Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-24 00:00:00

В квітні 2015 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON], в якому просить постановити рішення про визнання майна - квартири [ADDRESS] спільною сумісною власністю за [PERSON] і [PERSON], набуте подружжям за час шлюбу; визнати за кожним з подружжя [PERSON] і [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] в рівних частинах по 1/2. В позовній заяві зазначала про те, що з 28 вересня 2011 року вона з відповідачем перебуває у шлюбі. 22 березня 2011 року її чоловік та ПрАТ «ІРОКС» в особі генерального директора Микичака І.П. уклали договір підряду №19/6 із змінами і доповненнями про участь у будівництві житла по [ADDRESS] із замовленням та безпосереднім фінансуванням будівництва однокімнатної квартири [NUMBER] на 5-му поверсі, загальною проектною площею 44,83 кв.м. вартістю 169457 грн., комірки (кладового приміщення) між 3 і 4 поверхами. Її чоловіком були частково сплачені кошти за вказану квартиру до реєстрації шлюбу, а після реєстрації - з їхнього спільного бюджету сім»ї він заплатив 63 283 грн. Окрім того, після реєстрації шлюбу у нього були відсутні кошти на ремонт, а тому, вона змушена була вкласти в ремонт даної квартири та на побутову техніку і меблі 200 000грн. Також після проведення ремонту на ній лежить обов»язок в утриманні за квартирою. На даний час ринкова вартість квартири значно зросла внаслідок проведених особисто нею трудових та грошових затрат. 17 липня 2013 року ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» видав технічний паспорт на вказану квартиру, відповідно до якого загальна площа її склала 45,1 кв.м. Однак тепер її чоловік заперечує її право на вказану квартиру, оскільки вважає, що оскільки він заключив договір і вносив від свого імені кошти, то і вважає тільки себе одноосібним власником квартири, через що у них виникають постійні конфлікти і скандали. Те, що частково кошти за квартиру він вносив під час проживання у шлюбі, і зроблений за її кошти ремонт - він не зважає. З огляду на такі факти та на підставі ст. ст. 60, 70 СК України просить постановити рішення про визнання майна - квартири [ADDRESS] спільною сумісною власністю за [PERSON] і [PERSON], набуте подружжям за час шлюбу; визнати за кожним з подружжя [PERSON] і [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] в рівних частинах по 1/2. В судове засідання позивачка [PERSON] не з»явилась, подала заяву, в якій просить розглядати справу у її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явися, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги заперечив, та зазначив, що спірну квартиру він купив ще до одруження. Представник ПрАТ «Ірокс», який був залучений судом в якості третьої особи в судове засідання не з»явився, в матеріалах справи міститься клопотання генерального директора ПрАТ «Ірокс» Микичака І.П. про розгляд справи у відсутності їхнього представника та при винесенні рішення покладається на розсуд суду. У відповідності до ст.197 ЦПК України у зв"язку з неявкою всіх учасників процесу, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без їх участі, суд вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів та без фіксування судового засідання технічними засобами. З'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим і підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно з положеннями ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Положеннями ст.ст.10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28 вересня 2011 року. Під час шлюбу ними було придбано у ПрАТ «Ірокс» однокімнатну квартиру [ADDRESS]. Представлені суду копії договорів №19/6 підряду будівництва (заваршення) об»єкта незавершеного будівництва від 22 березня 2011 року, додаткової угоди №2 до вказаного договору підряду від 22 вересня 2011 року, зміни до додаткової угоди №2 від 11 листопада 2011 року, додатку №1 до договору №19/6 від 22 березня 2011 року, додатком №1 до договору №019/6 від 10 березня 2011 року, видавались на ім»я відповідача по справі [PERSON] Право власності на квартиру [ADDRESS] сторонами не було оформлено. Оскільки квартира набута в шлюбі - вона являється спільною-сумісною власністю подружжя, їх частки є рівними. Позивачка у позовній заяві вказала, з сімейного бюджету ними було сплачено кошти за вказану квартиру в сумі 63 283 грн., також проведення ремонту у ній були використані з її доходу, в тому числі і утримання квартири. З позовної заяви також вбачається, що відповідач заперечує право позивачки на спірну квартиру, оскільки придбав житло і вносив кошти від свого імені, тому вважає себе власником. У відповідності до положень ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з вимогами ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Наведені обставини стверджуються долученими до справи, копіями договорів №19/6 підряду будівництва (зварешення) об»єкта незавершеного будівництва від 22 березня 2011 року, додаткової угоди №2 до вказаного договору підряду від 22 вересня 2011 року, зміни до додаткової угоди №2 від 11 листопада 2011 року, додатку №1 до договору №19/6 від 22 березня 2011 року, додатком №1 до договору №019/6 від 10 березня 2011 року, технічним паспортом на спірну квартиру, згідно якого загальна площа спірної квартири складає 45,1 кв.м., рахунками №24.10-5 від 24 жовтня 2011 року, №14.12-6 від 14 грудня 2011 року, №21.06-3 від 21 червня 2011 року, №15.7-4 від 15 липня 2011 року, №10.03-1 від 10 березня 2011 року, №10.03-02 від 22 березня 2011 року, №31.10-2 від 31 жовтня 2011 року, №23.09-1 від 23 вересня 2011 року, №14.12-3 від 14 грудня 2011 року, квитанціями до прибуткового касового ордеру №307 від 21 червня 2011 року, №155 від 22 березня 2011 року, №123 від 10 березня 2011 року, №570 від 31 жовтня 2011 року, №527 від 23 вересня 2011 року, №668 від 14 грудня 2011 року, №361 від 15 липня 2011 року, №560 від 24 жовтня 2011 року, №669 від 14 грудня 2011 року, №1401 від 31 жовтня 2013 року, актів приймання - передачі житлових умов 18 липня 2011 року від 14 грудня 2011 року, від 24 жовтня 2011 року, від 22 березня 2011 року, декларацією про готовність об»єкта до експлуатації від 10 липня 2014 року та іншими документами долученими до матеріалів справи. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підставний та підлягає до задоволення.

Outcome: approved