Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, визнання права власності на майно, мотивуючи вимоги тим , що сторони перебували у шлюбі з 12.05.1997р. по 24.02.2016р.. Від цього шлюбу сторони не мають неповнолітніх дітей. Перебуваючи у шлюбі, сторони мешкали однією сімєю, мали спільне господарство та спільний бюджет. За спільні кошти сторони придбали майно, що належить їм на праві спільної сумісної власності на загальну суму 46009грн.. Оскільки наразі відповідач [PERSON] ставить позивачу [PERSON] нездоланні перешкоди у користуванні спільним майном та мирно розділити його відмовляється, то позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом і просить суд визнати за ним право власності на майно вартістю 20 350 грн., виділивши його у натурі, а саме: -кольоровий телевізор разом з тумбочкою під телевізор придбані у 2002р. вартістю 2150грн.; -пилесос «Zelmer», придбаний у 2010р. вартістю 2500грн.; -диван придбаний у 2006р., вартістю 2100грн.; -пральна машина «Samsunq» з керамічним нагрівачем, придбана у 2006р., вартістю 3200грн.; -тепловентилятор з пультом управління, придбаний у 2006р., вартістю 148грн.; -вентилятор витяжний придбаний у 2009р., вартістю 130грн.; -вентилятор витяжний придбаний у 2009р., вартістю 130грн.; -водонагрівач «Ariston»,придбаний у 2009р., вартістю 1200грн.; -ковролін гумовий, придбаний у 2011р., вартістю 650грн.; -ковролін, гумовий, придбаний у 2011р., вартістю 516грн.; -пластик для стелі, вартістю 576грн.; -тюнер з пультом управління і двома тарілками придбаний у 2009р., вартістю 1200грн; визнати за відповідачем [PERSON] право власності на майно вартістю 31509грн., виділивши їй у натурі: -шафа для одежі «Афіни», з книжним кафом придбаний у 2011р. вартістю 3800грн.; -компьютер (манитор «LD» з комп'ютерним столом, придбаний у 2004р. вартістю 1399грн.; -пилесос "SCARLETT», придбаний у 2000р. вартістю 760грн.; - диван, придбаний диван разом з двома кріслами та двома пуфами, придбані у 2006р., разом вартістю 3200грн.; - пральна машина «Сніжинка», придбана у 1993р., вартістю 150грн., -кухонний куток зі столом, придбаний у 2009р., вартістю 1600грн., -газова піч, придбана у 2005р., вартістю 500грн.; -тумба з нержавіючою раковиною, придбаною у 2006р., вартістю 250грн., - телефон мобільний «Нокія», придбаний у 2011р., вартістю 4000грн., - бритва «Pfilips», придбана у 2012р., вартістю 750грн., - ноутбук «Asus», придбаний у 2012р., вартістю 8000грн., каситони на стелю, придбані у 2012р., вартістю 560грн.; - два пластикових вікна, придбані у 2007р., вартістю на загальну суму 5400грн., санвузол, придбаний у 2009р., вартістю 1000грн., - шерстяний килим, вартістю 400грнь.; стягнути з відповідача на його користь витрати, пов'язані з оплатою судового збору. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, пояснив, що перебував у шлюбі з відповідачем [PERSON] у період з 12.05.1997р. по 24.02.2016р.. Від цього шлюбу вони не мають неповнолітніх дітей. Перебуваючи у шлюбі, вони мешкали однією сімєю, мали спільне господарство та спільний бюджет. За спільні кошти вони придбали майно, що належить їм на праві спільної сумісної власності на загальну суму 46009грн.. Наразі відповідач [PERSON] ставить йому нездоланні перешкоди у користуванні спільним майном та мирно розділити його відмовляється. Він не згоден проводити товарознавчу експертизу щодо оцінки майна, будь-яких документів, підтверджуючих наявність майна та його вартість він не має. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову та пояснила, що вона перебувала у шлюбі з позивачем у період з 12.05.1997р. по 24.02.2016р.. Позивач [PERSON] прийшов до неї жити тільки з одним одіялом. Майно, яке хоче позивач [PERSON] розділити, належало їй до шлюбу, меблі та техніку вона купувала за власний кошт та у кредит, після того, як позивач [PERSON] усе розбив та спалив. Кредитні договори та усі чеки зберігаються у неї та оформлені на її імя. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи , суд вважає , що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 60, 61, 63, 65 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Відповідно до п. п. 23,24,25 Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Відповідно до ст.ст. 69-71 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Матеріалами справи встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про одруження серії І-ЕД №015267, виданого 16.05.1997р. Сєвєродонецьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану Луганської області, актовий запис №305, [PERSON] та [PERSON] одружились, прізвище дружини після одруження [PERSON]. Відповідно до копії довідки Комунального підприємства «Єдиний розрахунковий центр м. Сєвєродонецька» №293 від 19.01.2016р., [PERSON], 1965р.н., мешкає в м. Сєвєродонецьку Луганської області по ш. Будівельників, 13а/110 та має склад сімї: [PERSON], 1966р.н. дружина; [PERSON], 1994р.н. син. Враховуючи вимоги ст. 144 ЦПК України, Сєвєродонецьким міським судом Луганської області було запропоновано позивачу [PERSON] проведення товарознавчої експертизи для визначення вартості спільного майна подружжя, однак Оскільки позивач [PERSON] у судовому засіданні відмовився від проведення товарознавчої експертизи щодо вартості спільного майна подружжя, то суд вважає за можливе розглядати справу на підставі наявних доказів по справі. Таким чином, з урахуванням положень ст. 212 ЦПК України, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, оцінюючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем [PERSON] обставини викладені в обґрунтування позову, не доведені, в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження факту наявності спірного майна та його вартості на момент придбання. Також суд при прийнятті рішення по справі суд приймає до уваги відмову позивача [PERSON] від проведення товарознавчої експертизи для визначення вартості спільного майна подружжя. З урахуванням викладеного , суд вважає за необхідне у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, визнання права власності на майно відмовити за необґрунтованістю. На підставі ст. 88 ЦПК України, суд не вбачає підстав для стягнення на користь позивача [PERSON] з відповідача [PERSON] суму сплаченого судового збору у разі відмови у задоволенні позову.

Outcome: dismissed