Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-25 00:00:00

26.11.2014 року позивач звернувся до суду з позовом про встановлення факту проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу та визнання права спільної сумісної власності на будинок, де вказує, що він познайомився з відповідачкою і вони з 1989 року стали проживати однією сім»єю, у фактичних шлюбних відносинах,стали вести домашнє господарство - вони вели спільне господарство, мали єдиний грошовий бюджет, піклувались один про одного, мали взаємні права та обов'язки, продовжуючи проживати однією сім»єю - до цього часу. За час знаходження у фактичних шлюбних відносинах у них народилась донька і вони сумісно придбали нерухоме майно, яке оформлено було на відповідачку, а саме купили житловий будинок [ADDRESS], який зареєстровано на ім»я [PERSON]. Посилаючись на те що сім`я фактично розпалась, але питання про розподіл майна в добровільному порядку не вирішене, позивач звернвся до суду з наведеним позовом. Відповідачка в судове засідання не з"явилась, будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи (а.с. 65.66). Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, допитавши свідка , дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.ст. 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. Відповідно до ст.60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст.74 Сімейного кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 Сімейного кодексу України. Пунктом 5 ч. 1 ст.256 ЦПК України передбачено встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. З аналізу зазначеної норми закону слідує, що встановлення цього факту судом можливе у випадку, коли потрібно вирішити питання про розподіл спільно набутого майна (ст. 74 СК України). Необхідність встановлення такого факту позивач пов'язує з виникненням права його на частку у нерухомому майні, яке було придбано сторонами у період проживання однією сім'єю без шлюбу. Судом встановлено, що починаючи з 1989 року, сторони проживають спільно, в іншому шлюбі не перебували, були пов'язані спільним побутом, мали спільний бюджет, піклувалися один про одного, мали взаємні права та обов'язки. Факт спільного проживання, починаючи з 1989 року не заперечується відповідачкою ( а.с.14) та підтверджується: свідоцтвом про народження доньки (а.с. 6) та довідками з місця проживання 5,7) із яких видно, що позивач дійсно проживав та був зареєстрований за адресою відповідачки. Факт проживання однією сім'єю сторін, без шлюбу, та факт придбання будинку в цей період, було підтверджено у судовому засіданні поясненнями свідка [PERSON], який показав , що сторони дійсно довгий час проживають разом однією сім»єю, і, що вони разом купували будинки, в тім числі і указаний в позові будинок - в селі Троїцьке Любашівського району Одеської області. Підстав не довіряти вказаному свідку, який є незаінтересованою особою у справі, суд не має, його пояснення не були спростовані матеріалами справи, тому відповідно до положень ст.ст. 57 та 63 ЦПК України вказані пояснення свідка свідчать про доведеність факту проживання сторін однією сім'єю, є належними доказами по справі і підтверджують посилання позивача, в цій частині. Крім того, наданими по справі письмовими доказами -, договором купівлі-продажу будинку від 20.03 2006 року (а.с.16) за адресою с. Троїцьке Любашівського району Одеської області згідно якого покупцем виступає саме відповідачка по справі, будинок вона купила за 2760 грн., що підтверджується, також, витягом з реєстру правочинів та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 17-18). Із висновку про технічний стан будинку (а.с.67) видно, що на цей час вартість його складає 8552 грн.. На підставі викладеного та

Outcome: approved