Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-06 00:00:00

09.11.2018 Новгород-Сіверським районним судом Чернігівської області ухвалено рішення у справі за № 739/1577/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на своє утримання, яким позов задоволено. 03.01.2019 відповідач звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення від 09.11.2018, посилаючись на те, що не був належним чином проінформований про дату, час та місце проведення судового засідання, у зв'язку з чим був позбавлений можливості надати свої заперечення та зауваження. Також, зазначив, що судом не було враховано всіх обставин справи, зокрема його майновий стан та можливість сплати аліментів у зазначеному розмірі на утримання його непрацездатної дружини вважаючи такі вимоги до нього безпідставними, наявність у нього інших утриманців своїх батьків, які є особами похилого віку, пенсіонерами а також, вважає, що заявлена позивачем вимога сплачувати аліменти на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку протирічить чинному законодавству, оскілки він не має можливості сплачувати аліменти на утримання непрацездатної дружини. З наведених підстав просить заочне рішення скасувати. В судовому засіданні позивачка просила відмовити в задоволенні заяви про перегляд заочного рішення, зазначивши, що вона перебуває в декретній відпустці за доглядом малолітньої дитини, яка постійно хворіє, власного житла у неї немає, живе в будинку своїх батьків і тому вкрай потребує допомоги. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду заяви про скасування заочного рішення повідомлявся належним чином, ніяких заяв та клопотань стосовно розгляду заяви суду не надав. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши заяву про скасування заочного рішення суду та додані до неї документи, перевіривши матеріали цивільної справи, вважає за необхідне заяву про перегляд заочного рішення суду залишити без задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 284 ЦПК України заочне рішення суду може бути переглянуто судом що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Згідно ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи. Таким чином, з аналізу наведених вище норм вбачається, що заочне рішення може бути скасоване за наявності двох умов, які мають існувати одночасно. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] повідомлялася розгляд справи в суді у порядку, встановленому ст. 128 ЦПК України, а саме шляхом направлення повістки-повідомлення разом з ухвалою про відкриття провадження у справі та позовною заявою з додатками за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем його проживання та повідомлявся про виклик шляхом опублікування оголошення на сайті судової влади, про що ним не заперечується в поданій заяві. Також ним було надіслано суду заяву про надання строку про примирення, що свідчить про те, що відповідач [PERSON] був обізнаний з позовними виогами його дружини до нього. Отже, з наведеного слідує що відповідач був обізнаний про розгляд даної справи в суді, однак не подав до суду відзив на позов. Крім того, за змістом ст. 285 ЦПК України у заяві про перегляд заочного рішення повинно бути зазначено обставини, що свідчать про поважність причин неявки в судове засідання та (або) неповідомлення їх суду, а також причин неподання відзиву, і докази про це; посилання на докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача. Разом з цим, відповідачем в заяві про перегляд заочного рішення не було наведено жодного доказу, в розумінні ст. 76 ЦПК України, який би мав істотне значення для правильного вирішення спору та спростовував висновки суду, наведені в заочному рішенні суду від 09.11.2018, а обставини, на які він посилається в своїй заяві про скасування заочного рішення у справі, не спростовують висновків суду, наведених у заочному рішенні. Так, відповідачем не наведено жодних обставин, які б свідчили про те, що у нього, як у батька малолітнього сина, який не досяг трирічного віку, догляд за яким здійснює його дружина, відсутній обов'язок щодо утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, а всі його доводи щодо скасування заочного рішення зводяться до того, що він змушений утримувати своїх непрацездатних батьків пенсійного віку не надавши при цьому жодного доказу. У відповідності до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов"язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України» від 09 червня 2001 року, зазначено, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [ВП],№28342/95, п. 61, ECHR1999-VII). Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов'язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-Х). Виходячи з вищенаведеної практики ЄСПЛ, скасування рішення суду, що набрало законної сили, за відсутності факту істотності таких обставин, з мотивів неправильного застосування судом норм матеріального та/або процесуального права буде порушенням принципу юридичної визначеності, тобто п.1 ст.6 Конвенції, а також ст.1 Першого протоколу до неї, оскільки в позивача після задоволення його вимог були законні сподівання на те, що його інтереси є остаточно захищеними. У зв'язку з наведеним, суд, не вбачає посилань відповідача на будь-які докази, які мають істотне значення для справи та не були досліджені судом, оскільки обґрунтування заяви про перегляд заочного рішення є непогодження з винесеним рішення по суті, а тому в задоволенні заяви про перегляд заочного рішення слід відмовити. Відмовляючи у задоволенні заяви відповідача [PERSON] про перегляд заочного рішення, суд застосовує принцип пропорційності у цивільному судочинстві, забезпечуючи баланс між приватними та публічними інтересами, враховує особливості предмету спору, як то стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини по догляду за малолітньою дитиною до досягнення нею трирічного віку. Частиною 4 ст. 287 ЦПК України передбачено, що у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed