Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-23 00:00:00

[PERSON] 30.11.2017 року звернулася з позовом в суд до [PERSON] про зміну розміру стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі. Свої вимоги мотивує тим, що вона перебувала з відповідачем по справі в шлюбі, який між ними розірвано 20.01.2004 року згідно рішення Надвірнянського районного суду. За час спільного проживання в них народилася дочка [PERSON], [INFO], батьками якої записані вона з відповідачем. Дитина фактично є на її утриманні, відповідач ухиляється від утримання дочки, а доходи позивача є недостатніми для утримання їх спільної дитини. Рішенням Надвірнянського районного суду від 25.12.2006 року частково задоволено її позов до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - дочки [PERSON], [INFO] та стягнуто аліменти з відповідача на користь позивача в розмірі 150 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В подальшому рішенням Надвірнянського районного суду від 25.05.2009 року розмір стягуваних аліментів збільшено до 500 грн. щомісячно, а рішенням Надвірнянського районного суду від 18.03.2011 року задоволено частково позов [PERSON] до неї про зменшення розміру аліментів та вирішено стягувати аліменти в сумі 375 грн. щомісячно на утримання неповнолітньої дитини до досягнення нею повноліття. Однакна даний час вказаний розмір аліментів є явно недостатнім. Окрім того дочка є інвалідом дитинства, потребує постійного догляду, часто хворіє, на що потрібні значні кошти. Відповідач в добровільному порядку не бажає сплачувати аліменти в більшому розмірі, хоча матеріально спроможний їх сплачувати. Тому просить суд збільшити розмір аліментів, визначений рішенням Надвірнянського районного суду від 18.03.2011 року та стягувати з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання дочки [PERSON] в твердій грошовій сумі у розмірі по 3000,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача - адвокат [PERSON] заявлені позовні вимоги [PERSON] підтримав в повному обсязі з підстав, наведених в позовній заяві та просив позов задоволити. В судове засідання, яке за клопотанням відповідача було призначене в режимі відеоконференції в Липовецькому районному суді Вінницької області, відповідач не з"явився з невідомих суду причин, про день та час розгляду справи повідомлений завчасно і належним чином, про що свідчать поштові розписки, про причини неявки чи слухання справи в його відсутність заяви суду не подавав. Однак в матеріалах справи міститься його відзив на позовну заяву [PERSON], в якому він частково визнає позовні вимоги позивача і згідний платити аліменти на утримання дитини у розмірі 930 грн., що становить 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вважає, що позивач не навела жодних доказів на підтвердження зміни її матеріального стану, погіршення або поліпшення здоров"я. А обставини щодо хвороби дитини не є підставою для зміни розміру аліментів, оскільки такі витрати передбачені ст. 185 СК України. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.81 ЦПК України і на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та з'ясувавши фактичні обставини справи приходить до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав. Згідно ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов'язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, у разі зміни матеріального або сімейного стану одержувача аліментів або платника аліментів, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, розмір аліментів, що визначений за рішенням суду, може бути згодом збільшено за позовом одержувача аліментів шляхом їх присудження у частці від заробітку (доходу) платника аліментів або у твердій грошовій сумі у разі якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі. Частинами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20.11.1989 року, яка набрала чинності для України 27.09.1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. В силу ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось з них, в тому числі з новим визначенням розміру аліментів в іншій частці від доходу або в твердій грошовій сумі (постанова Верховного Суду України від 05.02.2014 р. у справі № 6-143цс13). Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відтак, обов'язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов'язання батьків. Обов'язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 181 СК України способи виконання обов'язків батьків щодо утримання дитини за загальним правилом визначаються за домовленістю між ними. При відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на неповнолітню дитину та ненадання дитині утримання, той із батьків, з ким проживає дитина, має право на стягнення аліментів у судовому порядку. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі, який між ними розірвано згідно рішення Надвірнянського районного суду від 20.01.2004 року та видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (а.с.5,9). За час спільного проживання у сторін народилася дочка [PERSON], [INFO] (а.с 10). Неповнолітня дитина проживає з позивачем по справі та фактично знаходиться на її утриманні, що не спростовано відповідачем та підтверджується довідкою Гаврилівської сільської ради № 1326 від 29.11.2017 року і актом обстеження матеріально-побутових умов сім"ї, виданим депутатом Гаврилівської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області (а.с.11-12). Судом також встановлено, що рішенням Надвірнянського районного суду від 25.12.2006 року частково задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - дочки [PERSON], [INFO] та стягнуто аліменти з відповідача на користь позивача в розмірі 150 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В подальшому рішенням Надвірнянського районного суду від 25.05.2009 року розмір стягуваних аліментів збільшено до 500 грн. щомісячно, а рішенням Надвірнянського районного суду від 18.03.2011 року задоволено частково позов [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів та вирішено стягувати аліменти в сумі 375 грн. щомісячно на утримання неповнолітньої дитини до досягнення нею повноліття(а.с. 6-8). Дочка сторін [PERSON] хворіє та визнана інвалідом дитинства, що стверджується копією медичного висновку № 98 від 10.11.2017 року, виданим ЦРЛ Надвірнянського району та копією висновку про необхідність направлення хворого на лікування за кордон Головного позаштатного спеціаліста МОЗ України «Хірургія серця та магістральних судин» від 02.06.2017 року (а.с. 13-14). Згідно з вимогами діючої частини 2 ст. 182 СК України в редакції Закону № 2037-VІІІ від 17.05.2017 року, який набрав чинності 08.07.2017 року, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом встановлено, що на час винесення попереднього рішення від 18.03.2011 року, частина друга ст. 182 СК України в редакції Закону № 2901-ІV від 22.09.2005 року, визначала мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не міг бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, з 08 липня 2017 року законодавець збільшив мінімальний розмір аліментів з 30% до 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» установлено у 2018 році прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2018 року - 1492 гривні, з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень; Зазначений розмір аліментів, які сплачує відповідач на утримання дитини відповідно до рішення суду від 18.03.2011 року є недостатнім для задоволення потреб неповнолітньої дитини, оскільки з 2011 року значно зросли споживчі ціни на продовольчі товари, одяг та комунальні послуги. Таким чином, з об'єктивних причин у позивача погіршився матеріальний стан, а тому сума аліментів, стягнутих попереднім рішенням суду, є недостатньою для утримання дитини. Відповідно до положень ч. 1 ст. 184 СК України, а також роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться в п. 17 постанови від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів», якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Також в п. 23 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України роз'яснено, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Суд звертає увагу на те, що предметом розгляду в даній справі є зміна (збільшення) розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, однак розмір аліментів визначається судом з врахуванням всіх обставин справи. Як вже зазначалося, у відповідності до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, причому обов'язком особистим, індивідуальним, який не залежить від віку батьків. Проживання батьків окремо від дитини не звільняє їх від обов'язків щодо дитини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Виконання передбачених ст. 150 СК України обов'язків батьків щодо виховання та розвитку дитини, пов'язане з належним утриманням дитини, від якого залежить забезпечення умов для розвитку дитини здоровою як фізично так і духовно. Тому, визначений на законодавчому рівні прожитковий мінімум для дитини певного віку має забезпечуватись насамперед батьками дитини. Суд вважає необґрунтованим визначення сторонами розміру аліментів - зокрема відповідачем [PERSON] у зв'язку зі зміною його матеріального стану в розмірі 930 грн. на дитину, так як такий розмір є мізерним, не може забезпечити нормальне матеріальне забезпечення його дочки; а розмір аліментів визначений позивачем [PERSON] в 3000 грн. на дитину не достатньо обґрунтований і підтверджений. З врахуванням всіх обставин справи, наявних в матеріалах справи доказів, встановленого законом розміру прожиткового мінімуму для неповнолітніх дітей, а також матеріального становища дитини, її стану здоров'я, що часто хворіє і має інвалідність, що підтверджено відповідними медичними довідками, що доходи позивачки є недостатніми для належного матеріального забезпечення необхідних першочергових потреб дитини (її харчування, лікування, навчання, придбання одягу, тощо), а також матеріального стану платника аліментів, що має інших утриманців - малолітню дитину від другого шлюбу, суд вважає, що він взмозі працювати та утримувати дочку [PERSON] в розмірі, достатньому для її нормального фізичного та духовного розвитку, а тому суд прийшов до висновку про визначення розміру аліментів по 1500 грн. на дитину, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини, що узгоджується з нормами чинного цивільного законодавства та відповідає принципам розумності та справедливості. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з [PERSON] слід стягнути судовий збір в дохід держави та судові витрати на користь позивача. На підставі наведеного, ст.ст. 180-184, 192 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved