Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-08 00:00:00

12 серпня 2015 року [PERSON] звернулась з зазначеним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельна компанія «Золотий Урожай» (далі - ТОВ «ТК «Золотий Урожай», Товариство), в якому посилалась на те, що в жовтні 2008 року вона прийнята на роботу в ТОВ «ТК «Золотий Урожай», де з лютого 2015 року працювала комірником складу готової продукції, а 12 червня 2015 року був підготовлений наказ про звільнення її з роботи на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України у звязку із втратою довіри. З 12 по 23, а потім з 24 червня по 6 липня 2015 року вона знаходилась на лікуванні і повинна була приступити до роботи 07 липня 2015 року. Однак, з 07 липня 2015 року наказом директора Товариства від 30 червня 2015 року її звільнено з роботи на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України. Зазначила, що вона завжди сумлінно виконувала трудові обов'язки, а допущені помилки швидко усувала без шкоди для підприємства та їй не зрозуміло, які вона скоїла дії, що є підставою для втрати до неї довіря з боку роботодавця. При оформленні документів про поновлення на роботі їй стало відомо, що адміністрація видала декілька наказів про притягнення її до відповідальності за виявлену недостачу. Накази про притягнення до відповідальності вона не оскаржила, оскільки раніше не знала про їх існування. Вважає, що звільнення її з посади комірника складу є незаконним. Копію наказу про звільнення вона отримала 15 липня 2015 року, а довідку про заробітну плату - 27 липня 2015 року. Просила суд визнати її звільнення з роботи незаконним, поновити на роботі в ТОВ «ТК «Золотий Урожай» на посаді комірника складу та стягнути на її користь середню заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 3 825 грн. 50 коп., моральну шкоду у розмірі 10 000 грн., завдану їй внаслідок незаконного звільнення з роботи, і правову допомогу в розмірі 300 гривень (т.1 а.с. 1-2). 28 серпня 2015 року позивачка подала заяву про збільшення позовних вимог та просила визнати її звільнення з роботи незаконним, поновити її на роботі в ТОВ «ТК «Золотий Урожай» на посаді комірника складу готової продукції хлібозаводу № 10, стягнути з ТОВ ТК «Золотий Урожай» на її користь середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 08 липня 2015 року по день поновлення на роботі та інші вимоги, вказані в позовній заяві, підтримала в повному обсязі (т.1 а.с. 29-32). 13 жовтня 2015 року [PERSON] подала позовну заяву про збільшення розміру стягнення середньої заробітної плату за час вимушеного прогулу з 08 липня 2015 року по день поновлення на роботі та просила зобов'язати ТОВ «ТК «Золотий Урожай» сплатити страхові внески з заробітної плати за період з серпня 2014 року по січень 2015 року (т.1 а.с. 50-51). 28 березня 2016 року позивачка уточнила позовні вимоги та просила визнати незаконними дії відповідача щодо її звільнення за п. 2 ст. 41 КЗпП України; зобов'язати відповідача протягом 3-х календарних днів, з дня набрання рішення суду законної сили; внести відповідний запис до її трудової книжки про звільнення з посади комірника з 12 червня 2015 року за п.1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін; стягнути з відповідача на її користь невиплачену заробітну плату у розмірі 40 940 грн. 61 коп.; середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 12 червня 2015 року по час поновлення на роботі; моральну шкоду у сумі 15 890 грн. 09 коп., витрати на правову допомогу в сумі 300 гривень; зобов'язати ТОВ «ТК «Золотий Урожай» сплатити страхові внески з заробітної плати за період з серпня 2014 року по січень 2015 року (т.1 а.с.172 - 178). Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 08 квітня 2016 року в задоволенні позову [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельна компанія «Золотий Урожай» - відмовлено. Із вказаним рішенням не погодилась позивачка [PERSON] та подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування доводів скарги позивачка зазначила, що на звільнення її з роботи з ініціативи адміністрації не було отримано згоди профспілкової організації, а накази про звільнення були видані тоді, коли вона знаходилась на лікарняному, формулювання про звільнення зроблено не в точній відповідності до закону. До того ж в наказі не наведено суті порушення. Крім того, суд першої інстанції на порушення норм процесуального права взяв як доказ та поклав у рішенні накази про виявлені при проведенні інвентаризації недостачу та надлишки готової продукції, про існування яких їй стало відомо лише під час звернення з позовом. При проведенні інвентаризації вона участі не приймала. Суд не дав належної оцінки документам, що не завірені підписами посадових осіб та не містять печатки товариства. У справі відсутні Статут товариства, накази на директорів та уповноважених осіб. Суд невірно оцінив, як доказ, договір про її повну матеріальну відповідальність, який укладений 01 лютого 2015 року з директором товариства [PERSON] та позивачкою, а підпис від імені роботодавця виконана діючим директором [PERSON] Вважає, що самі по собі акти інвентаризації не можуть бути переконливими доказами недостачі матеріальних цінностей. До того ж, в наказах про притягнення до дисциплінарної відповідальності, які складені на підставі актів проведення інвентаризації, фігурує прізвище й іншого комірника - [PERSON], яку також притягнуто до відповідальності за виявлену недостачу, але з роботи її не звільнено. Останнє свідчить про упереджене ставлення відповідача до позивачки. Суд також не врахував, що позивачка працювала на посаді комірника, а завідувач складу [PERSON] взяла на себе зобовязання забезпечувати зберігання складованих товарно-матеріальних цінностей, дотримання режимів зберігання, ведення обліку складських операцій, забезпечення додержання правил оформлення та ведення прибутково-видаткових документів. Виявлені нестачі на складі свідчать про неналежне виконання своїх трудових обовязків завскладом [PERSON], в діях якої наявна вина у вигляді необережності. Окрім цього, відповідач не створив умов для надійного збереження матеріальних цінностей. Далі апелянт зазначила, що суд може змінити формулювання причин звільнення і привести його у відповідність з вимогами чинного законодавства про працю, якщо обставинам, які стали підставою звільнення, в наказі (розпорядженні) дана неправильна юридична кваліфікація. Вважає, що за таких обставин необхідно змінити формулювання причини звільнення з посади комірника з п. 2 ст. 41 на ч. 1 ст. 36 КЗпП України з 12 червня 2015 року. Позивачка [PERSON] та її представник - адвокат [PERSON] в судовому засіданні апеляційного суду доводи апеляційної скарги підтримали, просили скаргу задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі. Представники відповідача - ТОВ «ТК «Золотий Урожай» [PERSON] та [PERSON] заперечували проти доводів апеляційної скарги, вважали їх безпідставними, необґрунтованими, просили відмовити в задоволенні скарги, а рішення суду - залишити без змін. Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення позивачки та представників сторін, які прийняли участь у справі, дослідивши матеріали справи і перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивачки підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - скасуванню в частині визнання незаконним звільнення за п. 2 ст. 41 Кодексу законів про працю України та зміну запису у трудовій книжці з ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині, виходячи з наступного. Як зазначено в ч.1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд під час розгляду справи в апеляційному порядку перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення, відповідно до положень п. п. 1, 3 та 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Частиною 2 ст. 309 ЦПК України передбачено, що норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення привело до неправильного вирішення справи. Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст.11 ЦПК, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності з вимогами ч.ч. 1, 3 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у сукупності. Суд першої інстанції встановив, що з 04 лютого 2015 року [PERSON] прийнята на роботу в Товариство з обмеженою відповідальністю «Торгівельна Компанія» «Золотий Урожай» на посаду комірника складу готової продукції по переводу із Товариства з обмеженою відповідальністю «Хлібторг», що підтверджується записами у трудовій книжці позивача та копією наказу про прийняття її на роботу (т. 1 а.с. 5-7, 97; т. 2 а.с. 78-82). 01 лютого 2015 року з нею укладено договір про повну матеріальну відповідальність, а 02 лютого2015 року вона надала підписку, як матеріально відповідальна особа (т. 1 а.с. 88-89). Проведеною 04 березня 2015 року інвентаризацією на підставі розпорядження № 4/03/15-1 від 04 березня 2015 року встановлена недостача хлібобулочних виробів у кількості 170 одиниць. Позивач погодилась з виведеними результатами, поставивши свій підпис в акті перевірки наявності товаро - матеріальних цінностей (т.1 а.с.110-111,153). 04 березня 2015 року, відповідно до акту перевірки наявності товарно-матеріальних цінностей іншого найменування, встановлено недостачу хлібобулочних виробів в кількості 252 одиниці, а всього встановлено недостачу хлібобулочних виробів в кількості 422 одиниці на суму 2 665 грн.88 коп. (т.1 а.с.134-135). За результатами виявленої недостачі готової продукції в кількості 422 одиниці наказом керівника ТОВ «ТК «Золотий Урожай» № 1803/1-Т від 18 березня 2015 року [PERSON] та іншого комірника позбавлено премії у розмірі 100 % за підсумками роботи за березень 2015 року та обом оголошено догану за грубе порушення трудової дисципліни (т.1 а.с.9). 07 квітня 2015 року позивачу [PERSON] на підставі наказу № 0704/2-Т оголошено усне попередження за порушення виробничої дисципліни - недотримання графіка відвантаження готової продукції та порушення правил перебування сторонніх осіб на території складу (т.1 а.с.168). Згідно акту перевірки наявності товарно-матеріальних цінностей від 28 травня 2015 року, проведеної на підставі розпорядження директора ТОВ «ТК «Золотий Урожай» № 27/05/15-1 від 27 травня 2015 року про проведення інвентаризації товарно-матеріальних цінностей в складі готової продукції, виявлено надлишки хлібобулочних виробів в кількості 38 одиниць та недостача виробів - 36 одиниць (т. 1 а.с. 112-113, 152). 28 травня 2015 року за результатами перевірки наявності товарно-матеріальних цінностей в складі готової продукції Товариства виявлено надлишки хлібобулочних виробів іншого найменування в кількості 32 одиниць та недостача товару в кількості 64 одиниць (т.1 а.с 132-133). На підставі вказаних актів перевірки, службової записки начальника відділу прямих продаж, завідуючої складом готової продукції, пояснювальних записок комірників складу [PERSON] та [PERSON], наказом № 0206/1-Т від 02 червня 2015 року позивачці [PERSON] та іншому комірнику оголошено догану та з них обох утримано по 181 грн. 64 коп. в рахунок відшкодування завданої шкоди (т. 1 а.с.10). Дані накази [PERSON] не оскаржила і позовні вимоги про визнання їх незаконними до суду не заявляла. Згідно листків непрацездатності, [PERSON] з 12 по 23 червня, а потім з 24 червня по 06 липня 2015 року звільнено від роботи у звязку з перебуванням на лікуванні і до роботи належало приступити 07 липня того ж року (т.1 а.с. 15, 15 - зворот.). Відповідно до наказу директора ТОВ «ТК «Золотий Урожай» від 30 червня 2015 року за № 754-15-к та запису в трудовій книжці, з 07 липня 2015 року дію трудового договору з [PERSON] припинено у звязку із звільненням з роботи з підстави втрати довіря (п.2 ст. 41 КЗпП України) (т.1 а.с.18; т.2 а.с. 78-82). Суд дійшов висновку, що позивачка, як комірник складу готової продукції, належить до працівників, які безпосередньо обслуговують матеріальні цінності, оскільки в її трудових функціях є ознака безпосередності обслуговування хлібобулочних виробів, та її дії вчинені щодо майна, яке їй було передано під звіт. Суд першої інстанції також встановив, що позивачка працювала комірником складу готової продукції та була матеріально-відповідальною особою, про що в лютому 2015 року підписала договір про повну матеріальну відповідальність. Службові обов'язки позивачки, як комірника складу ТОВ ТК "Золотий Урожай", обумовлені Інструкцією комірника, з якою вона ознайомилась 02 лютого 2015 року (т.1 а.с. 94). Згідно п.п. 4.1, 4.2, 4.6 пункту 4 вказаної Інструкцій, вона несе відповідальність за збереження контейнерів, лотків і інших матеріальних цінностей, збитки завдані товариству недостачею, пошкодженням, псуванням, матеріальних цінностей, недотримання графіка доставки готової продукції в торгівельну мережу (т. 1 а.с.92). Аналізуючи показання свідка [PERSON], акти перевірки наявності товарно-матеріальних цінностей від 04 березня 2015 року та 28 травня 2015 року, суд першої інстанції дійшов висновку, що перелічені докази не є переконливими на підтвердження здійснення позивачкою недостачі, та зазначив, що службове розслідування в Товаристві не здійснювалось і винні дії позивачки, що призвели до недостачі, відповідачем не з'ясовувались, та які саме порушення службових обов'язків були здійсненні позивачкою, ним не доведені. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог щодо визнання незаконним звільнення за п. 2 ст. 41 Кодексу законів про працю України та зміну запису у трудовій книжці, суд виходив з того, що позивачка відмовилась від поновлення на роботі, причина звільнення в наказі і в трудовій книжці зазначена у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства за пунктом 2 ст. 41 КЗпП України, з посиленням на відповідну статтю (пункт) закону, в зв'язку з чим у суду не має підстав для визнання причини звільнення за п.2 ст. 41 КЗпП України неправильною. Позовні вимоги про зміну формулювання причини звільнення на ст. 38 КЗпП України позивачка не заявляла, а за таких обставин суд позбавлений можливості внести зміни формулювання звільнення позивачки у трудову книжку. Суд також дійшов висновку, що оскільки, позовні вимоги позивачки про зміну формулювання причини звільнення не підлягають задоволенню, то не підлягають задоволенню і позовні вимоги останньої про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Окрім того, позивачка не надала доказів того, що вона працевлаштовувалася після звільнення. Однак, з мотивами відмови в задоволенні позову [PERSON] в частині визнання незаконним звільнення за п. 2 ст. 41 Кодексу законів про працю України та зміну запису у трудовій книжці в повній мірі погодитись не можна, оскільки суд неповно зясував обставини, що мають значення для справи, допустив невідповідність висновків суду обставинам справи, а тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню с ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову [PERSON] до ТОВ «Торгівельна компанія «Золотий Урожай» щодо визнання незаконним її звільнення за п. 2 ст. 41 Кодексу законів про працю України, зміну запису у трудовій книжці, але з інших підстав. Судом встановлено, що з лютого 2015 року позивачка працювала у відповідача на посаді комірника складу готової продукції. 01 лютого 2015 року між адміністрацією ТОВ «ТК «Золотий Урожай» та [PERSON] укладено договір про повну матеріальну відповідальність (т.1 а.с. 88-89). Пунктом 2.1 та 2.2 зазначеного договору передбачено, що працівник зобовязується дбайливо ставитись до переданих йому матеріальних цінностей, не допускати їх втрату, псування, пошкодження, тощо своєчасно інформувати роботодавця про всі обставини, що загрожують збереженню матеріальних цінностей,додержуватись інструкцій щодо збереження, обліку, руху переданих працівнику матеріальних цінностей, у встановлений термін надавати первинні документи, звіти про стан, рух та залишки переданих працівнику матеріальних цінностей. 02 лютого 2015 року позивачка надала підписку про те, що вона ознайомлена з правилами роботи на підприємстві, з діючими інструкціями, нормативами та правилами збереження, приймання, оброблення продажу (відпуску), перевезення (переміщення) або застосування у виробничій діяльності, та зобовязалась у повному обсязі виконувати всі встановлені правила щодо прийому, збереження та видачі товарно - матеріальних цінностей та коштів, а також дотримуватись порядку та строків подання звітності (т.1.а.с. 89). Відповідно до розпорядження регіонального директора Бриги № 4/03/15-1 від 04 березня 2015 року, 04 березня 2015 року проведено позапланову інвентаризацію товарно-матеріальних цінностей в складі готової продукції Товариства, за результатами якої виявлено недостачу 422 одиниці готової продукції на суму 2 665 грн.88 коп. (170 та 252 одиниці) (т.1 а.с. 110-111, 134-135, 153). Позивач погодилась з виведеними результатами, поставивши свій підпис в актах перевірки наявності товарно - матеріальних цінностей станом на 04 березня 2015 року (т.1 а.с.110-111, 133-134). За результатами виявленої недостачі готової продукції в кількості 422 одиниці комісією відповідача проведено службове розслідування та наказом керівника ТОВ «ТК «Золотий Урожай» № 1803/1-Т від 18 березня 2015 року [PERSON] та іншого комірника складу позбавлено премії у розмірі 100 % за підсумками роботи за березень 2015 року та обом комірникам оголошено догану за грубе порушення трудової дисципліни (т.1 а.с.9; т.2 а.с. 53- 54). В письмовій пояснювальній від 05 березня 2015 року комірник складу [PERSON] зазначила, що в ніч з 03 на 04 березня 2015 року без запису у накладній був вивезений контейнер хліба «Домашній» в кількості 128 одиниць та зобовязалась його оплатити (т. 2 а.с. 71). В іншій письмовій пояснювальній від 11 березня 2015 року [PERSON] зазначила, що недостача виникла в результаті халатного відношення її до прийняття і передачі зміни (т.2 а.с. 72). В письмовій заяві від 18 березня 2015 року на імя директора ТОВ «ТК «Золотий Урожай» [PERSON] позивачка просила утримати із її заробітної плати недостачу в сумі 1 332 грн. 94 коп., виявлену за актом інвентаризації від 04 березня 2015 року (т.2 а.с. 73). 07 квітня 2015 року позивачу [PERSON] на підставі наказу № 0704/2-Т оголошено усне попередження за порушення виробничої дисципліни - недотримання графіка відвантаження готової продукції та порушення правил перебування сторонніх осіб на території складу (т.1 а.с. 168). 28 травня 2015 року, відповідно до розпорядження регіонального директора товариства [PERSON] за № 27/05/15-1 від 27 травня 2015 року, проведено повторну позапланову інвентаризацію товарно-матеріальних цінностей в складі готової продукції, за результатами якої виявлено надлишки хлібобулочних виробів в кількості 32 одиниць і недостача виробів в кількості 64 одиниці на суму 363 грн.28 коп.(т.1 а.с. 112-113, 132-133, 152). За результатами виявлених надлишків хлібобулочних виробів в кількості 32 одиниць і недостача продукції в кількості 64 одиниці на суму 363 грн.28 коп. комісією відповідача проведено службове розслідування та наказом ТОВ»ТК «Золотий Урожай» № 0206/1-Т від 02 червня 2015 року [PERSON] та іншому комірнику складу оголошено догану та з заробітної плати обох утримано по 181 грн. 64 коп. (т. 1 а.с.10; т. 2 а.с. 59-60). Зазначені накази адміністрації позивачка не оскаржила і вони не скасовані. З довідок ТОВ «ТК «Золотий Урожай» та Краматорської територіальної професійної спілки робітників підприємств, установ і організацій випливає, що [PERSON] під час роботи у відповідача в профспілковій організації не перебувала та членські внески не сплачувала (т.1 а.с. 182; т.2 а.с. 44, 77). Відповідно до колективного звернення працівників до регіонального директора Товариства від 28 травня 2015 року, [PERSON] не виконує посадові обовязки, а саме, передає залишки готової продукції не у відповідності з актом прийому - передачі (т.1 а.с. 98). Як вбачається з пояснень представників відповідача і матеріалів справи, за наслідками результатів проведених інвентаризацій, з 07 липня 2015 року, після перебування на лікарняному, наказом керівника № 754-15-к від 30 червня 2015 року позивачку звільнено з роботи комірника складу готової продукції у звязку з втратою до неї довіря з боку роботодавця (т.1 а.с. 5-7, 18; т. 2 а.с.78-82). Відповідно до п. 2 ч.1 ст.41 КЗпП України, крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довіря до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. В п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9 (із наступними змінами і доповненнями) розяснено, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно зясовувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Окрім цього, в п. 28 цієї ж постанови зазначено, що при розгляді справ про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктами 2 і 3 ст.41 КЗпП, судам слід враховувати, що розірвання трудового договору з цих підстав не є заходом дисциплінарного стягнення і тому вимоги статей 148, 149 КЗпП про строк і порядок застосування дисциплінарних стягнень на ці випадки не поширюються. Разом з тим, при вирішенні справ про звільнення з цих підстав суди мають брати до уваги відповідно час, що пройшов з моменту вчинення винних дій, наступну поведінку працівника і інші конкретні обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Звільнення з підстав втрати довіря (п.2 ст.41 КЗпП) суд може визнати обгрнутованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або матеріальні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.) вчинив умисно або необережно дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довіря (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). При встановленні у передбаченому законом порядку факту вчинення працівниками розкрадання, хабарництва і інших корисливих правопорушень ці працівники можуть бути звільнені з підстав втрати довіря до них і тому випадку, коли зазначені дії не повязані з їх роботою. Виявлення внаслідок проведення інвентаризацій товарно-матеріальних цінностей на складі готової продукції в березні 2015 року недостачі хлібобулочних виробів в кількості 422 одиниці на суму 2 665 грн.88 коп. та у травні 2015 року - 64 одиниці на суму 368 грн. 28 коп. і надлишків продукції - 32 одиниці, безумовно, свідчать про неналежне виконання позивачкою [PERSON] своїх трудових обовязків комірника складу готової продукції, та наявність в її діях вини у вигляді халатності, що не заперечувала в своїх письмових поясненнях і позивачка на імя директора ТОВ «ТК ««Золотий Урожай» [PERSON] та не оспорювала накази керівництва про притягнення її до відповідальності (т. 2 а.с. 71, 72, 73) . Такі висновки підтверджуються і результатами службового розслідування, проведеного Товариством (т. 2 а.с. 53-58, 59-60). Окрім цього, про неналежне виконання позивачкою трудових обовязків свідчить і наказ від 07 квітня 2015 року, яка під час виконання трудових обовязків допускала знаходження на складі сторонніх осіб, але й в наступному позивачка порушила свої трудові обовязки, про що свідчать акти проведення інвентаризації за травень 2015 року і письмове звернення працівників Товариства до керівництва ( т.1 а.с. 98, 168). Що стосується висновку суду про неузгодженість показань свідка [PERSON] (завідуючої складом готової продукції) відносно встановлення 04 березня 2015 року недостачі продукції в кількості 442 одиниці, то це не суперечить матеріалам справи, оскільки, як свідчить службове розслідування, що проведене по матеріалам інвентаризації, спочатку було виявлено саме таку кількість продукції, як недостачу, а потім під час проведення перевірки водій [PERSON] повернув зайво отриману продукцію і розмір недостачі остаточно склав 422 одинці, про що й зазначено в акті перевірки наявності товарно-матеріальних цінностей та наказі керівника за березень 2015 року. Акт перевірки наявності товарно-матеріальних цінностей підписала [PERSON] та інший комірник складу (т. 1 а.с.9, 134-135; т. 2 а.с. 53-54). Отже, на підставі викладеного, апеляційний суд приходе до висновку, що наказ керівника ТОВ «ТК «Золотий Урожай» від 30 червня 2015 року за № 754-15-к про звільнення [PERSON] (комірника складу готової продукції), з 07 липня 2015 року з підстав втрати довіря за п.2 ст.41 КЗпП України з боку роботодавця є законним і обгрнутованим, виданим з додержанням вимог частини 3 ст.40 КЗпП, після закінчення періоду непрацездатності працівника, а тому в задоволенні позову в частині визнання незаконним її звільнення за п. 2 ст. 41 Кодексу законів про працю України слід відмовити за безпідставністю заявлених вимог. Що ж стосується вимог про зміну запису у трудовій книжці на п.1 ст.36 КЗпП України, то в задоволенні позову в цій частині слід відмовити, оскільки звільнення [PERSON] проведено з дотриманням вимог трудового законодавства, та з письмовою заявою до адміністрації про її звільнення з роботи за угодою сторін на підставі ч.1 ст. 36 КЗпП України вона не зверталась. Оскільки суд першої інстанції допустив у цій частині рішення невідповідність висновків суду обставинам справи внаслідок неповно зясованих судом обставин, що мають значення для справи, то на підставі п.п.1 і п.3 ч.1 ст. 309 ЦПК України рішення суду в частині визнання незаконним звільнення за п. 2 ст. 41 Кодексу законів про працю України, зміну запису у трудовій книжці слід скасувати та ухвалити нове рішення в цій частині про відмову в задоволенні зазначених позовних вимог, частково задовольнивши апеляційну скаргу позивачки. В іншій частині рішення слід залишити без змін, як таке, що ухвалено з дотриманням норм чинного законодавства. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд правильно виходив з того, що оскільки відсутні підстави для поновлення на роботі позивачки та скасування наказу про її звільнення з роботи, то відповідно до вимог ст. 235 КЗпП України, відсутні і підстави для виплати їй середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Що ж стосується вимоги [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, то суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вказана вимога є похідною від основних вимог, в задоволенні яких позивачці відмовлено, а тому вона також не підлягає задоволенню. Щодо відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивачці невиплаченої заробітної плати у розмірі 40 940 грн. 61 коп., то суд першої інстанції дійшов правильного висновку, вони не підлягають задоволенню, оскільки у відповідача немає заборгованості з заробітної плати перед позивачкою. Апеляційний суд не може погодитись з доводами апеляційної скарги щодо виплати зазначеної заборгованості, оскільки апелянт не надала суду доказів такої заборгованості. Відповідачем надана суду довідка за № ЗУ000000043 від 19 лютого 2016 року, згідно якої позивачці нарахована та сплачена вся заробітна плата за період з 04 лютого 2015 року по 06 липня 2015 року (т. 1 а.с.130). Дані в цій довідці співпадають з даними у довідці про середню заробітну плату № ЗУ000000014 від 22 липня 2015 року, яка надана була позивачці (а.с.19). Також надані відомості за період серпень - грудень 2014 року, згідно яких з позивачкою здійснено повний розрахунок. Доказів на підтвердження того, що розмір заробітної плати позивачки був інший або що у підприємства існує заборгованість перед позивачкою, [PERSON] суду не надано. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відносно позовних вимог [PERSON] про зобов'язання ТОВ "ТК "Золотий Урожай" сплатити страхові внески з заробітної плати за період з серпня 2014 року по січень 2015 року, то суд першої інстанції дійшов висновку, що вказані вимоги не підлягають задоволенню, як безпідставні. Такі висновки суду є правильними. Як вбачається з індивідуальних відомостей про застраховану особу та витягів з трудової книжки позивачки, у період з серпня 2014 року по січень 2015 року вона працювала в іншому товаристві Товаристві з обмеженою відповідальністю «Хлібторг», а тому відповідач, залучений по даній справі, не може нести будь-яку відповідальність перед [PERSON] за період коли вона у нього не працювала (т.1 а.с. 5-7, 52; т.2 а.с. 78-82). З цих же підстав не підлягає і задоволенню апеляційна скарга [PERSON], якою вона оскаржує рішення в цій частині. Щодо витрат на правову допомогу, то згідно до ст.84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Оскільки позивачці в задоволенні позовних вимог відмовлено, то правильно зазначив суд, що витрати їй не компенсуються. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави. Оскільки позивачку звільнено від сплати судового збору при подачі позовної заяви, то усі витрати компенсуються за рахунок держави. Доводи апеляційної скарги позивачки відносно того, що на звільнення її з роботи з ініціативи адміністрації не було отримано згоди профспілкової організації, а накази про звільнення були видані тоді, коли вона знаходилась на лікарняному, формулювання про звільнення зроблено не в точній відповідності до закону, до того ж в наказі не наведено суті порушення, апеляційний суд відхиляє. Як вбачається з довідок ТОВ «ТК «Золотий Урожай» та Краматорської територіальної професійної спілки робітників підприємств, установ і організацій випливає, що [PERSON] під час роботи у відповідача, в профспілковій організації не перебувала та членські внески не сплачувала (т.1 а.с. 182; т.2 а.с. 44, 77). Перевіряючи твердження позивачки про те, що відповідно до розрахункових листків за лютий та квітень 2014 року вона оплачувала профспілкові внески, апеляційний суд встановив, що на той період вона працювала в іншій організації, а не у відповідача. Під час роботи в ТОВ «ТК «Золотий Урожай» членом профспілки вона не перебувала та будь-яких профспілкових внесків за 2015 рік не сплачувала, а тому й не потрібно було відповідачу отримувати згоду профспілки на її звільнення з роботи у 2015 році. Судом перевірено та встановлено, що [PERSON] звільнена з роботи роботодавцем з 07 липня 2015 року, після закінчення періоду непрацездатності, з дотриманням норм діючого трудового законодавства, тобто законно і обґрунтовано у точній відповідності до закону, з посиланням на підставі її звільнення. Вирішуючи справу, суд надав відповідну оцінки всім доказам, які були надані сторонами, та свої правові висновки виклав у рішенні. Перевіряючи доводи позивачки, суд апеляційної інстанції долучив до справи Статут товариства, накази на директорів та уповноважених осіб. Що ж стосується посилання позивачки відносно обставин укладання з нею договору про повну матеріальну відповідальність, то остання не заперечувала, що такий договір з нею був укладений. Доводи апелянта про упереджене ставлення до неї відповідача, оскільки іншого комірника [PERSON] не звільнено з роботи, апеляційний суд відхиляє, оскільки роботодавцю надано право вирішувати питання про припинення трудового договору, відповідно до діючого законодавства, а відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу. Твердження позивачки про те, що відповідач не створив умов для надійного збереження матеріальних цінностей, апеляційний суд відхиляє, оскільки з заявами про останнє [PERSON] до відповідача не зверталась, а відповідно до актів службового розслідування, для збереження майна склад обладнаний воротами, сигнальними кнопками, ведеться відеозапис, вся територія складу цілодобово освітлюється та охороняється (т.2 а.с. 53-54, 59-60). Твердження апелянта про винні дії завідуючої складом стосовно виниклої недостачі, апеляційний суд відхиляє, як такі, що є припущенням. Тому, в іншій частині рішення суду апеляційний суд залишає без змін.

Outcome: partial