Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-19 00:00:00

[PERSON], 16.01.2019р. звернулася в суд із позовом про розірвання шлюбу з [PERSON], мотивуючи тим, що їхній шлюб зареєстрований 21.10.2000р. відділом РАГСу Городоцького районного управління юстиції Львівської області, актовий запис №93, у шлюбі мають дітей [PERSON], 15.09.2001р.н. та [PERSON], 23.04.2006р.н., спільне життя між ними не склалося через різні погляди на шлюб та сімейні цінності, постійні сварки, які провокував відповідач, що хоч і проживають разом в будинку, проте стосунки як подружжя не підтримують та не ведуть спільного господарства, за таких обставин переконана, що втратила до [PERSON] почуття поваги і любові, вважає збереження шлюбу та примирення неможливим і таким, що суперечить її інтересам. Просила позов задовольнити. Ухвалою судді від 11.02.2019р. провадження у справі відкрито. Позивачка в суді вимоги підтримала з мотивів наведених у заяві, окрім цього пояснила, що проживають разом з відповідачем в належному їй будинку, однак з вересня 2018 року стосунки як подружжя не підтримують та не ведуть спільного господарства, що відповідач ніколи не приділяв їй та дітям уваги, жив своїм життям. Просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з"явився, через канцелярію суду 18.02.2019р. подав відзив у якому позов визнав, підстави розірвання - не заперечив, просив про розгляд справи за його відсутності (а.с. 16). Заслухавши позивачку, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд доходить наступного висновку. За положеннями ст. ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ч. 1 ст. 24, ч. 3 і ч. 4 ст. 56, ч. 2 ст. 112 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Отже, регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Із пояснень позивачки в суді, із матеріалів справи убачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували 21.10.2000р. шлюб у відділі РАГСу Городоцького районного управління юстиції Львівської області, актовий запис № 93, у шлюбі мають дітей [PERSON], 15.09.2001р.н. та [PERSON], 23.04.2006р.н., що сторони з вересня 2018 року стосунків як подружжя не підтримують та не ведуть спільного господарства, причина розпаду сім'ї - різні погляди на шлюб та сім'ю. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позивачка у суді настоює на розірванні шлюбу, заперечила можливість примирення, поновлювати сімейні стосунки не бажає. Відповідач у відзиві від 18.02.2019р. позов визнав з мотивів наведених позивачкою в заяві (а.с. 16). З огляду на вищеозначені обставини та інші фактичні взаємини подружжя [PERSON], суд доходить висновку, що подальше вжиття будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст. 111 СК України є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства, що має важливе значення. Розриваючи шлюб між сторонами, суд також враховує інтереси їх дітей, повноцінний розвиток та виховання яких у сімї, в якій існують постійні непорозуміння, є неможливим. З огляду на вимоги ст. ст. 133, 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивачки 768 грн. 40 коп. судового збору.

Outcome: approved