Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-09 00:00:00

06 листопада 2019 року позивач [PERSON] ,\~ звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини, просить суд: шлюб між нею та відповідачем розірвати, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 1700 грн, починаючи з дня звернення до суду та до повноліття дитини. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 19 грудня 2014 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білгород - Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, про що складено відповідний актовий запис № 668. Від вказаного шлюбу мають неповнолітню дитину: [PERSON] , [INFO] . Згодом сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Зазначає, що кожен із них має протилежні погляди на шлюб та сім`ю, тому за її глибоким переконанням подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Окрім того, їх спільна з відповідачем дитина знаходиться на її утриманні, а відповідач на утримання дитини коштів не надає. Донька проживає разом з нею, вона самостійно утримує себе та дитину, дбає про неї, однак на все не вистачає коштів і вказана обставина не дозволяє їй в належній мірі забезпечити доньку всім необхідним, тому вона і звернулась до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання надала заяву про розгляд справи у її відсутність, з проханням позовні вимоги задовольнити. Проти винесення судом заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причина неявки суду невідома. Зі згоди позивача, про що свідчить її заява, суд Ухвалою від 10 лютого 2020 року перейшов до заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. ст. 280 -281 ЦПК України. Суд розглядає справу за відсутність позивача, відповідно наданої заяви, за відсутність відповідача належним чином повідомленого про день та час судового розгляду справи, за наявними доказами у справі. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, ретельно перевіривши надані докази, суд приходить до наступного. Матеріалами справи встановлено, що дійсно 19 грудня 2014 року позивач з відповідачем зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білгород - Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, про що складено відповідний актовий запис № 668. /л.с. 8/ Відповідно до ст. ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Позивач у своєму позові зазначає, що між сторонами фактично припинені шлюбно-сімейні відносини, спільне господарство не ведеться, примирення між нею та чоловіком вважає неможливим, стверджує, що подальше спільне життя як подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим. Відповідно до ч. 2\~ ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Частиною 2 ст. 115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову [PERSON] до [PERSON] в частині розірвання шлюбу. Стосовно вимог про стягнення аліментів на дитину, суд приходить до наступного. Так, судом встановлено, що від зареєстрованого шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується\~ свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] . /л.с. 9/ У відповідності до довідки № 06-17/714 від 04.11.2019 року, виданої Сергіївською селищною радою, до складу сім"ї гр. [PERSON] , [INFO] входить [PERSON] , донька, [INFO] . Дитина знаходиться при матері. Таким чином, дитина проживає разом із матір`ю, позивачем по справі. Позивач у своєму позові зазначає, що відповідач жодним чином не допомагає, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до\~ ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік», встановлено з 01.01.2020 року прожитковий мінімум дітей віком до 6 років становить 1779 грн. Виходячи із загальних засад справедливості цивільного судочинства та необхідності захисту інтересів малолітньої дитини, враховуючи, що\~ ст. 180 СК України\~ покладає обов`язок утримувати дитину на обох батьків, прийнявши до уваги вікову категорію дитини, її потреби, суд приходить до висновку, що в даному випадку доцільним буде стягнути з відповідача на користь позивача на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , аліменти у твердій грошовій сумі, у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто мінімального рекомендованого розміру аліментів на одну дитину у розмірі 1779 грн, починаючи з дня звернення до суду, тобто з\~ 06 листопада 2019 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] включно, а тому позовні вимоги [PERSON] і в цій частини підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про: 1) стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Таким чином, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів у межах суми платежу за один місяць. У відповідності до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позивач звільнена від сплати судового збору за подачу позову про стягнення аліментів згідно вимог чинного законодавства, то їх стягнення підлягає з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved