Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-15 00:00:00

06.03.2017 року до Краматорського міського суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], третя особа орган опіки та піклування Краматорської міської ради про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Із позову вбачається, що між позивачкою та відповідачем [PERSON] був шлюб. Від цього шлюбу є дитина, [PERSON], [INFO]. Позивачка є законним представником своєї дитини, яка проживає з нею. Відповідач зареєстрований та мешкає у місті Макіївка. В зв'язку з тим, що в неї є потреба відвідувати м. Донецьк та оздоровити дитину в Криму, колишній чоловік не надає згоду на багаторазові тимчасові виїзди дитини в зону АТО та на оздоровлення до АРК України. Просить дозволити тимчасові виїзди за межі України в зону АТО та до Автономної республіки Крим [PERSON], [INFO] без згоди та супроводу її батька - [PERSON], дозволити їй оформляти документи для тимчасового виїзду неповнолітньої дитини з 01.06.2017 по 01.09.2017 року. Позивачка в судове засідання не з'явилась, надала заяву про слухання справи за її відсутність, позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, оскільки його місцезнаходження зазначене м. Макіївка, до якого пересилання пошти не здійснюється, відповідно до листа державного підприємства «Укрпошта» від 27 листопада 2014 року, воно зупиняє приймання і доставку поштових відправлень на територіях Донецької та Луганської областей, які не контролюються українською владою, інших засобів зв'язку немає. Та судом було здійснено повідомлення про слухання справи шляхом публікації газеті. За таких обставин судом на підставі ст.ст. 224-226 ЦПК України прийнято рішення про заочний розгляд справи. Представники третьої особи в судове засідання не з'явився, надав заяву про слухання справи за його відсутності та позов не визнав, просив відмовити в задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, суд набуває висновку про необхідність відмови у задоволенні заявлених позивачкою вимог. Так, в судовому засіданні було встановлено, що батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON]. 17.10.2014 року [PERSON] зареєструвала шлюб (актовий запис № 339 від 17.10.2014) та змінила прізвище на «[PERSON]». Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлені законом. Згідно з ч.1 ст.64 Конституції України конституційні права і свободи людини не можуть бути обмежені. Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько та мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч.7, 8 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими Договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно зі ст.141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки, шодо дитини. На підставі ч.2 ст. 154 Сімейного кодексу України батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини як законні представники без спеціальних повноважень. Згідно ст. 155 СК України, здійснення батьківських прав та виконання обов'язків мають грунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У відповідності до ч.2 ст.150, ч.1 ст.155 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно зі ст. 313 Цивільного Кодексу України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до Постанови КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження правил перетинання державного кордону громадянами України», а саме п.2-2 п.п.3 виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку, здійснюється у супроводі одного з батьків, або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. У відповідності з ч.2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Відповідно до Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзд\" за кордон, виданий дітям - громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який відповідно до Правил записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорту, проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків, а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою,- того з них. з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчується нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлений на підставі рішення суду. Згідно п.5.1.1.Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, який визначає окремі питання здійснення контролю за переміщенням в районі проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, вздовж лінії зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів), а також види блокпостів, контрольних пунктів в'їзду-виїзду, порядок їх функціонування, правила їх перетинання, затвердженого СБУ: «5.1.1 В'їзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16- річного віку, здійснюється з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими пстановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57.» Відповідно до п.3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27 січня 1995 року встановлено, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів), піклувальників (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними. Згідно п. п. 3 п.2-2 даних Правил передбачено , що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.» У відповідності до ст.ст.7, 155 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Частиною 1 статті 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» та розпочато проведення Антитерористичної операції (АТО) на території Донецької і Луганської областей. Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України», до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, входить м. Макіївка. Як вбачається із статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Також суд зауважує, що звертаючись з позовом до суду, позивач не надала докази того, що відповідач не надає згоду на виїзд дитини в зону АТО, що підтвердилось в судовому засіданні, тобто спір взагалі відсутній. Враховуючи інтереси дитини та те, що перебування дитини у м. Донецьку може бути небезпечним, суд вважає, що необхідно в задоволенні позовних вимог позивача відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed