Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-31 00:00:00

01.11.2019 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, обґрунтувавши позовні вимоги тим, що [INFO] в м. Миколаїв померла мати позивача - [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на належне їй майно, що складалося з земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані в межах території Романово-Балківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області та з житлового будинку, земельної ділянки площею 0,10 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та земельної ділянки площею 0,18 га для ведення особистого селянського господарства, що розташовані по [ADDRESS] . У встановленому законодавством порядку позивач прийняв спадщину, шляхом подачі відповідної заяви до Другої Первомайської ДНК Миколаївської області. Крім нього, спадщину прийняв його рідний брат, [PERSON] . Оскільки, [PERSON] (опікун та рідний брат позивача) відмовився від своєї частки у спадщині, частка Позивача збільшилася та склала 2/3 частки. В свою чергу, Відповідач мав успадкувати 1/3 частку. Спадкоємці бажали поділити спадкове майно таким чином: Позивачеві мав перейти у спадок повністю житловий будинок та земельні ділянки, що розташовані по [ADDRESS] та 2/3 частини земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані в межах території Романово-Балківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області; Відповідачеві - 1/3 частина земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані в межах території Романово-Балківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області. Проте, нотаріус відмовила спадкоємцям в укладенні між ними договору поділу спадкового майна, відповідно до ч. 3 ст. 1267 ЦКУ, у зв`язку з тим, що у них відсутній оригінал правовстановлюючого документу на житловий будинок та тому, що за життя спадкодавиця не зареєструвала право власності на земельні ділянки, які отримала у дар, про що була винесена відповідна постанова. Отже, 07.08.2019 року спадкоємці отримали Свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані в межах території Романово-Балківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, а за оформленням права власності на інше спадкове майно, змушені були звернутися до суду. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про нотаріат», нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості та документи, необхідні для її вчинення. Згідно з п. 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, що підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після надання правовстановлюючого документу щодо належності цього майна спадкодавцеві. У зв`язку з зазначеними обставинами, нотаріус роз`яснила, що у разі смерті власника нерухомого майна та відсутності правовстановлюючого документу, питання визначення належності йому (спадкодавцю) цього майна та наступному його власнику (спадкоємцю) повинно вирішуватися у судовому порядку. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до змісту ст. 1216 ЦК України, у разі спадкування, права та обов`язки спадкодавця переходять до спадкоємців. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 Цивільного кодексу України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Житловий будинок, земельна ділянка площею 0,10 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та земельна ділянка площею 0,18 га для ведення особистого селянського господарства, що розташовані по [ADDRESS] належали померлій на підставі Договору дарування житлового будинку та земельних ділянок від 12.03.2003 року, посвідченого Ткаченко Н.В., державним нотаріусом Першої Первомайської ДНК Миколаївської області за реєстровим номером 2-484, про що свідчить копія зазначеного Договору та інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ст. 53 ЗУ "Про нотаріат", у разі втрати або зіпсування документа, посвідченого або виданого нотаріусом чи посадовою особою органу місцевого самоврядування, за письмовою заявою осіб, перелічених у першому реченні частини п`ятої статті 8 цього Закону, видається дублікат втраченого документа." В ч. 5 ст. 8 ЗУ "Про нотаріат" вказано, що довідки про вчинені нотаріальні дії та копії документів, що зберігаються у нотаріуса, видаються нотаріусом виключно фізичним та юридичним особам, за дорученням яких або щодо яких вчинялися нотаріальні дії. Тобто, не можливо отримати дублікат правовстановлюючого документа, стороною якого є фізична особа, правоздатність якої припинилася внаслідок її смерті. Крім того, після укладення договору мати Позивача не отримала державні акти на своє ім`я, тобто не зареєструвала право власності на зазначені земельні ділянки, а тому у Відділі у Первомайському районі ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області, право власності досі зареєстроване за колишньою власницею будинку, [PERSON] , на підставі державних актів на право приватної власності на землю серії МК б/н, за реєстровими номерами, відповідно, 104 та 105, про що свідчить відповідна довідка. Підставою виникнення права власності на землю є юридичний факт, з яким закон пов`язує виникнення такого права. Згідно з ч. 1 ст. 116 ЗК України до юридичних фактів, на підставі яких виникає право приватної власності на землю, належить рішення органу влади про передачу земельної ділянки громадянинові у власність. Особливістю вказаного юридичного факту є те, що за змістом він являє собою активні дії органів влади та осіб, які набувають право власності на землю. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. З наведених норм чинного законодавства України та фактичних обставин справи випливає наступне. Право власності на зазначені земельні ділянки за померлою виникло на підставі Договору дарування житлового будинку та земельних ділянок від 12.03.2003 року, посвідченого Ткаченко Н.В., державним нотаріусом Першої Первомайської ДНК Миколаївської області за реєстровим № 2-484. Але спадкодавець, за життя, не встигла здійснити державну реєстрацію прав на земельні ділянки, хоча перешкод для реєстрації права власності у неї не було. Це право ніким не оспорювалося. Згідно з ч. 1 ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З підстав, зазначених вище, Позивач не має можливості отримати свідоцтва про право на спадщину за законом, на зазначене вище спадкове майно, тому єдиним правовим способом захисту його законних прав та інтересів, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, є звернення до суду з позовом про визнання права власності на нього в порядку спадкування за законом після смерті, [PERSON] , яка померла [INFO] в м. Миколаїв. Представник позивача надала суду заяву з проханням слухати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Від відповідача [PERSON] на адресу суду надійшла заява, у якій він просить справу слухати у його відсутність, позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча про час і місце слухання справи оповіщена відповідно до вимог ст. 130 ЦПК України. Відзив на позов не подала. Дослідивши матеріали справи, надані суду докази, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями за законом після смерті їх матері [PERSON] , яка померла [INFO] в м. Миколаїв (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] ). До складу спадщини після її смерті входить: земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані в межах території Романово-Балківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, житловий будинок, земельна ділянка площею 0,10 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та земельна ділянка площею 0,18 га для ведення особистого селянського господарства, що розташовані по [ADDRESS] . Спадкоємці [PERSON] та [PERSON] частково прийняли спадщину та отримали свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані в межах території Романово-Балківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області. [PERSON] відмовився від прийняття спадщини, про що подав заяву до нотаріальної контори. Нотаріус відмовила спадкоємцям в укладенні між ними договору поділу спадкового майна, відповідно до ч. 3 ст. 1267 ЦКУ, у зв`язку з тим, що у них відсутній оригінал правовстановлюючого документу на житловий будинок та тому, що за життя спадкодавиця не зареєструвала право власності на земельні ділянки, які отримала у дар, про що була винесена відповідна постанова від 01.10.2019 р. Належність спадкового майна спадкодавцю [PERSON] , а саме на житловий будинок та земельні ділянки до нього, що розташовані по [ADDRESS] , підтверджується наявними в матеріалах справи документами, а саме: копія договору дарування будинку та земельних ділянок від 12.03.2003 року, посвідченого Ткаченко Н.В., державним нотаріусом Першої Первомайської ДНК Миколаївської області за реєстровим номером 2-484, копією інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 183761824 від 07.10.2019 р., копією технічного паспорту на будинок; копією довідки Відділу у Первомайському районі ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області про власника земельної ділянки № 457/118-19 від 16.10.2019 р. Після укладення договору [PERSON] не отримала державні акти на своє ім`я, тобто не зареєструвала право власності на зазначені земельні ділянки, а тому у Відділі у Первомайському районі ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області, право власності досі зареєстроване за колишньою власницею будинку [PERSON] , на підставі державних актів на право приватної власності на землю серії МК б/н, за реєстровими номерами, відповідно, 104 та 105, про що свідчить відповідна довідка. Згідно ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч. 2 ст. 332 ЦК України право власності на нерухоме майно, якщо відповідно до закону таке право підлягає державній реєстрації, виникає з моменту державної реєстрації. Обов`язковість державної реєстрації прав на нерухоме майно передбачена Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року. Порядок та умови державної реєстрації передбачені тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації права власності на нерухоме майно, затверджене наказом МЮ України № 7/5 від 7 лютого 2002 року з наступними змінами. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З урахуванням наведеного позовні вимоги позивача є обґрунтованими та законними і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved