ІІІ з наступними змінами і доповненнями, кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки, або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.ст. 11-12 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів дитини. Батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов'язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до пункту 2 частини 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. Статтею 165 СК України встановлено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до пункту 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Враховуючи вищевикладе, суд вважає за необхідне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO], у зв'язку з тим, що в судових засіданнях встановлено факт невиконання своїх обов'язків [PERSON].

Outcome: approved