Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-30 00:00:00

08.07.2015 [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати та моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог послався на те, що з 01.06.2011 по даний час він працює на посаді охоронця в товаристві з обмеженою відповідальністю «Малодивлинський гранкар'єр». З квітня 2013 року по даний час відповідач не виплачує йому заробітну плату, внаслідок чого виникла заборгованість, а тому просить суд стягнути з ТОВ «Малодивлинський гранкар'єр» на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 39765,47 (тридцять дев'ять тисяч сімсот шістдесят п'ять) гривень 47 коп. (за період роботи з 01.04.2013 по 01.04.2015), компенсації у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати в сумі 22 837,91 грн. при цьому надав розрахунок компенсації. Позивач також вважає, що в зв'язку із незаконними діями відповідача, які полягають в несвоєчасній виплаті заробітної плати на протязі декількох років, йому спричинена моральна шкода, яку оцінює в розмірі 10000 гривень, та просить стягнути з відповідача. Позивач в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву в якій просить суд розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує з підстав, які зазначені в позовній заяві. Не заперечує проти винесення заочного рішення по справі. Представник відповідача, будучи повідомленим про час та місце розгляду даної справи у встановленому законом порядку, у судове засідання тричі не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає що позовна заява підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З матеріалів справи встановлено, що позивач перебуває в трудових відносинах з відповідачем з 01.06.2011, займає посаду «охоронця», що підтверджується копією трудової книжки (а.с.5). Відповідно до ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Ст. 34 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. У статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» визначено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Відповідно до п. 3 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 р. N 159, компенсації підлягає, зокрема, заробітна плата (грошове забезпечення). Виплата заборгованості по заробітній платі по даний час не проведена, оскільки відповідач не надав доказів на спростування зазначених обставин. Заборгованість по заробітній платі підтверджуються Індивідуальними відомостями про застраховану особу (форма ОК-5), що видані УПФ України в Лугинському районі і які наявні в матеріалах справи, з яких вбачається розмір щомісячного заробітку (чисельник у відомостях за звітний місяць) та те, що відповідач у зазначений період не сплачував страхових внесків, а відтак не виплачував заробітну плату (знаменник, права частина у відомостях за звітний місяць) (а.с.6). Таким чином заборгованість відповідача перед позивачем по заробітній платі за період роботи з квітня 2013 року по квітень 2015 року включно складає 39 765 грн. 47 коп. без утримання податків та обов'язкових платежів (квітень 2013 року - квітень 2014 року щомісячно по 1500 грн.; травень 2014 року - 1524,36 грн.; червень 2014 року - 1565,77 грн.; липень 2014 року - 1614,49 грн.; серпень 2014 року - 1614,49 грн.; вересень 2014 року - 1632,76 грн.; жовтень 2014 року - 1632,76 грн.; листопад 2014 року - 1682,70 грн.; грудень 2014 року - 1716,80 грн.; за січень 2015 року - 1743,60 грн.; лютий 2015 року - 1787,45 грн.; березень 2015 року - 1833,73 грн.; квітень 2015 року -1 916,13 грн. = 39 765, 47 грн.) (а.с. 6). Положеннями ст. 1-3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» передбачено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). В аспекті надання офіційного тлумачення положенням частини 2 статті 233 КЗпП України Конституційний Суд України у рішенні від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 зазначив, що працівник у разі порушення законодавства про оплату праці має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Беручи до уваги те, що відповідач не виплатив заробітну плату за період з квітня 2013 року по квітень 2015 року, суд вважає за необхідне задовольнити вимогу позивача та стягнути з відповідача компенсацію у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати в розмірі 22837,91 грн., відповідно до розрахунку який наявний в матеріалах справи (а.с.21,22). Крім того, враховуючи розмір невиплаченої заборгованої заробітної плати, відношення позивача до порушених його прав, характер і тривалість завданих йому моральних страждань суд вважає, що потрібно задовольнити вимогу позивача та стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн., виходячи з принципу розумності та справедливості. В порушення ст.115 КЗпП України, відповідач не виплатив йому заборговану заробітну плату в строк передбачений законодавством внаслідок чого позивач переніс моральні страждання оскільки весь цей період знаходився у стані морального пригнічення і дискомфорту, оскільки тривалий час не мав засобів для існування, змушений був позичати кошти у близьких та знайомих. Через не виплату заробітної плати він позбавлений можливості нормально харчуватись, забезпечувати себе та членів сім"ї речами побутового вжитку, одягом, ліками. Ситуація, що склалась унеможливлює належним чином проводити відпочинок, провідувати родичів та призводить до конфліктів у сім'ї та розладів у стосунках з рідними та близькими і завдає додаткових моральних страждань не тільки позивачу, але і членам його родини. Для відновлення цього йому потрібні матеріальні та моральні затрати. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В п.13 постанови № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» ПВСУ, відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (невиплати належних йому грошових сум, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форм власності, виду діяльності чи галузевої належності. Позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору в порядку ч. 3 ст. 88 ЦПК України, а тому судовий збір стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial