Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], в якій просить стягнути з гр.[PERSON] на його користь борг у розмірі 3760 грн., що включає в себе заборгованість за користування телевізором, взятим нею на прокат за період з 21.07.2013 року по 21.05.2017 року, також витрати в розмірі 200 грн. на проїзд з м.Рівне до смт. Демидівка на судові засідання та сплачений ним судовий збір. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 21 березня 2013 року [PERSON], під розписку отримала в нього в тимчасове користування телевізор марки "JVC". Усно було домовлено про плату за користування телевізором у розмірі 80 грн. за місяць. [PERSON], тільки три рази повернула частину боргу. Більше крім обіцянок, позивач не отримав жодної копійки. Телевізор [PERSON] не повернула також. Під час судового засідання [PERSON] подав до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог та просить стягнути з [PERSON] борг відповідно до заяви про збільшення розміру позовних вимог, згідно договору прокату, який становить 3560 грн, починаючи з 21.07.2013 року по 21.05.2017 року по 80 грн. щомісячно за вказаний період. Також 200 грн за проїзд з м.Рівне до смт. Демидівка в судові засідання та судові витрати по справі. Позивач під час розгляду справи в суді позовні вимоги підтримав повністю, з підстав викладених у позовній заяві, суду пояснив, що 21 березня 2013 року передав [PERSON] в тимчасове користування телевізор марки "JVC", про що вона написала розписку, що бере даний телевізор на прокат.Усно було погоджено плату за користування телевізором в розмірі 80 грн в місяць. Даний телевізор знаходився в нього на квартирі і тимчасово не використовувався, тому вирішив в такий спосіб заробити гроші. Він підприємницькою діяльністю по прокату не займається. Письмового договору прокату, чи оренди даного телевізора, в якому було б обговорено строк дії договору, термін проплати, розмір щомісячної плати укладено не було. Була написана лише розписка , що підтверджувала факт передачі телевізора та номери мобільних телефонів користувачів. Про всі інші питання було домовлено в усній формі. Спочатку відповідачка заплатила дві суми по 160 грн, тобто всього 320 грн., а можливо і один платіж було зроблено відразу в березні 2013 року в розмірі 80 грн., точно не пам'ятає. В подальшому жодних проплат зроблено не було, були лише обіцянки, що гроші будуть сплачені пізніше. Позивач також зазначив, що розписка долучена до матеріалів справи фактично є договором оренди телевізора. З приводу не виконання договору він звертався до відділу поліції, однак йому роз'яснили, що це цивільно правові відносини і підстав притягнути [PERSON]А до кримінальної відповідальності немає. Однак офіційної відповіді він так і не отримав за результатами його звернення. Що стосується вартості проїзду до смт . Демидівка, то жодних підтверджуючих документів в нього немає, квитки в маршрутному таксі йому не видали. Відповідачка позовні вимоги не визнала, суду пояснила, що у 2013 році, коли вона проживала в м.Рівне, в місцевій газеті прочитала оголошення про те, що здаються на тимчасове користування бувші у використанні телевізори. Вона відповідно зателефонувала на номер телефону та домовилась про зустріч. Під час зустрічі [PERSON] надав їй телевізор і сказав, що плата за нього становить чи 50, чи 60 грн. за місяць. Відповідач запитала у нього, про те яка вартість телевізора, щоб його купити. [PERSON] повідомив, що вартість телевізора становить 700 грн. Тому вона вирішила повністю викупити цей телевізор за кілька виплат. Приблизно через місяць відповідачка заплатила йому 400 грн., а ще через місяць 300 грн. Гроші передавала при зустрічі з позивачем, документів підтверджуючих про сплату вказаних сум надати суду не може. Враховуючи, що позивач до даного часу, уже кілька років немав до неї жодних притензій, це говорить про те, що за телевізор йому гроші виплачено повністю. В правоохоронні органи її ніхто ніколи не викликав з приводу даних питань. Чому позивач ставить до неї вимоги про сплату боргу зрозуміти не може. Крім того, вказала, що позивач посилається на розписку і вказує, що між ними усно домовлено про плату за користування телевізором у розмірі 80 грн. Однак, будь-яких договорів усних чи письмових вона з [PERSON] не укладала. У розписці, на яку посилається позивач не вказано ні суми помісячної проплати, ні строку виконання, розписка лише підтверджує факт передачі телевізора, який вона не оспорює та визнає, що дійсно дану розписку писала, коли брала телевізор у [PERSON] на виплату. Позивач у позовній заяві будь-яких доказів про те, що вона зобов"язана сплатити на його користь 3560 грн. не навів. Крім того не надав доказів вартості проїзду до смт. Демидівка з м.Рівне. Вважає, що вищевказані обставини є підставами для відмови в задоволенні позову [PERSON], оскільки його позовні вимоги є безпідставними. Представник відповідачки повністю підтримав обставини , викладені в запереченні до позову, просить в задоволенні позову відмовити повнісю за безпідставнісю. Жодних договорів відповідачка з позивачем не укладала, що служили би підставою до відповідних стягнень. Вона не оспорює того , що взяла телевізор , однак повністю виплатила його вартісь для [PERSON] Розписку писала, як доказ того , що взяла телевізор, щоб в подальшому виплатити за нього кошти. Вважає, що позивачем не надано жодних доказів, що підтверджують вказані суми та їх підставність, які має сплатити на його користь відповідачка. Заслухавши пояснення сторін, представника відповідача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] дійсно отримала телевізор у [PERSON] про що написала розписку 21.03. 2013року, що бере даний телевізор на прокат. Даний факт сторонами не оспорюється і в силу ч.1 ст.61 ЦПК України такі обставини не підлягають доказуванню. Однак позивачем не надано жодних доказів того, який саме договір було укладено з відповідачкою, в якому б чітко було зазначено умови його виконання, розмір помісячних платежів, термін дії договору та іше. Як вбачається з пояснень сторін в судовому засіданні, сторони не досягли конкретної домовленності щодо користування даним телевізором. Відповідачка зазначила, що взяла телевізор на прокат, однак за домовленністю з позивачем вона виплатила йому вартість даного телевізора, який на сьогодні в неї відсутній. Позивач зазначає про зовсім інші домовленності з [PERSON] Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позивачем не надано суду жодних доказів, які б підтверджували підставність та розмір вказаного боргу, що просить стягнути з відповідачки. Крім того, сам позивач надав суду розписку про те, що [PERSON] взяла в нього телевізор на прокат, в судовому засіданні він зазначив, що підприємницькою діяльністю не займається і фактично уклав з відповідачкою договір оренди даного телевізора. Щодо боргу , який виник зі сторони відповідачки, позивач протягом всього розгляду справи вказує на різні суми, що підлягають до стягнення : в позовній заяві зазначив, що відповідачка лише три рази повернула частину боргу, під час розгляду справи по суті зазначив, що було здійснено проплату двома сумами по 160 грн. за чотири місяці, а потім зазначив, що можливо було і проплачено за перший місяць користування телевізором в сумі 80 грн., тобто всього 400 грн. Щодо розміру витрат на проїзд не надав суду жодних підтверджуючих документів. На підставі наведеного суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю та недоведенністю. Оскільки підстав для задоволення позову [PERSON] судом не встановлено, то і відсутні підстави для стягнення з відповідачки [PERSON] на користь позивача сплаченої ним суми судового збору в розмірі 640 грн. На підставі наведеного ,

Outcome: dismissed