Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

27.03.2015 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Відділення Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Петропавлівському районі Дніпропетровської області про стягнення компенсації по щомісячній страховій виплаті. Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 14.08.2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 04.11.2014 року, частково задоволено позов [PERSON] та зобов'язано Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань України у Петропавлівському районі Дніпропетровської області провести призначення та перерахунок страхової виплати із розрахунку середньої заробітної плати в розмірі 1568,80 грн. Рішення суду відділенням Фонду було виконане наприкінці грудня 2014 року: проведений розрахунок згідно з рішенням суду з 09.07.2009 року і розмір доплати, яка була виплачена позивачці склав 3313,73 гривні, але, на думку позивачки, всупереч чинному законодавству на суми недоплаченої з вини відповідача щомісячної страхової виплати не було нарахована компенсація і на її звернення про нарахування компенсації та її виплату вона отримала відмову, тому змушена звернутися до суду з цією позовною заявою. Вина відділення Фонду, вважає позивачка, полягає в тому, що робочим органом відділення невірно було проведено коригування заробітної плати (осучаснення) згідно п. 12 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1266 зі змінами. Позивачка, посилаючись на ст. 3 Закону України від 19 жовтня 2000 року N 2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати", ст.ст. 28, 40 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", ст. 34 Закону України «Про оплату праці», Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року N 159 "Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати", та постанову Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 р. № 6 „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» та від 18.12.2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», просить суд стягнути з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань України у Петропавлівському районі Дніпропетровської області компенсацію за своєчасно не виплачені суми щомісячної страхової виплати в сумі 972 грн. 05 коп. Згідно зі ст. 3 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Представник позивача в судове засідання не з'явився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, надав пояснення в обґрунтування позовних вимог, аналогічні викладеним у позові. Представник відповідача в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги не визнала, надавши до суду заперечення в яких просить відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог пояснивши, що відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру. На виконання ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 04.11.2014 року, яким було залишено без змін рішення Петропавлівського районного суду від 14.08.2014 року, позивачці було проведено призначення та перерахунок страхової виплати із розрахунку середньої заробітної плати в розмірі 1568,80 грн. Перерахунок виплат позивачці з урахуванням раніше виплачених сум виплачено одноразово платіжним дорученням, таким чином ця доплата носить разовий характер і тому не є доходом, на який може нараховуватись компенсація. З листопада 2014 року щомісячна страхова виплата позивачці провадиться із встановленої судом середньої заробітної плати 1568,80 грн. відповідно до законодавства. Таким чином, відділення Фонду виконало рішення суду вчасно і в повному обсязі - були призначені страхові виплати із середньої заробітної плати та виплачена недоплата. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 10 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 14 серпня 2014 року, залишено без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2014 року визначено розмір середньої заробітної плати [PERSON] 1 568,80 грн., який є більшим від того, за яким робочий орган відділення Фонду здійснював нарахування. Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань України в Петропавлівському районі Дніпропетровської області була проведена доплата страхової виплати з 09 липня 2009 року в сумі 3 313,73 грн. виплачена наприкінці грудня 2014 року. Позивач посилається на те, що оскільки заборгованість в сумі 3 313,73 грн. з 09 липня 2009 року включно була виплачена лише в листопаді 2014 р. то відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» відповідач повинен виплатити йому компенсацію за несвоєчасну сплату щомісячної страхової суми в розмірі 972,05 грн., що і є причиною спору. Відповідно до ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку, на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» страхові виплати провадяться щомісячно в установлені Фондом соціального страхування від нещасних випадків дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Стаття 2 Закону зазначає, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Згідно ст.34 Закону України «Про оплату праці» 9 відповідно до постанови Верховної Ради України від 20 лютого 1996 року № 49/96- ВР «Про порядок введення в дію ст. 10,33,34 Закону України «Про оплату праці» та встановлення мінімального розміру пенсії за віком» введена в дію з 1 січня 1997 року) передбачає, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Такий порядок з 01.01.1998 року до 31.12.2000 року було встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427 якою затверджено Положення про порядок компенсацій працівникам втрати чпсти6ни заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати (далі - Положення від 20.12.1997 року « 1427). З 01.01.2001 року набрав чинності Закон України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ на підставі якого затверджено Порядок № 159. Згідно з указам Порядком у разі затримки виплати доходів компенсації підлягають щомісячні суми відшкодування шкоди, нараховані за період, починаючи з 1 січня 2001 року. При цьому п.2 Порядку № 159 встановлено. Що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, нарахованої працівникові за період роботи з 01.01.1998 року до 31.12.2000 року, проводиться відповідно до Положення від 20.12.1997 року № 1427, до ліквідації заборгованості із заробітної плати за зазначений період. Між тим, як зазначалося вище, обов'язок відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Петропавлівському районі Дніпропетровської області сплатити позивачу недоплачену щомісячну страхову виплату в сумі 3 313,73 грн. з'явився тільки після винесення апеляційним судом Дніпропетровської області 04 листопада 2014 року відповідного рішення. Раніше вказані щомісячні страхові виплати у спірний період Фондом не нараховувались, отже обов'язку щодо їх виплати у Фонду перед позивачем до винесення апеляційним судом не було. Згідно із пп. 5,7 Порядку № 159 сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць то проводиться за рахунок джерел, з яких здійснюється відповідні виплати, а саме: власних коштів - підприємствами, установами та організаціями, які не фінансують і не дотуються з бюджету, а також об'єднаннями громадян; коштів відповідного бюджету - підприємствами, установами та організаціями, що фінансуються та дотуються із бюджету; коштів Пенсійного фонду, фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття, фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, інших цільових соціальних фондів, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету. Аналогічні положення щодо обов'язку фонду здійснювати компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати страхових сум містяться і у п. 1.17 Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат, затвердженого постановою правління Фонду від 27 квітня2007 року № 24 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 червня 2007 року за № 715/13982, відповідно до якого така компенсація проводиться відповідно дог Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ і порядку № 159. Так, згідно Закону № 1105-ХІV від 23.09.1999 року у разі настання страхового випадку Фонд зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодувати шкоду, заподіяну працівникові в наслідок ушкодження його здоров'я або в разі смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні, зокрема, щомісяця грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого. Всі види соціальних послуг та виплат, передбачені зазначеною статтею, надаються застраховану та особам, які перебувають на його утриманні, незалежно від того, перебуває на обліку підприємство, на якому стався страховий випадок, як платник страхових внесків чи ні. Тобто слід зауважити, що такі компенсаційні виплати передбачені чинним законодавством, а право на компенсацію у позивача виникло не залежно від того, що такі виплати були нараховані та виплачені пізніше, ніж встановлені судовим рішенням порушення. Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного, ст3, 58-60, 79, 88, 212, 213-215, 218, 223 ЦПК України, суд -

Outcome: approved