Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-15 00:00:00

16 жовтня 2019 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В позовній заяві зазначає, що 14 листопада 2015 року [PERSON] , [INFO] , уклала шлюб з відповідачем - [PERSON] , [INFO] , який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Радехівського районного управління юстиції у Львівській області, про що складено актовий запис за №91. За час перебування в шлюбі, у них народився син - [PERSON] , [INFO] . У спільному шлюбі з відповідачем вони прожили 4 роки, вели спільне господарство та будували міцні сімейні відносини. Однак, з часом, шлюбні відносини між ними погіршились. З початку 2019 року вони з відповідачем не можуть порозумітися, як сім`я проживати разом, виконувати сімейні обов`язки, спокійно вирішувати навіть не складні поточні проблеми в сім`ї. Позивач неодноразово намагалася говорити з відповідачем про особисті сімейні проблеми, з метою спокійно вирішити їх, та ніяких результатів це не дало. В сімейних стосунках нічого не змінювалося, а за останній рік відносини лише погіршились. З 2019 року відповідач фактично припинив з позивачем шлюбні відносини, матеріально сім`ї не допомагає, сторони перестали вести спільне господарство та проживати разом. Відповідач живе своїми інтересами, свої доходи повністю витрачає на себе. Відповідач не бере участі у вихованні сина, не надає сім`ї належної матеріальної допомоги. Усі обов`язки щодо виховання сина позивач несе самостійно. Відповідач не бере участі у вихованні сина, не надає сім`ї належної матеріальної допомоги. Відповідач працює в ТОВ «Молочна компанія «Галичина», отримує заробітну плату, має стабільний дохід, який повністю витрачає на свої потреби. Тому вважає, що з відповідача належить стягувати аліменти на утримання малолітньої дитини. У зв`язку з вищенаведеним, просить розірвати шлюб між [PERSON] , [INFO] , та відповідачем, [PERSON] , [INFO] , який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Радехівського районного управління юстиції у Львівській області, про що складено актовий запис за №91. Стягнути з [PERSON] [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 від доходу відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, а також просить стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору. Позивач в судове засідання не з`явилася, подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Щодо винесення заочного рішення не заперечує (а.с.18). Відповідач в строк, встановлений судом, відзив на позовну заяву до суду не подав та в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином (а.с.17,23). Згідно з ст.280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку, на підставі наявних доказів, які знаходяться у матеріалах справи, чого не заперечила позивач. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень, викладених у ст.ст.13,81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд встановив, що 14 листопада 2015 року сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER] , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Радехівського районного управління юстиції у Львівській області, актовий запис за №91 (а.с.5). За час перебування в шлюбі, у них народився син - [PERSON] , [INFO] (а.с.6). Дитина проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні, що підтверджується довідкою №1250 від 16.07.2019 року, виданою виконкомом Лопатинської селищної ради Радехівського району Львівської області (а.с.7). Сторони подружніх стосунків не підтримують, їх сім`я фактично розпалася й подальше подружнє життя є неможливим. Причинами розпаду сім`ї є відчуження один від одного, відсутність взаєморозуміння. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб підлягає розірванню. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з основних засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя, який виявив прояв з власної ініціативи, з поваги до себе. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберігати шлюб з відповідачем. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Узагальнюючи наведене, суд вважає, що причини, що спонукають її наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов про розірвання шлюбу підлягає до задоволення. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів, суд зазначає наступне. Як визначено ст.155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності і не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, обов`язок надавати утримання неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років, покладається на батьків. Виходячи з норм вказаної статті, приймаючи до уваги, що неповнолітня дитина проживає разом із позивачем та перебуває на її матеріальному утриманні і домовленості між нею та відповідачем про способи виконання обов`язку утримувати дітей не досягнуто, суд вважає вимоги позивачки про стягнення із відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини є правомірними. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України» на 2020 рік прожитковий мінімум становить для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня. Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Визначаючи розмір аліментів, судом враховано те, що дитина потребує матеріальної допомоги, а відповідач є працездатним та може таку надати. Відповідач є працездатного віку, тому суд прийшов до висновку, що стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 16 жовтня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття, з проведенням індексації розміру аліментів, відповідно до Закону, буде відповідати інтересам дитини, обставинам справи і вимогам Закону. Враховуючи вищенаведене, вимоги Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів; обов`язок обох батьків утримувати дитину до досягнення повноліття; суд робить висновки про те, що позовні вимоги [PERSON] необхідно задовольнити. У відповідності до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. При наявності у позивача доказів про одержання відповідачем доходів у більшому розмірі, а також документального підтвердження додаткових витрат на особливі потреби дітей, вона не позбавлена у майбутньому заявити вимогу про збільшення розміру аліментів. Також, у свою чергу, при наявності у відповідача доказів щодо погіршення стану його здоров`я, а також документального підтвердження зміни свого матеріального становища, він не позбавлений у майбутньому заявити вимогу про зменшення розміру аліментів. У відповідності із вимогами ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне із відповідача стягнути судові витрати.

Outcome: approved