Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], ППАФ ім. Бенардоса про визнання права власності. В своєму позові позивач зазначає, що ним було придбано у [PERSON] нерухоме майно, а саме приміщення свинарника. Свої зобов'язання за договором сторони виконали, він як покупець здійснив розрахунок, а продавець передала технічну документацію та ключі від приміщення. При звернення до нотаріуса для оформлення договору купівлі-продажу майна, як того вимагає законодавство, з'ясувалося, що продавець отримав це майна в рахунок заборгованості по заробітній платі, що підтверджується накладною та актом приймання-передачі нерухомого майна. Продавець, в зв'язку зі зміною керівництва підприємства не може оформити право власності на нерухоме майно та отримати свідоцтво про право власності. В зв'язку з чим, позивач вимушений звернутися до суду з позовом в якому просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна та визнати за ним право власності на приміщення свинарника, розташованого за адресою: пров. Новий, 5 с. Мостове, Братського району Миколаївської області. Позивач до початку судового засідання звернувся із письмовою заявою, в якій підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просив справу слухати без його участі. Відповідач [PERSON] до початку судового засідання звернулася із заявою, в якій визнала позовні вимоги в повному обємі та просила справу слухати без її участі. Представник відповідача ППАФ ім. Бенардоса у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся, про причини неявки суду не повідомив. Дослідивши надані докази, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п. 7.1 Статуту приватного підприємства Агрофірма ім.Бенардоса керівник ППАФ ім. Бенардоса, має право самостійно вирішувати всі питання його виробничо-господарської діяльності. Відповідно до наказу керівника ППАФ ім. Бенардоса № 21 від 30 червня 2012 року, в рахунок не виплаченими коштами за невикористану відпустку за 2011-2012 року, [PERSON] отримала приміщення свинарника, вартістю 7140 грн., що розташований за адресою пров. Новий, 5 с. Мостове, Братського району Миколаївської області. В цей же день було складено акт приймання-передачі майна, відповідно до якого [PERSON] було передано приміщення свинарника. Відповіно до ч. 2 ст. 12 Закону України Про власність громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. За такого, суд вважає, що [PERSON] з 30.06.2012 року набула права власності на вищезазначене майно. 01 червня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу приміщення свинарника, вартістю 7140 грн., що розташований за адресою: пров. Новий, 5 с. Мостове, Братського району Миколаївської області. Зобов`язання по цьому договору позивачем було виконано: [PERSON] сплатив в повному обсязі оговорену в договорі суму, а [PERSON] передала відповідні документи на право власності на нерухоме майно. При зверненні в органи для реєстрації права власності на придбане майно позивачу було відмовлено у державній реєстрації, оскільки договір купівлі-продажу не оформлений нотаріально. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно ч. 3 ст. 334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України 06.11.2009 № 9 „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" у зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 218 ЦК України якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. За такого, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими що підлягаю задоволенню. Судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України залишити за позивачем.

Outcome: approved