Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-29 00:00:00

14.12.2015 року ПАТ КБ «Приват Банк» м. Дніпропетровськ звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом, посилаючись на те, що 17.04.2007 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № Е023-07/S про надання кредиту у розмірі 18000 дол.США на термін до 12.04.2010 року. В забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором № Е023-07/S між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] було укладено договір поруки. У порушення умов договору відповідач зобовязання за цим договором належним чином не виконав, у звязку з чим, станом на 20.11.2015 року виникла заборгованість в розмірі 81264, 58 дол. США яка складається з наступного: -11910,39 дол. США заборгованість за кредитом; - 29022,03 дол. США заборгованість по процентам за користування кредитом; - 36452,43 дол. США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань - 10,00 дол. США штраф (фіксована частина) - 3869, 24 дол. США штраф (процентна складова) Тому позивач просить суд, стягнути солідарно з відповідачів суму заборгованості за кредитним договором № Е023-07/S від 17.04.2007 року в розмірі 81264, 58 дол. США що за курсом НБУ від 20.11.2015 року складає 1936535,02 грн. та судові витрати по сплаті судового збору. Представник позивача [PERSON] що діє на підставі довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, наполягала на їх задоволенні, навела доводи аналогічні викладеним у позові. Відповідачі [PERSON], та [PERSON] до судового засідання не зявилися надавши право представляти свої інтереси своєму представнику. Представник відповідачів [PERSON], який діє на підставі договору про надання правової допомоги в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі, просив застосувати до вимог банку позовну давність оскільки позивачем при подачі даного позову було порушено строк загальної позовної давності. Суд, вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідачів, дослідивши матеріали справи, та надавши належну оцінку наявним у справі доказам в межах заявлених позовних вимог встановив наступне. Під час судового засідання встановлено, що 17.04.2007 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № Е023-07/S про надання кредиту у розмірі 18000 дол.США на термін до 12.04.2010 року. В забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором № Е023-07/S між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] було укладено договір поруки. У порушення умов договору відповідач зобовязання за цим договором належним чином не виконав, у звязку з чим, станом на 20.11.2015 року виникла заборгованість в розмірі 81264, 58 дол. США яка складається з наступного: -11910,39 дол. США заборгованість за кредитом; - 29022,03 дол. США заборгованість по процентам за користування кредитом; - 36452,43 дол. США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань - 10,00 дол. США штраф (фіксована частина) - 3869, 24 дол. США штраф (процентна складова) Згідно ст.ст.526,\~527,\~530 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу. При цьому боржник зобовязаний виконати свій обовязок. \~\~У відповідності ст.ст.\~610,\~611,\~612 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. На підставі\~ст.625 ЦК\~Ураїни, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Згідно\~ст. 554 ЦК України\~у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники. Згідно з ч.1\~ст.524 ЦК\~«зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України\~гривні», проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті. Згідно із частиною четвертою\~статті 559 ЦК України\~порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Відповідно до частини першої\~статті 251 ЦК України\~строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша\~статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті\~251\~та частина друга статті\~252 ЦК України). З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умови договору поруки (пункт 10 та 11 ) про його дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором та строком в межах якого сторони можуть звернутися до суду не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій\~статті 252 ЦК України, тому в цьому разі слід застосувати норми частини четвертої\~статті 559 ЦК України\~про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, сплив цього строку припиняє суб'єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. З наданого розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж [PERSON] було здійснено 07.12.2009 року, після чого 08.04.2010 року банком було предявлено до нього позов про звернення стягнення. Жодних вимог до [PERSON] банком предявлено не було. Судом встановлено, що кредитний договір по осоновному зобовязанню було укладено на термін до 12.04.2010 року. Згідно матеріалів справи письмова вимога до поручителя була предявлена лише 25.11.2015 року. Вравховуючи наведене, суд приходить до переконання, що оскільки відповідно ч.4\~ст.559 ЦК України\~протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання представник ПАТ КБ «ПриватБанк»\~\~не\~\~пред'явив\~\~вимоги до поручителя то вимоги банку в частині стягнення зоборгованості з [PERSON] задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання про стягнення заборгованості з [PERSON] суд прийшов до наступного. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та пята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Частиною другою статті 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Матеріалами справи встановлено, що 08.04.2010 року банком було подано позов до [PERSON] про звернення стягнення що свідчить про переривання перебігу строку позовної давності. 13.04.2010 року відповідно до розрахунку заборгованості наданого позивачем було зафіксоване нульове дебітове сальдо, саме цю дату суд визначає новим початком перебігу строку позовної давності. Згідно п. 6.8 кредитного договору строк позовної давності визначений сторонами тривалістю у пять років. Відповідно до умов кредитного Договору Позичальник зобовязується погашати кредит та відсотки за користування кредитними коштами в порядку та строки, передбачені п. 2.3.1;2.3.2;2.3.3 цього Договору, - період сплати з «10» число кожного місяця. Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором та це підтвердив в судовому засіданні представник відповідачів - останній платіж на погашення заборгованості Позичальником [PERSON] був внесений 07.12.2009 року в сумі 400 доларів США. Доводи представника позивача щодо неодноразового переривання позовної давності та як підтвердження цих доводів надані виписки по рахунку відповідача судом до уваги не приймаються, оскільки мають розбіжності та суперечності з фактичними обставинами справи. Так зокрема представником позивача надана суду виписка згідно якої 20.06.2011 року [PERSON] здійснив погашення заборгованості по кредиту в сумі 9486, 31 грн. Однак з наданих суду копій квитанцій № 3293.255.2 від 08.06.2011 року Дата валютування 08.06.2011 року та № 3293.623.2 від 18.06.2011 року Дата валютування 20.06.2011 року вбачається, що платіж на який посилається представник банку насправді був здійснений [PERSON] через Луганську філію ПАТ КБ «Приват Банк» м. Луганська з призначенням платежу «в рахунок комісії за покупку конфіската авто/нерухомість». Також не підтверджуються судом до уваги доводи представника позивача про останнє часткове погашення боргу відповідачем 18.05.2012 року, оскільки немає достовірних доказів про здійснення банківських операцій саме відповідачем, а із наданої виписки самим банком вбачається, що платежі за 2011-2012 роки здійснювалися з каси Приват Банку невідомою фізичною особою, доказів, що ці платежі робились Сєрокуровим суду надано не було. Приймаючи до уваги встановленні розбіжності та невідповідність виписок по рахунку відповідача фактичним обставинам справи суд приходить до висновку що розрахунок і виписка банку не можуть вважатися належними та достовірними доказами про погашення відповідачем боргу після 07.12.2009 року, у звязку із чим відсутні підстави для висновку про переривання перебігу позовної давності. Інших доказів банком суду надано не було. Згідно з п. 23\~ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів»\~кошти, які надані кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції є споживчим кредитом. (Офіційне тлумачення положень пункту 23 статті 1 викладене в Рішенні Конституційного Суду № 15-рп/2011 від 10.11.2011\ Споживчий кредит\~кредит, який надається як у національній, так і в іноземній валютах фізичним особам\~резидентам України на придбання споживчих товарів тривалого користування та послуг і повертається в розстрочку, якщо інше не передбачено умовами кредитного договору. Суб'єктами споживчого кредитування є фізичні особи (позичальники)" а в особі кредитора виступають банки, інші кредитні установи (ломбарди, пункти прокату тощо). Між банком та населенням може існувати й посередник, наприклад, торговельна організація, однак при цьому зміст споживчого кредиту не змінюється. Об'єктом кредитування є витрати, пов'язані з задоволенням поточного попиту населення, в тому числі придбання товарів в особисту власність Таким чином, [PERSON] отримав споживчий кредит, на придбання товарів та ремонт приміщення. Відповідно до п.7 ч.11\~ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», кредитодавцю забороняється, зокрема, вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У п.31 Постанови Пленуму Верховного суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», вказано, що враховуючи положення п.7 ч.13\~ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у справах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. \~\~\~\~\~\~Враховуючи, що [PERSON] отримав саме «споживчий кредит» та те, що строк давності за вимогами позивача щодо стягнення заборгованості за кредитним договором минув до дати подачі позовної заяви, суд застосовує до даних правовідносин приписи закону, що регламентують наслідки спливу позовної давності. Сплив позовної давності є підставою для відмови в позові (ч. 4\~ст. 267 ЦК України). Суд бере до уваги і той факт, що вимога про дострокове повернення всієї суми кредиту була направлена Позичальнику та поручителю лише 25.11.2015 року, тобто за межами 5 річного строку позовної давності. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою\~статті 254 ЦК України\~спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта\~статті 267 ЦК України).\~(Правова позиція викладена у Постанові ВС України від 27 січня 2016 року № 2-666 цс-15) З врахуванням встановленого вище, суд приходить до висновку, що ПАТ КБ «Приват Банк» звернувся до суду із зазначеним позовом до боржника, з пропуском строку позовної давності, передбаченого\~ст. 257 ЦК України, а тому доходить до висновку про відмову в задоволенні позову.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ На підставі викладеного й

Outcome: dismissed