Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-03 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до Мусіївської сільської ради Хорольського району Полтавської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, мотивуючи його тим, що вони [PERSON] та [PERSON], є синами [PERSON], що доводиться копіями свідоцтв про їх народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] відповідно. [INFO] батько позивачів [PERSON] помер в с. Мусіївка Хорольського району Полтавської області, що підтверджується копією свідоцтва про його смерть серія [NUMBER]. З довідки виконкому Мусіївської сільської ради Хорольського району Полтавської області від 31.10.2018 року № 772 слідує, що [PERSON], [INFO], уродженець с. Мусіївка Хорольського району Полтавської області дійсно проживав і був зареєстрований до дня своєї смерті [INFO] в с. Мусіївка Хорольського району Полтавської області. На день смерті з ним ніхто не проживав і не був зареєстрований. Після смерті [INFO] [PERSON] відкрилась спадщина на його спадкове майно - земельну ділянку площею 2,1556 га, місце розташування: Полтавська область, Хорольський район, Мусіївська сільська рада, за межами населених пунктів, цільове призначення земельної ділянки - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: [NUMBER], на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку Серія [NUMBER]. В судове засідання позивачі [PERSON] та [PERSON] нез"явилися,але в позовній заяві прохали суд провести розгляд справи за їх відсутності. В судове засідання представник відповідача Мусіївської сільської ради Хорольського району Полтавської областів судове засідання свого представника не направила, подала заяву про розгляд справи за відсутності представника сільської ради, зазначивши, що сільська рада позов визнає повністю. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 3ст. 211 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється,що відповідає положенням ч. 2ст. 247 ЦПК України. Врахувавши позицію позивача, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку відповідача, викладену у письмовій заяві, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. В силу ч. 4ст. 206 ЦПК Українив разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Повноваження сторін на вчинення дій по визнанню позову судом перевірені. Відповідач не обмежений в цивільній процесуальній дієздатності, а тому розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, включаючи і право на визнання позову. Як вбачається з правових позицій Верховного Суду України, викладених в Постанові Пленуму Суду № 2 від 12.06.2009 Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. За вимогами ч. 3 ст. 12 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ч. 1 ст. 13 Цивільно-процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 Цивільно-процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу України позивачі, [PERSON] та [PERSON], є спадкоємцями першої черги за законом померлого [INFO] батька [PERSON], тому мають право на його спадкове майно в порядку спадкування за законом. Відповідно до повідомлень Хорольської державної нотаріального контори від 21.11.2018 року за № 1679/01-16 та № 1678/01-16, позивачами пропущений шестимісячний строк, встановлений ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини після смерті [INFO] батька [PERSON], останнім місцем проживання якого було: [ADDRESS], а тому їм роз'яснена можливість звернутись до суду з відповідною позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. При перевірці по обліку спадкових справ Хорольської держнотконтори встановлено, що спадкова справа на майно померлого [INFO] [PERSON] не відкривалась. Згідно ст. 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини; якщо виникнення у особи права на спадщину залежить від неприйняття спадщини або відмови в його прийнятті іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється в три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 ЦК України). Заява про прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини особисто. Відповідно до ст.1272 ЦК України визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті та з урахуванням роз'яснень, викладених у п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року, «Про судову практику у справах про спадкування», поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Позивачі, [PERSON] та [PERSON], дійсно пропустили шестимісячний строк для прийняття спадщини після смерті [INFO] батька [PERSON] з поважних причин, оскільки постійно проживали на території іншого району - Лубенського району Полтавської області та внаслідок віку ([PERSON] є пенсіонером) та за станом здоров'я ([PERSON] є інвалідом другої групи безтерміново) фізично не могли вчасно звернутись до нотаріуса за місцем відкриття спадщини (Хорольський район). Крім того, позивачі не мають юридичної освіти та достатніх знань в області спадкового права України, а тому помилково вважали, що фактично прийняли його спадщину, оскільки вони є рідними дітьми померлого батька [PERSON], будь-яких інші спадкоємці, які б заявляли про свої права на його майно - відсутні, всі документи, що належали батьку, у тому числі правовстановлюючі на спадкове майно, утримуються у них на руках, вони користуються належним йому домогосподарством, розташованим у с. Мусіївка Хорольського району Полтавської області. З огляду на те, що законодавством не визначено поняття поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини, а тому поважність повинна визначатися, виходячи з конкретних обставин справи та характеру взаємовідносин сторін, суд вважає, що позивачами надано належні та допустимі докази на підтвердження непереборних, істотних труднощів, що завадили їм своєчасно звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Статтею 13 Конвенції визнається право на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Положеннями ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини, як джерело права. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «Ілхан проти Туреччини» від 27 червня 2000 року при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, а також те, що спадщина після смерті [PERSON] до цього часу ніким не прийнята, відумерлою у встановленому законом порядку не визнана, вважаємо, що визначення нам судом додаткового строку для прийняття спадщини не порушує права, свободи чи інтереси відповідача та інших осіб. Рішення суду про задоволення позову в повному обсязі буде відповідати не тільки принципу законності, а й справедливості. На підставі зазначеного, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів, приходить до висновку, що у позивачів були перешкоди для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини та такі обставини є поважними, а тому позов підлягає задоволенню. Тому суд вважає необхідним визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори тривалістю 2 місяці, з дня набрання рішенням суду законної сили. На підставі викладеного і

Outcome: approved