Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

14.10.2009 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з заявою, в якій просила суд постановити рішення, яким визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,0792га, що розташована в смт.Брюховичі по вул.Дитячій,51 в порядку спадкування після смерті її бабці [PERSON]. Позивачка уточнила свої позовні вимоги 28 грудня 2009 року та просить суд постановити рішення, яким зобовязати [PERSON] міський відділ [PERSON] регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» зареєструвати державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,0792га, розташованої в смт.Брюховичі по вул.Дитячій,51 на її імя . Обгрунтовуючи позовні вимоги позивачка зазначила,що відповідно до заповіту, посвідченого приватним нотаріусом міського нотаріального округу 03.11.2004 року [PERSON], і зареєстрованого в реєстрі №400, її бабця [PERSON], заповіла їй земельну ділянку, площею 0,0792га, розташовану в смт.Брюховичі на вул.Дитячаій,51. 15 грудня 2006 року [PERSON] померла та після її смерті відкрилась спадщина, яку позивачка прийняла в установленому законом порядку. В процесі виготовлення правоустановлюючих документів виявилось, що державний акт №2090 від 11.04.1998 року, виданий на прізвище [PERSON], який є підставою видачі Державного акту, згідно свідоцтва про гірйвоха спадщину за заповітом ВЕТ №223573 від 03.08.2007 року зареєстрованого в реєстрі за № 1-1971, не був внесений в книгу записів (реєстрації) державних актів на право власності на землю на території Брюховицької селищної ради. З даних питань позивачка зверталась в управління Держкомзему у м.Львові де їй розяснили, що державний акт [PERSON] помилково не був вписаний в книгу реєстрації Відділом приміських земель, однак реєстраційний номер йому присвоювався і він зазначений на самому державному акті-2090. Відтак, на даний час позивачка позбавлена можливості оформити документи про прийняття спадщини. В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала позовні вимоги, покликаючись на викладені в позовній заяві мотиви. Просила позов задовольнити. Представник відповідача управління Держкомзему у м.Львові [PERSON] в судовому засіданні позов визнав та пояснив, що державний акт на право власності на земельну ділянку на імя [PERSON] помилково не був вписаний в книгу реєстрації Відділом приміських земель, який у 2008 році було приєднано до теперішнього Управління Держкомзему у м.Львові, однак реєстраційний номер йому присвоювався і він зазначений на самому державному акті №2090. Представник відповідача [PERSON] міського відділу [PERSON] регіональної філії Державного підприємства „Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах [PERSON] в судовому засіданні позов визнав. Заслухавши пояснення учасників процесу, зясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до заповіту, посвідченого приватним нотаріусом міського нотаріального округу 03.11.2004 року [PERSON], і зареєстрованого в реєстрі №400. [PERSON], заповіла своїй внучці, позивачці по справі [PERSON], земельну ділянку,площею 0,0792га, розташовану в смт.Брюховичі на вул. Дитячій,51. 15.12.2006 року [PERSON] померла і після її смерті відкрилась спадщина, яку [PERSON] прийняла у встановленому законом порядку. Відповідно до вимог ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як вбачається з матеріалів справи, а саме згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зареєстрованого за №1-1971 виданого третьою [PERSON] державною нотаріальною конторою 03.08.2007 року від [PERSON] позивачка [PERSON] успадкувала земельну ділянку, площею 0,0792 га, розташованої в смт.Брюховичаі на вул..Дитячії, 51, яка належала [PERSON]: [PERSON] згідно державного акта на право приватної власності на землю серії Л' №73111902090 виданого 11.04.1998 року Брюховицькою селищною радою народних депутаті, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.01.1998 року №2-394, тє зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю з- №2090. 23.08.2007 року в ОКП ЛОР „БТІ та ЕО" [PERSON] видано витяг про реєстрацію прав власності на нерухоме майно за №15692714 від 23.08.2007 року. Крім того, Львівськоюрегіональною філією Державного підприємства «Центр державног земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» було виготовлено технічну документацію із землеустрою по переоформленню державного акта на право власності на земельну ділянку та погоджено у встановленому законом порядку в Управління земельних ресурсів у м.Львові. В судовому засіданні встановлено, що державний акт на право власності на земельну ділянку був виписаний на імя [PERSON] , підписаний начальником управління Держкомзему у м.Львові і знаходиться на державній реєстрації в [PERSON] міському відділі [PERSON] регіональної філії ДП „Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах, серія бланку державного акту ЯД № 520683, однак помилково не був вписаний в книгу реєстрації Відділом приміських земель, тому даний акт на даний час не реєструють, що і потягло за собою звернення позивачки до суду. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути поряд з іншими - визнання права, що врегульовано ст.16 ЦК України. На даний час позивачка позбавлена можливості зареєструвати державний акт, відтак на думку суду правомірно звернулася за захистом своїх прав до суду. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: approved