Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-25 00:00:00

31 жовтня 2017 року до Куйбишевського районного суду Запорізької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В своїй заяві позивач [PERSON] просить суд винести рішення, в якому розірвати шлюб між ним та відповідачкою [PERSON], зареєстрований 14 жовтня 1987 року ВДРАЦС Сніжнянського МУЮ у Донецькій області, актовий запис №450. Позивач [PERSON] вказав, що спільне життя з відповідачкою не склалося через відсутність взаєморозуміння .З 1995 року разом з відповідачкою не проживають, шлюбні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть. Від шлюбу з відповідачем мають повнолітнього сина. За таких обставин позивач вимушений звернутися до суду із відповідним позовом, посилаючись на те, що подальше спільне життя з відповідачкою буде суперечити його інтересам. Позивачка [PERSON] у відповідній письмовій заяві, поданій до суду, вказав про те, що він підтримує заявлені вимоги по тих підставах, які ним були викладені в позовній заяві. Відповідно до п.9 ч.1 розділу 13 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України ( в редакції від 15.12.2017р.), справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Виходячи з наведеного, а також положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності представника позивача на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідачка належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України в судове засідання не з"явився, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких заяв та клопотань не подавав. У звязку з цим на підставі ст.ст. 223,280 ЦПК України, за письмової згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення. У відповідності до вимог ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у звязку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, надавши їм оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню частково виходячи з наступного. Відповідач до часу звернення позивача із позовом до суду в добровільному порядку не надав доказів, які б заперечували обставини, викладені у позові. Під час відкриття провадження у справі, підготовки справи до судового розгляду, а також безпосередньо під час її судового розгляду відповідач зазначених обставин не оспорював. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Шлюб між сторонами укладено 14 жовтня 1987 року ВДРАЦС Сніжнянського МУЮ у Донецькій області, актовий запис №450. Від даного шлюбу сторони мають повнолітнього сина. З матеріалів справи вбачається, що спільне життя позивача з відповідачкою не склалося, між подружжям втрачено почуття поваги один до одного, і, як наслідок, намагання зберегти сімю ні до чого не привели. Сторони разом не проживають з 1995 року, перестали вести спільне господарство. Спору про поділ спільного майна подружжя між сторонами на час розгляду даної справи немає. За такої сукупності обставин у справі суд дійшов висновку, що причини, які спонукали позивача [PERSON] на розірвання шлюбу, є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними є неможливим, воно суперечить інтересам одного з подружжя. Відповідно до ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Outcome: approved