Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-23 00:00:00

В грудні 2020 року уповноважений представник позивача Саєнко Олександр Миколайович , який діє в інтересах [PERSON] на підставі ордеру про надання правничої (правової) допомоги серії АН №1019935 року від 12.10.2020 року, звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з Державного підприємства «Торецьквугілля» моральну шкоду, отриману внаслідок професійного захворювання, спричиненого умовами виробництва, в розмірі 100 000,00 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача зазначає, що, починаючи з 22.08.1995 року, позивач знаходився у трудових відносинах з відповідачем, а саме, його відокремленими підрозділами ДП «Шахта «Нова» ДП «Дзержинськвугілля», ВП «Північна» ДП «Дзержинськвугілля», Шахта ім. Ф.Е.Дзержинського «Дзержинськвугілля». З 18.08.2016 року відбулось перейменування ДП «Дзержинськвугілля» на ДП «Торецьквугілля». За час роботи на відокремлених підрозділах ДП «Торецьквугілля» позивач отримав професійне захворювання, у зв`язку з чим йому встановлено 65% втрати працездатності та третю групу інвалідності з 23.09.2020 року безстроково. Внаслідок отримання професійного захворювання стан позивача погіршився (біль у поперековому відділ хребта, що посилюється під час ходьби, часта втомленість, обмеження рухів), що потребує додаткових зусиль для організації свого життя, зокрема, систематичного проведення курсу лікування. Наведене стало приводом для звернення позивача до суду за захистом порушеного права шляхом відшкодування моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, що спричинили каліцтво або інше ушкодження здоров`я, у розмірі 100 000,00 грн. Ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 30.12.2020 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачем суду надано письмову заяву від 20.01.2021 року про розгляд справи за його відсутності з урахуванням письмового відзиву на позов. В свою чергу, у письмовому відзиві на позов від 20.01.2021 року №10/58 відповідач позовні вимоги визнає частково, а саме, в розмірі 19 500,00 грн., з розрахунку 300,00 грн. за один відсоток втрати працездатності. В решті позову просить відмовити. Дослідивши наявні у справі матеріали, надавши правову оцінку наявним у справі доказам, судом встановлено наступне: починаючи з 22.08.1995 року, позивач знаходився у трудових відносинах з відповідачем, а саме, його відокремленими підрозділами ДП «Шахта «Нова» ДП «Дзержинськвугілля», ВП «Північна» ДП «Дзержинськвугілля», Шахта ім. Ф.Е.Дзержинського «Дзержинськвугілля». З 18.08.2016 року відбулось перейменування ДП «Дзержинськвугілля» на ДП «Торецьквугілля». Згідно з наказом № 182 від 01.10.2020 року позивач був звільнений з займаної посади за станом здоров`я на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України. Наведене підтверджено належним чином засвідченою копією трудової книжки (а.с.6-7). За час роботи на шахті позивачем було отримано професійні захворювання, а саме: хронічна попереково-крижова радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами; хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху ІІ ст. (за класифікацією [PERSON] та [PERSON] ). Факт отримання позивачем професійних захворювань підтверджений медичним висновком Центральної лікарсько-експертної комісії (ЦЛЕК) Клініки професійних захворювань Державної установи «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва національної академії медичних наук України» № 27/629 від 18.08.2020 року (а.с.9). Окрім того, відповідно до довідки серії 12 ААА №090808 від 29.09.2020 року обласного центру медико-соціальної експертизи МСЕК у м. Краматорськ Донецької області, позивачеві встановлено 65% втрати працездатності за сукупністю з 23.09.2020 року безстроково, первинно, з наданням третьої групи інвалідності (а.с.8). Актом розслідування відокремленого підрозділу "Шахта "Центральна" Державного підприємства "Торецьквугілля" хронічного професійного захворювання [PERSON] від 09.09.2020 року, підтверджено вину відповідача, що виражається в незабезпеченні працівника засобами індивідуального захисту (а.с.11-12). Вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для задоволення позову, суд виходив з наступного: правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються ст. 237-1 КЗпП України, згідно якої відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В свою чергу, в рішенні Конституційного суду України від 08 жовтня 2008 року зазначено, що ст. 1167 ЦК України та ст. 237-1 КЗпП України застрахованим громадянам, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов`язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам ст. 22 Конституції України. Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. За ст.ст. 6, 13 Закону України «Про охорону праці», безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства. Роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Отже, враховуючи зазначені вище положення Конституції України та КЗпП України, підприємство мало створити позивачу, як і іншим працівникам, належні небезпечні умови праці, за яких факт настання професійних захворювань або іншого пошкодження здоров`я були неможливими. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Сукупність проаналізованих та досліджених в судовому засіданні доказів дає можливість суду зробити висновок про те, що ушкодження здоров`я на виробництві спричинило позивачу моральну шкоду, яка полягає в фізичному болю та в моральних переживаннях, що призвело до змін звичайного образу життя та потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Судом враховано часткове визнання відповідачем позову, а саме на суму 19 500,00 грн. з розрахунку 300,00 грн. за один відсоток втрати працездатності, однак необхідно зазначити при цьому, що моральну шкоду неможливо відшкодувати в повному обсязі, адже відсутні точні критерії майнового виразу душевного болю, спокою. Отже, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням та матиме суто умовний вираз. Тобто, при визначенні розміру моральної шкоди суди повинні керуватися вимогами розумності та справедливості, на чому наполягає Верховний Суд в постановах від 14.02.2018 року у справі №686/10520/15-ц, від 08.05.2018 року у справі №638/9035/16-ц, від 14.11.2018 року у справі №487/2120/16. Таким чином, з урахуванням ступеня та глибини моральних страждань позивача, враховуючи тривалий час роботи позивача на підприємстві за шкідливих умов виробництва та за умов незабезпечення засобами індивідуального захисту з вини відповідача, звільнення з підприємства за станом здоров`я, значну втрату працездатності (65%) та встановлення інвалідності третьої групи первинно (безстроково),

Outcome: partial