Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , за участю третьої особи: Служби у справах дітей Кролевецької районної державної адміністрації Сумської області, про позбавлення батьківських прав, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вони з перебували у зареєстрованому шлюбі, який 17 березня 2010 року було припинено. Від цього шлюбу у них є неповнолітні діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу діти залишилася проживати з нею, а з відповідача було стягнуто аліменти на їх утримання. Зазначає, що відповідач взагалі не виконує обов`язків покладених на нього, ніякої допомоги на утримання дітей не надає та взагалі будь - якої участі в їх житті дітей не приймає. Вважає, що всі вище перелічені фактори, вказують на свідоме нехтування відповідачем, як батьком дітей, своїми обов`язками. Просить суд ухвалити рішення, яким позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно його малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Разом з позовною заявою до суду надала Заяву, в якій вона просить суд розглянути справу без її участі та задовольнити її позовні вимоги. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився. У зв`язку з тим, що м. Горлівка Донецької області віднесено до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 № 1085-р., при цьому, з 27 листопада 2014 року припинено приймання поштових відправлень на/з територію(ї) Донецької та Луганської областей до/з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, у т. ч. до/з м. Горлівка (згідно з інформацією, розміщеною на офіційному веб-сайті УДППЗ "Укрпошта"). У відповідності до ч.7 ст. 128 ЦПК України «У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: - юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань; - фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.» Відповідно до ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. Згідно до ч.11 ст. 128 ЦПК України «Відповідач, третя особа, свідок зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи». Сторони та інші особи, які беруть участь у справі зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Оголошення на офіційному веб-сайті Слов`янського міськрайонного суду Донецької області про виклик до судового засідання відповідача [PERSON] було опубліковано на офіційному веб-сайті Слов`янського міськрайонного суду Донецької області 05 лютого 2020 року і тому з 05 лютого 2020 року відповідач вважається належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду справи. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідач повідомлений у встановленому порядку (належним чином) про час і місце судового розгляду справи не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача ( представника позивача), вважає можливим відповідно до правил ч.1 ст. 280 ЦПК України вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Відповідач [PERSON] своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не з`явився, від нього не надійшло повідомлення про причини неявки, не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача (представника позивача), відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Кролевецької районної державної адміністрації Сумської області до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. 13 лютого 2020 року від начальника Служби до суду надано Заяву про розгляд справи у відсутності їх представника, не заперечує проти задоволення вимог позивача щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав. Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , за участю третьої особи: Служби у справах дітей Кролевецької районної державної адміністрації Сумської області, про позбавлення батьківських прав підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. У відповідності до ст. 165 Сімейного Кодексу України « Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина…» та п. 18 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. В судовому засіданні встановлено та підтверджено Свідоцтвом про народження, серія [NUMBER] , виданого 19 червня 2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Кролевецького районного управління юстиції Сумської області, що відповідач по справі - [PERSON] , є батьком, а [PERSON] - матір`ю дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 8). Зі Свідоцтва про народження, серія [NUMBER] , виданого 11 червня 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у місті Донецьку, вбачається, що відповідач по справі - [PERSON] , є батьком, а [PERSON] - матір`ю дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 9). Зі Свідоцтва про розірвання шлюбу, серія [NUMBER] , виданого 17 березня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у м. Донецьку Донецької області, вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 17 березня 2010 року (а.с. 10). Рішенням Київського районного суду міста Донецька, №2-2160/10 від 22 червня 2010 року, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дітей: [PERSON] та [PERSON] у розмірі по 1/6 частині усіх видів заробітку на кожну дитину, але не менше 30% прожиткового мінімуму, починаючи 24 лютого 2010 року і до досягнення дітьми повноліття (а.с. 11-12). З Розрахунку заборгованості зі сплати аліментів [PERSON] на користь [PERSON] № 26714 від 05 червня 2019 року, виданої Слов`янським міськрайонним Відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, вбачається, що на виконанні Дружківського міського Відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області перебуває виконавче провадження №59808199, про стягнення аліментів з [PERSON] щомісячно у розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму на користь [PERSON] аліменти на утримання кожної дитини: [PERSON] та [PERSON] . Згідно матеріалів виконавчого провадження, заборгованість зі сплати аліментів станом на 25 листопада 2019 року складає 170096,66 грн. (а.с. 17- 21). Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30 березня 2007 року „ Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" „Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного Кодексу України." Діти [PERSON] та [PERSON] не досягли 18 річного віку. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці». Аналогічні положення викладені і в ст. 150 Сімейного Кодексу України. Статтею 150 Сімейного Кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, що принижують людську гідність дитини. Відповідно до ст. 10 Закону України „Про охорону дитинства", кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканість та захист гідності. Дисципліна і порядок сім`ї мають забезпечуватися на принципах, що ґрунтуються на взаємоповазі, справедливості і виключають приниження честі та гідності дитини. Держава здійснює захист дитини від: усіх форм фізичного і психічного насильства, образи, недбалого і жорстокого поводження з нею, у тому числі з боку батьків або осіб, які їх замінюють. Згідно з ст. 164 Сімейного Кодексу України „ Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: - ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; Верховний Суд України в ч. 2 п. 16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року розтлумачив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХП від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до статті 9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов`язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм насильства, образи чи зловживань, відсутності належного піклування чи недбалого І брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи. В п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, а крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. З Довідки № 01 від 13 січня 2020 року, виданої Директором Загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Кролевецької районної ради Сумської області, вбачається, що [PERSON] навчається у школі в 6 класі, регулярно відвідує заняття у школі, дитина доглянута, охайна, забезпечена шкільним приладдям. Мати, [PERSON] спілкується з педагогами, цікавиться шкільним життям дитини. Батько за час навчання дитини у закладі з 01 вересня 2014 року по даний час контакту зі школою не підтримує, з вчителями не спілкується (а.с. 24). З Довідки № 02 від 13 січня 2020 року, виданої Директором Загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Кролевецької районної ради Сумської області, вбачається, що [PERSON] навчається у школі в 8 класі, регулярно відвідує заняття у школі, дитина доглянута, охайна, забезпечена шкільним приладдям. Мати, [PERSON] спілкується з педагогами, цікавиться шкільним життям дитини. Батько за час навчання дитини у закладі з 01 вересня 2014 року по даний час контакту зі школою не підтримує, з вчителями не спілкується (а.с. 25). У суду немає підстав ставити під сумнів інформацію, викладену у вищевказаних довідках, складених Директором Загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Кролевецької районної ради Сумської області, оскільки факти, викладені в ній сторонами належним чином не спростовані. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року за № 789-Х11, дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість вимагає спеціального захисту, турботи, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. З Акту обстеження житлово - побутових вимог від 16 січня 2020 року, складеного [PERSON] , начальником служби у справах дітей Кролевецької районної державної адміністрації, [PERSON] провідним спеціалістом служби у справах дітей Кролевецької районної державної адміністрації вбачається, що діти: [PERSON] та [PERSON] постійно проживають з матір`ю [PERSON] , яка турбується про них, забезпечує їх матеріально. У будинку чисто, затишно, охайно. Будинок облаштовано меблями та побутовою технікою. Усі члени родини забезпечені спальними місцями. Сім`я в достатній кількості забезпечена продуктами харчування. Батько дітей на території сільської ради не проживає, участі у вихованні дітей не приймає (а.с. 26). Таким чином в судовому засіданні встановлено, що відповідач по справі - батько [PERSON] проживає окремо від своїх малолітніх дітей. Матеріальну допомогу дитині не надає, не спілкується з ним, участі у його вихованні не приймає, не цікавиться його навчанням, навичками та уподобаннями, його життям, успіхами та труднощами, його схильностями та здібностями. Відповідач не виявляє щодо дітей [PERSON] та [PERSON] , батьківського піклування, фактично самоусунувшись від виконання своїх батьківських обов`язків. Статтею ст. 150 Сімейного кодексу України від 10 січня 2002 року визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: - батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; - батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; - батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Жодної участі у вихованні сина, відповідач не бере. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача, що підтверджено в судовому засіданні об`єктивними доказами. Тобто, суд приходить до висновку, що [PERSON] не бере жодної участі у вихованні дітей, жодним чином не цікавиться їх життям, не бере ніякої участі в їх розвитку та вихованні, не спілкується з ними в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення та взагалі не цікавиться життям дітей. Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Проте, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Жодного батьківського обов`язку щодо виховання дитини, спілкування з ним та утримання відповідач не виконує. Так, ст. 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: - ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до п.п. 7,15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, тощо, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. З матеріалів справи не встановлено, що позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав не сприятиме інтересам дитини його дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно з частиною шостою ст. 19 СК України, суд може не погодитися з Висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. У Висновку № 02-46/251 від 28 січня 2020 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , Кролевецька районна державна адміністрація Сумської області, зазначила, що Кролевецька районна державна адміністрація Сумської області, як Орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню його малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 27-28). Положенням ч. 1 ст. з Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України передбачено, що при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, при цьому, малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своїми батьками. Суд вважає, що матеріали справи містять достовірні відомості, які свідчать про навмисне та злісне невиконання відповідачем своїх обов`язків по вихованню своїх дітей, оскільки протягом тривалого часу відповідач не проявляє відносно них належної турботи та уваги, не приймає участі у їх вихованні та утриманні, не піклується про стан їх здоров`я та розвитку, не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, хоча зобов`язаний це робити та має таку можливість. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року Держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. З огляду на ці обставини та на підставі відомостей, які характеризують особу відповідача, його ставлення до дітей, суд вважає доцільним позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , оскільки це сприятиме інтересам дитини. На підставі наданих сторонами доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , за участю третьої особи: Служби у справах дітей Кролевецької районної державної адміністрації Сумської області, про позбавлення батьківських прав, обґрунтовані, відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, та виходячи з інтересів дітей та конкретних обставин справи, суд вважає можливим позбавити батьківських прав відповідача відносно його малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов`язані із зверненням до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved