Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-09 00:00:00

23.12.2014 р. до суду надійшов вказаний позов, в якому позивач просить суд ухвалити рішення та: 1- встановити факт його проживання з відповідачкою однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 31.12.2004 р. по 01.10.2014 р.; 2- визнати житловий будинок [ADDRESS] спільною сумісною власністю позивача та відповідачки; 3- визнати земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,2632 га, що розташована за адресою: [ADDRESS], спільною сумісною власністю позивача та відповідачки; 4- визнати за позивачем право власності на ? частину житлового будинку [ADDRESS]; 5- визнати за відповідачкою право власності на ? частину житлового будинку [ADDRESS]; 6- визнати за позивачем право власності на ? частину земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0, 2632 га, що розташована за адресою: [ADDRESS]; 7- визнати за відповідачкою право власності на ? частину земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,2632 га, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Свій позов позивач мотивує тим, що з 31.12.2004 р. по 01.10.2014 р. він проживав однією сім'єю з відповідачкою без реєстрації шлюбу, вони мали спільний побут, вели спільне господарство, мали спільні кошти та спільний бюджет, спільно їздили на відпочинок, мали взаємні права та обов'язки, разом вирішували різні сімейні і побутові питання, спільно з відповідачкою відвідували родичів, приймали у себе друзів,тобто мали спільні справа і обов"язки. Позивач і відповідачка на момент початку спільного проживання ні з ким в шлюбі не перебували. З початку спільного проживання, тобто з кінця грудня 2004 року, позивач і відповідачка зареєстровані і проживали по [ADDRESS], в будинку, який належав відповідачці на праві власності. 30 жовтня 2012 року позивач і відповідачка за свої спільні кошти придбали будинок [ADDRESS]. Договір купівлі-продажу будинку був оформлений на ім'я відповідачки. В той же день, разом із будинком, позивач і відповідачка придбали земельну ділянку розміром 0,2632 га, призначену для ведення особистого селянського господарства, на якій даний будинок розташований. Покупцем у договорі купівлі-продажу земельної ділянки також була вказана відповідачка. З жовтня місяця 2014 року позивач і відповідачка проживають в окремих кімнатах спірного будинку, а тому і виникла проблема розділити вказане майно по ? частині, оскільки добровільно вирішити даний спір сторони не можуть. Позивач в судове засідання з'явився, позов підтримав повністю. Представник позивача також позов підтримала і надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідачка у судове засідання з'явилася, позов визнала повністю і не заперечує на повне його задоволення, підтвердивши всі вимоги позивача щодо придбання вказаного майна за їх спільні кошти , як сім'ї. Суд, вислухавши сторони, представника позивача, показання свідка [PERSON], вивчивши надані документи, вважає, що позов підлягає до задоволення. Згідно ст.ст. 10, 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, оскільки цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів, а тому на запитання суду про надання інших доказів, крім наданих, чи неможливості їх витребування і необхідність цієї дії судом, суду пояснено, що всі докази надані, а тому суд, заслухавши доводи сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що дійсно, відповідно до договору купівлі-продажу будинку, посвідченого приватним нотаріусом Корсунь - Шевченківського районного нотаріального округу Черкаської області [PERSON] 30.10.2012 р. за реєстровим № 1712 (а.с.11-12), на ім'я відповідачки був придбаний будинок [ADDRESS]. Також, відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Корсунь - Шевченківського районного нотаріального округу Черкаської області [PERSON] 30.10.2012 р. за реєстровим № 1714 (а.с.14-15), на ім'я відповідачки була придбана земельна ділянка по [ADDRESS], площею 0,2632 га, яка призначена для ведення особистого селянського господарства,на якій розташований вказаний спірний будинок. У судовому засіданні встановлено, що вказаний будинок з надвірними спорудами та земельну ділянку сторони купили за спільні кошти, надбані від їх спільного проживання однією сім'єю та спільного ведення домашного господарства, спільних доходів, як чоловіком і дружиною. Факт проживання позивача однією сім'єю з відповідачкою, крім пояснень обох сторін та визнання даних обставин відповідачкою, також підтверджується поясненнями свідка [PERSON], який проживає по [ADDRESS] та який підтвердив, що він знає сторін з 2005 року і йому відомо, що сторони з грудня 2004 р. по жовтень 2014 р. жили разом однією сім'єю, як чоловік і дружина , вели спільне господарство, мали спільний побут, спільний бюджет, спільних друзів, тобто мали спільні справа і обов"язки. Крім того, факт проживання позивача і відповідачки однією сім'єю підтверджується двома довідками, виданими Стеблівською селищною радою за № 257 від 10.03.2015 і № 254 від 06.03.2015 про те, що сторони жили разом, однією сімєю, у будинку [ADDRESS] і там зареєстровані, а з 24.12.2014 живуть у спірному будинку ( а.с. 32, 33). Відповідно до ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Згідно приписів ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, то майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 СК України. У судовому засіданні встановлено, що між сторонами не було письмового договору щодо майна, набутого ними за час спільного проживання. В ст.60 СК України ( глава 8), вказано, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до роз"яснень, даних у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. У судовому засіданні встановлено, що сторони з грудня 2004 р. по даний час не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і надані суду докази свідчать про те, що між сторонами склалися усталені відносини, притаманні подружжю. Правова позиція Верховного Суду України з даного питання викладена в ухвалі колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 27 квітня 2011 року, яка є обов'язковою для суду, відповідно до приписів ст. 360-7 ЦПК України. В даній ухвалі, зокрема зазначено,що на випадок, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі й між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, то застосовується ст. 74 СК України. Відповідно до ч.4 ст. 256 ЦПК України суд встановлює факти у позовному провадженні при наявності спору за майно. Таким чином, суд вважає, що заявлений позов доведений, а тому такий підлягає до повного задоволення. Судові витрати, понесені позивачем, суд не стягує з відповідачки, згідно відмови позивача від цих стягнень.

Outcome: approved