Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-18 00:00:00

28.01.2021 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, в порядку ст. 4,175 ЦПК України, ст.ст. 15,16,405 ЦК України. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що позивачі - [PERSON] та [PERSON] являються співвласниками будинковолодіння, що знаходиться у [ADDRESS] в частках по 1/2, відповідно до свідоцтва про право власності та свідоцтва про право на спадщину за заповітом. [PERSON] , дочка позивачки, після одруження із [PERSON] зареєструвалися у вказаному будинку та близько року проживали з ними. У подальшому дочка (сестра) із чоловіком у зв`язку із фінансовими труднощами, без жодного тиску із сторони співвласників будинку, та цілком добровільно, залишили житло та у пошуках роботи виїхали за межі Радехівського району. Оскільки Відповідачі в будинку [ADDRESS] не проживали без вагомих на те причин, ними було ініційоване звернення до суду із відповідними вимогами та після прийняття рішення у березні 2015 р., дочку та її чоловіка по рішенню суду було знято із реєстрації місця проживання. Проте, на прохання [PERSON] у січні 2017 р., а [PERSON] у січні 2019 р. позивачі надали дозвіл на здійснення їх реєстрації у належному їм будинку [ADDRESS] . Зазначає, що як до моменту реєстрації доньки і її чоловіка, так і після такої відповідачі за вказаною адресою не проживали і не проживають. [PERSON] та [PERSON] не надають кошти на утримання майна, а тому весь тягар за підтриманням належного стану будинковолодіння лягає на позивачів. Таким чином, оскільки Відповідачі не проживають значний період часу у будинку, що належить їм на праві спільної власності та позбавляють їх права на оформлення субсидій по оплаті комунальних послуг, тому позивачі звернулися до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів. Просять суд усунути перешкоди у користуванні житлом шляхом визнання [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, що знаходиться у [ADDRESS] . Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 28.01.2021 року справу номер 451/124/21 розподілено судді Патинок О.П. 02.02.2021 р. ухвалою судді Радехівського районного суду Львівської області матеріали позовної заяви залишено без руху та надано час для усунення недоліків. 10.02.2021 р. були надані додаткові затребувані матеріали на виконання ухвали суду про залишення без руху від 02.02.2021 р. 01.03.2021 року з ВАДР ГУ ДМС України у Львівській області надійшла відповідь щодо зареєстрованого місця проживання відповідачів. Ухвалою судді від 02.03.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, та призначено перше судове засідання на 18.03.2021 р. на 10:30 год. 18.03.2021 р. судове засідання було відкладено в протокольному порядку на 31.03.2021 р. на 09 год. 30 хв. 31.03.2021 р. від позивача надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з необхідністю виклику свідків, також від позивача [PERSON] подано суду заяву про розгляд справи у його відсутності. 31.03.2021 р. ухвалою судді справу відкладено на 09 год 00 хв. на 19.04.2021 року. Позивач [PERSON] 24.03.2021 р. подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Просить позов задовольнити. (а.с.53). 08.04.2021 року до суду повернулись рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення відповідачам [PERSON] , [PERSON] згідно яких - повертається у зв"язку з тим, що адресат відсутній за вказаною адресою. Позивач [PERSON] - 19.04.2021 р. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з обставин, які викладені в позовній заяві, просила позовні вимоги задовольнити . Свідок [PERSON] , яка проживає в [ADDRESS] в судовому засіданні показала, що позивачі являються її сусідами, відповідачі не проживають в будинку по [ADDRESS] близько 5-6 років, знає про те, що відповідачі переїхали на постійне місце проживання в Росію. Свідок [PERSON] яка проживає в [ADDRESS] в судовому засіданні показала, що позивачі являються її сусідами, відповідачі не проживають в будинку по [ADDRESS] близько 4-5 років, знає про те, що відповідачі переїхали на постійне місце проживання в Росію. Відповідач - [PERSON] 22.03.2021 р. направила до суду заяву у якій просить проводити розгляд справи у її відсутності, оскільки в період з 2017 р. проживає в Росії. Позовні вимоги визнає, не заперечує щодо задоволення позовних вимог (а.с.48-49). Відповідач - [PERSON] 22.03.2021 р. скерував до суду заяву у якій просить проводити розгляд справи у його відсутності, оскільки в період з 2019 р. проживає в Росії. Позовні вимоги визнає, не заперечує щодо задоволення позовних вимог (а.с.50-51). За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Заслухавши пояснення позивача [PERSON] , допитавши свідків, дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст. ст. 13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст. ст. 12, 81, 82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що житловий будинок в [ADDRESS] належить з часткою 1/2, на підставі Свідоцтва про право на спадщину №1176 від 31.03.2009 р., яке видане нотаріусом Радехівської державної нотаріальної контори на праві власності - [PERSON] , відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 31.03.2009 р., Витягу про державну реєстрацію прав від 16.02.2011 р. №29018493 (а.с.20-21). Згідно, Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 31.03.2009 р., №1173 Витягу про державну реєстрацію прав від 16.02.2011 р. №29018367 житловий будинок в [ADDRESS] належить з часткою 1/2, на праві власності - [PERSON] (а.с.22-23). Відповідно до Довідки, яка видана КП «Радехівське міське водоканалізаційне господарство» №3033 в житловому будинку по [ADDRESS] зареєстровані наступні особи: [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] (а.с.24). Згідно Актів комісійної перевірки № 214 від 29.12.2020 р., та Акту № 1 від 12.01.2021 р. Радехівської міської ради - відповідачі - [PERSON] 1987 р.н., та [PERSON] 1983 р.н. та їх діти [PERSON] , 2007 р.н. та [PERSON] 2011 р.н. за місцем реєстрації в [ADDRESS] не проживають з 2018 р. (а.с.25-26). Таким чином, спірні правовідносини між позивачами, як власниками житла, та відповідачами, які зареєстровані у житловому будинку в [ADDRESS] , щодо втрати останніми права користування житловим приміщенням регулюються нормами права, які містяться в Цивільному кодексі України (далі ЦК України). Відповідно до приписів ч. 1, 2 4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частиною першою статті 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно змісту ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Саме власник відповідно до приписів ст. 319 ЦК України володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Як врегульовано положеннями ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16. Вирішуючи питання про те, які норми матеріального права підлягають застосуванню при вирішенні даного спору, суд виходить з того, що спір виник щодо права користування майном, яке перебуває у приватній власності, а тому застосуванню підлягають відповідні норми ЦК України. Так, зокрема, відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи той факт, що відповідачі відсутні понад один рік у спірному будинку, який є особистою власністю позивачів, що судом беззаперечно встановлено, доказів поважності причин такої відсутності сторонами не надано, а судом не здобуто, визнання позову відповідачами, то суд дійшов висновку, що відповідачі втратили право користування зазначеним вище житловим будинком. Згідно із вимогами ст.141 ЦПК України, суд залишає судові витрати на стороні позивачів за їх клопотанням.

Outcome: approved