Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-05 00:00:00

В жовтня 2015 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON], мотивуючи свої вимоги наступним. Сторони перебувають в шлюбі з 10.04.2013 року. Від шлюбних відносин мають одну неповнолітню дитину: сина [PERSON], [INFO]. Позивачка посилається на те, що вони не розуміють одне одного, між ними часто виникають суперечки та сварки, в зв"язку з чим вони припинили спільне проживання. Вважає, що шлюб розпався остаточно і носить формальний характер. В судовому засіданні позивачка відсутня. Надала суду заяву про рогляд справи у її відсутність, її інтереси представляє адвокат Шадуйкіс Г.В. Представник позивачки в судовому засіданні відсутній. Надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, підтримав позовні вимоги. Відповідач в судовому засвіданні відсутній, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, на розлучення згоден. Суд, дослідивши письмові докази у справі, приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 10 квітня 2013 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції. Від спільного сімейного життя мають одну неповнолітню дитину, сина [PERSON], [INFO]. Сторони припинили спільне проживання, подальше спільне проживання суперечить інтересам сторін. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивачка при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право після розірвання шлюбу залишити його. Таким чином, суд вважає встановленим, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, права дітей, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати понесені при зверненні до суду, а саме: судовий збір в сумі 487 грн. 20 коп. та витрати на юридичну дпомогу в сумі 550 грн. ( квитанція № 0409 від 21.09.2015р.) Враховуючи викладене, та

Outcome: approved