Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-31 00:00:00

13 травня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказала, що під час її та відповідача спільного сумісного проживання як подружжя, в них народилося двоє синів [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. З кінця 2015 року фактичні шлюбні відносини з відповідачем припинилися і з цього часу спільного господарства вони не ведуть. Добровільно відповідач кошти на утримання дітей не надає. Діти повністю знаходяться на її утриманні. Відповідач не працює, однак отримує пенсію за віком близько 3000 гривень на місяць та пенсію за інвалідністю у розмірі 1000 гривень. Позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь на утримання синів [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі ? частини від усіх видів його доходу, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня предявлення позову до досягнення дітьми повноліття. У судовому засіданні позивач підтримала свої вимоги та просила суд їх задовольнити у повному обсязі на підставах викладених у позові. Додатково зазначила, що її матеріальне становище є скрутним. Вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною віком до трьох років та отримує відповідну державну допомогу, якої не вистачає навіть на придбання для дітей речей першої необхідності медикаментів, продуктів харчування, одягу. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти позову посилаючись на те, що між ним та позивачем на даний час склалися неприязні відносини і хоча вони проживають разом, однак спільного господарства не ведуть і мають окремий бюджет. Він дійсно не надає позивачці грошових коштів на утримання дітей, оскільки позивачка до нього погано ставиться і налаштовує проти нього дітей. Проте сплачує комунальні послуги, купує додому продукти харчування та не обмежує доступу до них ані позивача, ані дітей. Також мали місце випадки, коли він сплачував кошти за взяті в борг позивачкою дитячі речі. Порозумітися із позивачем з питання що саме потребують діти, які речі треба купувати вони не можуть. Також відповідач зазначив, що не є інвалідом. Отримує пенсію за віком та страхові виплати. Витрачає близько 600-700 гривень на придбання для себе медикаментів, оскільки має професійне ушкодження здоровя. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд дійшов таких висновків. Згідно\~зі ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюються на засадах змагальності сторін. Відповідно до\~ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження від 16.10.2012 року, серії 1-ЖС №213723, виданого Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, сторони є батьками неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] (а.с.4). Відповідно до свідоцтва про народження від 20.01.2015 року, серії 1-ЖС №274769, виданого Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, сторони є батьками неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] (а.с.5). \~\~Обов'язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття закріплений ч.2 ст.51 Конституції України\~та ст.180 Сімейного кодексу України. У випадку ухилення батьків від виконання цього обов'язку, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу його матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України). Судом встановлено та не заперечується відповідачем, що діти проживають разом із позивачем та відповідачем за адресою: Запорізький район, с.Лежине, вул.Залізничка, 35, проте сторони мають окремий бюджет та не ведуть спільного господарства. Також відповідачем не заперечувалось, що грошових коштів на утримання дітей він позивачці не надає. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ від 27 лютого 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ст. 8 Закону України „Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8\~ст. 7 СК України\~при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дитини. Посилання відповідача на те, що він сплачує комунальні послуги, добровільно купує продукти харчування в тому числі для дітей, тобто бере участь в утриманні дітей у натуральній формі, а тому заперечує проти позову, не відповідає вимогам законодавства. Зазначеними нормами СК України не встановлено, що аліменти судом призначаються лише у разі ухилення від їх сплати, це є право позивача звернутися до суду для визначення розміру аліментів. Передбачених законом підстав для звільнення відповідача від обовязку утримання неповнолітніх дітей судом не встановлено. Домовленості між батьками щодо порядку та способу утримання дітей не досягнуто. Оцінивши надані по справі докази, суд дійшов висновку, що [PERSON] добровільно не виконує передбачені сімейним законодавством батьківські обовязки з утримання неповнолітніх дітей, чим порушує їх право на достатній рівень життя, а тому позовні вимоги щодо стягнення аліментів з відповідача є законними та обґрунтованими. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів суд виходить з такого. Згідно з довідкою №68 від 08.07.2016 року, що надійшла з УПФУ в Запорізькому районі Запорізького УПФУ, [PERSON] отримує пенсію за віком при повному стажі, сукупний розмір якої склав за період з січня по червень 2016 року 20535,30 гривень (а.с.28). Відповідно до інформації, наданої начальником Вільнянської ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області, [PERSON] за останні 6 місяців отримав соціальні виплати у сукупному розмірі 10818,78 грн. (а.с.40). При визначенні розміру аліментів суд враховує вищенаведені обставини майнового та сімейного стану відповідача, те, що він має задовільний стан здоровя, не має інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків, матеріальне становище дітей та стан їх здоров'я. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених\~ст.184 СК України . З урахуванням зазначених обставин, інтересів дітей, виходячи із принципів справедливості, добросовісності і розумності, закріплених у статті 7 СК України, приймаючи до уваги положення ст.11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Так, суд вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей, визначивши їх у розмірі 1/3 частини усіх видів доходу відповідача. Частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Відповідно до ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі по стягненню аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно з положеннями ст.88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: partial