Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із позовом, де просить стягнути з приватного підприємця [PERSON] на свою користь 61845 грн. 99 коп. Свої вимоги обґрунтував тим, що 14.02.2012 року між ним та відповідачем укладено договір про співробітництво для досягнення спільної мети, організації придбання, надання послуг з трансляції в кінозалі, кіно,-відео продукції. На виконання умов зазначеного договору відповідач зобов'язався профінансувати даний спільний проект на суму 145000 грн, а він (позивач) на суму 55000 грн. Факт отримання він [PERSON] [PERSON] коштів у розмірі 55000 грн. підтверджується розпискою. У зв'язку з невиконанням останнім умов зазначеного договору, 05.06.2012 року укладено додаткову угоду до основного договору, якою [PERSON] визнав факт порушення умов основного договору та зобов'язався повернути отримані кошти відповідно до затвердженого графіку погашення заборгованості. Однак, вказані зобов'язання відповідач не виконав, у зв'язку з чим [PERSON] просить захистити порушені права, стягнувши із відповідача на свою користь заборгованість за договором про співробітництво та додотковою угодою до нього у розмірі 58300 гривен та пеню в сумі 3545, 99 гривен, а всього 61845, 99 гривен. 03 грудня 2012 року [PERSON] подано до суду зустрічний позов, де останній просить стягнути із [PERSON] на свою користь 129356 грн. 66 коп. матеріальної шкоди та визнати додаткову угоду від 05 червня 2012 року недійсною. Вимоги обґрунтував тим, що у відповідності до домовленості із [PERSON], яка згодом оформлена у письмовий формі договором про співробітництво від 14.02.2012 року, він придбав обладнання з метою відкриття кінотеатру на загальну суму 144 668,58 грн., згодом отримав від [PERSON] грошові кошти у сумі 55 000,00 грн., як це передбачено зазначеною угодою, вчиняв активні дії щодо укладення договору оренди приміщення. Однак по незалежним від нього причинам відкрити у визначений строк кінотеатр виявилось неможливим. 05.06.2012 року між ними укладено додаткову угоду до договору про співробітництво, відповідно якої він взяв на себе зобов'язання повернути отримані ним від [PERSON] грошові кошти з пенею в узгоджені строки. Однак, наразі зазначена сума грошей ним не повернута, оскільки [PERSON] у період часу з початку червня 2012 року по 16 червня 2012 року здійснив крадіжку придбаних ним апаратури та крісел з приміщення актового залу «Центру дитячої творчості", що знаходиться за адресою Дніпропетровська область, місто Жовті Води, вулиця Маяковського,59, на загальну суму 129356,66 грн. Дана крадіжка завдала йому матеріальної шкоди, а тому вказану суму просить стягнути із останнього. Також зазначає, що додаткова угода від 05.06.2012 року до договору про співробітництво від 14.02.2012 року укладена між ним та [PERSON] не відповідає вимогам ч.1 ст.203 ЦК України, а тому має бути визнана недійсною. Зустрічний позов прийнятий до спільного розгляду із первісним ухвалою суду від 25 березня 2013 рок. Позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним) та його представник у судовому засіданні підтримали свої позовні вимоги у повному обсязі та просили суд її задовольнити, при цьому зазначили що відповідачем [PERSON] не виконуються умови укладеного договору та додаткової угоди до нього. Не одноразові пропозиції виконати взяті ним зобов'язання та погасити заборгованість , позитивного результату не дали, жодних заходів для врегулювання даного спору в досудовому порядку відповідач не вжив. У задоволені зустрічного позову просять відмовити. Відповідач за первісним позовом (відповідач за зустрічним) у судовому засіданні участі не приймав, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Вислухавши пояснення [PERSON], його представника [PERSON], повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків. Судом встановлені такі факти і відповідні ним правовідносини. Відповідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 14 лютого 2012 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір про співробітництво за умовами якого вони об'єднують зусилля для досягнення спільної мети, організації придбання, надання послуг з трансляції в кінозалі кіно, відео продукції. На виконання умов договору, [PERSON] зобов'язався профінансувати даний спільний проект на суму 145000 грн., а [PERSON] на суму 55000 грн. Строк дії даного договору до 16.04.2015 року (а.с.7-8). Факт отримання [PERSON] від [PERSON] грошових коштів у розмір 55000 грн. підтверджується п.2.6. договору та розпискою (а.с.9). У зв'язку з невиконанням [PERSON] умов укладеного договору, 05.06.2012 року між сторонами укладено додаткову угоду до договору про співробітництво від 14.02.2012 року, відповідно якої [PERSON] зобов'язався повернути [PERSON] отримані від отстаннього кошти з урахуванням нарахованих 2% на вказану суму, відповідно до затвердженого графіка погашення заборгованості (а.с.10) Відповідно вказаного графіку погашення заборгованості відповідач за первісним позовом зобов'язався до 16.07.2012 року повернути [PERSON] частину отриманих грошових коштів в сумі 19443,00 грн., до 16.08.2012 року в сумі 19433,00 грн., до 16.09.2012 року - 19433,00 грн., а всього 58 300,00 грн (а.с. 11). Згідно зі ст.525 ЦКУ одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається , якщо інше не встановлено договором або законом. Ст. 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання повинні виконуватись належним чином та у встановлений термін у відповідності із умовами договору. Відповідно до ч. 1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Сума заборгованості [PERSON] перед [PERSON] станом на 16.10.2012 року складає 58300 грн. Відповідно до п.3.2. додаткової угоди від 05.06.2012 року у випадку порушення строків повернення грошових коштів, які встановлені графіком погашення заборгованості [PERSON] виплачує [PERSON] пеню в розмірі 0,1% від суми заборгованості за кожен день прострочення. Виплата пені стороною, яка порушить строки розрахунку , виконується лише за умови направлення другою стороною відповідної письмової вимоги у письмовій формі (а.с.10). Так, на адресу [PERSON] позивачем неодноразово направлялись листи із пропозицією виконати взяті ним зобов'язання та погасити заборгованість, які були залишені без реагування (а.с.15-16). Статтями 610, 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають встановлені договором або законом правові наслідки. Таким чином, відповідачем за первісним позовом не виконані зобовязання за договором, а тому позивач не втратив права вимоги про стягнення з відповідача належних до сплати сум заборгованості за цим договором протягом дії останнього. З урахуванням встановлених по справі обставин, положень закону умов договору, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі. При цьому суд погоджується із розрахунком заборгованості та пені в сумі 0,1% зробленим позивачем та вважає, що він відповідає вимогам закону і умовам договору та додаткової угоди, таким чином з відповідача на користь [PERSON] має бути стягнута заборгованість у розмірі 58300 грн., пеня 3545,99 грн. Згідно ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача також необхідно стягнути сплачений останнім при подачі позовної заяви судовий збір у розмірі 725,76 грн. Щодо вимог заявлених [PERSON] у зустрічному позові слід зазначити наступне. Відповідно до ст..626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав і обов'язків. Згідно до ст..627 ЦК України сторони вільні в укладенні договору, виборі контрагентів та визначені умов договору. Зміст договору становлять умови визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Як вбачається зі змісту зустрічного позову останній фактично визнав та підтвердив факт укладення договору про співробітництво та не заперечив особисте і добровільне укладення додаткової угоди до договору про співробітництво, погодився з наявністю заборгованості підписавши графік її погашення скріпивши їх власним підписом. Стосовно посилання [PERSON] на положення ст.ст.203 ч.1, ст.215 ч.1 , як на правове обґрунтування визнання недійсною додаткової угоди від 05.06.2012 року слід зазначити наступне. Відповідно до роз'яснень що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам необхідно врахувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК ( 435-15 ) зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України ( 254к/96-ВР ) та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Також надано роз'яснення, що відповідно до ст.215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів:нікчемні правочини -якщо їх недійсність встановлена законом (ч.1 ст.219, ч.1 ст.220 ч.1 ст.224 ЦК України) та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлено законом , але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставі встановлених законом (ч.2ст.222,ч.2 ст.223, ч.1 ст.225 ЦК України. Відповідачем за первісним позовом обґрунтовуючи свою позицію щодо недійсності додаткової угоди, не зазначив який саме вид недійсності правочину він пропонує визначити та в чому саме зазначена вище додаткова угода суперечить цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам та не надав суду жодного доказу цих порушень. Щодо вимоги про стягнення матеріальної шкоди на суму 129356,66 грн. то на підтвердження своїх доводів щодо придбання різноманітної техніки для кінотеатру на суму 144 668,58 грн. [PERSON] надано платіжні документи та роздруківки з Інтернету, фотографії обладнання, документів щодо приміщення, афіші , однак суд не може приймати їх як докази так як за своєю формою, змістом належно не підтверджують факт придбання переліченого обладнання його кількість і маркування. Відповідно до п.п.18,37 «Правил роздрібної торгівлі непродовольчими товарами»,затверджених наказом Міністерства економіки України 19.04.2007 року за №104 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 08.11.2007 року за №1257/14524, що прийняті на виконання вимог Закону України «Про захист прав споживачів» разом з товаром споживачеві в обов'язковому порядку видається розрахунковий документ установленої форми на повну суму проведеної операції, який засвідчує факт купівлі товару. При цьому, [PERSON] надано лише копії видаткових накладних, що не являються доказом розрахунку за товар, а лише є первинним документом для бухгалтерського обліку придбаного або відпущеного товару. У матеріалах справи також міститься копія постанова про відмову у відкритті кримінальної справи за фактом крадіжки апаратури з приміщення актового залу «Центру дитячої творчості», розташованого за адресою Дніпропетровська область, місто Жовті Води, вулиця Маяковського, 59, з причини ненадання [PERSON] документів які б засвідчили понесений матеріальний збиток у зв'язку з чим неможливо встановити суму завданого збитку ( т.1 а.с. 99). Згідно витягу з кримінального провадження № 12012040220000132, за заявою [PERSON] до ЄРДР 20.11.2012 року внесені відомості за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України, а саме, що в період з 20 червня 2012 року по 03.11.2012 року [PERSON] шляхом вільного доступу з приміщення СЮТ незаконно заволодів аппаратурою, належною [PERSON] При цьому, будь-яку особу не повідомлено про підозру (т.1 а.с. 117). На даний час відсутні дані, що [PERSON] за вказаним кримінальним провадженням являється підозрюваним, обвинуваченим чи то засудженим. У судовому засіданні останній зазначив, що дійсно на прохання [PERSON] частину апаратури, придбаної за їх спільні кошти, вивіз у червні 2012 року до належного йому ([PERSON].) гаражу. Дані дії вчинені ним саме за особистим проханням [PERSON], який не мав місця для зберігання обладнення. За деякий час останньому повернено усе устаткування і жодних притензій він не мав навідь здійснював підприємницьку діяльність за допомогою даного обладнення. Суд звертає увагу, що жодних належних доказів на підтвердження події незаконного заволодіння майном належним [PERSON] і вчинення відповідних дій саме [PERSON] [PERSON] не надано. Виходячи з встановленого, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову. Враховуючи наведене,

Outcome: approved