Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-02 00:00:00

16.06.2014 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на земельну ділянку площею 0,0684 га, розташовану по вул. 8 Березня,28-а в м. Красний Лиман, Донецької області, що залишилася після смерті [PERSON] який помер 09.08.2012 року. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала повністю, просила їх задовольнити і суду показала, що 09.08.2012 року помер [PERSON], на праві власності якому з 1964 року належав жилий будинок з господарськими спорудами, розташований по вул.. 8 Березня,28-а в м. Красний Лиман Донецької області. А також спадкодавцю на праві власності належить земельна ділянка площею 0,0684 га для будівництва та обслуговування вказаного житлового будинку з господарськими спорудами, розташована по вул.. 8 Березня,28-а в м. Красний Лиман Донецької області. Вона являється єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] і у встановленому порядку прийняла спадщину, отримавши свідоцтво про право на спадщину за заповітом на жилий будинок з господарськими спорудами, розташований по вул.. 8 Березня,28-а в м. Красний Лиман. Але в посвідчення свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0,684 га, на якій розташований вказаний будинок, їй було відмовлено у зв»язку з тим, що в період приватизації вказаної земельної ділянки та оформлення спадкодавцю державного акту на право приватної власності на неї, було допущено помилку в написанні адреси її розташування, яку в теперішній час виправити неможливо. Представник відповідача в судове засідання не з"явився, про час та місце розгляду справи був попереджений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив. З огляду на це, за клопотанням позивача, суд вважає за можливе здійснювати заочний розгляд справи за правилами гл. 8 розділу ІІІ ЦПК України. Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню на підставі наступного. Судом встановлено, що 09.08.2012 року помер [PERSON], після смерті якого залишилося спадкове майно, яке складається з вкладу, житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого по вул.. 8 Березня,28-а в м. Красний Лиман Донецької області та земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель площею 0,0684 га, на якому розташований вказаний жилий будинок(а.с.16-21). Єдиним спадкоємцем після смерті спадкодавця на вказане майно на підставі заповіту, посвідченого державним нотаріусов Краснолиманської державної нотаріальної контори 23.12.2008 року по реєстру № 7036, являється позивач(а.с.22,52). Позивач своєчасно звернулася до Краснолиманської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та 14.05.2015 року державним нотаріусом Краснолиманської державної нотаріальної контори було посвідчено свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими спорудами, розташований по вул..8 Березня,28-а в м. Красний Лиман, Донецької області (по реєстру № 1651) та на грошовий вклад(по реєстру № 1652), що залишилися після смерті [PERSON]Я.(а.с.36,38-42,52). В цей же день постановою нотаріуса позивачу було відмовлено у посвідченні свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку площею 0,0684 га для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, розташовану по вул..8 Березня,28-а в м. Красний Лиман, Донецької області, у зв»язку з тим, що в правовстановлюючому документі - державному акті на право власності на землю, виданому спадкодавцю, допущено помилку в написанні адреси земельної ділянки замість 8 Березня,28-а, вказано «8 Березня,28»(а.с.15). Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ(майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. На підставі ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов»язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Суд також враховує, що згідно статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Спеціальним об»єктом права власності являються земельні ділянки, порядок придбання, реєстрації, володіння та розпорядження якими регулюється також нормами Земельного кодексу України. Так відповідно до ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки згідно ст. 125 ЗК України виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ст.17 ЗК України(в редакції 1992 року), яка діяла на момент передачі спадкодавцю спірної земельної ділянки у власність, передача у власність земельної ділянки, котра раніше надавалася громадянину, проводить сільськими, селищними, міськими Радами народних депутатів за місцезнаходженням вказаної земельної ділянки, у тому числі і для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд. Матеріали справи свідчать про те, що спадкодавець [PERSON] у встановленому законом порядку на підставі рішення виконавчого комітету Краснолиманської міської ради Донецької області від 21.04.1993 року № 164 в порядку, передбаченому Декретом КМ України від 26.12.1992 року , реалізував своє право на приватизацію земельної ділянки площею 0,0684 га для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, на якій розташований житловий будинок, що на момент приватизації (з 1964 року) належав йому на праві власності, яка йому надавалася для вказаних цілей за адресою 8 Березня, 28-а в м. Красний Лиман Донецької області на підставі договору від 19.08.1960 року, але при цьому допустив помилку у написанні адреси земельної ділянки, вказавши «вул. 8 Березня,28 м. Красний Лиман Донецької області» замість «вул. 8 Березня,28-а м. Красний Лиман Донецької області» (а.с.16-19,43). На підставі якого 04.11.1993 року спадкодавцю було видано державний акт на право приватної власності на землю серії ДН з зазначенням перекрученої адреси земельної ділянки(а.с.37). Тобто при передачі у власність спірної земельної ділянки орган приватизації допустив помилку і замість передання спадкодавцю у власність земельної ділянки площею 0,0684 га для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, розташованої по вул.. 8 Березня,28-а в м. Красний Лиман Донецької області, передав у власність земельну ділянку площею 0,0684 га для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, розташовану по вул.. 8 Березня,28 в м. Красний Лиман Донецької області, яка спадкодавцю ніколи не надавалася, за вказаною адресою належний йому жилий будинок з господарськими спорудами ніколи не знаходився. Однак спадкодавець помер і виправити вказану помилку не зміг. Тому суд приходить до висновку про те, що державним нотаріусом обґрунтовано на підставі п.4.15 гл.10, п.1 гл.8 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮ України від 22.02.2012 року № 296/5 відмовлено позивачу у посвідченні свідоцтва про право на спадщину на спірну земельну ділянку, бо нотаріуси не приймають для вчинення нотаріальних дій документи, які не відповідають вимогам законодавства та інше. В такому разі на підстав ст.5 закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 року нотаріус зобов»язаний відмовити у вчиненні нотаріальної дії. Але суд вважає, що зі смертю спадкодавця право власності не припиняється, а припиняється відповідно до ч.4 ст.25 ЦК України лише цивільна правоздатність фізичної особи у момент її смерті. Конституцією України в статті 41 гарантовано кожному право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності визнано непорушним. Перелік підстав припинення права власності, передбачений ч.5-6 ст.41 Конституції України, главою 25 ЦК України, є вичерпний і розширеному тлумаченню не підлягає. Але вказані норми права не передбачають як підставу припинення права приватної власності смерть самого власника. Тому суд вважає, що спадкодавець на законних підставах володів спірною земельною ділянкою. Ця обставина в судовому засіданні знайшла своє підтвердження поясненнями свідків [PERSON], [PERSON], про те, що виключно спадкодавець постійно користувався та розпоряджався земельною ділянкою площею 0,0684 га, яка, як і будинок, який йому належав, та який у спадщину прийняла позивач, розташована по вул.. 8 Березня,28-а в м. Красний Лиман, Донецької області, з моменту побудови житлового будинку(з 1960 року) і до власної смерті. Ці ж обставини підтверджуються і письмовими доказами договором про надання у безстрокове користування спадкодавцю земельної ділянки для будівництва жилого будинку на праві власності від 19.08.1960 року, витягом з технічної документації про нормативно-грошову оцінку земельної ділянки, витягом з Державного земельного кадастру, які всі без виключення свідчать про те, що спірна земельна ділянка площею 0,0684 га завжди знаходилася за адресою вул.. 8 Березня,28-а в м. Красний Лиман, Донецької області і саме вона передавалася у власність спадкодавцю. Право власності на земельну ділянку за адресою вул.. 8 Березня,28 в м. Красний Лиман Донецької області відповідно до наданих витягів з Державного земельного кадастру не зареєстровано(а.с.16-19,23-27). Статтями 1216,1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків(спадщини) від фізичної особи, яка померла(спадкодавця), до інших осіб(спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Крім того, громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава відповідно до ст. 131 ЗК України мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Матеріали справи свідчать про те, що позивач відповідно до ст. 1268 ч.1 ЦК України прийняла спадщину у встановленому порядку бо своєчасно звернулася на підставі заповіту до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, від прийняття спадщини не відмовилася, на частину спадкового майна отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом(а.с.36,38-42,52). Прийнявши у спадщину жилий будинок, що належав спадкодавцю, розташований на спірній земельній ділянці по вул.. 8 Березня,28-а в м. Красний Лиман Донецької області(а.с.36,38), позивачу відповідно до ст. 1225 ЦК України переходить і право власності на земельну ділянку площею 0,0684 га, на якій він розташований. Відповідно до ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю, у тому числі і шляхом визнання права власності на неї. Аналогічно ст.16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому одним із способів такого захисту може бути і визнання права власності. Тому суд приходить до висновку про те, що позивач в результаті помилок, допущених свого часу органами державної влади, позбавлений можливості у позасудовому порядку успадкувати та зареєструвати право власності на належне йому по закону нерухоме майно, у звязку з чим відповідно до ст. 392 ЦК України він має право звернутися до суду з позовом про визнання за ним такого права. А тому з наведених причин суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved