Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-16 00:00:00

14 лютого 1991 року сторони зареєстрували шлюб . Після реєстрації шлюбу 23.03.1992 року відповідачка [PERSON] була зареєстрована та проживала з позивачем [PERSON] однією сім"єю в господарстві його батьків за адресою: с. Джулинка Бершадського району Вінницької області вул. Шевченка,84.Сімейні стосунки між сторонами не склалися і 07.04.2014 року рішенням Бершадського районного суду Вінницької області шлюб між ними було розірвано . Після припинення сімейних стосунків [PERSON] у квітні 2014 року вибула з зазначеного господарства, не оформивши зняття з реєстрації та проживає за адресою своїх батьків в с. Джулинка Бершадського району Вінницької області вул. ім. К.Могилка,7. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.10.2017 року, виданого приватним нотаріусом Бершадського районного нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 665 позивач отримав у спадок житловий будинок батьків за адресою : с. Джулинка Бершадського району Вінницької області вул. Шевченка,84. У зв'язку з тим, що відповідачка зареєстрована у будинку, який належить позивачу на праві приватної власності , він позбавлений можливості оформити субсидії та розпоряджатися належним йому майном. З урахуванням викладеного позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, в якому просить визнати [PERSON] втратившою право користування житловим будинком, розташованим в с. Джулинка Бершадського району Вінницької області вул. Шевченка,84. Позивач [PERSON] надав до суду письмову заяву в якій заявлені вимоги підтримав, просить слухати справу у його відсутність. Відповідач [PERSON] також надала до суду письмову заяву про визнання позову та розгляд справи у її відсутність. Враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.10.2017 року, виданого приватним нотаріусом Бершадського районного нотаріального округу , зареєстрованого в реєстрі за № 665 позивач отримав у спадок житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: с. Джулинка Бершадського району Вінницької області вул. Шевченка,84. З довідки Джулинської сільської ради Бершадського району Вінницької області від 11.08.2017 року № 1423 встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрована в належному позивачу житловому будинку по вул.Шевченка,84 в с.Джулинка Бершадського району Вінницької області з 23.03.1992 року. Позивач в позовній заяві стверджує, що відповідач [PERSON] за зареєстрованим місцем проживання не проживає з квітня 2014 року. Факт відсутності [PERSON] в належному позивачу житловому будинку з квітня 2014 року по даний час констатовано довідкою Джулинської сільської ради Бершадського району Вінницької області № 1465 від 16.08.2017 року. Як зазначено у ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Наведене кореспондується і з нормами ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом. Статтею 401 ЦК України, передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати визначається його власником. Частиною 2 вказаної статті унормовано, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Із здобутих у справі доказів судом з'ясовано, що в розумінні ст.64 ЖК України та ст.3 СК України, відповідач [PERSON] була зареєстрована в належному позивачу житловому будинку на правах члена його сім'ї - як дружина, відтак набула права сервітуту, проте з квітня 2014 року там не проживає, тобто більш як один рік, відтак слід констатувати, що вона втратила право на користування цим житлом, оскільки інше не було встановлено домовленістю між нею та власниками житла чи законом. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню (ч.2 ст.386 ЦК України). За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом підлягає до задоволення, оскільки ґрунтується на нормах чинного законодавства. На підставі викладеного та

Outcome: approved