Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-31 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання таким, що втратив право користування житловим будинком № 94 по вул. Л.Українки в с. Калинівка Жидачівського району Львівської області У підтвердження заявлених вимог посилається на те, що є власником спірного будинку. [PERSON] - її рідний син, більше двадцяти років не проживає у житловому будинку. Впродовж цього часу відповідач жодного разу не появляється періодично, хоч по даний час зареєстрований в ньому. Залишивши будинок, відповідач не бере участі в його утриманні та збереженні, тому позивач просить визнати його таким, що втратив право користування вказаним житловим приміщенням. У судовому засіданні представник позивача [PERSON], посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, вимоги підтримав. Відповідач [PERSON] у судове засідання не "явився, хоча належним чином був повідомленим про час і місце розгляду справи у встановленому законом порядку; через засоби масової інформації, а саме оголошення у газеті "Високий замок" № 33(5433) від 22.03.2016 р. Із заявою про розгляд справи за його відсутності чи про відкладення розгляду до суду не звертався. Суд вважає за можливе розглядати справу на підставі наявних у ній доказів, ухвалити заочне рішення проти чого не заперечив представник позивача. Представники третьої особи Жидачівського РС ГУДМС у Львівській області та Дев`ятниківської сільської ради подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, заявлені вимоги вважають підставними. Заслухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного: Судом установлено, що [PERSON] є власником будинку № 94 по вул. Л. Українки в с. Калинівка Жидачівського району Львівської області згідно Свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого на підставі рішення виконкому Дев`ятниківської сільської ради від 23.03.2001 р. № 17. У вказаному будинку, згідно довідки про склад сім"ї, зареєстровані сторони. Відповідно до частин 1,4 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Згідно ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином право члена сім'ї власника на користування житлом є сервітутним правом, у зв'язку з чим припинення цього права повинно відбуватися відповідно до вимог ст.ст. 405, 406 ЦК України, зокрема, через відсутність без поважних причин члена сім'ї понад один рік у спірному житловому приміщенні, якщо інше не встановлено домовленість між ним і власником житла або законом. Позивач просить припинити право користування відповідача спірним житлом, саме з підстав ч. 2 ст. 405 ЦК України, через не проживання у будинку без поважних причин понад 18 років. Із акту, складеного Дев`ятниківською сільською радою від 27.01.2016 року вбачається, що при обстеженні житлового будинку [PERSON], відповідач [PERSON] на протязі останніх двадцяти років за місцем реєстрації не з`являється, місце перебування його невідоме. [PERSON] проживає в будинку одна. Даний факт також підтверджується поясненнями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Окрім цього, із пояснень свідків встановлено, що сторони проживали дружно, жодних перешкод у користуванні житлом одне одному не чинили. Відповідач періодично виїжджав на роботу в Росію. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до Цивільного кодексу України позивач є суб"єктом права приватної власності, де в тому числі регламентовано право використовувати належне майно; власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, і відшкодування завданих цим збитків; захист права власності здійснюється судом. Частина 1 статті 321 Цивільного кодексу України визначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Підстав, з яких можна було б зробити висновок, що право відповідача користуватися спірним житлом зберігається за ними, як за тимчасово відсутніми, суду не надано. Позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування спірним жилим приміщенням у зв'язку з його непроживанням у ньому понад один рік без поважних причин. Встановлені судом обставини дають підстави стверджувати, що відповідач не проживає у спірному будинку понад рік без поважних причин, а відтак втратив право на користування ним. Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved