Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-07 00:00:00

25.05.2021 до Ширяївського районного суду Одеської області надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» до [PERSON] , в якій позивач просить суд: - Стягнути з [PERSON] (ІПН: [NUMBER] ) на користь ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» (код ЄДРПОУ 37616221) заборгованість за кредитним Договором № 002-15064- 070313 від 07.03.2013 року, укладеного між ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» та [PERSON] , в сумі 39 215,14 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач звернулась до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ДЕЛЬТА БАНК» із заявою на отримання кредиту, а ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК», розглянувши заяву відповідача та надані до неї документи, прийняв позитивне рішення про надання кредиту. Як зазначає позивач, в подальшому, між ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» та відповідачем було укладено кредитний Договір № 002-15064-070313 від 07.03.2013 року, згідно з яким ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» надав відповідачу кредит на принципах поворотності, платності, строковості у сумі 22 991,00 грн. з кінцевим строком погашення до 06.03.2016 року. У позовній заяві вказано, що відповідач не виконував взяті на себе зобов`язання та не повернув у строки, визначені Кредитним договором, тіло кредиту та нараховані відсотки за користування кредитом, що спричинило виникнення заборгованості за кредитним Договором, у зв`язку з чим ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» розпочав процедуру досудового врегулювання проблемної заборгованості, здійснюючі телефоні дзвінки, письмові повідомлення про необхідність сплати простроченої заборгованості. Проте, як вказує позивач, вимоги ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» щодо погашення простроченої заборгованості за кредитним Договором відповідачем проігноровані, а заборгованість не сплачена. Позивач зазначає, що 27 квітня 2018 року між ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» та ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» укладено договір факторингу № 409/К, відповідно до умов якого ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» відступив на користь ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» своє право вимоги заборгованості за кредитними Договорами, в тому числі за кредитним Договором №002-15064-070313 від 07.03.2013 року, укладеного між ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» та [PERSON] , прострочена заборгованість за яким, станом на 14.05.2021 року, складає 39215,14 грн. За твердженням позивача, додаткових нарахувань штрафних санкцій, пені та іншого з моменту відступлення права вимог, новим кредитором не здійснено, а всі нарахування пені та відсотків нараховані первинним кредитором - ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК». Як вказує позивач, з метою вирішення питання щодо сплати відповідачем простроченої заборгованості за кредитним Договором, позивач неодноразово телефонував та надсилав повідомлення з проханням здійснити оплату заборгованості, а також надіслав відповідачу вимоги про погашення простроченої заборгованості, проте, відповідач всі звернення проігнорував, вимогу не задовольнив, погашення простроченої заборгованості не здійснив, чим грубо порушив права позивача. У позовній заяві зазначено, що позивач просить розглянути позовну заяву без участі представника позивача та не заперечує про прийняття судом заочного рішення. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справи між суддями Ширяївського районного суду Одеської області від 25.05.2021 року, цивільну справу №518/647/21 передано на розгляд судді Алексєєвій О.В. Ухвалою від 01.06.2021 Ширяївський районний суд Одеської області залишив без руху позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» до [PERSON] про стягнення заборгованості, та надав позивачу десятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви, з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. 21.07.2021 позивачем надано до суду додаткові пояснення та докази, у зв`язку з чим ним усунуто недоліки позовної заяви, які вказані в ухвалі Ширяївського районного суду Одеської області від 01.06.2021. Ухвалою від 28.07.2021 Ширяївський районний суд Одеської області відкрив провадження у справі за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» до [PERSON] про стягнення заборгованості, вирішив проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та встановив сторонам строки для подання заяв по суті. Відповідач у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подала. Про відкриття провадження у справі повідомлялася шляхом направлення за місцем реєстрації ухвали, копії позову з додатками та судової повістки рекомендованим листом з повідомленням про вручення, до суду повернувся конверт з відміткою про те, що адресат відсутній за вказаною адресою. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 280-287 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, наявні в справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд встановив наступні обставини. Судом встановлено, що 07.03.2013 між публічним акціонерним товариством «ДЕЛЬТА БАНК» та відповідачем - [PERSON] укладено кредитний договір у формі Заяви (Пропозиції) №002-15064-070313, відповідно до якого ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» зобов`язався надати споживчий кредит відповідачу у сумі 22991,00 грн. на купівлю побутової техніки, зокрема двох рідкокристалічних телевізорів марки «SUMSUNG». Відповідно до умов вказаної Заяви (Пропозиції) №002-15064-070313 від 07.03.2013, авансовий внесок відповідача становить 1200,00 грн., процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та становить 0,01% річних, строк користування кредитом - 36 місяців, розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості становить 1,27% на місяць. У частині 4 Заяви (Пропозиції) №002-15064-070313 від 07.03.2013 зазначено, що вказана Заява є пропозицією (офертою) (надалі- Пропозиція) публічному акціонерному товариству «ДЕЛЬТА БАНК» щодо надання споживчого кредиту. При цьому, надання кредиту передбачено шляхом перерахування банком кредитних коштів в безготівковому порядку у сумі та на рахунки, визначені у цьому пункті пропозиції протягом 3 (трьох) банківських днів з дня прийняття (акцепту) Банком пропозиції щодо укладення Договору, відповідно до п. 2.1 Частини 4 Пропозиції Пунктом 2.1. Частини 4 Пропозиції передбачено, що момент прийняття (акцепту) Банком пропозиції щодо укладення Договору, а отже моментом укладання Договору на умовах, описаних вище в цій Пропозиції та Правилах, вважатиметься: дата підписання Банком цієї Пропозиції та скріплення її печаткою, або момент вчинення Банком фактичних дій щодо перерахування суми кредиту на поточний рахунок Підприємства, який вказаний у п.3.3. Частини 3 цієї Пропозиції, з метою оплати Товару. Вказані дії є юридично значимими для відповідача та Банку та є підтвердженням (доказом) укладення Договору на умовах, визначених у цій Пропозиції та Правилах. Пунктом 5 Частини 4 Заяви (Пропозиції) передбачено, що в разі порушення строків сплати Платежів, Банк має право з наступного календарного дня за передбаченим цією Пропозицією днем сплати Платежу, нарахувати та стягнути з штрафні санкції в розмірі 10% суми невиконаного зобов`язання, але не менше та/або не більше 250.00 грн (двісті п`ятдесят гривень 00 копійок). У частині 3 Пропозиції міститься інформація про підприємство торгівлі, на рахунок якого ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» мав перерахувати кредитні кошти за побутову техніку, що придбавалась відповідачем. У додатку до Заяви (Пропозиції) №002-15064-070313 від 07.03.2013 сторонами погоджений графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту, яким передбачено здійснення щомісячних платежів на погашення основної суми кредиту та процентів за користування ним. Відповідно до розрахунку суми заборгованості за кредитним договором №002-15064-070313 від 07.03.2013, укладеним між ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» та відповідачем, станом на 14.05.2021 загальна заборгованість за кредитним договором становить 39215,14 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом - 22343,19 грн, заборгованості за відсотками - 10514,97 грн; заборгованість по пені - 00,00 грн, 3% річних - 1985,18 грн. та інфляційних втрат - 4371,80 грн. Даний розрахунок наведено позивачем у позовній заяві. У матеріалах справи також міститься інформація (довідка) про кредит №002-15064-070313 від 07.03.2013, в якій зазначена загальна вартість кредиту у розмірі 26,42%, що становить 10530,18 грн. Згідно з матеріалами справи, між публічним акціонерним товариством «ДЕЛЬТА БАНК» та товариством з обмеженою відповідальністю «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» укладено Договір про відступлення прав вимоги за кредитними договорами №409/К від 27.04.2018, за яким ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» відступило право вимоги ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА», зокрема за кредитним договором №002-15064-070313 від 07.03.2013. Надаючи оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті, суд виходить з такого. Положеннями ст.204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч.1, 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до приписів ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 (Позика) цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. В силу приписів ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). У ч.2 ст.78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч.1 ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. При вирішення даної справи, суд враховує висновки, викладені у постановах Верховного Суду. Так, постанові від 30 січня 2018 року в справі №161/16891/15 Верховний Суд вказав, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 зазначила, що обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів. Частиною 4 ст. 10 ЦПК України і ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно з практикою ЄСПЛ, змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам доказів не збирає. Принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог (ст.12, 81 ЦПК України). Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторін. Тобто, сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс. З наведених обставин даної справи вбачається, що між сторонами був укладений кредитний договір, в якому були погоджені сума кредиту, проценти за користування кредитними коштами, порядок повернення. Також з умов договору вбачається, що даний кредит був виданий для придбання відповідачем побутової техніки. Однак, ні позивачем, ні відповідачем не надані докази на підтвердження обставин виконання договірних зобов`язань повністю або частково. Так, за умовами кредитного договору, який оформлений у формі Заяви (Пропозиції) №002-15064-070313 від 07.03.2013 передбачено, що ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» має перерахувати кредитні кошти на поточний рахунок підприємства торгівлі, зокрема на поточний рахунок ТОВ «Сав-Дістрибьюшн" (код ЄДРПОУ 35625082) № [NUMBER] у банку КРД АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» у м. Києві. Натомість виходячи положень ст. 1048 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Дані положення поширюються і на кредитні правовідносини. А отже обставини видачі кредитних коштів є визначальними, так як саме з моменту передання грошових коштів договір вважається укладеним. Водночас, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що підтверджують виконання ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» своїх договірних зобов`язань щодо перерахування кредитних коштів на рахунок торгівельного підприємства. Суд зазначає, що позивачем не надані банківські та/або інші фінансово-розрахункові документи на підтвердження обставин видачі кредитних коштів, а також не надав виписки по кредитному рахунку відповідача. Розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, не є доказом, який підтверджує надання кредиту відповідачу та наявність кредитних правовідносин, оскільки не містить даних про здійснення перерахунку коштів в безготівковому порядку на рахунок торгівельної організації, також відсутні дані про погашення кредитної заборгованості, хоча сума тіла кредиту заявлена до стягнення є меншою ніж визначена в кредитному договорі, відсутні дані про нарахування та сплату відсотків за користування кредитом. Відповідач своєї позиції щодо заявлених позовних вимог не висловив. З урахуванням зазначеного, суд доходить висновку, що з наданих позивачем на підтвердження позовних вимог доказів, неможливо встановити обставини надання споживчого кредиту, наявності кредитних зобов`язань та дійсний розмір заборгованості відповідача перед позивачем, що унеможливлює задоволення заявлених позовних вимог. На підставі викладеного, зважаючи на норми ст. 77-80 ЦПК України, надані позивачем докази не можна вважати належними, допустимими, достовірними та достатніми на підтвердження заявлених позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА». Враховуючи відсутність даних про вдачу кредитних коштів, правових підстав для стягнення процентів за користування цими кредитними коштами, 3 відсотків річних та інфляційних втрат не вбачається. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» до [PERSON] про стягнення заборгованості . З огляду на те, що суд відмовляє у позові, а судові витрати понесені лише позивачем, на підставі статті 141 ЦПК України їх розподіл не здійснюється. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на позивача.

Outcome: dismissed