Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

15.10.2015 р. позивач звернувся до Любашівського районного суду Одеської області з зазначеним позовом. На обґрунтування своїх вимог зазначив , що 03.01.2013 р. старшим слідчим з особливо важливих справ першого відділу КР СУ ФР ГУ Міндоходів в Одеській області [PERSON]В.( далі слідчий) внесено дані до ЄРДР за № 32013170000000008 за ч.3 ст. 204 КК України за фактом організації ним за місцем свого проживання в [ADDRESS], підпільного цеху з незаконного виготовлення алкогольних напоїв та отруєння цими напоями гр..[PERSON] та [PERSON] 28.08.2013 р. за клопотанням слідчого Приморським районним судом м. Одеси винесена ухвала про проведення обшуку у вказаному домоволодінні , що належить його дружині [PERSON]. В ході обшуку незаконно та безпідставно вилучені тютюнові вироби , залишені громадянами Придністровської Молдавської Республіки в якості залогу за позичені у нього 13000 доларів США , що за курсом НБУ станом на 12.102015 р. складає 279370 грн. Крім того , з вказаного домоволодіння вилучені тютюнові вироби з марками акцизного збору , які залишились після припинення ним підприємницької діяльності з продажу тютюнових виробів , а саме : « Прилуки сині» - 120 коробок вартістю 13,65 грн. за одну на суму 1638 грн. , «Прилуки красні» - 970 коробок вартістю 12,07 грн. за одну на суму 11707,9 , «Вінстон сині» - 590 коробок вартістю 1995 за одну на суму 11770,5 грн. , «Монте карло» - 190 коробок вартістю 15,22 грн. за одну на суму 4413,8 грн. А всього - на загальну суму 29530,2 грн. 17.09.2013 р. Приморським районним судом м. Одеси відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на вказані тютюнові вироби. Його неодноразові звернення до Генеральної прокуратури України , прокуратури Одеської області про повернення тимчасово вилучених тютюнових виробів залишились без задоволення , внаслідок чого громадянин ПМР [PERSON] відмовився повернути йому позичені у нього кошти в сумі 13000 доларів США. В ході досудового розслідування були обмежені його конституційні права. На підставі ухвали Приморського районного суду м. Одеси 30.08.2013 р. здійснений його привід у кабінет слідчого , де цього ж дня він був допитаний в якості свідка та попереджений у телефонному режимі про необхідність явки до слідчого за першим його викликом. У подальшому він неодноразово прибував зі своїм захисником за викликами слідчого. Однак проведення слідчих дій слідчий скасовував. 18.10.2013 р. слідчим його було повідомлено про підозру за ч.3 ст.204 КК України. Цього ж дня за клопотанням слідчого , погодженим зі старшим прокурором відділу прокуратури Одеської області [PERSON] ,Приморським районним судом м. Одеси відносно нього обраний запобіжний захід у вигляді особистого зобов»язання з покладенням обов»язків прибувати до слідчого за першою вимогою , не відлучатися з Одеської області без дозволу слідчого , прокурора або суду Висунута підозра ґрунтувалась на створених шляхом фальсифікації доказах та повністю спростовувалась наявними у слідчого матеріалами дослідчої перевірки , за якими 15.082012 , 05.09.2012 р. , 26.10.2012 р. приймалось рішення про відмову у порушенні кримінальної справи. В подальшому слідчий вдався до фальсифікації показів потерпілих , свідків , слідчого експерименту , що було встановлено під час судового розгляду справи. У зв»язку з проведенням дослідчих перевірок , досудового розслідування, здійснення тиску з боку оперативних працівників податкової міліції , слідчого він змушений був повністю припинити підприємницьку діяльність. Під час досудового розслідування та розгляду справи Любашівським районним судом Одеської області він звертався зі скаргами на неправомірні дії слідчого до прокуратури Одеської області та Генеральної прокуратури України. Однак жодних заходів до поновлення його порушених прав вжито не було. 24.10.2013 р. прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами податкової міліції прокуратури Одеської області [PERSON] був затверджений обвинувальний акт та направлений до Любашівського районного суду для розгляду по суті. 03.11.2014 р. Любашівським районним судом відносно нього був винесений виправдувальний вирок у зв»язку з не доведенням вчинення ним злочину , передбаченого ч.3 ст. 204 КК України. Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 29.01.2015 р. зазначений вирок залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.07.2015 р. вирок Любашівського районного суду Одеської області від 03.11.2014 р. та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 29.01.2015 р. залишено без змін. Таким чином , з часу скасування постанови про відмову у порушенні кримінальної справи 19.11.2012 р. до прийняття рішення Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ 07.07.2015 р. він постійно знаходився в нервовому напруженні, поганому самопочутті , оскільки турбувався за свою долю. Незаконним проведенням обшуку , позбавленням можливості вільно пересуватися , незаконним повідомленням про підозру у вчиненні тяжкого злочину були обмежені його конституційні права , внаслідок чого він втратив сон , підірвав своє здоров»я , у зв»язку з чим змушений був звертатись за медичною допомогою. Крім того , був підірваний його авторитет серед мешканців селища , з ним фактично перестали підтримувати ділові стосунки інші підприємці , тому він змушений був припинити підприємницьку діяльність , чим йому була причинена значна матеріальна та моральна шкода. Лише на поїздки за викликами слідчого , оплату поштових послуг ним було витрачено 14664 гривні 24 коп. За послуги адвоката по здійсненню його захисту на досудовому слідстві , яке тривало з 03.01.2013 р. по 23.10.2013 р. він заплатив 4588 гривень. За послуги адвоката щодо здійснення його захисту під час розгляду кримінального провадження Любашівським районним судом , який тривав з 13.11.2013 р. по 03.11.2014 р. він заплатив 8769 , 6 гривень. А всього ним було витрачено на послуги захисника під час досудового розслідування ,судового розгляду 14332 грн. Внаслідок того , що він не зміг повернути залишені йому у якості залогу тютюнові вироби йому не були повернуті кошти за договором позики у сумі 13000 доларів США , що за курсом НБУ станом на 12.10.2015 р. складає 279370 гривень. Таким чином , незаконними рішеннями та діями прокуратури Одеської області та слідчого йому було завдано матеріальної шкоди у розмірі 337896,44 грн. Посилаючись на викладене , просив суд стягнути за рахунок державного бюджету України шляхом зобов»язання Державної казначейської служби України списати у безспірному порядку з відповідного казначейського рахунку Державного бюджету України на його користь завдану йому матеріальну шкоду в сумі 337896,44 гривень та моральну шкоду у розмірі 1000 000 гривень. Позивач в судовому засіданні позов підтримав і просив задовольнити його в повному обсязі. Представник відповідача - Державної казначейської служби України в судове засідання не з»явився , надавши письмове заперечення на позов , у якому просив суд відмовити у позові за безпідставністю вимог та розгляд справи здійснювати без участі представника Казначейства. Представник відповідача - прокуратури Одеської області в судовому засіданні позов не визнала і пояснила , що позивачем не надано доказів та не доведено якими діями органів прокуратури та досудового розслідування йому завдано шкоди здоров»ю , в чому вона полягає , який зв»язок між шкодою та діями органів прокуратури та досудового розслідування. Аналогічно не доведений позивачем зв»язок між діями правоохоронних органів та припиненням ним підприємницької діяльності. Крім того , позивачем на надано жодного рішення суду , яким було б визнано протиправність дій слідчого чи прокурора , в тому числі під час проведення обшуку. Позивачем не надано належних доказів на підтвердження причиненої йому матеріальної шкоди. Тому просила суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Представник Головного управління ДФС в Одеській області в судовому засіданні позов не визнав , пояснивши , що позовні вимоги позивача щодо матеріальної шкоди у розмірі 279370 гривень є повністю необґрунтованими. Не надано доказів , що підтверджують протиправність дій слідчого органу Головного управління ДФС в Одеській області .Крім того , позивачем не обґрунтована моральна шкода у розмірі 1000 000 гривень , заподіяна йому прокуратурою Одеської області та Головним управлінням ДФС в Одеській області. Тому у задоволенні позову він просив відмовити у повному обсязі. Вислухавши позивача , його представника , представника прокуратури Одеської області , представника Головного управління ДФС в Одеській області, проаналізувавши письмове заперечення Державної казначейської служби , дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. В силу п. 14 ст.. 3 КПК України притягнення до кримінальної відповідальності - стадія кримінального провадження , яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. Судом встановлено , що позивачу було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч. 3 ст.204 КК України 18.10.2013 р. ( а.с. - ) . Цього ж дня за клопотанням слідчого , погодженим зі старшим прокурором відділу прокуратури Одеської області [PERSON] , Приморським районним судом м. Одеси відносно нього обраний запобіжний захід у вигляді особистого зобов»язання з покладенням обов»язків прибувати до слідчого за першою вимогою , не відлучатися з Одеської області без дозволу слідчого , прокурора або суду ( а.с.- ) 03.11.2014 р. Любашівським районним судом відносно позивача був винесений виправдувальний вирок у зв»язку з не доведенням вчинення ним злочину , передбаченого ч.3 ст. 204 КК України. Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 29.01.2015 р. зазначений вирок залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.07.2015 р. вирок Любашівського районного суду Одеської області від 03.11.2014 р. та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 29.01.2015 р. залишено без змін. Таким чином , позивач знаходився під слідством та судом з моменту оголошення йому про підозру у вчиненні кримінального правопорушення , тобто з 18.10.2013 р. по 29.01.2015 р., коли ухвалою Апеляційного суду Одеської області зазначений вирок Любашівського районного суду залишено без змін. Згідно зі ст..2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» ( далі Закон) , право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: постановлення виправдувального вироку суду. В силу ч.5 ст.. 4 вказаного Закону , відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як зазначено у ч. 6 вказаної статті , моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відповідно до статті 13 цього ж Закону, розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. У п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року ( у редакції від 25 травня 2001 року) «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», судам роз»яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат ( їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподаткованим мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Суд вважає , що внаслідок незаконного притягнення позивача до кримінальної відповідальності за ч. 3 ст. 204 КК України йому була причинена моральна шкода , яка виразилась в переживаннях з приводу можливого засудження , порушення його нормальних життєвих зв»язків , додаткових зусиллях для організації свого життя. В ході розгляду справи знайшов підтвердження факт , що позивач у зв»язку з притягненням до кримінальної відповідальності припинив підприємницьку діяльність ( а.с.- ) Дана обставина безумовно вимагала від нього певних зусиль для організації свого життя у зв»язку з припиненням підприємницької діяльності. Крім того , обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді особистого зобов»язання з покладенням обов»язків прибувати до слідчого за першою вимогою , не відлучатися з Одеської області без дозволу слідчого , прокурора або суду також певною мірою вплинуло на організацію його життя. Разом з тим , проаналізуваши медичні документи про стан здоров»я позивача ( а.с.- 10,11,12,13 ,14 ) суд дійшов висновку , що позивачем не доведений причинний зв»язок між притягненням його до кримінальної відповідальності та його станом здоров"я. При визначенні розміру моральної шкоди , яку належить стягнути з держави на користь позивача суд виходить з розміру мінімальної заробітної плати , яка встановлена на момент розгляду справи , а саме 1378 гривень , а також враховує те , що позивач знаходився під слідством і судом з 18.10.2013 р. по 29.01.2015 р. Суд також враховує , що розмір відшкодування має бути адекватним нанесеній моральній шкоді, при цьому відшкодування моральної шкоди не може бути засобом отримання доходу. Як зазначається у рішеннях Європейського суду з прав людини від 25 липня 2001 року у справі «Перна проти Італії», від 09 лютого 2007 року «Білуха проти України», - в окремих випадках визнання судом порушення саме по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію за моральну шкоду, завдану особі. З врахуванням зазначеного , суд вважає, що грошова сума у розмірі 29000 грн. є відповідною і достатньою грошовою компенсацією за завдану позивачу моральну шкоду. Проаналізувавши надані позивачем докази на відшкодування причиненої йому матеріальної шкоди , суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в частині стягнення матеріальної шкоди в повному обсязі , виходячи зі слідуючого. Вимога позивача про стягнення з держави на його користь вартості тютюнових виробів, вилучених під час обшуку 30.08.2013 р.,не підлягає задоволенню , виходячи з наступного. Позивач не надав суду доказів про те , що в судовому порядку дії слідчого щодо вилучення тютюнових виробів визнанні незаконними. Крім того , за наслідками вилучення даних тютюнових виробів відповідні відомості були внесені до ЄРДР. 13.02.2014 ( № кримінального провадження 32014160000000037). Дане кримінальне провадження постановою слідчого СВ Любашівського РВ. ГУМВС України в Одеській області було закрито у зв»язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. З висновку експертизи № 6829/26 , яка знаходиться в матеріалах даного кримінального провадження, видно , що зазначені тютюнові вироби з марками акцизного збору або без марок акцизного збору - непридатні до реалізації на внутрішньому ринку України , а відповідно до висновку експертизи № 6443/03 надані на експертизу акцизні марки на тютюнові вироби не відповідають за способом виготовлення акцизним маркам на тютюнові вироби виготовленим на підприємстві , що здійснює випуск акцизних марок - «Держзнак ПК «Україна» Як видно з акту про знищення ( утилізацію) неякісної або небезпечної продукції від 28.02.2014 р., що знаходиться в матеріалах вказаного кримінального провадження, зазначені тютюнові вироби були знищені шляхом спалювання на підставі ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 08.02.2014 р.. Позивач не надав суду доказів про те , що в судовому порядку дії слідчого та суду , пов»язані зі знищенням тютюнових виробів, визнані незаконними.Крім того , позивач не надав доказів що він звертався у відповідний орган в порядку статті 12 Закону з заявою про відшкодування шкоди , причиненої внаслідок вилучення тютюнових виробів. Вимога позивача про стягнення з держави 13000 доларів США , які він не взмозі отримами від гр.. ПМР [PERSON] через знищення вказаних тютюнових виробів не підлягає задоволенню , оскільки позивач та гр.. [PERSON] уклали договір позики , тобто між ними виникли правовідносини , які витікають з договору позики. Вимога позивача про стягнення з держави витрат на правову допомогу не підлягає задоволенню , оскільки позивач не надав суду приходно-касові ордери , які б свідчили про те, що позивач дійсно сплатив захиснику зазначені ним грошові суми. Не може бути задоволена і вимога позивача про стягнення з держави коштів , витрачених на бензин , оскільки з наданих позивачем квитанцій не вбачається , що куплений бензин був витрачений на поїздки , пов»язані з притягненням позивача до кримінальної відповідальності. Суд вважає , що позивач не довів в судовому засіданні , що витрати на поштові відправлення , були пов»язані з притягненням його до кримінальної відповідальності в рамках кримінального провадження за ч. 3 ст. 204 КК України. Як видно з матеріалів справи, витрати на поштові відправлення були пов»язані з оскарженням вилучення тютюнових виробів , за наслідками вилучення яких було відкрито кримінальне провадження № 32014160000000037, яке постановою слідчого СВ Любашівського РВ. ГУМВС України в Одеській області було закрито у зв»язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.Позивачем не надано доказів про те , що він звертався у відповідний орган в порядку статті 12 Закону з заявою про відшкодування витрат на поштові відправлення , пов»язані з оскарженням вилучення тютюнових виробів. Згідно з ч. 1 статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» , відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відповідно до положення Про Державну казначейську службу України , затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року N 460/2011, Державна казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду; На підставі викладеного ,

Outcome: partial