Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-09 00:00:00

02.09.2014р. [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], ГУ ДМС у Дніпропетровській області про усунення перешкод у користуванні квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS], яка належить йому на праві власності, шляхом визнання [PERSON], [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщення - квартирою, зобов'язання Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області зняти з реєстраційного обліку [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. № 1-4). В обґрунтування позовних вимог представник позивача в позовній заяві та в судовому засіданні вказав, що [PERSON] є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] (його брат по мамі) 18.03.1997р. зареєструвався у даній квартирі, однак, вже близько двох років не з'являється за вказаною адресою, не користується квартирою, не сплачує комунальні послуги, в будь-який інший спосіб не допомагає утримувати житло. Відповідач не висловлював намірів продовжувати користуватися квартирою, не повідомляв де він проживає на даний час. Особистих речей у квартирі немає. Його відсутність підтверджується відповідним актом. Вважає, що наявність реєстрації відповідача у його квартирі створює перешкоди у користуванні житлом, оскільки позивачу доводиться сплачувати кошти на утримання квартири з урахуванням зареєстрованої особи. Враховуючи викладене, посилаючись на норми ст. 71, 72 ЖК України, ст. 391 ЦК України, просить суд вимоги задовольнити. Представник позивача - [PERSON] (діє за договором від 04.06.2014р. та на підставі свідоцтва (а.с. № 5-6, 7) в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання 06.10.2014р. не з'явився, про дату місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином, а саме поштою за адресою, наданою АДП ГУ ДМС, УДМС України в Дніпропетровській області, між тим конверт повернувся з позначкою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.№ 21, 23). В судові засідання 13.11.2014р. та 10.12.2014р. відповідач [PERSON] повторно не з'явився, про дату, місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином, а саме відповідно до ч. 3 ст. 76 ЦПК України шляхом вручення судової повістки через житлово-експлуатаційну організацію, між тим вручити документи суду не вдалося у зв,язку з відсутністю відповідача за вказаною адресою (а.с. № 27, 31, 35, 45). Представник відповідача - ГУ ДМС у Дніпропетровській області, в судові засідання 13.11.2014р. та 10.12.2014р. також не з'явився, про дату та час слухання справи був повідомлений належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи розписками (а.с. №29, 42). 13.11.2014р. до суду надійшла заява представника відповідача [PERSON], в якій вона просить розглядати справу за відсутності їх представника та винести рішення згідно норм чинного законодавства (а.с. № 30). За таких обставин суд вважає за можливе розглядати дану справу за відсутності обох відповідачів на підставі ст. 169 ЦПК України. Між тим, оскільки думка одного з відповідачів, а саме ГУ ДМС у Дніпропетровській області, які заперечень проти позову не виказали, та просили розглянути справу згідно норм чинного законодавства, буде врахована при розгляді справи, суд вважає можливим винести по справі рішення на загальних підставах, встановлених ЦПК України. Суд, вислухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, допитавши свідка, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], що підтверджується договорами дарування від 20.08.2008р., згідно із яким [PERSON] подарувала [PERSON] (тобто матері) 1/3 частину спірної квартири, а [PERSON], в свою чергу, за договором дарування від 03.03.2011р. подарувала [PERSON] 2/3 частини спірної квартири (а.с. № 9, 11, 12). 1/3 спірної квартири належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 22.04.1997р., згідно із яким вказані особи володіли по 1/3 частини квартири (а.с. № 8). Таким чином, позивач є власником всієї квартири. Як видно з ксерокопії паспорта [PERSON], довідки АДП ГУ ДМС УДМС України в Дніпропетровській області від 01.10.2014р. та довідки про склад сім'ї [PERSON] з 18.03.1997р. зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. № 10, 15, 21). Однак, як свідчить акт про відсутність (не проживання) особи за місцем реєстрації від 04.03.2013р.(а.с. № 14 ) відповідач [PERSON], [INFO], не проживає у квартирі з 2012р. і по даний час, не приймає участі в утриманні житла, особистих речей його немає. Місце проживання його не відоме. Фактично в квартирі проживає позивач - [PERSON], [INFO] Допитаний в якості свідка сусід [PERSON], який проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. № 47, 48) підтвердив, як підписання ним акту від 04.03.2013р. поряд з іншими сусідами, так і той факт, що дійсно [PERSON] не проживає в квартирі понад 5 років, між тим, його він не бачив його у цьому домі та під'їзді жодного разу саме з зими 2012р. Суд зазначає, що в даному випадку має місце позов власника житла до особи, яка користувалася житлом на правах члена сім'ї власника та власником 1/3 частини квартири, а в даний час не є членом сім'ї та власником житла (а.с. № 9, 11, 12). Правовідносини між сторонами регулюються Законом України від 11.12.2003р. № 1382-IV „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України", зі ст. 7 якого вбачається, що питання про зняття з реєстрації колишніх членів сім'ї власника квартири залежить від вирішення питання про їх право проживання в цьому житловому приміщенні (відсутність такого права, втрата права користування), яке регулюється ст. 71, 72, 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України. Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав і інтересів осіб. Виходячи з загальних положень права власності, власнику належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захист права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зміст ст. 405 ЦК України передбачає, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право користування цим житлом. Право користування житлом втрачає член сім'ї власника у разі відсутності без поважних причин понад один рік. Цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за громадянами, які хоча і правомірно вселилися у спірну квартиру власника, але на час розгляду справи не є членом його сім'ї. Суд виходить з того, що сама по собі реєстрація у будинку не надає право особі на проживання у ньому. Відповідач не проживає у будинку, особистих речей його немає. На час розгляду справи фактично не проживає в ньому більше двох років, не бере участь в його утриманні. Судом не встановлено наміру подальшого проживання відповідача у спірному приміщенні. Тому вимоги позивача підлягають задоволенню та суд вважає за можливе захистити право позивача шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування спірною квартирою. Обговорюючи питання розподілу судових витрат, з урахуванням задоволення позовних вимог у повному обсязі, на підставі ст. 88 ЦПК України суд вважає за можливе стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача суму сплаченого при подачі позову судового збору в розмірі 243грн.60коп. оскільки дії саме цього відповідача призвели до порушення прав позивача (а.с. № 1). На підставі викладеного,

Outcome: approved