Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-16 00:00:00

В квітні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з обумовленою заявою. В обґрунтування заяви зазначено, що 10.02.1994 року органом приватизації Вознесенської міської ради Миколаївської області на ім`я [PERSON] та членів його сім`ї: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на житло - квартиру [ADDRESS] . Однак, при видачі вищевказаного свідоцтва були допущені описки в зазначенні прізвища та імені заявника, що створює останньому перешкоди в розпорядженні належним йому майном. Разом з тим, виправити зазначені помилки або отримати новий документ для заявника в адміністративному порядку є неможливим з об`єктивних причин. Посилаючись на наведені обставини, а також на те, що встановлення зазначеного факту має для заявника юридичне значення, [PERSON] просив заяву задовольнити. Ухвалою суду від 25.04.2019 року до участі в справі в якості заінтересованої особи було залучено Вознесенську міську раду Миколаївської області. В судове засідання заявник [PERSON] не з`явився. Надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Заяву про встановлення факту належності правовстановлюючого документа просив задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] , представник заінтересованої особи Вознесенської міської ради Миколаївської області в судове засідання не з`явилися. Направили заяви про розгляд справи за їх відсутності, не заперечували проти встановлення обумовленого факту. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Так, відповідно до ст.293 ЦПК України, п.п.4,12 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №5 від 31.03.1995 року„Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення"(з наступними змінами),окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав за відсутності іншого порядку встановлення цих фактів. За правилами п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові,місце і час народження якої, що зазначені в документі не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або паспорті. Обумовлений факт підлягає встановленню в судовому порядку за наявності наступних умов: 1) згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, та чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; 2) заявник не має іншої можливості встановити факт, що має для нього юридичне значення, в зв`язку з чим єдиним способом встановлення необхідного факту є ухвалення судом відповідного рішення; 3) якщо встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Як вбачається з матеріалів справи, 10.02.1994 року органом приватизації Вознесенської міської ради Миколаївської області, на підставі розпорядження від 10.02.1994 року за № 1170, ім`я [PERSON] та членів його сім`ї: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на житло - квартиру [ADDRESS] (а.с. 4). Проте, прізвище та ім`я заявника, вказані в його паспорті, не збігаються з прізвищем та ім?ям, зазначеним у вищевказаному правовстановлюючому документі, внаслідок чого неможливо встановити факт належності останньому цього майна. Разом з тим, виправити допущені помилки в свідоцтві про право власності на житло в адміністративному порядку неможливо (а.с. 17). Вказане свідчить про відсутність об`єктивної можливості приведення оспорюваного документа у відповідність до вимог закону. В той же час факт належності [PERSON] свідоцтва про право власності на житло, знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, відповідно до наявних у справі письмових доказів ( а.с.5, 7, 12-16). Розумних сумнівів щодо достовірності даних обставин у суду немає. Таким чином, враховуючи, що встановлення факту належності правовстановлюючого документа має для заявника юридичне значення, оскільки необхідно для реалізації повноважень власника майна, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] про встановлення факту належності правовстановлюючого документа є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Outcome: approved