Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-04 00:00:00

26.06.2018 до Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя надійшла позовна заява [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «ЗАПОРІЖАЗ», Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАПОРІЖГАЗ ЗБУТ», про захист прав споживачів, визнання дій протиправними, зобов`язання припинити дії щодо визначення обсягу спожитого газу, виходячи із показників загальнобудинкового вузлу обліку газу, зобов`язання припинити дії щодо нарахування плати за спожитий газ, виходячи із показників загальнобудинкового вузлу обліку газу з підстав не укладення договору «Про зняття показань будинкового вузла обліку газу, монтажу та здійснення експлуатації будинкового вузла обліку». Свої позовні вимоги позивачі обґрунтовують тим, що позивачі є побутовими споживачами природного газу. У квартирах позивачів індивідуальні лічильники газу не встановлені, а квартири забезпечені газопостачанням з режимом використання газу для приготування їжі. До грудня 2017 року нарахування плати за спожитий газ Відповідач 2 проводив відповідно до норм споживання, встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.2016 № 203, в розмірі 3,3 кубометрів газу на одну зареєстровану особу. Проте, з грудня 2017 року відповідачі почали здійснювати облік спожитого газу за показниками лічильника, встановленого на три багатоквартирні будинки по [ADDRESS] відповідач 1 з власної ініціативи без погодження з мешканцями цього будинку, при цьому, порушуючи права позивачів як споживачів на безкоштовне встановлення приладу обліку в їх помешканнях. В результаті чого щомісячна норма нарахувань почала становити 8,64 і більше куб.м., газу на місяць на одну зареєстровану особу, тобто розмір оплати істотно збільшився і виявився неспівмірним із оплатою, яка нараховується споживачам, квартири яких ПАТ «Запоріжгаз» обладнало індивідуальними лічильниками газу. Цей вузол обліку було встановлено з порушенням порядку, визначеного ст. 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» без відповідних рішень зборів співвласників. Позивачі неодноразово зверталися до відповідача 1 з заявами в яких зазначали, що вони не надають згоду на встановлення та використання загально будинкового лічильника газу, та просять встановити індивідуальні лічильники газу в кожну квартиру окремо, оскільки нарахування плати за спожитий газ за показниками загальнобудинкового лічильника порушують їх права як споживачів, ставлять їх в нерівні умови в порівнянні з тими споживачами, в помешканнях яких стоять індивідуальні лічильники обліку газу, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору. Окрім того, з 01.11.2017 в м. Запоріжжі розпочали свою діяльність управляючі компанії, що стали переможцями конкурсу, яких було призначено рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради № 520 від 01.09.2017, зокрема будинки по вул. Військбуд обслуговуються ТОВ «Управляюча компанія «Мрія». За інформацією ТОВ «Керуюча компанія «Мрія» згідно з їх листом від 27.04.2018 № М-0560-Ш між ТОВ «Керуюча компанія «Мрія» та ПАТ «Запоріжгаз» договірні відносини щодо зняття показань лічильника, або будь-яких інших питань відсутні, а встановлення вузла обліку природного газу на будинок [ADDRESS] здійснено ПАТ « Запоріжгаз» без узгодження з ТОВ «Керуюча компанія «Мрія». Таким чином, договір «Про зняття показань будинкового вузла обліку газу, монтажу та здійснення експлуатації будинкового вузла обліку» не було укладено ані з співвласниками будинку, ані з колишнім балансоутримувачем будинку КП «Наше місто», ані з новим балансоутримувачем будинку, який обслуговував будинок на момент монтажу та введення в експлуатацію будинкового лічильнику газу ТОВ «Керуюча компанія «Мрія». Позов обґрунтований вимогами ч. 1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», п. 3 глави 4 та п. 1 глави 5 розділу IX Кодексу газорозподільних систем, постановою КМУ № 203 від 23.03.2016, постановою КМУ № 46, від 27.01.2016, ч. 1 ст. 5, ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», ст. 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку». З урахуванням уточненої позовної заяви позивачі просять суд: -визнати протиправними дії ПАТ по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз» щодо позивачів в частині визначення об`єму та обсягу спожитого газу, виходячи із показників загально будинкового вузлу обліку газу; -визнати протиправними дії ТОВ «Запоріжгаз збут» щодо позивачів вчастинінарахуванняплатизаспожитийгаз,виходячиізпоказниківзагальнобудинкового вузлу обліку газу; -зобов`язати ПАТ по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз» припинити дії щодо позивачів в частині визначення об`єму та обсягу спожитого газу, виходячи із показників загально будинкового вузлу обліку газу; -зобов`язати ТОВ «Запоріжгаз збут» припинити дії щодо позивачів в частині нарахування плати за спожитий газ, виходячи із показників загальнобудинкового вузлу обліку газу; -зобов`язати ПАТ по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз» та ТОВ «Запоріжгаз збут» здійснити позивачам перерахунок плати за газ починаючи з грудня 2017 року виходячи із діючих норм споживання газу для громадян в квартирах, в яких не встановлені індивідуальні газові лічильники; -стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача-22 [PERSON] понесені судові витрати, а саме витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн. 09.08.2018 представником відповідача 1 (ПАТ «Запоріжгаз») наданий відзив на позов. ПАТ «ЗАПОРІЖГАЗ» не визнає викладені у позовній заяві вимоги позивачів, заперечує проти них, вважає що вони не відповідають фактичним обставинам та не ґрунтуються на приписах законодавства. У відповідності до пункту 3 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ договір розподілу природного газу є публічним та укладається з урахуванням статей 633, 634. 641, 642 Цивільного Кодексу України за формою Типового договору розподілу природного газу. Фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема повернення підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка Оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу (п. 7 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ). Згідно з вимогами цього пункту здійснюється приєднання до договору розподілу природного газу споживачів-замовників, які отримують технічний доступ до ГРМ. У відповідності до вказаного в березні 2016 року ПАТ «ЗАПОРІЖГАЗ» було сформовано та направлено Споживачам - [PERSON] та ін., які отримували технічний доступ до ГРМ, об`єкти яких за адресою: [ADDRESS] та буд. [ADDRESS] в установленому законодавством порядку було підключено до газорозподільної системи ПАТ «ЗАПОРІЖГАЗ», Заяву-приєднання до умов договору розподілу природного газу. В подальшому [PERSON] та ін. позивачі протягом 2016-2018 років здійснювали оплату спожитого ними природного газу на підставі наданих їм з боку його постачальника ТОВ «ЗАПОРІЖГАЗ ЗБУТ» відповідних рахунків за послуги з газопостачання. Так, позивачами здійснено оплату наданих послуг з газопостачання за 2016-2018 рр. За вказаним вбачається, що факт оплати Позивачами спожитого природного газу підтверджує споживання газу останніми, а отже є діями, які засвідчують бажання [PERSON] та інших позивачів укласти договір розподілу природного газу, що за своєю правовою природою є фактом приєднання останніх до умов договору розподілу природного газу (акцептуванням договору розподілу природного газу) на умовах, що зокрема визначені в персоніфікованих даних відповідної заяви-приєднання. ПАТ «ЗАПОРІЖГАЗ» було розроблено План розвитку газорозподільної системи ПАТ «ЗАПОРІЖГАЗ» на 2016-2025 роки, який було подано до НКРЕКП на затвердження. Постановою НКРЕКП від 24.03.2016 № 393 (зі змінами) затверджено План розвитку газорозподільної системи ПАТ «ЗАПОРІЖГАЗ» на 2016-2025 роки та джерела їх фінансування. Розділом 1 даного Плану становить Інвестиційна програма ПАТ «ЗАПОРІЖГАЗ» на 2016 рік, якою передбачено забезпечення населення лічильниках газу до 01.01.2018. Відповідно до цієї Інвестиційної програми передбачено встановлення єдиного будинкового вузла обліку (загальнобудинкового лічильника) для забезпечення споживачів категорії населення, незабезпечених лічильниками, що мешкають, зокрема, в багатоквартирних будинках [ADDRESS] та [ADDRESS] . На виконання вищенаведеної Інвестиційної програми відповідно до Акту приймання в експлуатацію загальнобудинкового вузла обліку газу від 10.11.2017 за адресою: [ADDRESS] , було встановлено загальнобудинковий лічильник та з 01.12.2017 здійснюється нарахування за спожитий природний газ за загальнобудинковим лічильником. ПАТ «Запоріжгаз» не порушено норм чинного законодавства, зокрема щодо встановлення лічильників газу, що передбачено ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» № 3533-VI від 16.06.2011 не порушено умови Типового договору розподілу природного газу укладеного ним з Позивачем, а отже відсутні підстави щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів Позивача. На підставі зазначеного, ПАТ «ЗАПОРІЖГАЗ» просить відмовити у задоволенні позову повністю. 09.08.2018 представником відповідача 2 (ТОВ «ЗАПОРІЖГАЗ ЗБУТ») наданий відзив на позов. ТОВ «ЗАПОРІЖГАЗ ЗБУТ»не визнає викладені у позовній заяві вимоги позивачів, заперечує проти них, вважає що вони не відповідають фактичним обставинам та не ґрунтуються на приписах законодавства. Зазначено, що на виконання вимог ст. 16 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» № 2467- VI від 08.07.2010 (який був чинний до 01.10.2015) з 01.07.2015 виконано відокремлення функцій транспортування, розподілу та постачання природного газу. У зв`язку з цим з 01.07.2015 ПАТ по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз» виконує функції з розподілу природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ газу відповідно до отриманої Ліцензії серія АЕ № 642479 та оператором газорозподільної системи. З 01.07.2015 ТОВ «ЗАПОРІЖГАЗ ЗБУТ» отримало Ліцензію (дата прийняття рішення про переоформлення № 2247 від 01.09.2015), на право провадження господарської діяльності з постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом на території міста Запоріжжя та Запорізької області (крім міста Мелітополь, Мелітопольського, Веселівського, Приазовського районів та села Темирівка Гуляйпільського району) усім категоріям споживачів, крім підприємств теплоенергетики. Таким чином, на підставі вищенаведеного ТОВ «Запоріжгаз Збут», як постачальник природного газу не забезпечує облік природного газу, а лише здійснює розрахунок оплати вартості послуг з газопостачання. Відповідно до даних Оператора ГРМ - ПАТ «Запоріжгаз», ТОВ «Запоріжгаз Збут» здійснював щомісячні нарахування вартості послуг з газопостачання. Позивач [PERSON] та представник позивачів - [PERSON] у судовому засіданні позов підтримали у повному обсязі, з підстав зазначених в уточненій позовній заяві. Просять суд задовольнити позов повністю. Представник відповідача 1 у судовому засіданні проти позову заперечив, з підстав зазначених у відзиві на позов. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Представник відповідача 2 у судовому засіданні проти позову заперечив, з підстав зазначених у відзиві на позов. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимогст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що в силу положення п. 1 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» позивачі є споживачами газу, відповідно на них відкриті особові рахунки за відповідними адресами: [PERSON] ( [INFO] , ІПН [NUMBER] ) особовий рахунок [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] ; [PERSON] ( [INFO] , ІПН [NUMBER] ) особовий рахунок [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] ; [PERSON] ( [INFO] , ІПН [NUMBER] ) особовий рахунок [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] ; [PERSON] ( [INFO] , ІПН [NUMBER] ) особовий рахунок [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] ; [PERSON] ( [INFO] , ІПН [NUMBER] ) особовий рахунок [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] ; [PERSON] ( [INFO] , ІПН [NUMBER] ) особовий рахунок [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] ; [PERSON] ( [INFO] , ІПН [NUMBER] ) особовий рахунок [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] ; [PERSON] ( [INFO] , ІПН [NUMBER] ) є власницею квартири за адресою [ADDRESS] , згідно копії Договору купівлі-продажу квартири від 27.04.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Туріченко О.М., зареєстрованого в реєстрі за № 654. Згідно повідомлень про сплату рахунку за березень 2018 року та жовтень 2017 року, особовий рахунок [NUMBER] , але у вказаних рахунках зазначено споживача [PERSON] ; [PERSON] ( [INFO] , ІПН [NUMBER] ) особовий рахунок [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] (рахунки на сплату виписані на ім`я її чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] ); особовий рахунок [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] ; [PERSON] ( [INFO] , ІПН [NUMBER] ) особовий рахунок [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] ; [PERSON] ( [INFO] , ІПН [NUMBER] ) особовий рахунок [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] ); [PERSON] ( [INFO] , ІПН [NUMBER] ) особовий рахунок [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] ; [PERSON] ( [INFO] , ІПН [NUMBER] ) особовий рахунок [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] ; [PERSON] ( [INFO] , [NUMBER] ) особовий рахунок [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] ; [PERSON] ( [INFO] , ІПН [NUMBER] ) особовий рахунок [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] ; [PERSON] ( [INFO] , ІПН [NUMBER] ) особовий рахунок [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] ; [PERSON] ( [INFO] , ІПН [NUMBER] ) особовий рахунок [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] ; [PERSON] ( [INFO] , ІПН [NUMBER] ) особовий рахунок [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] ; рахунки на сплату виписані на ім`я її чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] ; [PERSON] ( [INFO] , ІПН [NUMBER] ) особовий рахунок [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] ; [PERSON] ( [INFO] , ІПН [NUMBER] ) особовий рахунок [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] ; [PERSON] ( [INFO] , ІПН [NUMBER] ) особовий рахунок [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] ; [PERSON] ( [INFO] , ІПН [NUMBER] ) особовий рахунок [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] ; [PERSON] ( [INFO] , ІПН [NUMBER] ) особовий рахунок [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] ); [PERSON] ( [INFO] , ІПН [NUMBER] ) особовий рахунок [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] ); [PERSON] ( [INFO] , ІПН [NUMBER] ) особовий рахунок [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] ); [PERSON] ( [INFO] , ІПН [NUMBER] ) особовий рахунок [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] ); [PERSON] ( [INFO] , ІПН [NUMBER] ) особовий рахунок [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] ; [PERSON] ( [INFO] , ІПН [NUMBER] ) особовий рахунок [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] ; [PERSON] ( [INFO] , ІПН [NUMBER] ) особовий рахунок [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] ; [PERSON] ( [INFO] , ІПН [NUMBER] ) особовий рахунок [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] ; [PERSON] ( [INFO] , ІПН [NUMBER] ) особовий рахунок [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] . Також матеріалами справи підтверджено, що 22.12.2017 ПАТ «Запоріжгаз» отримано від мешканців будинку [ADDRESS] заяву щодо відмови від установлення загально будинкового газового лічильника на дві будівлі [ADDRESS], [ADDRESS] по вказаній вулиці . Також у заяві співвласники будинку [ADDRESS] прохали встановити індивідуальні газові лічильники у кожній квартирі та вимагали здійснювати нарахування за спожитий газ у відповідності до норм постанови Кабінету Міністрів України. Аналогічну заяву було направлено власником квартири [ADDRESS] [PERSON] 19.12.2017. На вищевказані заяви, ПАТ «Запоріжгаз» 18.01.2018 надані відповіді наступного змісту: -№ Zp01.3-ЛВ-781-0118 на заяву від 19.12.2017, якою повідомлено, що на виконання вимог Закону України № 3533 від 16.06.2011 «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», за адресою: [ADDRESS] , відповідно до Тимчасового положення за ініціативи та за кошти ПАТ «ЗАПОРІЖГАЗ», встановлено загальнобудинковий вузол обліку газу. З моменту введення в експлуатацію лічильника споживачам будинку, а саме з 01.12.2017, нарахування обсягів спожитого природного газу здійснюється згідно показників загальнобудинкового лічильника газу. -№ Zp01.3-ЛВ-855-0118 на заяву від 22.12.2017 , якою повідомлено, що з метою недопущення зростання тарифів на розподіл природного газу та кінцевої ціни на природний газ для населення, ліцензіатами, у тому числі ПАТ «ЗАПОРІЖГАЗ», з 01.10.2015 провадяться заходи щодо забезпечення споживачів (населення), які використовують природний газ тільки для приготування їжі, обліком природного газу, зокрема в частині запровадження масштабного встановлення загальнобудинкового обліку природного газу, що в свою чергу забезпечить виконання Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу». При складанні Плану розвитку газорозподільної системи на 2016-2025 роки за адресою [ADDRESS] було заплановано встановлення загальнобудинкового вузла обліку природного газу. На виконання вимог Закону України № 3533 від 16.06.2011 «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» 01.12.2017 за вищезазначеною адресою працівниками ПАТ «ЗАПОРІЖГАЗ» було введено в експлуатацію встановлений за рахунок оператора ГРМ загальнобудинковий вузол обліку газу. 12.02.2018 співвласниками багатоквартирного будинку направлено ПАТ «Запоріжгаз» колективне звернення з вимогою припинити дії щодо невизначеного кола споживачів будинку [ADDRESS] в частині нарахування плати за спожитий газ, виходячи із показників загальнобудинкового вузла обліку газу та посприяти виконанню вимог Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» шляхом встановлення індивідуальних лічильників у квартирах мешканців будинку. Листом від 23.02.2018 вих. № Zp01.3-ЛВ-2878-0218 надано відповідь, у якій, зокрема зазначено, що за даними ПАТ «ЗАПОРІЖГАЗ» балансоутримувачем (управителем) житлового будинку [ADDRESS] є КП «НАШЕ МІСТО». 30.09.2016 року листом № 40/9805 від 30.09.2016 ПАТ «ЗАПОРІЖГАЗ» направило КП «НАШЕ МІСТО» договір № 1 від 27.09.2016 «Про зняття показань будинкового вузла обліку газу, монтажу та здійснення експлуатації будинкового вузла обліку». Також повідомляємо, що на момент встановлення загальнобудинкового вузла обліку за вищевказаною адресою, законодавством не було передбачено погодження зі споживачем встановлення лічильника газу (у тому числі загальнобудинкового приладу обліку). Листом від 23.02.2018 вих. № Zp01.3-ЛВ-2878-0218 надано відповідь на колективне звернення від 12.02.2018 ідентичного змісту, додатково зазначено, що у зв`язку зі зміною балансоутримувача Вашого будинку, фахівцями ПАТ «ЗАПОРІЖГАЗ» будуть надіслані