Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до Богодухівського районного суду Харківської області із позовом до Державної казначейської служби України, треті особи: прокуратура Харківської області, Головне управління Національної поліції в Харківській області, в якому просить стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 200 685,00 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що постановою старшого слідчого Богодухівського РВ ГУ МВС України в Харківській області від 12 липня 2011 року відносно неї та [PERSON] було порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.191 КК України та постановою від 05 вересня 2011 року застосовано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд. Крім того, 07 вересня 2011 року СВ Богодухівського РВ ГУ МВС України в Харківській області була порушена кримінальна справа відносно [PERSON] за ч. 3 ст.191 КК України і зазначені справи були обєднані в одне провадження. 10 вересня 2011 року були змінені підстави порушення кримінальної справи відносно [PERSON] та [PERSON] та визначено кваліфікацію за ч.1 ст.191 КК України і матеріали справи щодо [PERSON] були виділені в окреме провадження. 09 квітня 2012 року під час судового розгляду кримінальна справа по обвинуваченню [PERSON] за ч.1 ст.191, ч.3 ст.191 КК України та кримінальна справа по обвинуваченню [PERSON] за ч.1 ст.191 КК України були об'єднані судом в одне провадження. Свою вину у вчиненні інкримінованих їй злочинів позивачка не визнавала. За результатами судового розгляду вищевказаної кримінальної справи судом першої інстанції ухвалювався виправдувальний вирок, який в подальшому був скасований судом апеляційної інстанції з направленням справи на новий судовий розгляд, а також постанова про направлення справи для проведення додаткового розслідування, яка також була скасована Апеляційним судом Харківської області. 26 вересня 2016 року постановою Богодухівського районного суду Харківської області провадження у справі було закрито у звязку з відмовою прокурора від обвинувачення, постанова набрала законної сили. Позивач вважає, що правоохоронні органи, які є ініціаторами порушення кримінальної справи стосовно неї, застосування запобіжного заходу, пред'явлення обвинувачень, проведення відповідних слідчих дій тощо, своїми діями заподіяли їй моральні страждання, оскільки працівники цих органів, які проводили досудове слідство, та працівники прокуратури, які підтримували обвинувачення, за характером своєї діяльності є освідченими у правових питаннях, а тому мали можливість передбачити вірогідність виникнення та розвитку ситуації, мали прийняти правильне рішення та реалізувати його. Внаслідок подій по притягненню позивачки до кримінальної відповідальності, у неї виникла психологічна травма, яка стала причиною життєвої кризи, а самі події викликали у неї глибокі та тривалі фізичні та моральні страждання, які призвели до погіршення стану здоров'я, позбавлення можливості реалізувати свої звички та бажання, сказались на стосунках із оточуючими людьми, так як її тривалий час вважали злочинницею. Позивач була змушена витрачати додаткові зусилля для організації свого життя, була обмежена у вільному пересуванні, мала захищатись від незаконно предявленого обвинувачення, відвідувати райвідділ, прокуратуру, брати участь в судових засіданнях, що тривало пять років та в цілому негативно впливало на спосіб життя. Розмір заподіяної моральної шкоди [PERSON] оцінює в 200 685 грн., виходячи з розміру мінімальної заробітної плати та кількості місяців перебування під слідством та судом. У судове засідання позивач та її представник адвокат [PERSON] не зявились, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, наполягали на задоволенні вимог в повному обсязі з підстав, зазначених в позовній заяві. Представник відповідача - Державної казначейської служби України в судове засідання не з"явився, проте надав суду заперечення згідно яких, зазначив, що згідно з Положенням про Державну казначейську службу України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 № 215 казначейство забезпечує казначейське обслуговування державного та місцевих бюджетів на основі ведення єдиного казначейського рахунка та управління наявними фінансовими ресурсами, що ним обліковуються. Казначейство є юридичною особою, має самостійний баланс, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням та не несе відповідальності за дії органів державної влади, згідно змісту позову вони жодних прав та інтересів позивача не порушували, не вступали з ним у будь які правовідносини і жодної шкоди позивачеві не завдали, тому і не повинні нести відповідальність за дії інших суб»єктів. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковими умовами для відшкодування моральної шкоди є: наявність такої шкоди; протиправність діяння її заподіювана; наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана; наявність вини останнього в її заподіянні. Відсутність принаймні одного з указаних елементів виключає можливість покладення відповідальності на конкретного суб'єкта (відповідача). Таким чином, вважають, що стягнення коштів з Казначейства є необгрунтованим і таким, що не відповідає встановленому законом способу захисту порушеного права. Крім того, позивач повинен обґрунтувати, чим підтверджується факт заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір морального відшкодування позивачем необгрунтовано завищено. Відповідно, до пункту 3 статті 13 Закону, відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Розміри мінімальної заробітної плати на 2017 рік було установлено Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» у місячному розмірі: з 1 січня - 3 200,00 гривень. Разом із тим, відповідно до пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (набрав чинності з 1 січня 2017 року) мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та іншій. виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1 600,00 гривень. Оскільки, право позивача на відшкодування шкоди є наслідком незаконності у діях органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду, про що зазначається у частині 1 статті 2 Закону та тому й відшкодування шкоди повинно відбуватися в розмірах і порядку, передбачених ним Законом. Крім того, зазначив, що згідно з нормами КПК України до особи можуть бути застосовані заходи з метою запобігти спробам ухилитися від дізнання, слідства та суду, перешкодити встановленню істини у кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень. Тому, з урахуванням інкримінованого позивачу злочину, застосування відносно нього відповідних процесуальних заходів було цілком логічними діями з точку зору кримінально- процесуального законодавства України та не було дією, яка не відповідає вимогам КПК України. Просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Представник третьої особи Прокуратури Харківської області в судове засідання не зявився, надав суду письмові заперечення, в яких зазначає, що ч. 4 ст.38 ЦПК України встановлено, що державу представляють відповідні органи державної влади в межах їх компетенції через свого представника, тобто суб'єктом відповідальності є саме держава, а не конкретний орган досудового слідства, прокуратури чи суду, що міг заподіти шкоду, а також не ДКС України. Також звертає увагу, що положеннями Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» передбачено право громадян на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, у випадку, зокрема, закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину. Тобто Законом не передбачено таку підставу для безумовного відшкодування моральної шкоди, як закриття кримінальної справи у зв 'язку з відмовою прокурора від обвинувачення. Вважає, що [PERSON] не зазначила у чому конкретно полягає завдана їй моральна шкода, з яких міркувань вона виходила, визначаючи її саме у розмірі 200 685 грн., та якими доказами це підтверджується. Крім того, зазначає, що [PERSON] перебувала під слідством і судом з 10 вересня 2011 року (моменту пред'явлення обвинувачення) по 26 вересня 2016 року (закриття кримінальної справи судом), що складає 60 місяців та 17 днів. Просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Представник третьої особи ГУ НП в Харківської області в судове засідання також не зявився, надав суду письмові заперечення, з яких зазначає, що органи внутрішніх справ з 07 листопада 2015 року припинили своє існування і утворені нові органи Національної поліції України. В Харківській області утворено новий територіальний орган Національної поліції України - Головне управління Національної поліції в Харківській області, при цьому актами законодавства не встановлено, що ГУНП є правонаступником ГУМВС України в Харківській області. Крім того, кримінальну справу відносно [PERSON] було порушено старшим слідчим СВ Богодухівського РВ ГУМВС України в Харківській області, що до 07 листопада 2015 року мав статус юридичної особи, тобто позивачем неправильно визначено ГУНП в Харківській області як третю особу. Крім того зазначив, що позивачкою не надано доказу обмеження її у вільному пересуванні - постанови про обрання запобіжного заходу, а розрахунок розміру моральної шкоди, здійснений [PERSON], не відповідає дійсності. Суд, вивчивши матеріали справи, оглянувши матеріали кримінальної справи, приходить до наступного. Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно зі ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України). Положеннями частин першої, другої, сьомої статті 1176 ЦК України (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, встановлюється законом. Нормативним актом, що регулює дані правовідносини є Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» - в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин. Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 2 зазначеного Закону, право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину. Згідно з п. 5 ч.1 статті 3 цього Закону у випадках незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства, громадянинові відшкодовується моральна шкода. Постановою старшого слідчого Богодухівського РВ ГУ МВС України в Харківській області від 12 липня 2011 р. порушено кримінальну справу відносно [PERSON] та [PERSON] за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України. Постановою старшого слідчого Богодухівського РВ ГУ МВС України в Харківській області від 12 липня 2011 р. порушено кримінальну справу відносно [PERSON] за фактом розтрати ввіреного майна, вчиненої повторно - також за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України. Постановою старшого слідчого Богодухівського РВ ГУ МВС України в Харківській області від 10 вересня 2011 року змінені підстави порушення кримінальної справи та дії [PERSON] перекваліфіковані з ч.3 на ч.1 ст.191 КК України. Вироком Богодухівського районного суду Харківської області від 25 березня2014 року [PERSON] та [PERSON] було виправдано у звязку з недоведеністю їх участі у вчиненні злочину. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 24 липня 2014 року вирок Богодухівського районного суду Харківської області від 25 березня2014 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до Богодухівського районного суду Харківської області. Постановою Богодухівського районного суду від 26 вересня 2016 року провадження у кримінальній справі закрито у звязку з відмовою прокурора від обвинувачення. Доводи прокурора про те, що закриття кримінальної справи з підстав відмови прокурора від обвинувачення не є безспірною підставою для стягнення моральної шкоди, суд не бере до уваги, так як відмовляючись від обвинувачення, прокурор в своїй постанові від 23 червня 2016 року відповідно до положень ст.264 КПК України ( в редакції 1960 року) посилався на те, що обвинувачення, предявлене [PERSON] та [PERSON], не підтверджується зібраними та дослідженими доказами, тобто фактично кримінальна справа була закрита у звязку з недоведеністю участі обвинувачених у вчиненні злочину. Така підстава є реабілітуючою по своїй суті та передбачена п. 2 ч.1 ст. 2 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» як підстава для відшкодування шкоди. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнового) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних або фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Статтею 23 ЦК України\~визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають:\~наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправними діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші підстави, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п.2 ч.2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт. Відповідно до ч.5 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Статтями 3,4 Закону визначено, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відповідно до ч.2 ст. 1 Закону, у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду. Дійсно, протягом тривалого періоду, а саме з 12 липня 2011 року по 26 вересня 2016 року [PERSON] була вимушена регулярно приймати участь у слідчих діях та судових засіданнях, витрачаючи на це час, що вимагало від неї додаткових зусиль, необхідних для організації життя. Сам факт знаходження під кримінальним переслідуванням мали для неї відповідні стресові наслідки вона була змушена захищатись від предявленого обвинувачення, відчувала страх у звязку з можливістю незаконного засудження, що призводила до цілком природних хвилювань. Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] має право на відшкодування завданої їй моральної шкоди, при цьому вважає, що шкода була завдана в період перебування під слідством та судом з 12 липня 2011 року ( постанова про порушення кримінальної справи та прийняття її до свого провадження) по 26 вересня 2016 року ( постанова Богодухівського районного суду Харківської області про закриття кримінальної справ у зв»зку з відмовою прокурора від обвинувачення). Також всупереч вимогам ст.ст.10,60 ЦПК України позивачкою не надані докази погіршення стану її здоровя в період перебування під слідством та судом. Вирішуючи питання про розмір відшкодування, суд виходить з наступного. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд повинен встановити розмір шкоди згідно з вимогами ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», а якщо є підстави для стягнення шкоди у більшому розмірі, повинен обґрунтувати такий розмір шкоди, але з обов'язковим виконанням наведеної норми права. Кримінальна справа відносно [PERSON] була порушена 12 липня 2011 року, постановою Богодухівського районного суду Харківської області від 26 вересня 2016 року кримінальну справу по обвинуваченню [PERSON] та [PERSON] за ч. 3 ст. 191 КК України було закрито у зв»язку з відмовою прокурора від обвинувачення. Таким чином [PERSON] знаходилася під слідством та судом 62 місяці 14 днів. В п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди зазначено, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Згідно Закону України «Про державний бюджет на 2017 рік» від 21 грудня 2016 року мінімальна заробітна плата з 01 січня 2017 року становить 3 200, 00 грн. Разом із тим, відповідно до п. 3 роз. II «Прикінцеві та перехідні положення» ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII (набрав чинності з 1 січня 2017 року) мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1 600 гривень. Виходячи з вищенаведеного, суд дійшов висновку, що розмір відшкодування моральної шкоди позивачці за один місяць перебування під слідством та судом не може бути меншим ніж 1 600 грн. З урахуванням вищевказаних норм чинного законодавства мінімальний розмір відшкодування позивачки моральної шкоди підлягає обчисленню як 62 місяці х 1600, 00 грн. = 99\~200 грн. + 14 днів х 51,61 грн. = 722,54 грн. = 99 922,54 грн. При цьому суд не приймає до уваги доводи прокурора про те, що час перебування позивачки під слідством складає 60 місяців та 17 днів, так як кримінальна справа відносно [PERSON] була порушена саме 12 липня 2011 року, а 10 вересня 2011 року були лише змінені підстави порушення справи і дії перекваліфіковані з ч.3 на ч.1 ст.191 КК України. Доводи представника третьої особи ГУНП в Харківській області про проведення реформування органів внутрішніх справ та утворення нового органу, який не є правонаступником ГУМВС, на висновки суду щодо наявності підстав для відшкодування моральної шкоди позивачці не впливають. При цьому, визначаючи розмір відшкодування, суд враховує, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. За викладених вище обставин, виходячи із засад розумності, поміркованості і справедливості, ураховуючи характер та обсяг моральних страждань, які зазнав позивач у звязку з незаконним перебуванням під слідством і судом, розмір відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу внаслідок слід визначити в сумі 99\~922,54 грн. З урахуванням викладеного, враховуючи характер, глибину моральних страждань, тривалість негативних наслідків, внаслідок чого позивачка була вимушена звернутись до суду за захистом порушеного права, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, а також з розміру заявлених вимог, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Відповідно до повноважень органів Державної казначейської служби України, визначених ст. 43 Бюджетного кодексу України, Положенням про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від від 15 квітня 2015 р. № 215 , органами Державного казначейства здійснюються операції з коштами Державного бюджету, розрахунково-касового обслуговування розпорядників і одержувачів бюджетних коштів та безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду. Крім того, згідно до п.п. 1 п. 35 «Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ», затвердженого Постановою КМ України від 3 серпня 2011 року № 845, у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30 січня 2013 р. № 45, Державне Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування шкоди, заподіяної громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та судів. Таким чином, з урахуванням викладених обставин, суд вважає обґрунтованою вимогу про стягнення шкоди з Державного бюджету України на користь [PERSON] саме шляхом списання коштів з розрахункового рахунку Державної казначейської служби України.

Outcome: partial