Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

В березні 2015 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про захист честі, гідності,ділової репутації та стягнення моральної шкоди в якому просила ухвалити рішення, яким визнати недостовірною інформацію, викладену в зверненнях відповідача,[PERSON], до Дніпропетровського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області та Дніпропетровської облдержадміністрації, а саме з приводу розголошення таємниці усиновлення, незаконного збирання грошей з батьків та ганебного поводження з вихованцем дитячого садку,- [PERSON], як таку, що принижує її честь, гідність та ділову репутацію і зобов'язати [PERSON] в місячний термін з дня набрання рішенням суду законної сили направити спростування на ім'я начальника Дніпропетровського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області та на ім'я голови Дніпропетровської облдержадміністрації наступного змісту:"В моїх офіційних зверненнях відносно здійснення протиправних дій завідуючою Комунального закладу "Дошкільного навчального закладу № 19 "Івушка" Партизанської сільської ради, [PERSON], були зазначені відомості, які не відповідають дійсності". Також позивач просила стягнути з [PERSON] на її користь моральну шкоду у розмірі 1 (однієї) гривні, судові витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката в сумі 4000 грн. (чотирьох тисяч гривень)та судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. В обґрунтування своїх вимог позивач вказала на те, що 22 жовтня 2014 року відповідач офіційно звернулася з заявою до Дніпропетровського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області, якою просила прийняти заходи щодо позивача, як завідуючої Комунального закладу «Дошкільний навчальний заклад № 19 «Івушка» Партизанської сільської ради, яка розголошує таємницю усиновлення її дитини та незаконно збирає грошові кошти з батьків, діти яких ходять до зазначеного дитячого закладу. Окрім того, 25 листопада 2014 року відповідач звернулася з письмовою заявою до Голови Дніпропетровської облдержадміністрації у якій виклала факти про те, що позивач настроює проти неї та її дітей інших батьків, повідомляючи останнім про її прийомних дітей, намагається «вижити» її та дітей з дитсадку, висловлювала на адресу її сина [PERSON] інформацію про те, що він неадекватний, невихований, неврівноважений і йому не місце у дитсадку, а тому просить відсторонити її від посади завідуючої дитсадком. Позивач, також на підтвердження своїх вимог у своїй заяві посилалась на лист за підписом начальника Дніпропетровського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області Чіпець О.І. від 01.12.2014р. за № 59/С-10, в якому вказано, що під час проведення перевірки за зверненням [PERSON] про розголошення інформації щодо усиновлення було встановлено, що нею з часу усиновлення та влаштування дитини до дитячого садку, не було проінформовано свою позицію про не розголошення інформації щодо усиновлення. В ході перевірки було встановлено, що завідуюча КЗ «ДНЗ № 19 «Івашка» гр. [PERSON] до зборів грошових коштів ніякого відношення не має і фактів порушень законодавства з її боку виявлено не було. Позивач вважає факти, викладені у заявах [PERSON], такими, що не відповідають дійсності, ганьблять її честь, гідність та ділову репутацію. Разом з тим, позивач надала заяви, характеристики, грамоти та подяки, які позитивно характеризують її як особу. У судовому засіданні позивач [PERSON].та її представник, [PERSON], що діє на підставі договору про надання правової допомоги, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, зазначені в позові. Відповідач [PERSON] та її представник за договором про надання правової допомоги [PERSON]. у судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили відмовити в їх задоволенні. Вислухавши у судовому засіданні пояснення сторін та їх представників, усіх свідків на виклику яких наполягали сторони повно і всебічно дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно діючого законодавства захист прав честі, гідності та ділової репутації, здійснюється цивільно-правовими засобами. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її честі та гідності (ст. 297 ЦК України). Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації (ст. 299 ЦК України). Окремі нормативні акти також розглядають честь, гідність та ділову репутацію як об'єкт охорони та захисту. На підставі ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 2 даної статті, ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що дійсно 22 жовтня 2014 року до Дніпропетровського РВ ГУМВС України Дніпропетровської області надійшла заява від [PERSON], в якій вона просить прийняти міри до завідуючої КЗ «ДНЗ № 19 «Івушка» Партизанської сільської ради, - [PERSON], яка розголошує таємницю щодо усиновлення її дитини та незаконно збирає грошові кошти з батьків, діти яких ходять до зазначеного дитячого закладу. Також, встановлено, що відповідач зверталась з письмовою заявою від 25.11.2014 року до Голови Дніпропетровської облдержадміністрації, в якій просила сприяти відстороненню позивача від займаної посади, на підставі незаконного збору коштів з батьків, діти яких відвідують КЗ «ДНЗ № 19 «Івушка» Партизанської сільської ради, та через негативне і непрофесійне ставлення позивача до її дітей. У відповідь на звернення відповідача надійшов лист від начальника Служби у справах дітей Дніпропетровської обласної державної адміністрації № Ко-Ч-11 22.01.2015 року. Згідно змісту вказаного листа 05 грудня 2014 року начальником Служби у справах дітей облдержадміністрації [PERSON], головним спеціалістом відділу захисту прав дитини, усиновлення та розвитку сімейних форм виховання Служби у справах дітей облдержадміністрації [PERSON], представниками районного відділу освіти та науки Дніпропетровської райдержадміністрації, Головою Партизанської сільської ради [PERSON], начальником Служби у справах дітей Дніпропетровської райдержадміністрації [PERSON] здійснено виїзд до КЗ «ДНЗ № 19 «Івушка» Партизанської сільської ради з метою з'ясування причин конфлікту між [PERSON] та [PERSON] та встановлення факту розголошення таємниці усиновлення [PERSON] За результатами бесіди було з'ясовано причину конфлікту, а також виявлено, що [PERSON] дійсно була розголошена таємниця усиновлення дитини [PERSON] Питання стосовно незаконного збору коштів розглядалось Департаментом освіти і науки Дніпропетровської обласної державної адміністрації, за участю відділу освіти Дніпропетровської райдержадміністрації. Проведеною Департаментом освіти і науки Дніпропетровської обласної державної адміністрації і відділом освіти Дніпропетровської райдержадміністрації перевіркою в КЗ «ДНЗ № 19 «Івушка» Партизанської сільської ради, виявлено ряд недоліків в роботі [PERSON] та винесено догану. Порушень з приводу незаконного збору коштів з батьків на потреби дошкільного закладу не встановлено. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, постійно діючою комісією з питань розгляду звернень громадян при Дніпропетровській районній державній адміністрації 20 березня 2015 року було проведено засідання і розглянуто питання щодо розгляду колективного звернення мешканців с. Партизанське до депутата Дніпропетровської обласної ради Міщенко В.І. стосовно допомоги в усуненні з посади завідуючої КЗ «ДНЗ № 19 «Івушка» Партизанської сільської ради [PERSON] за вимагання коштів, професійну некомпетентність та розголошення таємниці всиновлення. Вирішено 27.03.2015 року провести виїзну комісію та запросити сторони конфлікту. За результатами проведення виїзної комісії постійно діюча комісія з питань розгляду звернень громадян при Дніпропетровській районній державній адміністрації прийшла до висновку, що конфліктна ситуація, яка склалась між двома сторонами, була врегульована шляхом примирення, про що було заявлено на засіданні комісії. Згідно положень статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. У випадку, коли особа звертається до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. Інформація, зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах (запереченнях на позов, апеляційних чи інших скаргах тощо), не може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації, якщо ця інформація була визначена підставою пред'явленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку, встановленому процесуальним законом (п.п.16, 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»). Аналізуючи зміст вищевказаних звернень відповідача, допитав свідків суд приходить до висновку, що дане звернення є реалізацією нею конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, спрямоване на захист своїх прав та законних інтересів. Таким чином, викладена у зверненнях [PERSON] інформація за змістом статті 277 ЦК України не може вважатися поширенням відомостей, які порочать честь, гідність і ділову репутацію, а тому позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню. Згідно із ст. 1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу і одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування моральної шкоди. У відповідності до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. В поданому позові та в ході судового розгляду справи позивач доводила той факт, що відповідач своїми діями завдала їй моральних страждань. Однак, дане твердження не знайшло свого об'єктивного підтвердження в ході розгляду справи, оскільки згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 5 Постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами і доповненнями), відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Між тим, відшкодування моральної шкоди та її обґрунтованість є похідним від вирішення спору про правомірність вимог позивача про захист честі, гідності та ділової репутації, а, як зазначено вище, в процесі розгляду справи факти, викладені позивачем в обґрунтування вимог щодо захисту честі, гідності та ділової репутації не знайшли свого підтвердження. Більш того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази вини відповідача у завданні моральної шкоди позивачу, не доведена наявність причинного зв'язку між нанесеною позивачу шкодою та протиправними діями відповідача, не визначено чим підтверджуються моральні страждання. В судовому засіданні позивачем не доведений належними доказами факт завдання їй моральної шкоди відповідачем, оскільки відповідні процесуальні рішення щодо встановлення вини відповідача відсутні, а надані позивачкою та досліджені судом докази не є достатніми для висновку про доведеність позовних вимог щодо стягнення на підставі ст. 1167 ЦК України з відповідача моральної шкоди, а тому відсутні всі підстави для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивачки коштів у відшкодування моральної шкоди. Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку про недоведеність, безпідставність та необґрунтованість позовних вимог, тому

Outcome: dismissed