Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-15 00:00:00

15 серпня 2015 року позивач звернувся до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із зазначеним позовом та просив постановити судове рішення, яким стягнути із відповідача на його користь невиплачені при звільненні суми у розмірі 5 775 грн. 26 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 11 947 грн. 20 коп. та моральну шкоду у розмірі 5 000 грн. 00 коп. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що з 13.05.2013 року по 20.02.2015 року він перебував у трудових відносинах з відповідачем - ТОВ «Восток - Руда». Наказом №27 лс від 22.02.2015 року він був звільнений з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. Однак, звільнивши його з роботи, відповідач в порушення\~ ст.116 КЗпП України не здійснив остаточний розрахунок із ним. У відповідності до ст.117 КЗпП України йому повинна бути виплачена середня заробітна плата за весь час затримки по день фактичного розрахунку. На день подачі позовної заяви, компенсація за затримку розрахунку при звільненні становила 11 947 грн. 20 коп., виходячи з того, що його середньоденна заробітна плата становить 157 грн. 20 коп. Позивач вважав, що у відповідності до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» в разі не проведення відповідачем розрахунку з ним, як працівником, до розгляду справи, суд на підставі ст.117 КЗпП України повинен стягнути на його користь середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день постановлення судом рішення. Окрім того, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду у розмірі 5000 грн. 00 коп., посилаючись на те, що не виплата відповідачем сум, що належали йому при звільненні вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, унеможливлює своєчасну оплату комунальних платежів, придбання необхідних продуктів харчування, побутових речей, що принижує його та призводить до моральних страждань. Позивач, належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, у судове засідання не зявився. У письмовій заяві позивач просив розглянути справу у його відсутності та задовольнити позов. Відповідач, належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, свого представника в судове засідання не направив. В письмових запереченнях проти позову відповідач зазначив, що позов [PERSON] визається ним тільки в частині не виплачених при звільненні сум. В частині стягнення з ТОВ "Восток-Руда" середньої заробітньої плати за час затримки розрахунку позов не визнається оскільки своєчасний розрахунок із позивачем не проведений з поважних причи - у зв"язку із скрутним матеріальним становищем підприємства, а в частині спричинення моральної шкоди - у зв"язку із недоведенністю зазначених позовних вимог. Дослідивши у судовому засіданні матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Статтею 116 КЗпП України, передбачено що\~ при звільненні працівника виплата всіх\~ сум, належних\~ йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути\~ виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен\~ письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У судовому засіданні судом із дослідженої копії трудової книжки позивача /а.с. 6/ безспірно встановлено, що [PERSON] дійсно з 13.05.2013 року по 20.02.2015 року включно перебував у трудових відносинах з ТОВ «Восток-Руда» та наказом №27 лс від 22.02.2015 року звільнений з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. Судом також встановлено, що на час звільнення відповідач не здійснив виплату позивачу сум, що належали йому при звільненні у розмірі 5 775 грн. 26 коп., що підтверджується довідкою державного підприємства ТОВ «Восток-Руда» № 881 від 21.05.2015 року(а.с.8). Із досліджених роздруківок руху грошових коштів на банківському рахунку позивача судом також безспірно встановлено, що відповідач після звільнення позивача перерахував в рахунок сум, що належали першому при зваільненні загальну суму у розмірі 809 грн. 00 коп., у зв"язку із чим загальна заборгованість відповідача перед позивачем по зазначеним сумам на день постановки судовго рішення зменьшилася та складає 4 966 грн. 26 коп. ( 5 779 грн. 26 коп. - 809 грн. 00 коп.) В судовому засіданні також встановлено, що остаточний розрахунок із позивачем відповідач на день постановки судового рішення не здійснив. Згідно ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, законодавець чітко визначив, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, власник повинен виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При цьому, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні підлягає стягненню на користь працівника, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таким чином, з ТОВ «Восток Руда» на користь позивача слід стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, а саме з 20.02.2015 року по 16.09.2015 року включно, виходячи із наступного розрахунку. Згідно довідки ТОВ «Восток-Руда»\~середньоденна заробітна плата позивача становила 157 грн. 20 коп. (а.с.7). Остаточний розрахунок з позивачем відповідач затримав на 141 робочій день. Таким чином середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить 22\~165 грн. 20 коп. (157,20 грн. /середньоденна заробітна плата позивача/ х 141 дні /кількість робочих днів затримки розрахунку). Саме така сума має бути стягнена з відповідача на користь позивача. Вирішуючи питання щодо стягнення моральної шкоди, суд вважає, що така шкода позивачеві спричинена, оскільки останній, своєчасно не отримавши спочатку заробітну плату, а потім і остаточний розрахунок, змушений був докладати додаткові зусилля для організації свого життя. Позивачем доведено, що невиплата йому заробітної плати призвела до моральних страждань та втрати нормальних життєвих звязків. Однак, з урахуванням вимог ст.237-1 КЗпП України\~щодо підстав стягнення моральної шкоди\~\~та ст.23 ЦК України щодо вимог розумності та справедливості її розміру, суд вважає за необхідне визначити розмір цієї моральної шкоди в розмірі 500 грн., що менше ніж просив позивач. Доводи відповідача про те, що середній заробіток за затримку розрахунку із позивачем та моральна шкода не підлягають стягненню, оскільки підприємство знаходиться у скрутному матеріальному становищі, не можуть бути прийняті судом до уваги оскільки вони не грунтуються на законі. Оскільки позивач при зверненні до суду був звільнений від сплати судового збору, він має бути стягнутий з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, відповідно ст.88 ЦПК України\~та Закону України «Про судовий збір». Зокрема, за вимогу майнового характеру про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні слід стягнути 271 грн. 31 коп. та за вимогу немайнового характеру про відшкодування моральної шкоди слід стягнути 121 грн. 80 коп., а всього розмір судового збору складає 393 грн. 11\~\~коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial