Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

31 серпня 2015 року [PERSON] звернувсь до суду з позовом до фізичної особи - підприємця [PERSON], в якому просить зобов»язати відповідача виплатити йому заробітну плату за відпрацьований час за травень та по 15 червня 2015 року, стягнути з відповідача на його користь 1000 грн. моральної шкоди та судові витрати. Свої вимоги мотивуючи тим що з осені 2014 року по червень 2015 року він працював на підприємстві у відповідача різнорабочим без укладання трудового договору. Заробітна плата кожного місяця складала 1200 грн. Відповідач за травень не виплатив йому заробітну плату, а 15 червня 2015 року позивача звільнили, виплативши 170 грн. Відповідач довідки про заборгованість по заробітній платі не надає. Те що він працював на вказаному підприємстві півтора роки можуть підтвердити свідки. Своїми діями відповідач завдав йому неабияких моральних страждань. В судовому засіданні [PERSON] позов підтримав і просив задовольнити. Відповідач ФОП [PERSON] в судовому засіданні відсутній про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, та пояснив, що трудовий договір ФОП [PERSON] з [PERSON] не укладався. Позивач дійсно приходив на підприємство до ФОП [PERSON] для того, щоб попросити дощечок. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши інші докази, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з урахуванням наступного. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Статею ст.24 КЗпП України визначено, що трудовий договір укладається, як правило, у письмовій формі. Додержання письмової форми є обов»язковим, зокрема, при укладенні трудового договору з фізичною особою. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи. Як роз»яснив Пленум Верховного Суду України в п.7 постанови «Про практику розгляду судами трудових спорів», фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота проводилась за розпорядженням чи відома власника чи уповноваженого ним органу. З вищенаведеного слідує, що підставою виникнення трудових відносин між сторонами могли бути письмовий трудовий договір, укладений позивачем безпосередньо з ФОП [PERSON], форма та порядок реєстрації якого затверджені наказом Міністерства праці та соціальної політики України №260 від 08.06.2001 року ( з послідуючими змінами), зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 червня 2001 року за №554/5745 чи фактичне допущення [PERSON] до роботи за розпорядженням ФОП [PERSON] чи з його відома. В судовому засіданні факт укладення письмового трудового договору позивач не доводив, вказав, що письмовий трудовий договір з ним не укладався. На підтвердження ж фактичного допущення його до роботи за розпорядженням чи з відома ФОП [PERSON] позивач, пославсь на свідків. Наведені позивачем доводи та докази не можуть бути покладені в основу рішення у зв»язку з тим, що для висновку про те, що позивач фактично був допущений до роботи за розпорядженням чи з відома ФОП [PERSON] вони недостатні. У відповідності зі ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призведе до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв"язків і вимогають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. При встановлених обставинах та визначених відповідно правовідносинах суд вважає позов недоведеним. На підставі ст.ст. 24, 232 ч.І п.1, 237-1 КПпП України,

Outcome: dismissed