Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-18 00:00:00

17.12.2014 року позивачка звернулася у суд з даним позовом, в якому просить ухвалити рішення та стягнути з відповідача аліменти на утримання їх малолітньої дочки [PERSON], в розмірі ? частини всіх видів заробітку відповідача до досягнення дитиною повнолітнього віку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Свій позов позивачка мотивує тим, що вона з 13.11.2007 р. по 25.09.2013 р. перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітню дочку [PERSON], [INFO], яка знаходиться на утриманні позивачки. Оскільки відповідач з осені 2014 р. не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, хоч по віку і стану здоров»я може і зобов"язаний таку надавати, тому і пред»явлено до суду даний позов. В судовому засіданні позивачка свій позов підтримала повністю і дала пояснення, аналогічні викладеним у позові. Відповідач в судове засідання з'явився, позов визнав і не заперечує на його задоволення. Суд, заслухавши сторони, вивчивши письмові докази, з′ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає необхідним задовольнити заявлений позов на підставі наступного. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами по справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обов'язок батьків утримувати свою неповнолітню дитину належить до конституційних обов'язків і передбачений ч.2 ст. 51 Конституції України, в якій зазначено, що батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. В судовому засіданні встановлено, що дійсно сторони перебували у зареєстрованому шлюбі 13.11.2007 по 25.09.2013 р. і від даного шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO], яка знаходиться на утриманні позивачки ( а.с.2), а відповідач щомісячні утримання не надає починаючи з осені 2014 р. Відповідач є працездатним, фізично здоровим, матеріально забезпеченим, але утриманням дитини не займається та відмовляється в добровільному порядку утримувати, цим самим не виконує батьківських обов'язків по утриманню дочки. Інших дітей, окрім малолітньої [PERSON], а також інших утриманців, відповідач не має. Відповідно до приписів ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України та роз»яснень, даних у пункті 17 постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року,вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров»я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України, тобто не меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Пленум Верховного Суду України у п.11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №14 роз'яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів. Таким чином, на підставі наданих суду доказів, пояснень сторін, з урахуванням вимог Конвенції ООН про права дитини, суд вважає, що з урахуванням того, що обоє батьків повинні забезпечувати дитину, з урахуванням матеріального стану сторін, стану здоров»я обох, які є фізично здорові, працездатні, діючи в інтересах дитини та вирішуючи спір в межах розумності та справедливості, суд вважає, що позов щодо стягнення з відповідача аліментів у дробовій сумі підлягає до задоволення. Таким чином, оскільки відповідач є батьком [PERSON], [INFO], дитина знаходиться на повному утриманні позивачки, яка її доглядає і виховує, то з відповідача в користь позивачки підлягають стягненню аліменти на утримання дочки до її повноліття. Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць та стягує такі з часу звернення позивачки до суду, тобто з 17.12.2014 р. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави суд стягує судовий збір, який становить 243 грн.60 коп. При розгляді справ про стягнення аліментів суд відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України роз'яснив сторонам відповідальність за прострочення сплати.

Outcome: approved