Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-12 00:00:00

20 лютого 2018 року до Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшов позов [PERSON], яким вона просить визначити місце проживання малолітньої [PERSON], [INFO], разом з нею за адресою: [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що між позивачем та відповідачем 26 грудня 1997 року зареєстровано шлюб. В даному шлюбі [INFO] народилася їх донька - [PERSON]. Неповнолітня дитина проживає разом з матір'ю. З 21 жовтня 2014 року позивач зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. У зв'язку з тим, що відповідач перешкоджає [PERSON] проживати за місцем її реєстрації, вона змушена проживати у своїх батьків за адресою: [ADDRESS]. До теперішнього часу позивач та відповідач не дійшли згоди щодо визначення місця проживання доньки, а тому позивач вимушена звернутися за захистом порушених прав до суду. В судове засідання позивач та представник позивача не з'явилися. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у її та позивача відсутність, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх. Проти винесення заочного рішення суду по справі не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Заяв чи клопотань до суду не направив. Представники третіх осіб: Служби у справах дітей та сім'ї виконавчого комітету Березанської міської ради Київської області, Органу опіки та піклування Березанської міської ради Київської області в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Подали заяви про розгляд справи без їх участі, а представник Служби у справах дітей та сім'ї виконавчого комітету Березанської міської ради Київської області надав висновок про визначення місця проживання дитини, який просив врахувати при вирішенні справи по суті. На підставі ст. 223 ЦПК України суд провів розгляд справи у відсутність вказаних сторін. За таких умов та відповідно положень ст. 280 ЦПК України судом визнано за можливе ухвалити у справі заочне рішення, на підставі наявних в ній доказів. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст.80 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. В судовому засіданні встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 26 грудня 1997 року зареєстровано шлюб. Від цього шлюбу у них народилася донька [PERSON], [INFO]. Наведене підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] виданим 17 серпня 2016 року Березанським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області (а.с.10). Батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON]. Спільне життя з відповідачем не склалося та останній чинить перешкоди позивачу у користуванні належним їм майном, у зв'язку з чим [PERSON] переїхала з зареєстрованого місця проживання [ADDRESS] проживати до своїх батьків за адресою: [ADDRESS], де на даний час проживає разом з малолітньою [PERSON], [INFO]. Наведене підтверджується Актом депутата Березанської міської ради від 28 вересня 2017 року та відміткою у паспорті [PERSON] [NUMBER] виданого в травні 2008 року Березанським МВ ГУ МВС України в Київській області (а.с. 4-6, 11). Судом також встановлено, що Службою у справах дітей та сім'ї виконавчого комітету Березанської міської ради Київської області (далі по тексту - Служба) суду надано висновок про визначення місця проживання дитини [PERSON] Згідно вказаного висновку, комісія прийняла рішення про доцільність визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], разом із матір'ю [PERSON] (а.с.94). При обговоренні даного питання, Службою звернуто увагу на те, що мати, яка перебуває в декретній відпустці по догляду за малолітньою [PERSON], має тимчасові заробітки, отримує соціальну пенсію інваліда з дитинства. Зі слів [PERSON], батько дитини жодного разу її не бачив, участі у вихованні доньки не приймає, долею дитини не цікавиться. [PERSON] на засідання комісії жодного разу не з'явився, документів для розгляду справи не надав. За правилами ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно ст. 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір"ю. В силу вимог ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно ч. 8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно положень ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Статтею 160 СК України встановлено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Частиною 1 ст. 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Згідно ст.141 цього Кодексу мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Відповідно ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. В частині 2 цієї ж статті вказано, що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю» за № 6 від 12 червня 1998 року, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, ґрунтуючись на рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. При вирішенні спору щодо місця проживання дітей, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, вік дітей, стан їх здоров'я, матеріальне забезпечення батьків, їх працевлаштування, висновок Служби у справах дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Як було встановлено та зазначено вище, дитиною з народження опікувалася її матір. Батько долею дитини не цікавиться, жодного разу її не бачив. Докази протилежного в матеріалах справи відсутні та сторонами не повідомлені. У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» наголошується, що взаємне задоволення від спільного перебування батьків і дітей є фундаментальним елементом сімейного життя, а тому втручання до нього має відбуватися у вузьких рамках, визначених ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини й основоположних свобод. Беручи до уваги стандарти Європейського суду з прав людини інтереси малолітньої дитини превалюють над потребами сім'ї. На підставі наведеного, проаналізувавши зібрані по справі докази в їх сукупності та приймаючи до уваги вік неповнолітньої дитини, якій безумовно потрібна материнська турбота, оскільки між дитиною та матір'ю з самого народження існує тісний зв'язок, розірвання якого може потягти за собою негативні наслідки у фізичному та емоційному розвитку дитини, те що батько дитини не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у її вихованні, і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір'ю дитини щодо встановлення часу спілкування, або за рішенням органу опіки та піклування чи за судовим рішенням, суд приходить до висновку, що місце проживання малолітньої [PERSON] слід визначити з її матір'ю [PERSON], а саме за адресою : [ADDRESS]. При вирішенні питання щодо судових витрат враховано, що позивач на підставі п. 9 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору під час розгляду справи у всіх судових інстанціях, а тому з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: approved