Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-25 00:00:00

10 жовтня 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про тимчасовий дозвіл на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилалася на те, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 25 червня 2005 року по 29 травня 2015 року. Шлюб було розірвано на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 29 травня 2015 року. Від шлюбу мають неповнолітню доньку, [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу з відповідачем, донька постійно проживає з нею. На утримання дитини відповідач повинен з 05 березня 2015 року сплачувати аліменти. Проте, впродовж двох років відповідач, батько дитини, абсолютно не приймає участі у вихованні неповнолітньої дитини, не займається її фізичним, моральним та духовним розвитком, не надає матеріальної допомоги. Вона самостійно матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я доньки, її розвиток. Зокрема, відповідач впродовж 1,5 років взагалі не спілкується з дитиною, ні особисто ні за допомогою будь-яких засобів зв'язку. Точне місце перебування відповідача їй не відоме. Отже, відповідач повністю самостійно в односторонньому порядку самоусунувся від спілкування з дитиною та виконання своїх батьківських обов'язків. Зважаючи на це, вона та дитина неправомірно та безпідставно позбавлені можливості отримати згоду на виїзд дитини за межі України. Вважає, що таке відношення відповідача до їхньої неповнолітньої дитини шкодить її інтересам та не сприяє її всебічному та гармонійному розвитку. Вона має намір разом з донькою подорожувати за кордон. На її думку такі подорожі матимуть значення для її духовного та фізичного розвитку дитини. Згідно медичної довідки, заборони лікарів на виїзд дитини за кордон, в тому числі і до перельотів, немає. Одним з документів для оформлення візи є згода на тимчасовий виїзд дитини за межі України одного з батьків, або відповідне рішення суду. Оскільки отримати відповідну згоду від батька дитини не представляється можливим, вона вимушена звертатись до суду. Просила суд надати дозвіл на оформлення всіх пов'язаних із тимчасовим виїздом та перетинанням державного кордону України документів, для виїзду за кордон неповнолітньої [PERSON], [INFO], без згоди її батька, [PERSON], [INFO]. Надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України неповнолітньої [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу її батька, [PERSON], [INFO], до повноліття, у супроводі матері, [PERSON], [INFO]. Стягнути з відповідача на її користь судові витрати. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала та просила розглядати справу в її відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з'явився, про причину своєї неявки суд не повідомив, про дату, місце та час слухання справи був повідомлений належним чином, тому суд, зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Представник третьої особи - Лівобережної районної адміністрації Маріупольської міської ради до судового засідання не з'явився, надавши лист, в якому заперечував проти задоволення заявлених позивачем [PERSON] позовних вимог, оскільки вона не зазначає термін виїзду дитини за кордон, де буде мешкати малолітня дитина та в яких умовах. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 25 червня 2005 року, який було розірвано рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 29 травня 2015 року, яке набрало законної чинності 09 червня 2915 року. Від шлюбу сторони, [PERSON] та [PERSON] мають неповнолітню доньку, [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Буддьонівського районного управління юстиції у місті Донецьку. Як вбачається з довідки з місця проживання, виданої ККП «КК «Східна» 22 серпня 2016 року, неповнолітня [PERSON], [INFO], проживає разом з матір'ю, [PERSON], за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України ""Про охорону дитинства", батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Так, рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 29 травня 2015 року, яке набрало законної чинності 09 червня 2015 року, з [PERSON] було стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки, [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 гривень щомісячно, починаючи з 05 березня 2015 року та до повноліття дитини. Проте відповідач [PERSON] ухиляється від виконання рішення суду та обов'язку матеріально утримувати свою неповнолітню дитину, що підтверджується довідками про неотримання аліментів, призначених у твердій грошовій сумі, виданих Орджонікідзевським ВДВС від 08 вересня 2016 року та Жовтневим ВДВС від 01 вересня 2016 року. У зв'язку з чим ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 15 липня 2016 року [PERSON] було оголошено у розшук. Відповідно до ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно ч. 1 ст. 4 «Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 24.03.2004р. № 380, оформлення громадянам України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або їх законних представників у разі потреби самостійного виїзду таких осіб за кордон. Згідно з ч. 18 зазначених вище правил, оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків, а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Судом встановлено, що позивач [PERSON] має намір виїхати з донькою на відпочинок до родичів до Сполучених Штатів Америки, однак взяти дозвіл на виїзд дитини за кордон у батька дитини не представляється можливим, оскільки невідоме місце його знаходження. За таких обставин, суд вважає, що тимчасовий виїзд дитини на відпочинок разом з матір'ю, не буде порушенням прав відповідача на спілкування з дитиною та на участь у її вихованні. Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та надання дозволу позивачу [PERSON] на оформлення проїзних документів для виїзду за кордон неповнолітньої доньки - [PERSON], [INFO], без згоди батька дитини - [PERSON], [INFO], та дозволити [PERSON], [INFO], виїхати за межі України з неповнолітньою дитиною, без письмової згоди та супроводу батька дитини, [PERSON], [INFO]. Зокрема, на підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача [PERSON] підлягають стягненню на користь позивача [PERSON] судові витрати у вигляді сплаченого при зверненні до суду судового збору в сумі 551,20 гривень.

Outcome: approved