Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з заявою в якій просить суд винести рішення, яким встановити факт його постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року . Заяву обґрунтовує тим, що він народився [INFO] в м. Буки, Букинського району Ташкентської області, проживав в м.Ташауз Туркменської РСР . Його брати [PERSON] і [PERSON] виїхали до України і проживали в м.Світловодську Кіровоградської області. В 1989 р. заявник приїхав до своїх братів в У;країну. Проживав з сім*єю брата [PERSON] в [ADDRESS] . Дана квартира належала тещі [PERSON]. Старший брат [PERSON] орендував землю в с.Подорожнє Світловодського району, Кіровоградської області , тому заявник поїхав до нього. Вони разом займалися сільським господарством. Разом працювали, вирощували та продавали на ринку овочі в м.Кременчуці. Згодом його брат [PERSON] купив будинок по [ADDRESS] та він разом з ним став жити там. При частих переїздах в 1995 р. у нього загубилася сумка з документами, а саме паспорт, військовий квиток та трудова книжка, т.я. жив без реєстрації, про втрату паспорта не звертався до районного відділу міліції. З 2005 року по теперішній час проживає в м. Кременчуці в цивільному шлюбі з [PERSON] за адресою [ADDRESS] . В 2007 році помер його старший брат . 07.08.2019 р. заявник звернувся до відділу з питань громадянства міграції та реєстрації фізичних осіб Кременчуцького МУ УМВС України про вирішення питання про втрату паспорта, але отримав відмову в оформленні паспорта громадянина України. В рамках усної консультації та за результатами аналізу наданих ним документів йому було рекомендовано звернутися до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання на території України 1989 року по теперішній час. Встановлення факту постійного проживання заявника на території України станом на червень 1989р. йому необхідно для отримання паспорту громадянина України. Враховуючи вищевикладене він вимушений був звернутися до суду з даною заявою. Заявник [PERSON] в судовому засіданні заяву підтримав з підстав, що в ній зазначені, суду пояснив, що з червня 1989 року проживав в Україні, спочатку в м.Світловодську Кіровоградської області, а потім переїхав в м.Кременчук та по цей час територію України не покидав. Представник заінтересованої особи Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області - Твердоступ О.Є. в судовому засіданні проти задоволення заяви [PERSON] не заперечувала. Представник заінтересованої особи Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області - Шевченко В.С. в судовому засіданні проти задоволення заяви [PERSON] не заперечував. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що з [PERSON] вони познайомилися давно, до 24.08.1991 року, коли працювали на ринку, проживають рядом, бачаться кожен рік. Знає, що у нього дійсно є сім*я, два рідні брати, яких бачив часто. Один брат помер. Дійсно святкували разом свято - день Незалежності України. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що являється рідним братом заявника. Сам він приїхав в Україну з сім*єю в 1986 році з Туркменії. Через рік отримав квартиру. А ще через рік приїхав його брат [PERSON] , потім інший брат ,який потім помер на Україні. Брати через деякий час поїхали від нього, працювали на полях, за договорами. Брат купив дім по пров. Лубенському . Про те що [PERSON] втратив паспорт колишнього СРСР, він не знав. Новий паспорт України не отримував. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] знає давно, з 1989 року. На момент проголошення незалежності України в1991році [PERSON] проживав в Україні, в м.Кременчуці. Познайомилися з ним на ринку, т.я. вона була реалізатором продовольчих товарів. Овочі на ринок він привозив з м.Світловодська, там же в Світловодському районі орендував землю, садив та продавав овочі. Коли було свято Незалежності України , вони святкували разом. Вислухавши пояснення заявника та представників заінтересованої особи, свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до ст.216 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. [PERSON] народився [INFO] в с. Буки, Букинського району Ташкентської області, проживав в м.Ташауз Туркменської РСР. Його брати [PERSON] і [PERSON] виїхали до України і проживали в м.Світловодську Кіровоградської області. В 1989 р. заявник приїхав до своїх братів в Україну. Проживав з сім*єю брата [PERSON] в [ADDRESS] . Дана квартира належала тещі [PERSON]. Старший брат [PERSON] орендував землю в с.Подорожнє Світловодського району, Кіровоградської області, тому заявник поїхав до нього. Вони разом займалися сільським господарством. Разом працювали, вирощували та продавали овочі на ринку в м.Кременчуці. Згодом його брат [PERSON] купив будинок по [ADDRESS] та він разом з ним став жити там. При частих переїздах в 1995 р. у нього загубилася сумка з документами, а саме паспорт, військовий квиток та трудова книжка. Так як заявник проживав без реєстрації, про втрату паспорта та його видачу в Органи Внутрішніх справ не звертався. З 2005 року по теперішній час проживає в м. Кременчуці в цивільному шлюбі з [PERSON] за адресою [ADDRESS] . В 2007 році помер його старший брат . 07.08.2019 р. заявник звернувся до відділу з питань громадянства міграції та реєстрації фізичних осіб Кременчуцького МУ УМВС України про вирішення питання про втрату паспорта, але отримав відмову в оформленні паспорта громадянина України. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] в червні 2019 року звернувся до Крюківського підрозділу Управління Державної міграційної служби в Полтавській області за консультацією щодо отримання паспорта громадянина України. Проте в рамках усної консультації та за результатами аналізу наданих ним документів, йому було повідомлено та рекомендовано звернутися до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання на території України. Підстави та порядок набуття громадянства України регулюється нормами Закону України «Про громадянство України». Відповідно до ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; 3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України; 4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3, - з моменту внесення відмітки про громадянство України. Згідно ст.8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. З вказаного вбачається, що законом передбачено вставлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться іфакти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Належність до громадянства та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. При цьому, юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України(24 серпня 1991 року) або набрання чинностіЗаконом України «Про громадянство України»(13 листопада 1991 року). Відповідно до ч. 1ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинностіЗаконом України «Про громадянство України»(13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Відповідно до п.3 ч.2ст.9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Стаття 1 цього ж Законудає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів; проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено. Згідно із п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого указом Президента України від 27.03.2001 року №215, встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. Пунктом 8 цього Порядку визначено, що для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: 1) заяву про встановлення належності до громадянства України; 2) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); 3) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року. У пункті 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Таким чином, надані заявником докази суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета доказування, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують факт проживання заявника на території України. Приймаючи до уваги те, що встановлення факту постійного проживання на території України має для заявника юридичне значення та необхідне йому для отримання паспорту громадянина України, враховуючи наявність доказів на підтвердження постійного проживання [PERSON] на території України до 24.08.1991, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved