Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-21 00:00:00

[PERSON], звернулася до суду з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод-фірма «Ось» заборгованості по заробітній платі в розмірі 8638 грн. 45 коп.; 10000 грн. моральної шкоди; компенсації втрати частини заробітної плати, пов'язаної з інфляцією в розмірі 7703 грн. 88 коп.; а також 27 грн. 85 коп. індексації заробітної плати; середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 746 грн. 81 коп. та про стягнення коштів за невикористану відпустку в розмірі 806 грн. 22 коп. Допустити негайне виконання рішення в межах стягнення заборгованості по заробітній платі за один місяць. Позивач в судовому засіданні надала заяву з уточненими позовними вимогами, просила позовні вимоги щодо стягнення з ТОВ «Завод-фірма «Ось» на її користь 27,85 грн. компенсації втрати частини заробітної плати, пов'язаної з індексації, а також кошти за невикористану відпустку в розмірі 806,22 грн. залишити без розгляду. Решту позовних вимог підтримала у повному обсязі. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22.09.2014 року залишено без розгляду позовну заяву [PERSON] до ТОВ «Завод-фірма «Ось» про стягнення заборгованості по заробітній платі в частині вимог щодо стягнення з ТОВ «Завод-фірма «Ось» на користь [PERSON] 27,85 грн. компенсації втрати частини заробітної плати, пов'язаної з індексацією, а також кошти за невикористану відпустку розмірі 806,22 грн. В обґрунтування позовних вимог у позові зазначено, що з 01.07.2004 року по 28.02.2014 року позивач перебувала у трудових відносинах з ТОВ «Завод-фірма «Ось». В лютому 2013 року була звільнена за згодою сторін. Проте на даний час відповідачем не виплачена позивачу заробітна плата. Вважає, що з відповідача крім заборгованості по заробітні платі підлягає стягненню сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 3746,81 грн. Також, позивачем зазначено, що в зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати йому спричинена моральна шкода в розмірі 10000 грн. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги з урахуванням їх уточнення підтримала та просила задовольнити. Відповідач - ТОВ «Завод-фірма «Ось», його представник в судовому засіданні позовні вимоги визнав в частині стягнення із товариства заборгованої заробітної плати, частково визнав вимогу про компенсацію втрати частини заробітної плати на суму 931 грн. 28 коп. Щодо іншої частини вимог, то їх не визнав, подав письмові заперечення (а.с. 24-26). Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає необхідним задовольнити вимоги частково, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач з 01.07.2004 року працювала слюсарем збірником на ТОВ «Завод-фірма «Ось». В лютому 2013 року позивача звільнено відповідно ст. 36 КЗпП за згодою сторін. Станом на 20.08.2014 року підприємство перед позивачем має заборгованість по заробітній платі в сумі 7595,98 грн. за період з липня 2013 року по грудень 2013 року, про що свідчить довідка № 194 від 19.08.2014 року ТОВ «Завод-фірма «Ось» (а.с. 28). Згідно довідки про середню заробітну плату (дохід) від 19.08.2014 року, наданої ТОВ «Завод-фірма «Ось» частка середньої заробітної плати [PERSON] становить 44,79 грн. (а.с. 29). Відповідно до ст. 47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. Згідно статті 116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. За таких обставин, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача нарахована, але не виплачена заробітна плата, в розмірі 7595,98 грн. В силу статті 117 Кодексу законів про працю України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно з абзацом 3 пункту 3 Постанови усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Відповідно до пункту 8 Постанови нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Згідно довідки про середню заробітну плату, виданої ТОВ «Завод-фірма «Ось», середня заробітна плата позивача за березня 2013 року по лютий 2014 року становить 44,79 грн. Судом на підставі листа Мінсоцполітики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2014 рік» визначено, що період затримки розрахунку з позивачем становить 138 робочих днів. Межею позовних вимог по даній вимозі є 22.09.2014 року. Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні станом на 22.09.2014 року становить: 138 робочих днів х 44,79 = 6181,02 грн. Згідно розрахунку відповідача загальною сумою компенсації втрати частини заробітної плати, пов'язаної з інфляцією позивачу станом на 20.08.2014 рік є 931,28 грн. Позивачем власного розрахунку суду не надано. Величина приросту індексу споживчих цін розраховується відповідно до Порядку, затвердженого Постановою КМУ від 21 лютого 2001 року № 159. П. 4 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, містить загальне правило визначення суми індексації заробітної плати: "Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту споживчих цін, поділений на 100 відсотків. Таким чином, суд погоджується з розрахунком наданим відповідачем та задовольняє в цій частині позов частково на суму 931,28 грн. Згідно ст. 141 КЗпП України власник або уповноважений ним орган повинен неухильно додержуватись законодавства про працю. Недотримання вимог трудового законодавства щодо проведення розрахунку з працівником при звільненні, свідчить про порушення норм законодавства про працю України та трудових прав позивача. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Відповідно до ч. 4 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Не підлягає задоволенню позовна вимога позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди, з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Проте, належних доказів щодо існування зазначених обставин до суду надано не було. На обґрунтування моральної шкоди, крім іншого позивачем зазначено, що через невиплату їй заробітної плати доводилось позичати кошти для лікування чоловіка, який є інвалідом 2 групи, на навчання дітей, брати кредити для впорядкування життя. Окрім того, він не міг вчасно та в повному обсязі сплачувати комунальні послуги, а тому на даний час має заборгованість. Не були належним чином доведені інші обґрунтування завданої йому відповідачем моральної шкоди. Сам по собі факт наявної заборгованості по виплаті заробітної плати, без сукупних факторів на підтвердження додаткових зусиль для організації свого життя не є підставою до відшкодування моральної шкоди. За наведеного суд, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, дійшов висновку про необхідність задоволення позову частково, а саме, що стосується стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за період затримки розрахунку. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», позивачі за подання позовів про стягнення заробітної плати від сплати судового збору звільняються. Згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволення чи відхилення частини вимог. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про: присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: partial