Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-02 00:00:00

В жовтні 2015 року [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про відшкодування збитків мотивуючи свої вимоги тим, що йому на праві власності належала корова «Рябинка» породи «Голштинська». Між власниками корів тривалий час була укладена усна домовленість(угода) про випас корів у спільній череді почергово. Коли корова позивача повернулась з пасовища, 07.10.2015 р., в неї було виявлено травму у вигляді розриву брюшної стінки, випадіння тонкого відділу кішковика внаслідок механічного ушкодження правого боку, було порекомендовано ветеринаром відправити корову на забій про що був складений акт. Зважаючи на недбале виконання відповідачкою своїх обов'язків пастуха чия черга була випасати худобу, та яка допустила безпечність та безконтрольність, що призвело до ушкодження корови та направленню такої на вимушений забій; позивач просив відшкодувати 7500 грн., заподіяних йому збитків що є різницею між вартістю дорослої корови та сумою коштів отриманих ним від забою корови, тобто 4500 грн. Рішенням Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 09 грудня 2015 року в задоволенні позову відмовлено. Не погоджуючись з рішенням суду [PERSON] звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 09 грудня 2015 року та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку щодо вжиття відповідачкою всіх необхідних заходів для належного виконання своїх зобов'язань. Апелянт також зазначає, що відповідачка була відсутня, на пасовище з'явилась тільки під час того як корів потрібно було гнати з пасовища. Апелянт також зазначає, що висновок суду про отримання ушкоджень коровою позивача було спричинено внаслідок ударом рогу іншої корови це лише припущення на якому не може ґрунтуватись рішення суду. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника [PERSON], дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з таких підстав. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно зі ст..214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема такі питання:1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;2)чи є інші фактичні дані(пропущення строку позовної давності тощо),які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;3)які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;4)яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;5)чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати. Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає. Як встановлено судом першої інстанції, згідно паспорта великої рогатої худоби, перебувала у власності позивача корова породи «Голштинська» з кличкою «Рябина», 1998 року народження, робочий номер 1003, ідентифікаційний номер UA7400151003 (а.с. 4). Між власниками великої рогатої худоби, що проживають по [ADDRESS] тривалий час існує усна домовленість(колективна угода) про спільне випасання належної їм великої рогатої худоби в одній череді, яке здійснюється власниками корів почергово на місцевому пасовищі, згідно якої сім»я(господарство) повинна відпасти колективну худобу. Відповідно до встановленого графіку відповідач 07 жовтня 2015року здійснювала випас корів, у тому числі і корови позивача . Даний факт сторонами не заперечувався. Як зазначає позивач та свідки [PERSON], [PERSON], корова позивача повернулася з пасовища з травмою боку. Згідно з Акту про направлення тварини на вимушений забій від 08 жовтня 2015 року, корову позивача було оглянуто комісією (спеціалістів ветмедицини), якою встановлений клінічний діагноз: розрив брюшної стінки, випадання тонкого відділу кишечника та зроблено висновок про направлення тварини на вимушений забій з метою недопущення її загибелі та враховуючи відсутність покращень фізіологічного стану тварини(ас.5). Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідачкою було вжито всіх заходів щодо належного виконання своїх обов'язків з випасання корів, залучивши пастуха, який безпосередньо займався випасанням тварин у відсутність відповідача на пасовищі, передбачити можливість травмування корови позивача іншою коровою з череди, як відповідач так і найманий пастух передбачити не могли, що виключає їх вину, як у формі умислу, так і необережності. Проте, з таким висновком не може погодитись апеляційний суд з наступних підстав. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків (ч.1ст.626 ЦК України). Частиною першою ст.627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, вибору контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.509 ЦК України зобов»язання є правовідношення, в якому одна сторона(боржник) зобов»язана вчинити на користь другої сторони(кредитора) певну дію(передати майно, виконати роботу, надати послугу)сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов»язку. Згідно із ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно із вимогами статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Як вбачається з матеріалів справи, не заперечується сторонами та вже зазначалось, між власниками корів, в тому чисті і між сторонами, була наявна усна домовленість про випас корів у спільній череді почергово, згідно якої сім»я (господарство) відповідно до черги повинна відпасти велику рогату худобу, беручи на себе відповідальність за збереження кожної із переданих їм у випас корів. Таким чином, між сторонами у справі виникли обов"язки з усної домовленості на випас худоби. Відповідно до частин першої та другої статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Аналіз положень статті 614 ЦК України дає підстави для висновку про те, що, установлюючи презумпцію вини особи, яка порушила зобов'язання, ЦК України покладає на неї обов'язок довести відсутність своєї вини. Згідно з положеннями ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,крім випадків встановлених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи, і зокрема пояснень в суді свідка [PERSON], який був залучений [PERSON] для допомоги їй у випасанні худоби, коли настала її черга за угодою про випас худоби, відповідач не перебувала цілий день на пасовищі, а залишивши череду корів повернулася на пасовище близько 16 год. Як зазначив свідок [PERSON], саме за відсутності відповідача на пасовищі було виявлено, що у корови позивача виникло пошкодження, внаслідок удару вбік іншою коровою, про що [PERSON] була повідомлена коли повернулася на пасовище. Сама відповідач в суді зазначала, що відповідно до черги по випасанню корів, повинна була відпасти колективну худобу, в.т.ч і корову позивача 07 жовтня 2015 року, однак цілий день на пасовищі вона не перебувала, відлучалася додому, в цей час корів випасав [PERSON] якому вона доручила випас худоби, де отримала травму корова позивача не знає. Колегія суддів вважає, що у [PERSON], яка відповідно до усної домовленості про випас корів у спільній череді почергово, здійснювала випас худоби, виникли обов»язки по її збереженню на час випасу, однак остання не проявила турботливості та обачності, що вимагалися від неї при випасу корів кожним господарем по черзі, залишала пасовище на іншу особу, яка виконує допоміжну роль в умовах випасання худоби за визначеною черговістю, що є свідченням неналежного виконання нею зобов»язання по випасу стада корів, коли надійде черга. Таким чином колегія суддів вважає, що саме внаслідок неналежного виконання відповідачкою своїх обов»язків про випас корів, а саме неналежним доглядом за коровою позивача під час її випасання, остання отримала ушкодження, що привело до її вимушеного забою про що свідчить Акт про направлення тварини на вимушений забій від 08 жовтня 2015 року. При цьому колегія суддів зважаючи на фактичні обставини справи, їх правовий характер, вважає, що [PERSON], не доведено відсутності своєї вини у зобов»язаннях про спільний випас корів, та що її відповідальність за загибель корови позивача не настає, не визнання ж відповідачем своєї вини у порушенні зобов»язання не є підставою для звільнення її від відповідальності за завдану позивачу майнову шкоду. Посилання суду першої інстанції на те, що [PERSON], було вжито всіх заходів щодо належного виконання покладених на неї обов»язків з випасання корів, коли настала її черга відпасти стадо, не відповідає обставинам справи. Спосіб виконання взятого відповідачем зобов»язання по випасу стада корів, повинен бути направлений для забезпечення дбайливого догляду за коровами при їх випасу та не заподіяння їм при цьому шкоди, однак матеріали справи не містять доказів, що відповідач вжила всіх заходів, що вимагалися від неї, для належного виконання зобов»язання по випасу корови позивача. Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при вирішенні справи неправильно кваліфікував взаємовідносини сторін, факти котрі мають важливе значення для справи не підтверджено передбаченими законом доказами; у зв»язку з чим рішення суду першої інстанції як незаконне підлягає скасуванню. Відповідно до ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, згідно розписки від 08.10.2015 р. позивачем було здано корову на вимушений забій, [PERSON] за 4500 грн. (а.с. 6). Відповідно до довідки КП»Добробут» територіальної громади м. Н -Сіверський, станом на 07.10.2015 року ринкова ціна на велику рогату худобу(корова) становить 12000 грн. (а.с.7). Враховуючи що у зв»язку з неналежним виконанням [PERSON] обов»язків загинула корова [PERSON] що призвело до порушення його цивільних прав, тому відповідач зобов»язаний у відповідності з правилами ст.22 ЦК України відшкодувати позивачеві завдану майнову шкоду у розмірі 7500 грн., що є різницею між вартістю корови та сумою коштів, отриманих в результаті здачі корови на вимушений забій та компенсацією заподіяної шкоди позивачу (12000- 4500). Тому необхідно стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 7500 грн., у відшкодування завданих збитків. Судові витрати підлягають розподілу відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, за яким стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому необхідно стягнути з [PERSON], на користь [PERSON] 487 грн. 20 коп. сплаченого судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 535 грн. 92 коп. сплаченого судового збору за розгляд справи в апеляційному суді.

Outcome: approved