договори «Про забезпечення можливості проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового (загально будинкового) ВОГ» та «Щодо зняття показань будинкового (загальнобудинкового) вузла обліку та лічильників газу, встановлених у квартирах», акту розмежування балансової належності та інше на адресу управляючої компанії «МРІЯ». В матеріалах справи також міститься лист від 27.04.2018 вих. № М-0560-Ш, яким ТОВ «Керуюча компанія «Мрія» повідомила [PERSON] (Позивач 22) про те, що між ТОВ «Керуюча компанія «Мрія» та ПАТ «Запоріжгаз» договірні відносини щодо зняття показань лічильника, або будь-яких інших питань відсутні. Також повідомлено, що встановлення вузла обліку природного газу на будинок [ADDRESS] здійснено ПАТ « Запоріжгаз» без узгодження з ТОВ «Керуюча компанія «Мрія». Особливості встановлення лічильників газу споживачам визначаються Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», який визначає правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу та здійснення контролю за використанням ресурсів імпортованого природного газу і природного газу власного видобутку. Статтею 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» (станом на ) встановлено, що постачання природного газу здійснюється за умови його комерційного обліку: 1) для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, у яких природний газ використовується: комплексно, у тому числі для опалення, - з 1 січня 2012 року; для підігріву води та приготування їжі - з 1 січня 2016 року; тільки для приготування їжі - з 1 січня 2018 року; 2) для інших споживачів - з 1 липня 2011 року. Крім того, ч. 1 ст. 5 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», у разі відмови населення від встановлення суб`єктами господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній, території, лічильників газу розподіл природного газу припиняється населенню, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується: комплексно, у тому числі для опалення, - з 1 січня 2012 року; для підігріву води та приготування їжі - з 1 січня 2016 року; тільки для приготування їжі - з 1 січня 2018 року. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані: забезпечити встановлення лічильників газу: для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується, зокрема тільки для приготування їжі - до 1 січня 2018 року. Отже, відповідач, який є суб`єктом господарювання, що здійснює розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язаний в термін до 01 січня 2018 року для зазначеної групи населення забезпечити встановлення лічильників газу, як індивідуальних так і загальнобудинкових, щоб забезпечити 100% облік спожитого природного газу населенням. При цьому, у разі не встановлення населенню у строки, зазначені у ч. 1 ст. 6 Закону, лічильників газу з вини суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, припинення розподілу природного газу таким споживачам забороняється, а його облік до моменту встановлення лічильників газу здійснюється за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України (положення ч. 1 ст. 6 Закону). Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством. Згідно з п. 1 постанови від 23 березня 2016 року № 203 «Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників», затверджено норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників згідно з додатком. Таким чином, дані норми не можуть застосовуватись, коли за об`єктом споживання побутового споживача забезпечено облік природного газу, як шляхом встановлення індивідуального лічильника природного газу, так і ЗВОГ. Отже, ПАТ «Запоріжгаз», будучи Оператором ГРМ, здійснив встановлення ЗВОГ, що узгоджується з нормами законодавства України, і як наслідок, такі дії спрямовані виключно на забезпечення обліку природного газу за об`єктами споживання природного газу побутових споживачів. На підставі зазначеного, суд дійшов висновку про дотримання ПАТ «Запоріжгаз» при встановлені загальнобудинкових лічильників вимог Закону України «Про особливості здійснення права власності в багатоквартирному будинку» в частині отримання згоди співвласників на встановлення загальнобудинкового вузлу обліку. Так, згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України «Про особливості здійснення права власності в багатоквартирному будинку» управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками. За рішенням співвласників усі або частина функцій з управління багатоквартирним будинком можуть передаватися управителю або всі функції - об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку (асоціації об`єднань співвласників багатоквартирного будинку). У даному випадку, виключно [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] а не ОСББ є позивачем у справі. Разом із тим, позивачами не надано до суду доказів проведення загальних зборів співвласників багатоквартирних будинків [ADDRESS] , та [ADDRESS] , на яких були б прийняті рішення щодо ініціювання звернення власників квартир, які не обладнані індивідуальними лічильниками газу до суду за захистом своїх прав. Отже, ОСББ не є стороною у справі, як і не є стороною у справі інші споживачі послуг з газопостачання, які проживають за адресами: [ADDRESS] та [ADDRESS] . Суд зазначає, що ТОВ «Запоріжгаз збут» отримує дані щодо обсягів споживання побутовими споживачами природного газу від ПАТ «Запоріжгаз», а тому ТОВ «Запоріжгаз збут» дотримується вимог чинного законодавства України, які регламентують вказаний порядок передачі інформації між суб`єктами ринку природного газу. Отже, дії ТОВ «Запоріжгаз збут» не можуть вважатись такими, що порушували права та інтереси споживачів, в частині неправильного обліку природного газу, до моменту, поки не буде визнано протиправними відповідні дії ПАТ «Запоріжгаз» як Оператора ГРМ, на якого законодавством в імперативному порядку покладено обов`язок здійснення обліку природного газу, зокрема за об`єктами споживання побутових споживачів. ТОВ «Запоріжгаз збут» не отримує дані щодо обсягів споживання природного газу побутовими споживачами безпосередньо від побутових споживачів, а отримує їх лише опосередковано, тобто через ПАТ «Запоріжгаз». Тому за відсутності належних і допустимих доказів щодо неправомірності нарахованих обсягів природного газу Оператором ГРМ, всі дані щодо обсягів споживання природного газу є правомірними. Спірний лічильник газу мембранного типу G-25 «Itron» (Айтрон) є єдиним газовим приладом з метою комерційного (приладового) обліку природного газу для споживачів природного газу будинків [ADDRESS] [ADDRESS] , в яких не встановлено індивідуальні лічильники. Тому, суд дійшов висновку, що дії відповідачів щодо оснащення споживачів - фізичних осіб загально-будинковими лічильниками газу з одним газовим приладом не можна визнати неправомірними. Разом з тим, згідно з частиною першою статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів» (далі Закон № 1023-XII), держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності. За змістом статті 21 цього Закону права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення. Відповідно до пунктів 3, 4, 7 частини першої статті 21 Закону № 1023-XII крім інших випадків порушень прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо виконавець послуги нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушується принцип рівності сторін договору, ціну продукції визначено неналежним чином. Як зазначено в преамбулі Закону України від 24 червня 2004 року «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон № 1875-IV), цей Закон визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки. Відповідно до статті 1 Закону № 1875-IV у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні: - житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; - виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; - засіб обліку - прилад, технічний пристрій для обліку кількісних та/або якісних показників житлово-комунальної послуги, який має нормовані метрологічні характеристики; - комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством; - норми споживання - кількісні показники споживання житлово-комунальних послуг, затверджені згідно із законодавством відповідними органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування; - споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Згідно зі статтею 2 Закону № 1875-IV, державна політика у сфері житлово-комунальних послуг базується на таких принципах: забезпечення раціонального використання наявних ресурсів та сталого розвитку населених пунктів; регулювання цін/тарифів на житлово-комунальні послуги, перелік яких визначено цим Законом, з урахуванням досягнутого рівня соціально-економічного розвитку, природних особливостей відповідного регіону та технічних можливостей; забезпечення рівних можливостей доступу до отримання мінімальних норм житлово-комунальних послуг для споживачів незалежно від соціального, майнового стану, віку, місцеперебування та форми власності юридичних осіб тощо; забезпечення соціального захисту малозабезпечених громадян. Як наведено у статті 3 Закону № 1875-IV, предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг, суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг. Відповідно до частини першої статті 14 Закону № 1875-IV залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи: перша група - це житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Тарифи на газопостачання відносяться до першої групи. Згідно з частиною першою статті 19 Закону № 1875-IV, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору (частини перша, друга статті 20 цього