Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-01 00:00:00

12.05.2016 року позивачка [PERSON] звернулась до Жидачівського районного суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON], мотивуючи позовні вимоги тим, що 06.07.2012 року уклала із ним шлюб від якого [INFO] народився син [PERSON], який проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Причиною розпаду їхньої сім"ї послужило те, що відповідач зловживав спиртними напоями, в стані алкогольного сп"яніння влаштовував сварки, не поважав її як жінку, влаштовував сімейні скандали без видимих причин. Вже півтора року вони разом не проживають і не підтримують жодних відносин. За таких обставин важає, що сім"я не може бути збережена та просить суд шлюб розірвати. Також просила після розірвання шлюбу залишити їй набуте у шлюбі прізвище . Позивачка [PERSON] у судовому засіданні, після закінчення строку на примирення, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити із підстав, вказаних у позові. Відповідач [PERSON], після закінчення строку на примирення, проти розірвання шлюбу не заперечив. Заслухавши позивачку, відповідача, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Із свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] яке видано виконавчим комітетом Ходорівської міської ради Жидачівського району Львівської області 06.07.2012 року, цього дня уклали шлюб [PERSON] та [PERSON], якій після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище [PERSON] (а.с.7). Від подружнього життя у сторін [INFO] народився син [PERSON], що стверджується копією свідоцтва про народження(а.с.6), який проживає разом з матір"ю. Відповідно ст.24 СК України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому ч.3 та ч.4 ст.56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування подружжя до збереження шлюбних стосунків чи їх припинення є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Судом на підставі матеріалів справи встановлено, що відносини між сторонами не склалися, вони не спілкуються, не підтримують ніяких відносин, півтора року спільно не проживають, фактично сімейні відносини між сторонами відсутні. Позивачка не має бажання зберегти сім'ю та перебувати у шлюбі надалі через негативну поведінку відповідача, втрату почуттів. Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст.111 СК України, є недоцільним і суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Отже, встановивши об'єктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст.112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через втрату почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобов'язань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях поваги, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сім'ї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності подружжя один перед одним, як того вимагає ст.55 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, що має важливе значення, бажання зберегти сім'ю у позивачки відсутнє, що є підставою для розірвання шлюбу, оскільки перешкод, передбачених ч.2 ст.110 СК України, для цього не встановлено. Неповнолітнього сина [PERSON] слід залишити проживати з матір"ю на що сторни погодилися добровільно . Оскільки позивачка внаслідок укладення шлюбу набула прізвище [PERSON], тому вона відповідно до положень ст.113 СК України вправі відновити дошлюбне прізвище [PERSON].

Outcome: approved