Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису у вигляді заходів тимчасового обмеження прав строком на 6 місяців, в якій просить заборонити [PERSON] перебувати в місці спільного проживання з [PERSON] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] наближатися на відстань менше 300м до місця проживання [PERSON] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] ; та заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори із [PERSON] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Короткий зміст заяв по суті справи. Аргументи учасників справи. [PERSON] (далі заявник) у поданій заяві посилається на те, що вона проживає в квартирі за адресою: [ADDRESS] . У вказаній квартирі також з нею проживає її чоловік [PERSON] та їхні малолітні діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Зазначила, що чоловік вчиняє щодо неї та їхніх дітей фізичне, психологічне та економічне насильство протягом багатьох років, зловживає алкоголем і в стані сп`яніння поводить себе особливо агресивно. Вказане фізичне насильство проявляється в заподіянні тілесних ушкоджень, б`є доньку та її, завдає стусани та ляпаси, наносить удари руками та ногами, намагається її задушити, вибив зуб, жбурляв предметами, закриває дітей в кімнаті, залишав дітей самих вдома. Також [PERSON] принижує, ображає, переслідує та залякує її та дітей, використовує нецензурні слова, заважає їм з дітьми спати (вмикає вночі музику), погрожує розправою. Щодо економічного насильства пояснила, що [PERSON] пошкоджує спільне майно, зокрема поламав вхідні двері, вирвав розетки, рвав на ній одяг, неодноразово не давав приготувати вечерю, відтак діти лягали спати голодні. Наголосила, що більше 10 разів щодо [PERSON] виносили термінові заборонні приписи, більш того, Франківський районний суд м.Львова розглядав 12 справ з приводу притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності, на даний час в провадженні Франківського районного суду м.Львова перебуває 2 кримінальні провадження щодо вчинення домашнього насильства. При цьому заявниця наголосила, що вжиті поліцією та судом заходи не принесли очікуваного результату, неправомірні дії по відношенню до неї та дітей не припинилися і до цього часу, тому видача обмежувального припису наразі єдиний дієвий спосіб захистити себе та дітей від насильства з боку [PERSON] . Відзив до суду не надходив. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 10.08.2021 року відкрито провадження у даній справі. Призначено судове засідання на 12.08.2021 року. 12.08.2021 року в судове засідання заявник не зявилася, хоча належгним чином була повідомлена про день, час та місце розгляду, при цьому подала заяву, в якій просить проводити розгляд без її участі, заяву підтримує, просить таку задовольнити. Заінтересована особа в судове засідання не з`явивяь, про час розгляду справи повідомлявся належним чином, в порядку, визначеному ст.ст.128, 130 ЦПК України. Відповідно до ч.11 ст.\~128\~ЦПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. За таких обставин, суд вважає повідомлення [PERSON] про розгляд справи належним. Враховуючи скорочені строки розгляду заяви про видачу обмежувального припису, специфіку характеру та предмету правовідносин, які складаються між заявником та заінтересованою особою, необхідності оцінки ризиків для життя і здоров`я учасників таких правовідносин, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності кривдника. Відповідно до ч.2 ст.247\~ЦПК\~України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 31.05.2011 року, шлюб зареєстровано Франківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, про що зроблено запис №197 від 31.05.2011 року (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] ). У шлюбі в [PERSON] та [PERSON] народилося двоє дітей: донька [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] (свідоцтва про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] ) З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] і сторони проживають спільно за цією адресою. Як вбачається із долучених до справи доказів, Львівським районним управління поліції №2 ГУНП у Львівській області виносилися термінові заборонні приписи АА № 170472 та АА №196782, стосовно кривдника [PERSON] . Суд звертає увагу на той факт, що за словами [PERSON] , таких приписів було багато, разом з тим долучено до матеріалів справи лише два. Судом також встановлено, що в провадженні Франківського районного суду м.Львова перебуває два кримінальні провадження про обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.126-1 КК України. [PERSON] системачно не з`являється в суд, в результаті чого ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 20.07.2021 року до нього застосовано привід в судове засідання. \~ \~ \~ \~Згідно постанов Франківського районного суду м.Львова від 05.12.2019 року, 10.01.2020 року, 17.12.2019 року, 14.09.2020 року, 30.09.2020 року, 15.06.2021 року (справи №465/4608/21, 465/4609/21 та 465/4030/21) [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.173-2 КУпАП та накладено адміністративні стягнення. Норми права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору. Відповідно до п.п. 3, 4, 6, 7, 14, 17 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно ч. ч. 2, 3\~ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи, відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Предметом доказування є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. Відповідно до п.1 ч.1 ст.350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». У відповідності до частин першої, другої статті 350-5\~ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Суд розглядає справу не пізніше 72 годин після надання заяви про видачу обмежувального припису до суду. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі №756/3859/19 (провадження №61-11564св19) зроблено висновок, що «враховуючи положення\~Закону N 2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у\~КУпАП\~та\~КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях". В свою чергу, як унормовано ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Крім того, згідно зі ст.19\~ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч. ч. 1, 5, 6, 7\~ст. 81 ЦПК України). Статтею 89 ЦПК України\~встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Статтею 17\~Закону України\~«Про виконання\~рішень та\~застосування практики\~Європейського суду\~з прав\~людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE", N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Мотиви, з яких виходить суд при ухваленні рішення. З огляду на наведене, суд вважає доведеним факт, що [PERSON] вчиняє домашнє насильство щодо [PERSON] та їхніх малолітніх дітей, є високим вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, такі ризики є реальними та підтверджуються матеріалами справи, тому для забезпечення дієвого та ефективного захисту до кривдника необхідно застосувати обмежувальний припис. З врахуванням практики Європейського Суду з прав людини, суд вважає, що вжиті заявником розумні заходи для її захисту та покарання винного не надали очікуваного результату, а тому обмежувальний припис є належним та допустимим способом захисту прав заявника. Відповідно до приписів п. 10 ч. 1 ст.\~430\~ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч.3 ст.\~350-5\~ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави.

Outcome: approved