Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-23 00:00:00

18 квітня 2019 року до Краснолиманського міського суду Донецької областінадійшла позовна заява [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , третя особа: виконавчий комітет Лиманської міської ради Донецької області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням (а.с. 4-5). Позивачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, просять справу розглянути без їх участі, позовні вимоги підтримують, не заперечують проти заочного розгляду справи у разі неявки відповідача в судове засідання, про що суду надали відповідні заяви (а. с. 28, 29, 30). Третя особа - представник Виконавчого комітету Лиманської міської ради Донецької області Анацький С.В. (довіреність № 2 від 02 січня 2019 року), належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, просив справу розглянути без його участі, рішення ухвалити на розсуд суду відповідно до вимог чинного законодавства, про що суду надав відповідну заяву (а.с. 32, 33). Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи (а.с. 27), в судове засідання не прибула, про причини неявки суд не повідомила, клопотання про розгляд справи без її участі та відзиву на позовну заяву суду не надала. Ухвалою суду від 24 липня 2019 року прийнято рішення про проведення заочного розгляду справи. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності, виданого 04 лютого 2005 року Виконавчим комітетом Краснолиманської міської ради, та зареєстрованої в КП "Бюро технічної інвентаризації" м. Слов"янськ за № 68-2, належить на праві приватної спільної власності позивачам: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10). Згідно довідки № 1929, виданої 11 квітня 2019 року відділом надання адміністративних послуг виконавчого комітету Лиманської міської ради, у квартирі [ADDRESS] зареєстровані позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] (а.с. 11). Відповідач [PERSON] за вказаною адресою з 2017 року не мешкає, не користується житлом, не зберігає в приміщенні належне їй майно, що підтверджується довідкою, наданою головою мікрорайону "Ставки" Васильєвою В.В. (а.с. 12). Вона фактично змінила місце проживання, однак дотепер не припинила попередньої своєї реєстрації згідно із законодавством України. Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Ст. 41 Конституції України проголошує право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. При цьому право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Непорушність права власності проголошена і в низці міжнародних документів (ст. 17 Загальної декларації прав людини (ООН,10.12.1948),ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950). Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Нормами ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них (ст. 379 ЦК України). Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Як зазначено в ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Як вбачається із досліджених судом письмових доказів, з 04 лютого 2005 року у позивачів виникло право власності на квартиру [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності. Відповідач протягом тривалого часу користувалася вказаним житловим приміщенням, але вже більше одного року відсутня за адресою реєстрації. Власникам належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. З огляду на це, суд вважає вимоги позивачів стосовно визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтованими і приходить до висновку про необхідність задоволення таких вимог. Позивачі не вимагають компенсації за понесені судові витрати, пов`язані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи.

Outcome: approved