Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-06 00:00:00

24 березня 2016 року до Софіївського районного суду звернулася [PERSON] з вищевказаною позовною заявою. В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що на підставі договору дарування серія ВВЕ №534651 від 30.06.2004 року, позивач являється власником будинку №33, який розташований в с.Веселе Поле, Софіївського району, Дніпропетровської області, вул. Гагаріна, що підтверджується відомостями з Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №4217450 від 22.07.2004 року, виданий Обласним комунальним підприємством «Софіївське бюро технічної інвентаризації», номер запису в книзі 1 за №141-71. На прохання відповідача, який не мав постійного місця проживання, 16.02.2007 року, останнього було зареєстровано в належному позивачу будинку. 17.10.2007 року, відповідно до Рішення виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради за №854, позивача визначено опікуном над малолітнім [PERSON], [INFO], у зв'язку з чим, 17.10.2007 року, останнього було зареєстровано в належному позивачу будинку. Таким чином, в житловому домоволодінні за адресою: с. Веселе Поле, вул. Гагаріна, будинок 33, зареєстровані вищевказані особи, що підтверджується довідкою, виданою виконкомом Девладівської сільської ради Софіївського району від 15.03.2016 року. З відповідачем у шлюбі позивач не перебувала та не перебуває. Даний житловий будинок позивач використовує для свого проживання разом зі своїм підопічним (особою над яким встановлено опіку) - [PERSON], що підтверджується Довідкою про склад сімї від 15.03.2016 року. Але останнім часом, позивач не може в повній мірі використовувати свою власність (домоволодіння) для проживання в ньому, у звязку з неналежною та антигромадською поведінкою відповідача, що ставить під загрозу життя позивача та здоровя, та життя та здоров її підопічного. Відповідач ніде не працює, веде аморальний спосіб життя, постійно зловживає спиртними напоями, в результаті чого стає агресивним, систематично влаштовує сварки та застосовує щодо неї та її сина психологічне та фізичне насильство, ображає нецензурними словами. З односельчанами відповідач веде себе таким же чином. Відповідач неодноразово виганяв позивача з дому, в результаті чого вона змушена була ночувати у знайомих або у своїх родичів. Позивач неодноразово зверталася за захистом до органів поліції та сільської ради, які з відповідачем проводили бесіди, що не дали результатів та відповідач не змінив своєї поведінки. Як ніяким чином не вплинуло на поведінку відповідача усне зауваження Софіївського районного суду Дніпропетровської області оголошене відповідачу 15 лютого 2016 року (справа № 193/413/16-п, провадження№ 3/193/19/ 16). При розгляді даної справи судом було , встановлено, що 4 січня 2016 року близько 14:00 год. відповідач вчинив сварку зі своєю співмешканкою ([PERSON]), за адресою с. Веселе Поле по вул. Гагаріна будинок 33, висловлювався в її адресу нецензурною лайкою, чим вчинив психологічне насильство в сімї, скоївши правопорушення передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. В судовому засіданні. Відповідач підтвердив факт скоєння даного правопорушення, але в зв'язку з малозначимістю вчиненого адміністративного правопорушення, судом постановлено закрити адміністративну справу у відношенні відповідача по ч. 1 ст. 173-2 КУпАП обмежившись усним зауваженням. Натомість, на відповідача не діють методи притягнення до відповідальності та винесення попереджень, останній продовжує вчинювати насильство в сім'ї, влаштовує сварки, ображається нецензурною лайкою, погрожує нанесенням тілесних пошкоджень, виганяє позивача зі свого будинку. У звязку з тим, що відповідач своїми діями створює загрозу життю та здоровю малолітньої дитини над якою встановлено опіку, 04.03.2016 року за неодноразовими скаргами позивача, органом опіки і піклування Софіївського району до Софівського відділення поліції направлено заяву про вчинення правопорушення відповідачем відносно позивача та її сина, про що проводиться розслідування правоохоронними органами. Виселитися в добровільному порядку відповідач відмовляється, мотивуючи це тим, що він прописаний назавжди та має намір постійно проживати за місцем своєї реєстрації. Таким чином відповідач створює неможливі умови для сумісного з ним проживання, спільне проживання з останнім ставить під загрозу життя позивача та здоровя та життя та здоровя її підопічного. Крім цього, своєю поведінкою відповідач створює перешкоди у реалізації її конституційних прав на користування та розпоряджання власним майном, в результаті чого, станом на сьогоднішній день, позивач спільно зі своїм підопічним (особою над яким встановлено опіку) - [PERSON] вимушені проживати у своїх родичів за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Десантна 2/102. Позивач просить усунути [PERSON] перешкоди в користуванні належним їй на праві власності будинком № 33 по вулиці Гагаріна, в с.Веселе Поле, Софіївського району, Дніпропетровської області, шляхом виселення звідти [PERSON], [INFO] з належним йому майном та визнати [PERSON], [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком №33 по вулиці Гагаріна, с. Веселе Поле, Софіївського району, Дніпропетровської області, який належить на праві приватної власності [PERSON]. В судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач та його представник проти позовних вимог заперечують, мотивуючи тм, що позивач не надала достатніх підстав для задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, вислухавши сторони, допитавши свідків судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що дійсно згідно витягу про реєстрацію права власності, позивач є власником житлового будинку № 33 по вул. Гагаріна с.Веселе Поле Софіївського району Дніпропетровської області (а.с.7) Згідно довідки виконкому Девладівської сільської ради Софіївського району (а.с.8) за вищевказаною адресою зареєстрований відповідач [PERSON] Відповідно до довідки адресно- довідкової роботи ГУ ДМС України (а.с.17)[PERSON] зпреєстрований за адресою вул. Гагаріна 33 с.Веселе Поле Софіївського району Дніпропетровської області. Довідкою виконкому Девладівської сільської ради Софіївського району (а.с.35) виданої на ім"я [PERSON], підтверджено, що він з 16 квітня 2016 року за вказанаою адресою не проживає. Але згідно характеристики (а.с.36) виданої Девладівською сільською радою Софіївського району від 17.05.2016 року характеризується позитивно. Суд не може погодитися з затвердженнями позивача про те, що відповідач добровільно виїхав з житлового приміщення № 33 по вул.Гагаріна с.Веселе Поле Софіївського району Дніпропетровської області, що він жодного разу не зявлявся в будинку, втратив інтерес до спірної житлової площі, Також позивач вказує на те, що відповідач забрав з будинку та гаражу речі самовільно, що призвело її звернутися до суду. Натомість відповідач та його представник пояснили суду, що позивач не надала можливості забрати відповідачу свої речі, про що було складено відповідний акт (а.с.129), підписаний свідками. Свідки [PERSON] та [PERSON] були допитані в судовому засіданні та підтвердили той факт, що у їх присутності [PERSON] забрав лише робочий інструмент з гаражу за вище вказаною адресою. Також пояснили, що [PERSON], перебуваючи у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON], провів капітальний ремонт як будинку так і прилеглої території. Згідно зі ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Дійсно, як посилається позивачка в своїй позовній заяві відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться у судовому порядку, однак, як встановлено в ході судового розгляду справи, відповідач не проживає у спірному будинку з поважних причин, а саме в звязку з тим, що позхивач перешкоджає йому в цьому, що видно з пояснень самої позивачки та свідків, відповідно до яких вона здійснить всі міри для того, щоб позивач ніколи не вселився до спірного приміщення, іншого житла в нього не має. Відповідно до ст. 64 ЖК України, члени сімї наймача, які проживають з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть обовязки, повязані з договором найму. Особи, які вселилися до наймача житлового приміщення у встановленому ст. 65 ЖК України порядку, набувають рівне право користування житловим приміщенням. Наймач вправі в установленому порядку вселити в займане ним жиле приміщення своїх подружжя, дітей, батьків, а також інших осіб. Згідно зі ст. 310 ЦК України фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків встановлених законом. Відповідно до ст. 47 Конституції України, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 156 ЖК України, припинення сімейних відносин з власником будинку /квартири/ не позбавляє їх право користуватися займаним приміщенням. У даному випадку та обставина, що відповідач без згоди на те власниці будинку залишається зареєстрованим у будинку, створює певні перешкоди у здійсненні позивачкою своїх прав власника та у користуванні нею належним їй майном, регулюється законодавством про власність. У відповідності до ст. 71 ЖК України визнання особи втратившим користування житловим приміщенням можливе за умови проживання особи в помешканнях державного або громадського житлового фонду. Отже правовідносини які встановлені в судовому засіданні виникли між сторонами поза межами регулювання Житловим кодексом УРСР. За вказаних умов застосовується законодавство, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок. Відповідно до ст. 72 Житлового Кодексу УКРАЇНИ « визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку». При цьому, як роз'яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України «№2 від 12 квітня 1985 року ( з наступними змінами та доповненнями) у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням ( ст. 71 ЖК України) необхідно з'ясовувати причину відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності ( перебування у відрядженні у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо), суд може продовжити пропущений строк». Згідно зі ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користуванням житловим приміщенням. Тому суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити за його безпідставністю. На підставі викладеного ,

Outcome: dismissed