Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-12 00:00:00

21 квітня 2020 року [PERSON] звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі ПАТ «Кривбасзалізрудком») про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я, посилаючись на те, що він з 17.08.1981 року працював в Первомайському рудоуправлінні об`єднання «Кривбасруда» - гірничоробочим на підземному видобуванню з повним робочим днем, бурильником свердловин, бурильником підземних установ в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, внаслідок чого захворів на професійне захворювання. Рішенням Науково-дослідного інституту промислової медицини від 14.01.1995 року позивачу були встановлені професійні захворювання: Нейросенсорна приглухуватість 2 ст. (з легким зниженням слуху); ангіоневроз верхніх кінцівок першого ст.. з частими акроангіоспазмами. Висновком МСЕК від 12.12.1995 року йому первинно встановлено 35 % втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням та третю групу інвалідності. Після неодноразових переоглядів, 20.11.2007 року позивачу повторно встановлено 55% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності безстроково. Позивач вважає, що професійне захворювання у нього виникло з вини підприємства Державного виробничого об`єднання «Кривбасруда» до складу якого входило Першотравневе рудоуправління, а правонаступником вказаного підприємства є підприємство відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком», з якого має бути стягнута моральна шкода. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що в наслідок професійного захворювання позивач втратив роботу, оскільки йому було заборонено працювати в шкідливих умовах праці при наявності пилу, шуму, вібрації, перевищення вологості. Був порушений звичайний спосіб життя, позивач не міг працевлаштуватися, забезпечувати свою сім,ю матеріально. У зв`язку із отриманими професійними захворюваннями йому заподіяна моральна шкода, розмір оцінює в 170\~000 грн., яку просив стягнути з відповідача. 22 квітня 2020 року судом постановлена ухвала про відкриття провадження та призначення розгляду в порядку спрощеного провадження без виклику сторін за наявними у справі доказами. 06 травня 2020 року судом отримано заяву представника відповідача про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін, зобов`язання відповідача надати суду оригінали доказів, а також визнання явки позивача в судове засідання обов`язковою, яке за результатами розгляду ухвалою суду від 12.10.2020 року залишені без задоволення. 20 травня 2020 року ухвалою суду зупинено провадження у цивільній справі за позовом\~ [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження здоров`я\~ до\~закінчення перегляду в касаційному порядку Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду цивільної справи № 212/3137/17-ц. 29 липня 2020 року ухвалою суду поновлено провадження по вищевказаній справі. Ухвалою суду від 12 жовтня 2020 року за клопотанням представника відповідача витребувано з Криворізького відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області документи на підтвердження проведення виплат [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок професійних захворювань. Ухвалою суду від 13.11.2020 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін та визнання явки позивача обов`язковою. Відповідач скористався правом надання відзиву, у якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування зазначив, відповідач є неналежним відповідачем у справі. Первинно втрату працездатності в розмірі 35 % позивачу було встановлено 12.12.1995р., саме з цього моменту у позивача виникло право на відшкодування моральної шкоди, а отже належним відповідачем у справі, який має відповідати за шкоду спричинену здоров`ю позивача має бути Криворізьке відділення Управління виконавчої дирекції соціального страхування України в Дніпропетровській області, а не роботодавець. Також зазначили, що ПАТ «Кривбасзалізрудком» жодних протиправних дій по відношенню до особи відповідача не вчиняло. Відповідно до Акту розслідування хронічного пр:офесійного захворювання від 17.11.1995р. причиною виникнення у позивача професійних захворювань стала робота на шахті «Першотравнева» Першотравневого рудоуправління ВО «Кривбасруда» та на шахті ім.. «Орджонікідзе». Як вбачається з Акту розслідування вина шахти ім. «Орджонікідзе» складає 57,31%, а вина шахти «Першотравнева» -42,69%. При цьому, ПАТ «Кривбасзалізрудком» не є правонаступником частини ВО «Кривбасруда», до якої входять вказані шахти, оскільки правонаступником шахти ім. «Орджонікідзе» є ПрАТ ЦГЗК. Правонаступником шахти «Першотравнева» Першотравневого Рудоуправління ВО «Кривбасруда» було державне підприємство - управління «Кривбасгідрозахист», яке ліквідовано без правонаступника. Вказана обставина також неодноразово була встановлена в судовому порядку, а також підтверджується письмовими доказами. Крім того зазначили, що надані позивачем довідки МСЕК не є належним доказом, що підтверджує факт спричинення моральної шкоди, а отже відсутні сукупні складові, які визначають можливість настання цивільно-правової відповідальності відповідача у даній справі. Представником відповідача з дотриманням вимог ст.83 ЦПК України також подано додаткові докази, з посиланням на те, що позивачем у справі вже отримано відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду на підставі рішення суду в розмірі 10000 грн. Суд, відповідно до ч. 5ст. 279 ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст.\~247\~ч.\~2\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] з 17.08.1981 року працював гірничим робочим на підземному видобуванню з повним робочим днем, бурильником свердловин, бурильником підземних установ в Первомайському рудоуправлінні об`єднання ВО «Кривбасруда», звільнився 16.09.1987 року по за власним бажанням ст. 38 КЗпП України ( копія трудової книжки (а.с.10-24). Рішенням Науково-дослідного інституту промислової медицини від 14.01.1995 року позивачу були встановлені професійні захворювання: Нейросенсорна приглухуватість 2 ст. (з легким зниженням слуху); ангіоневроз верхніх кінцівок першого ст.. з частими акроангіоспазмами. Висновком МСЕК від 12.12.1995 року позивачу первинно встановлено 35% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням групу інвалідності не визначено. Висновком МСЕК від 24.12.1997 року позивачу повторно встановлено 25% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням, групу інвалідності не визначено. При наступних переоглядах 13.01.1999 року, 17.12.2002 року, повторно підтверджено 25% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням. 02.02.2004 року повторно встановлено 50% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності, з переоглядом. 15.11.2006 року, повторно встановлено 55% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням та третю групу інвалідності. 20.11.2007 року повторно встановлено 55% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності безстроково. ( а.с. 8-11). Актом розслідування професійного захворювання від 17.11.1995 року проведеного на ш. «Орджонікідзе» ВО «Кривбасруда», встановлено причини виникнення професійного захворювання [PERSON] , а саме: тривала робота в умовах впливу на організм пилу, шуму та вібрації, запиленість повітря робочої зони становила 4,3 мгм.3 при ГДР 20мгм3, рівень шуму становив 112-114 дБл при допустимому до 80 дБл, рівень вібрації на ручному перфораторі перевищував ГДР в 1,4 рази а на телескопному в 1,8 рази (а.с.6). Відповідно Акту розслідування хронічного професійного захворювання, професійне захворювання отримано позивачем внаслідок роботи позивача на шахті «Першотравнева» - 42,69 %, на шахті ім.. «Орджонікідзе» - 57,31% Першотравневого рудоуправління ВО «Кривбасруда» (а.с.7). Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 червня 2004 року позовні вимоги [PERSON] до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Кривому Розі про стягнення моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків, задоволені частково. Стягнуто з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Кривому Розі на користь позивача [PERSON] одноразово 10000 грн. в рахунок відшкодування за спричинену моральну шкоду. Ухвалою колегії суддів Судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 вересня 2004 року рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 14.06.2004 року залишено без змін. (а.с.124-125). Рішення виконано в повному обсязі, на підтвредження чого надано відповідне платіжне доручення від 29.11.2004 року № 1019. Зі змісту вказаних судових рішень вбачається, що [PERSON] , звертаючись до суду за відшкодуванням моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання, посилався на період своєї роботи з 15.09.1987 року по 30.10.1999 року на ш. «Орджонікідзе» ВО «Кривбасруда», правонаступником якої на час ухвалення рішення суду було підприємство ВАТ «ЦГЗК». Як встановлено судом в ході розгляду даної справи, предметом спору є задана позивачу моральна шкода внаслідок отриманого ним професійного захворювання під час роботи в шкідливих умовах в інший період та на іншому підприємстві, а саме з 17.08.1981 року по 16.09.1987 року на ш. «Першотравнева» Першотравневого Рудоуправління ВО «Кривбасруда». Твердження представника відповідача у відзиві про те, що ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» не є належним відповідачем, оскільки не є правонаступником прав та обов`язків Першотравневого Рудоуправління ДВО «Кривбасруда», суд відхиляє, оскільки Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в постанові від 15 червня 2020 року у справі №212/3404/17 (провадження № 61-37529ск18) сформовано правовий висновок про те, що ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» є правонаступником прав та обов`язків Першотравневого Рудоуправління ДВО «Кривбасруда», а отже вказані обставини, відповідно до приписів ч.3 ст. 82 ЦПК України, визнані судом загальновідомими та такими, що не потребують доказування. Статтею 3 Конституції України\~передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті\~43, частина 1 статті\~46 Конституції України\~передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Вирішуючи спір,\~що склався\~між сторонами,\~суд виходить\~із законодавства,\~що діяло\~на момент\~первинного встановлення\~позивачу втрати\~працездатності в\~1995\~році,\~а саме\~ст.12\~Закону України\~« Про\~охорону праці»\~в первинній\~редакції від\~14.10.1992\~року,\~згідно якої\~відшкодування моральної\~ шкоди\~ провадиться\~ власником,\~ якщо\~небезпечні або\~шкідливі умови\~праці призвели\~до \~моральної \~втрати потерпілого,\~ порушення\~ \~його \~ нормальних\~ \~життєвих зв`язків,\~вимагають від\~нього додаткових\~зусиль для\~організації свого\~життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до вимог\~ст. 440-1 ЦК України\~в редакції 1963 року, яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин, моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі\~за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також\~інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати. Відповідно до статті 153\~КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1\~КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст.\~237-1\~КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача. Зупиненням, а в подальшому й скасуванням права громадян, що потерпіли від нещасних випадків на виробництві, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції\~Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки\~ст. 237-1 КЗпП України\~їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Таким чином, суд відхиляє заперечення представника відповідача про те, що належним відповідачем у справі має бути Криворізьке відділення Управління виконавчої дирекції соціального страхування України в Дніпропетровській області, оскільки первинно втрату працездатності встановлено позивачу 12.12.1995 року, тобто до прийняття Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Доводи представника відповідача щодо відсутності доказів вини відповідача та недоведеності розміру моральної шкоди суд також не приймає до уваги, оскільки судом встановлені обґрунтовані правові підстав для покладення обов`язку з відшкодування моральної шкоди роботодавцем своєму працівнику, що отримав професійне захворювання. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Судом встановлено, що у зв`язку з отриманням професійних захворювань та встановленням стійкої втрати працездатності у розмірі 55% безстроково та ІІІ групи інвалідності, позивачу заподіяно моральну шкоду. Внаслідок отриманих професійних захворювань у позивача змінилися умови життя, він втратив роботу, оскільки йому було заборонено працювати в шкідливих умовах праці при наявності пилу, шуму, вібрації, перевищення вологості. Був порушений звичайний спосіб життя, позивач не міг працевлаштуватися, забезпечувати свою сім,ю матеріально. Доводи представника відповідача щодо відсутності причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача, судом відхиляються, оскільки, як вбачається з аналізу норм ч. 2 ст.\~153, ст.\~173, ч.1 ст.\~237-1 КЗпП України, до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповіднодо п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України '' Про судову практику в справах провідшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та зурахуванням інших обставин. Зокрема, суд враховує характер отриманих професійних захворювань, відсоток втрати позивачем професійної працездатності безстроково, групу інвалідності, роботу позивача також і на інших підприємствах в шкідливих умовах, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін її життєвих і виробничих стосунках, тривалий стаж роботи позивача, і вважає необхідним визначити розмір компенсації в сумі 70 000 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди саме в розмір 170 000 грн., то суд приходить висновку, що така сума належним чином не вмотивована, є значно завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві моральної шкоди. Відповідно до\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розподіляючи судові витрати між сторонами, суд, виходячи з положень\~ст. 141 ЦПК України, та стягує з відповідача судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 840,80 гривень.

Outcome: partial