Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-27 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Обґрунтовуючи позовну заяву, позивач зазначає, що 12.11.2007 року укладено шлюб між ним та відповідачем. Від шлюбу у них народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу є те, що більше двох з половиною років вони не проживають однією сімєю, не ведуть спільного господарства. Причиною цього були конфлікти, які відповідачка безпричинно провокує. Фактично шлюбні відносини між ними є припинені і, вважає, що ні за яких обставин вони не відновляться. Вважає, що примирення та збереження їхньої сім"ї є неможливим. А тому просив шлюб розірвати, дітей залишити на проживання з відповідачкою. Позивач в судове засідання не зявився, попередньо подав до суду заяву, відповідно до якої просив розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не прибула, попередньо подала до суду заяву, відповідно до якої просила розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги визнала. Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно свідоцтва про шлюб Серія 1-НМ № 047040, виданого 12.11.2007 року, сторони 07 листопада 2007 року зареєстрували шлюб у Дубовецькій сільській раді Галицького району Івано-Франківської області, про що зроблено відповідний актовий запис за № 17 (а.с. 7). Від даного шлюбу у подружжя народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO] (а.с. 8-9). Позивач стверджує, що причиною розірвання шлюбу те, що більше двох з половиною років вони не проживають однією сімєю, не ведуть спільного господарства. Причиною цього були конфлікти, які відповідачка безпричинно провокує. Фактично шлюбні відносини між ними є припинені і, вважає, що ні за яких обставин вони не відновляться. Тому такий шлюб зберігати не доцільно. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що оскільки сторони не підтримують шлюбні відносини, їхній шлюб існує формально, сторони добровільно узгодили питання щодо проживання неповнолітньої доньки з матір`ю, а тому шлюб між [PERSON] та [PERSON], слід розірвати. На підставі наведеного,

Outcome: approved