Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-01 00:00:00

11.06.2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Дочірнього підприємства Національної акціонерної компанії "Надра України" "Чернігівнафтогазгеологія" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 8578,40 грн. та 1000 грн. моральної шкоди, мотивуючи позовні вимоги ти, що позивача було звільнено з роботи у зв'язку із реорганізацією підприємства та ліквідацією структурного підрозділу 31.01.2014 року, однак остаточний рахунок було проведено не повністю, а лише виплачено 13547,92 грн. . Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Представник відповідача позов в частині стягнення середнього заробітку за період з 01.02.2014 року по 31.05.2014 року визнав, в частині стягнення моральної шкоди просив відмовити, про що письмово зазначив у своїх поясненнях на позовну заяву. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. [PERSON] працювала в УВТЗК ДП НАК "Надра України" "Чернігівнафтогазгеологія" на посаді бухгалтера та 31.01.2014 року була звільнена у зв'язку з ліквідацією підприємства на підставі наказу № 6-к від 28.01.2014 року (а.с. 7) 31.01.2014 року позивачу було нараховано та виплачено заробітну плату за період з серпня 20013 року по 31.01.2014 року в сумі 13547,92 грн. Відповідно до довідки № 42 від 03.02.2014 року позивачу [PERSON] за період з грудня 2013 року по січень 2014 року нараховано але не виплачено 4503,60 грн. (а.с. 5). Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника роботодавець зобов'язаний виплатити йому в день звільнення всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно із ч. 2 ст. 30 Закону України «Про оплату праці», саме власник або уповноважений ним орган зобов'язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" роз'яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні невиплату працівникові належних йому від підприємства, установи, організації сум в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Згідно із частиною 4 статті 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за, наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Виходячи з характеру спірних правовідносин, між сторонами відсутній спір про розмір належних звільненому працівникові сум, розмір яких за спірний період не оспорює і відповідач, який не виплатив ці суми з порушенням строків, передбачених ст.. 116 КЗпП України. Отже судом встановлено, що мала місце невиплата належних працівникові сум при звільненні, в строки, передбачені ст.. 116 КЗПп України з вини відповідача. За таких обставин, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки з 01.02.2014 року по 31.05.2014 року. Згідно Постанови КМ України від 08.02.1995 року № 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" за спірних правовідносин середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні повні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Відповідно до розрахунку позивача, правильність якого представником відповідача не спростована та визнана в судовому засіданні, та відповідно Постанови КМ України від 08.02.1995 року № 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 107,23 грн. За таких обставин, на користь позивача підлягає стягненню 8578,40 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (107,23 грн. х 80 робочих днів за період з 01.02.2014 року по 31.05.2014 року включно). Враховуючи, що розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні проведено без врахування обов'язкових платежів, а справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, судом зазначені суми визначені без утримання податку та інших обов'язкових платежів, які підлягають відрахуванню при виплаті зазначених сум, що не призведе до порушення прав і обов'язків сторін спору. Також позивач просила стягнути з відповідача на її користь 1000 грн. моральної шкоди. Відповідно до ст.. 237-1 КзПП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Отже, враховуючи що були порушені нормальні життєві зв'язки позивача, порушення прав позивача відповідачем вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя, суд вважає достатнім розміром моральної шкоди у зв'язку із невиплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка підлягає стягненню з відповідача - 200 грн. Також з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір в сумі 243,60 грн.

Outcome: partial