Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому вказує, що вона та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO] Фактично шлюбні стосунки були перервані з 2007 року, вони з відповідачем проживають окремо, дитина проживає з нею. Весь цей час відповідач не цікавився життям дитини, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватися з дитиною та приймати участі у її вихованні. На сьогоднішній день дитині вже 11 років, вона немає до нього ніяких почуттів, оскільки за всі ці роки відповідач не приділяв ж батьківської уваги, та не цікавився життям дитини. На підставі рішення Тиврівського районного суду від 1 червня 2012 року відповідач зобов'язаний виплачувати аліменти на користь [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 340 грн. на місяць і до повноліття дитини. Відповідач нарахований державним виконавцем розмір щомісячних аліментів не сплачував, взагалі не надавав їй ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини. Розрахунком державного виконавця відділу державної виконавчої служби Тиврівського районного управління юстиції [PERSON] заборгованість по стягненню аліментів станом на 01 серпня 2016 року складає 10253 грн. Розмір заборгованості за аліментами, визначений державним виконавцем. Відповідачем в судовому порядку не оскаржено. Загальна сума пені за несвоєчасну сплату аліментів у період з 01.07.2014 року по 01.08.2016 року становить 2590,8 грн. виходячи із розрахунку. Зважаючи на той факт, що відповідач не виконував рішення суду з власної вини вважає, що суд має достатні підстави для задоволення даного позову. Просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість по виплаті аліментів на утримання [PERSON] (30.04.2005 р.н.) у розмірі 10253 (десять тисяч двісті п'ятдесят три) грн. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 2590.8 грн. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, просить їх задоволити з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] позов не визнав, просить відмовити в його задоволенні. Пояснив, що має іншу сім'ю і не має на даний час достатньо коштів аби сплачувати ще й аліменти на дочку [PERSON]. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає за доцільне позов задоволити , виходячи з наступного. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №\~789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України Про охорону дитинства" від 26.04.2001 р. батько і мати мають рівні права та обовязки щодо своїх дітей. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати свою неповнолітню дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1 ст.194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання. Відповідно до ч.1 ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Судом встановлено сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] Відповідно до рішення Тиврівського районного суду від 1 червня 2012 року (а.с.2) відповідач зобов'язаний виплачувати аліменти на користь позивачки на утримання дочки [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 340 грн. на місяць до повноліття дитини, однак [PERSON] аліментів не сплачував, що не оспорюється сторонами. Заборгованість по аліментах за період з 12.06.2012 р. по 01.08.2016 року складає 10253 грн., що стверджується розрахунком державного виконавця відділу ДВС [PERSON] (а.с.3). Розмір заборгованості за аліментами, визначений державним виконавцем, відповідачем в судовому порядку не оскаржено. Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В ході судового розгляду судом не встановлено поважних причин щодо несплати аліментів, доказів щодо цього відповідач не надав. Загальна сума пені за несвоєчасну сплату аліментів у період з 01.07.2014 року по 01.08.2016 року становить 2590,8 грн. (а.с.4). За правилами ст. 194 СК України заборгованість по сплаті аліментів може бути стягнута за рішенням суду. За правилами ст. 196 Сімейного кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) в розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочки. Позивач просила стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини за період з липня 2014 року по 01.08.2016 р. в розмірі 2590,8 грн. Враховуючи викладене вище та положення вказаних вище норм суд, приходить до переконання про наявність підстав для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved