Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-25 00:00:00

Виконавчий комітет Знам'янської міської ради Кіровоградської області, діючи як орган опіки та піклування, звернувся до суду в інтересах малолітнього [PERSON], [INFO] року, з позовом до [PERSON], в якому просить відібрати у неї малолітнього сина [PERSON] без позбавлення її батьківських прав, стягнути з неї аліменти на користь закладу або особи, де буде утримуватися дитина, у розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до її повноліття. Вимоги обгрунтовані тим, що [PERSON], [INFO], є одинокою матір'ю мололітньої дитини [PERSON], [INFO]. З 15 травня 2013 року малолітній [PERSON] перебуває на обліку служби у справах дітей виконавчого комітету Знам'янської міської ради як дитина, яка опинилася у складних життєвих обставинах, оскільки мати ухиляється від батьківських обов'язків стосовно нього. З 24 січня 2014 року сім'я [PERSON] була взята під соціальний супровід міським центром соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, як сім'я з низьким виховним потенціалом, де мати схильна до вживання алкоголю та здійснення правопорушень. Деякий час [PERSON] проживала зі співмешканцем [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS]. За час перебування [PERSON] під соціальним супроводом було встановлено, що вона часто ухиляється від виконання батьківських обов'язків, відмовляла соціальним працівникам в доступі до житлового приміщення, з нею неодноразово проводилися профілактичні бесіди, але вона не бажала співпрацювати. 28 лютого 2014 року [PERSON] письмово відмовилася від надання їй соціальних послуг, у зв'язку з чим була знята з соціального супроводу. Власного житла вона не має, на даний час проживає з батьками по [ADDRESS] ніде не працює, на обліку в міськрайонному центрі зайнятості не перебуває, одержує лише державну допомогу як мати одиначка. 04 березня 2016 року працівниками служби у справах дтей в приміщенні Знам'янської місцевої прокуратури було вилучено малолітнього [PERSON] від матері [PERSON], яка перебувала на вигляд у стані алкогольного сп'яніння, у брудному одязі та зі слідами побиття на обличчі. З її пояснень стало відомо, що її побив співмешканець [PERSON] в присутності малолітнього сина [PERSON]. Наразі малолітній [PERSON] по заяві тимчасово влаштований у сім'ю рідної тітки [PERSON], за адресою: [ADDRESS] до вирішення питання подальшого влаштування. Згідно з листом начальника Знам'янського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області від 23 березня 2016 року [PERSON] неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності у минулих роках за статтями 173,183,184,185 КУпАП, останній раз 04 січня 2016 року - за вчинення правопорушення перезбаеного ч.1 ст. 173-2 КУпАП. Таким чином ухилення матері [PERSON] від виконання батьківських обов'язків стосовно малолітнього сина [PERSON], небажання співпрацювати з соціальними службами утискує законні права та інтереси дитини, створює загрозу її життю та здоров'ю. У зв'язку з чим 23 березня 2016 року на четвертому засіданні комісії з питань захисту прав дитини було прийнято рішення про відібрання [PERSON] від матері [PERSON], без позбавлення її батьківських прав. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позові. Відповідач позовні вимоги не визнала, пояснила, що батьківські обов'язки по відношенню до сина виконує належним чином. Третя особа [PERSON] просила позов задовольнити у повному обсязі. Пояснила суду, що відповідач є її рідною сестрою. Наразі хлопчик після відібрання у матері проживає в її сім'ї. Сестра зловживає алкоголем, дитиною належним чином не опікується, співмешкає із чоловіком сумнівної репутації. Прокурор у судовому засіданні вказав на доцільність відібрання малолітнього [PERSON] від матері і загалом просив позов задовольнити. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є матір'ю малолітнього [PERSON], [INFO]. Батьком за вказівкою матері зігдно з ч.1 ст.135 СК України записаний [PERSON].(а.с. 3,4). Проживає [PERSON] [ADDRESS]. До складу її сім'ї входять: батько [PERSON], [INFO], мати [PERSON], [INFO], брат [PERSON], [INFO] (а.с. 8). З листа міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді виконавчого комітету Знам'янської міської ради від 04 березня 2016 року вбачається, що [PERSON] перебувала під соціальним супроводом. Під супровід сім'я [PERSON] була взята з 28 сіня 2014 року наказом директора МЦ СССДМ за №5 як сім'я з низьким виховним потенціалом, де мати схильна до вживання алкоголю та здійснення правопорушень. [PERSON] проживає разом зі співмешканцем [PERSON], який не є біологічним батьком [PERSON] За час перебування [PERSON] під соціальним супроводом було встановлено, що вона часто ухиляється від виконання батьківських обов'язків, відмовляла соціальним працівникам в доступі до житлового приміщення, з нею неодноразово проводилися профілактичні бесіди, але вона не бажала співпрацювати. 28 лютого 2014 року [PERSON] письмово відмовилася від надання їй соціальних послуг, у зв'язку з чим була знята з соціального супроводу (а.с. 9). Згідно з довідкою Знам'янського міськрайонного центру зайнятості, [PERSON] на обліку як безробітня не перебуває (а.с. 11). За даними Знам'янського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області, [PERSON] неодноразово в минулих роках притягувалася до адміністратвиної відповідальності за вчинення правопорушень передбачених ст.ст.173,183,184,185 КУпАП. Останній раз 04 січня 2016 року за вчинення правопррушення передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП. Паралельно з нею проводилася індивідуальна робота щодо належного виховання сина [PERSON] (а.с. 10). Згідно з актом, в приміщенні Знам'янської місцевої прокуратури 04 березня 2016 року працівниками служби у справах дітей малолітнього [PERSON] вилучено від матері [PERSON], яка перебувала на вигляд у стані алкогольного сп'яніння, у брудному одязі та зі слідами побиття на обличчі (а.с. 12). Мешканцями будинку [ADDRESS] до служби у справах дітей було подано заяву від 21 березня 2016 року про прийняття мір щодо їх сусідів - сім'ї [PERSON]. Зазначено, що їх сусід [PERSON] з квартири №13, проживає зі своєю матір'ю [PERSON], сіпмешканкою [PERSON], її малолітнім сином [PERSON], регулярно вчиняє бійки та сварки, під час яких б'є співмешканку в присутності дитини, зловживають алкоголем (а.с. 13). Згідно з висновком виконавчий комітет Знам'янської міської ради Кіровоградської області як орган опіки та піклування, вважає доцільним відібрати Малолітнього [PERSON] від матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав (а.с. 5). Свідок [PERSON] пояснив, що є чоловіком рідної сестри [PERSON] (не [PERSON].) 04.03.2016 року йому зателефонувала дружина і вказала, що необхідно забрати [PERSON], оскільки за місцем його проживання (матері зі співмешканцем) чергова п'янка. Пішов до них додому, але ніхто не відчинив. Тоді дорогою зустрів знайомого, який розповів, що [PERSON] пішла з дитиною у сиру погоду у напрямку прокуратури. [PERSON] побачив, коли його вже виводили працівники служби у справах дітей з прокуратури. Дитина була брудна, одягнена не за погодою. Загалом свідок відзначив, що відповідач вихованням сина належним чином не займається. Відповідно до ст.32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Статтею 51 Конституції України проголошено, що сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 151 ч. 1 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Згідно ст.153 ч.1 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. При задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім'ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Згідно з п.п. 2-5 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь - яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Позов про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав позивачем заявлено з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.164 СК України. Відповідно до роз'яснень пунктів 16 і 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Суд має право вирішити питання про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав та передати органу опіки та піклування (якщо цього потребують інтереси дитини), без визначення при цьому конкретного закладу. Закон України «Про охорону дитинства» визначає: Стаття 11 Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Стаття 12 Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам допомогу у виконанні ними своїх обов'язків щодо виховання дітей, захищає права сім'ї. Стаття 14 Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. У ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, зазначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. У додатку до Рекомендації Rec(2005)5 Комітету міністрів, прийнятої 16 березня 2005 року, перелічено основні принципи забезпечення прав дітей. Зокрема, ці принципи передбачають таке: Сім'я є природним середовищем для розвитку і забезпечення добробуту дитини, і головну відповідальність за виховання та розвиток дитини покладено на батьків; - наскільки це можливо, мають вживатися профілактичні заходи з підтримки дітей і сімей з урахуванням їхніх особливих потреб; - встановлення опіки над дитиною має залишатися винятком, і головною метою такого заходу є захист інтересів дитини. Стаття 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини і громадянина проголошує, що кожен має право на повагу до свого сімейного життя. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Як відзначив Європейський суд з прав людини (справа «Савіни проти України») право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8. Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не «згідно із законом», не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися «необхідним у демократичному суспільстві». Визначаючи, чи було конкретне втручання «необхідним у демократичному суспільстві», суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8. У цій же справі Європейський суд з прав людини також відзначив, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з'ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров'я. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, з урахуванням інтересів дитини, суд приходить до висновку про необхідність відібрання малолітнього [PERSON] від матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав, оскільки остання ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню сина. Залишення дитини у неї є небезпечним для здоров'я і морального виховання дитини. На підставі ч.4 ст.170, ст. 180 СК України, враховуючи також обставини, визначені статтею 182 СК України, суд вважає за можливе визначити розмір аліментів, що підлягає стягненню з відповідача на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини її заробітку (доходу) щомісячно до досягненню сином повноліття, розпочавши стягнення від дня пред'явлення позову. З урахуванням положень ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1102 грн. 40 коп., тобто за дві позовні вимоги - немайнового і майнового характеру по 551 грн. 20 коп. за кожну.

Outcome: approved