Закону). Згідно з пунктом 1 частини другої статті 21 Закону № 1875-IV виконавець зобов`язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору. Як зазначено у частині першій статті 30 Закону № 1875-IV, державне регулювання цін/тарифів базується на таких основних принципах доступності житлово-комунальних послуг для всіх споживачів та рівності правових гарантій. Правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу визначені Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» (далі Закон № 3533-VI). Відповідно до глави 1 розділу 1 Кодексу ГРС Оператор ГРМ - суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління. Як вже зазначалося, ПАТ «Запоріжгаз» є Оператором ГРМ. Відповідно до частини першої статті 3 Закону № 3533-VI, фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством. Згідно з положеннями статті 6 Закону № 3533-VI та графіками оснащення квартир і приватних будинків лічильниками газу, розробленими відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2012 року № 259-р «Деякі питання забезпечення комерційного (приладового) обліку природного газу», газорозподільні підприємства зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується для підігріву води та приготування їжі (плита газова + газова колонка) - до 1 січня 2016 року, тільки для приготування їжі - до 1 січня 2018 року. Суд звертає увагу, що відповідно до абзацу четвертого підпункту «а» пункту 2 частини першої статті 6 Закону № 3533-VI зі змінами, внесеними згідно із Законом від 21.12.2017 № 2260-VIII, - тільки для приготування їжі - до 1 січня 2021 року. Цим же Законом № 2260-VIII від 21.12.2017 статтю 2 доповнено новою частиною другою наступного змісту: «З метою забезпечення комерційного обліку природного газу для населення суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, оснащують споживачів природного газу - фізичних осіб (населення) індивідуальними лічильниками газу. Загальнобудинковий лічильник газу може бути встановлений лише за згодою співвласників багатоквартирного будинку в порядку, визначеному статтею 10 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку». Отже, на момент встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу (10.11.2017 ), обов`язкова згода співвласників багатоквартирного будинку не передбачалась. Така норма введена в дію з 20.01.2018, на підставі Закону України № 2260-VIII від 21.12.2017 . Окрім того, як вже зазначалось судом, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є споживачами природного газу, а відповідач ПАТ «Запоріжгаз» - Оператором ГРМ, виконавцем комунальної послуги, спрямованої на задоволення потреби фізичної особи у забезпеченні газопостачанням. Відповідно до пунктів 1.1-1.3 Типового договору цей договір є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. Умови договору однакові для всіх споживачів України. Цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу. У пункті 1.4 Типового договору вказано, що термін, що використовується в цьому договорі, має таке значення: «споживач» - фізична або юридична особа чи фізична особа - підприємець, об`єкт якої підключений до газорозподільної системи Оператора ГРМ. Інші терміни вживаються у значеннях, наведених у Законі України «Про ринок природного газу» та Кодексі ГРС. Судом також встановлено, що позивачі приєднались до вказаного Типового договору, оскільки щомісячно споживає природний газ та щомісячно сплачують рахунки за спожитий природний газ. Права та обов`язки споживачів чітко визначені Типовим договором, а саме розділом IV «Ціна, порядок обліку та оплати природного газу», розділом V «Права та обов`язки споживача» та розділом VІ «Права і обов`язки постачальника». ПАТ «Запоріжгаз» взяло на себе зобов`язання постачати природний газ споживачам в необхідних об`ємах (обсягах), а вони взяли на себе зобов`язання своєчасно сплачувати вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором. Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. У частині першій статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до вимог статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. За положеннями постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 28 грудня 2011 року № 150 «Про встановлення тарифу на транспортування природного газу та про встановлення тарифу на послуги з розподілу природного газу» (з 2011 року по 31 травня 2017 року) до структури тарифу було включено вартість витрат на встановлення лічильників газу населенню за кожні поставлені (розподілені) 1000 куб. м природного газу. Згідно з додатком № 1 до вказаної постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, в структурі тарифу затверджено витрати на встановлення лічильників газу населенню за поставлені 1000 куб. м природного газу, які становили 6,96 грн., а згідно з додатком № 1 до постанови від 27.09.2016 № 1625 у структурі тарифу витрати на встановлення індивідуальних лічильників газу населенню за розподілені 1000 куб. м становлять 25,20 грн. Оскільки позивачі сплачували за газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, у тому числі безпосередньо індивідуальних, суд зазначає, що відповідач 1 зобов`язаний надавати послуги, які оплачені позивачами, та, відповідно до частини першої статті 6 Закону № 3533-VI, забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, у яких газ використовується тільки для приготування їжі, - до 01 січня 2021 року. Зважаючи, що позивачі виконували обов`язок щодо сплати отриманих послуг, у тариф яких включено і вартість та роботи зі встановлення індивідуальних лічильників газу населенню, слід врахувати, що вимоги статті 6 Закону № 3533-VI мають вищу юридичну силу, ніж рішення Національної комісії, яка здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Ці вимоги зобов`язують відповідача забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - до 1 січня 2021 року. Відмова відповідача встановити індивідуальні лічильники позивачу суперечить вимогам законодавства, порушує права позивача. З урахуванням вимог статті 5 Закону № 1023-XII, статті 2 Закону № 1875-IV волевиявлення позивача на встановлення індивідуального лічильника газу не може бути порушеним. Суд зазначає, що саме на ПАТ «Запоріжгаз» покладений обов`язок встановлення лічильників газу, лише він повинен вживати заходів щодо залучення інших джерел фінансування цих робіт і покладання такого обов`язку на споживачів є неправомірним. Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля. У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоби позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (пункти 31-32 рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції» («Cantoni v. France»), заява № 17862/91; пункт 65 рішення від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява «№ 20372/11). Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Поняття «майно» в першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. У справі «Сєрков проти України» (заява № 39766/05, рішення від 7 липня 2011 року, яке набуло статусу остаточного 7 жовтня 2011 року) ЄСПЛ зазначив, що пункт 2 статті 1 Першого протоколу до Конвенції визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з основоположних принципів демократичного суспільства, притаманне всім статтям Конвенції (пункт 33 рішення). Ведучи мову про «закон», стаття 1 Першого протоколу до Конвенції посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях Конвенції (пункт 54 рішення від 9 листопада 1999 року у справі «Шпачек s.r.o. проти Чеської Республіки» (Spacek s.r.o. v. the Czech Republic), заява № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого законодавства, вимагаючи, щоб воно було доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним у застосуванні (пункт 109 рішення у справі «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), заява № 33202/96). Коло застосування концепції передбачуваності значною мірою залежить від змісту відповідного документа, сфери призначення, кількості та статусу тих, до кого він застосовується. Сам факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що вона не відповідає вимозі «передбачуваності» у контексті Конвенції. Завдання здійснення правосуддя, що є повноваженням судів, полягає саме у розсіюванні тих сумнівів щодо тлумачення, які залишаються, враховуючи зміни у повсякденній практиці (пункт 65 рішення від 17 лютого 2004 року у справі «Горжелік та інші проти Польщі» (Gorzelik and Others v. Poland), заява № 44158/98). У цьому зв`язку не можна недооцінювати завдання вищих судів у забезпеченні уніфікованого та єдиного застосування права (пункти 29-30 рішення від 24 березня 2009 року у справі «Тудор Тудор проти Румунії» (Tudor Tudor v. Romania), заява № 21911/03; пункти 34-37 рішення від 02 листопада 2010 року у справі «Стефаніка та інші проти Румунії» (Stefanica and Others v. Romania), заява № 38155/02). Вирішуючи спір по суті суд також врахував висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 07.11.2018, справа № 214/2435/17, провадження № 14-347цс18. Але, суд звертає увагу, що у вказаній справі судами вирішувався спір щодо визнання права на забезпечення та встановлення споживачам індивідуальних газових лічильників та зобов`язання вчинити певні дії. За вказаних обставин суд визнає позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є необґрунтованими, тому у задоволенні позову слід відмовити повністю. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України). Оскільки підстав для задоволення позову судом не встановлено, витрати зі сплати судового збору не підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: dismissed