Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-29 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до Товариства з\~обмеженою відповідальністю "Вест Активс" про стягнення заборгованості по заробітній платі В обґрунтування позовних вимог зазначають, що вони 02 березня 2020 року були прийняті на посаду сторожів ТОВ Вест Активс, що підтверджується Наказом № 09-100 від 02 березня 2020 року. 02 вересня 2020 року вони були звільнені з посади за власним бажанням, що підтверджується Наказом № 34-100, про що зроблений запис в їхніх трудових книжках. При звільненні позивачам видали трудові книжки, проте не були виплачені всі належні грошові кошти. Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, [PERSON] за I квартал 2020 року було нараховано дохід в сумі 4798,85 грн. та сплачено 863,79 грн утриманого податку. За II квартал було нараховано дохід в сумі 12967,35 грн, з яких сплачено 2334,13 грн. утриманого податку. За III квартал 2020 року було нараховано дохід в сумі 11082,18 грн, з яких сплачено 1994,79 грн утриманого податку; за IV квартал 2020 року було нараховано дохід в сумі 0,00 грн, з яких сплачено 863,79 грн утриманого податку. Проте, фактично за період з 03.03.2020 (прийняття на роботу) до 02.09.2020 (день звільнення) виплачено 0,00 грн. Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, [PERSON] за I квартал 2020 року було нараховано дохід в сумі 4798,85 грн. та сплачено 863,79 грн утриманого податку. За II квартал було нараховано дохід в сумі 12967,35 грн, з яких сплачено 2334,13 грн. утриманого податку. За III квартал 2020 року було нараховано дохід в сумі 11082,18 грн, з яких сплачено 1994,79 грн утриманого податку; за IV квартал 2020 року було нараховано дохід в сумі 0,00 грн, з яких сплачено 863,79 грн утриманого податку. Проте, фактично за період з 03.03.2020 (прийняття на роботу) до 02.09.2020 (день звільнення) виплачено 0,00 грн. Таким чином, сума невиплаченої заробітної плати становить: 28 848, 38 грн. Про факт порушення роботодавцем законодавства про працю Позивачі повідомили Головне управління Держпраці у Рівненській області. Перевірка розпочата, про що позивачів було повідомлено листом. Ухвалою суду від 29.03.2021 відкрито спрощене позовне провадження у справі з викликом сторін та за клопотанням позивача витребувано докази. 10.06.2021 року представником позивачів подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій просить суд стягнути з відповідача окрім заявлених сум заборгованості по заробітній платі кожного позивача, також 100861 грн. 80 коп. середнього заробітку за весь період затримки розрахунку при звільненні по день ухвалення судового рішення на користь [PERSON] та 100861 грн. 80 коп. середнього заробітку за весь період затримки розрахунку при звільненні по день ухвалення судового рішення на користь [PERSON] . Вказана заява приймається судом до розгляду. В судовому засіданні позивачі та їхній представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд їх задоволити. Не заперечили проти заочного розгляду справи. Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився повторно, відзиву до суду не подав. Заслухавши думку позивачів та їхнього представника, показання свідків [PERSON] та позивачі, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, судом встановлено таке. 02 березня 2020 року позивачів прийнято на посаду сторожів ТОВ\~"Вест Активс", відповідно до Наказу № № 09-100 від 02.03.2020 року. 02.09.2020 позивачів було звільнено з посади за власним бажанням за Наказом № 34-100 від 02.09.2020, що підтверджується записами в трудовій книжці серії [NUMBER] [PERSON] та записами в трудовій книжці [PERSON] . Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, [PERSON] за I квартал 2020 року було нараховано дохід в сумі 4798,85 грн. та сплачено 863,79 грн утриманого податку. За II квартал було нараховано дохід в сумі 12967,35 грн, з яких сплачено 2334,13 грн. утриманого податку. За III квартал 2020 року було нараховано дохід в сумі 11082,18 грн, з яких сплачено 1994,79 грн утриманого податку; за IV квартал 2020 року було нараховано дохід в сумі 0,00 грн, з яких сплачено 863,79 грн утриманого податку. Проте, фактично за період з 03.03.2020 (прийняття на роботу) до 02.09.2020 (день звільнення) виплачено 0,00 грн. Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, [PERSON] за I квартал 2020 року було нараховано дохід в сумі 4798,85 грн. та сплачено 863,79 грн утриманого податку. За II квартал було нараховано дохід в сумі 12967,35 грн, з яких сплачено 2334,13 грн. утриманого податку. За III квартал 2020 року було нараховано дохід в сумі 11082,18 грн, з яких сплачено 1994,79 грн утриманого податку; за IV квартал 2020 року було нараховано дохід в сумі 0,00 грн, з яких сплачено 863,79 грн утриманого податку. Проте, фактично за період з 03.03.2020 (прийняття на роботу) до 02.09.2020 (день звільнення) виплачено 0,00 грн. Про факт порушення роботодавцем законодавства про працю позивачі повідомили Головне управління Держпраці у Рівненській області заявою від 01.12.2020. Відповідно до\~статті 94 Кодексу законів про працю України\~та\~стаття 1 Закон України «Про оплату праці»\~заробітна плата це винагорода, обчислена як правило грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Статтею 115 Кодексу законів про працю України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. За змістом ч.1\~ст.47 Кодексу законів про працю України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу Дії відповідача порушують\~статтю 116 Кодексу законів про працю України, оскільки при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. З аналізу вказаної правової норми вбачається, що остаточний розрахунок при звільненні працівника проводиться в день його звільнення, з обов`язковим попереднім письмовим повідомленням працівника про розмір нарахованих сум. Однак, в день звільнення позивачів 02.09.2020, відповідач письмово не повідомив позивачів про нараховані суми належні при звільненні та не здійснив виплату належних коштів, що є грубим порушенням частині 1\~статті 116 Кодексу законів про працю України. Доказів зворотнього відповідачем суду не подано. В частині 1\~статті 117 Кодексу законів про працю України\~передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Верховний Суд України у постанові від 18 січня 2017 року у справі № 6-2912цс16, зазначив, що аналіз статтей\~116,\~117 Кодексу законів про працю України\~дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1\~статті 117 Кодексу законів про працю України\~обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 Кодексу законів про працю України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої\~статтею 117 Кодексу законів про працю України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої\~статтею 117 Кодексу законів про працю України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Згідно з пунктом 8\~Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати»\~нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Формула обрахунку середнього заробітку за несвоєчасну виплату заробітної плати виглядатиме наступним чином: (сума заробітної плати за останні два робочі місяці / на суму відпрацьованих днів за останні два робочі місяці) * на кількість робочих днів періоду затримки виплати заробітної плати.) Згідно з відомостями ПФУ, в період липня та серпня 2020 (останніх двох місяців, що передували звільненню) позивачі отримували заробітну плату у розмірі 5344 грн. 82 коп. та 5000 грн. У липні та серпні 2020 позивачі працювали по 10 робочих днів кожен. Середній заробіток за один робочий день становить 517 грн. 24 коп. (5344,82 грн. + 5000= 10344,82/20=517,24). З моменту звільнення 02.09.2020 по день ухвалення судового рішення - 30.07.2021 минуло 237 робочих днів. Загальний розрахунок середнього заробітку за весь час затримки становить 122\~585\~грн.\~88\~коп. (5344,82 +5000 = 10344,82; 10344, 82 / 20 = 517,24; 517,24 х 237 = 122 585 грн. 88 коп.). Враховуючи наведені вище обставини, з відповідача на користь [PERSON] підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі у розмірі 28 848 грн 38 коп. та 122\~585\~грн.\~88\~коп. середнього заробітку за весь період затримки розрахунку по 30.07.2021, та на користь [PERSON] - заборгованість по заробітній платі у розмірі 28 848 грн 38 коп. та 122\~585\~грн.\~88\~коп. середнього заробітку за весь період затримки розрахунку по 30.07.2021. Позивачі також просять суд стягнути з відповідача судові витрати, які складаються з суми сплаченого судового збору та витрат на правову допомогу. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Частинами 1, 2 ст. 246 ЦПК України визначено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами у порядку, визначеному статтею 137 ЦПК України. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов"язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Як зазначено у ч.4-6 вказаної статті розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. (Правова позиція Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду згідно з Постановою від 15 червня 2021 року у справі № 159/5837/19 «Щодо витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції»). Так, представником позивачів долучено до матеріалів справи квитанції про оплату послуг та акти приймання передачі наданої правової допомоги б/н від 23.06.2021, у яких вказано, що витрати на правову допомогу щодо розгляду даної справи становлять 1500 грн для кожного з позивачів. Таким чином, судом встановлено, що позивачі отримали правничу допомогу і понесли витрати на правничу допомогу в розмірі 1500 грн кожен. Крім того, відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вказане, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивачів витрат на оплату професійної правової допомоги та витрат по сплаті судового збору .

Outcome: approved