Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-05 00:00:00

23.05.2016 до Петриківського районного суду Дніпропетровської області надійшов позов від [PERSON] до Лобойківської сільської ради Петриківського району, третя особа: приватний нотаріус Петриківського районного нотаріального округу [PERSON], про визнання права власності на обєкт нерухомості у порядку спадкування за заповітом. Позивач указав на те, що 25.11.2010 померла [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина на житловий будинок № 46. по вул. Шевченка в с. Лобойківка Петриківського району Дніпропетровської області. За життя [PERSON], залишила заповіт зареєстрований за № 59, посвідчений, 07 вересня 2009 року, секретарем Хутірської сільської ради Петриківської о району Дніпропетровської області, згідно якого, все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй належатиме на день її смерті, на що вона, за законом, матиме право - заповіла [PERSON], тобто позивачеві. Заповіт не змінювався, що підтверджується відповідним записом секретарем сільської ради від 17.03.2016 року, тому позивач стверджує, що він єдиний спадкоємець майна, після померлої [PERSON], й інші спадкоємці - відсутні. Відповідно до вимог чинного законодавства [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Петриківського районного нотаріального округу із заявою про отримання Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, але йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії через відсутність правовстановлюючих документів на об'єкт нерухомості. У позові зазначено, що спірне домоволодіння було збудовано у період 1940-1992 р.р.. без проекту, та будівельно-технічної документації, додержуючись архітектурних, санітарних, пожежних норм та правил. На сьогодні вартість його складає 42 200 грн. Обставини про правомірність набуття у власність вищевказаного домоволодіння підтверджуються, долученими до позовної заяви, документами, зокрема по господарською книгою, які, за законодавством тих років були особливою формою статистичного обліку, що здійснювалась в Україні (УРСР) із 1979 року, отже й записи у них визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Тому, позивач вважає, що [PERSON] набула право власності на вищевказане домоволодіння, але не встигла, належним чином, на нього оформити правовстановлюючі документи. З огляду на викладене [PERSON] звернувся до суду із позовом, у якому просить суд: визнати за ним право власності, в порядку спадкування за заповітом, на житловий будинок, що розташований на земельній ділянці за адресою: с.Лобойківка, Петриківського району Дніпропетровської області, по вул. Шевченка, № 46, який складається з: житлового будинку А-1, з прибудовою а-1, тамбуру а*-1 загальною площею 73,7 кв.м., житловою 39,6 кв.м. (коридор № 1, площею 4,9 кв.м., санвузол № 2, площею 5,2 кв.м.; кімната № 3, площею 23,5 кв.м.; кімната № 4, площею 4,8 кв.м., кімната № 5, площею 11,3 кв.м.; коридору № 6, площею 4,9 кв.м.; кухні № 7 площею 15,3 кв.м.; коридору І площею 3,8 кв.м.); гаражу Б-1, сараїв В-1, Г-1, підвалу під Г-1 п/д; сараїв Е-1, Ж-1; душу З-1; вбиральні І-1; свердловини № 1; воріт з хвірткою № 2; огорожі № 3; воріт № 4; хвіртка № 5; огорожі № 6; зливної ями № 7., після [PERSON], яка померла 25.11.2010 року. Позивач, в судове засідання, надав заяву, у якій просив суд розглядати справу за його відсутності. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити (а.с.44). Від Лобойківської сільської ради надійшла заява про розгляд справи без участі їхнього представника. Проти позову не заперечували (а.с.47). Від приватного нотаріуса [PERSON] надійшло клопотання про розгляд справи без його участі. Проти позову не заперечував. (а.с.40). Дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову і наявність підстав для його задоволення. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини: \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Судом встановлено, що гр. [PERSON] померла 25 листопада 2010 року, про що долучено копію свідоцтва про смерть серії І-КИ № 380168, з відповідним актовим записом № 362 (а.с.12) Долучено копію заповіту з реєстровим № 59, що 07.09.2009 року було посвідчено секретарем Хутірської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області, відповідно до якого [PERSON] все своє майно, де б воно не було і зочого б не складалося і взагалі все те, що належатиме їй на день смерті, на що, за законом, вона матиме право, заповіла [PERSON], [INFO] (а.с.21) У заповіті наявна відмітка, зроблена 17.03.2016 секретарем с/р, про те, що даний заповіт не змінено та не відмінено. Витягом № 21423738, від 09.09.2009 року, з Петриківської державної нотаріальної контори засвідчено факт реєстрації заповіту № 59, що 07.09.2009 року був посвідчений с Хутірською сільською радою Петриківського району Дніпропетровської області, де заповідачем виступала [PERSON] З листа № 46/02-14, від 15.03.2016, від приватного нотаріуса [PERSON], встановлено, що [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, що розташований за адресою: Дніпропетровська область, Петриківський район, с. Лобойківка, вул. Шевченка, 46, що залишився після померлої 25.11.2010, [PERSON], через відсутність правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві (а.с.8). Листом № 313, від 14.03.2016, від ОКП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» підтверджено, те, що згідно архівних даних, відомості, стосовно реєстрації права власності на обєкт нерухомого майна, розташованого за адресою: с.Лобойківка, вул.Шевченка, буд.№ 46, на підприємстві відсутні. Від приватного нотаріуса Петриківського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] надійшов лист № 173/01-16, де вказано, що на майно [PERSON], померлої 25.11.2010 року, [PERSON] подано заяву, 17.01.2011 року, про прийняття спадщини та заведено спадкову справу № 01/2011. Інших заяв про прийняття або відмову від спадщини, від інших осіб, не надходило, тобто станом на 26.05.2016 року [PERSON] є єдиним спадкоємцем майна померлої, котрий прийняв спадщину (а.с.39). Завідувач Петриківської державної нотаріальної контори, у листі № 824/02-14, повідомила суд про те, що спадкова справа, після померлої [PERSON] не заводилась. Із заявами про прийняття або відмову від спадщини ніхто не звертався (а.с.41). Надано рішення Лобойківської сільської ради № 29/32, від 12.02.1997 року про передачу у приватну власність гр. [PERSON] земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства в с. Лобойківка по вул. Шевченка, 46, загальною площею 0,41 га, з неї 0,25 га для обслуговування житлового будинку та 0,16 га для ведення особистого селянського господарства. В матеріалах справи є витяг з по господарської книги спірного будинку, де головою сімї вказано [PERSON], яка успадкувала цей будинок від [PERSON], який помер 11.02.1987 року, про що є відмітка у додаткових відомостях: свідоцтво про право на спадщину від 30.01.1989 року. Долучено копію виписки з по господарської книги № 6 за 2005-2010 роки, де вказано, що спірний будинок побудовано у 1940 році, головою домогосподарства, згідно цієї книги, є [PERSON] У справі наявна копія особового рахунку № 426, за адресою домогосподарства: вул. Шевченка, 46, головою домогосподарства вказано: [PERSON] \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~З довідки № 340, від 26.04.2016, з Лобойківської сільської ради, судом встановлено, що [PERSON], яка померла 25.11.2010 року, була зареєстрованою та проживала, до часу смерті, за адресою: вул.Шевченка, 46, в с.Лобойківка Петриківського району Дніпропетровської області. На день смерті спадкодавець проживала разом з квартирантами: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] Позивач долучив копію технічного паспорту, з інвентаризаційним № 716, на житловий будинок № 46 по вул.Шевченка в с.Лобойківка, де замовником вписано [PERSON], який проживає за тією ж адресою. З висновку про оціночну вартість обєкту нерухомості встановлено, що ринкова вартість спірного будинку, станом на 18.03.2016, склала 42\~200,00 грн. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~У ст. 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Встановлення часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно. Згідно виписки з по господарської книги № 6 роком побудови спірного будинку є 1940 рік. Відповідно до\~статті 524 Цивільного кодексу Української РСР\~(в редакції 1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно до абз. 3 ч. 2\~статті\~\~331 Цивільного кодексу, якщо право власності на нерухоме майно, відповідно до закону, підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Частиною 3. ст. 3 Закону України, від 01 липня 2004 року, «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» закріплено пложення про те, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 вказаного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Необхідно зазначити, що державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як\~\~Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі\~наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене\~наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5\~і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Вищезазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності\~ЦК\~та Законом України від 01 липня 2004 року „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у по господарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у по господарські книги місцевих рад. По господарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В по господарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Судом встановлено, що незважаючи на внесення відповідних записів\~\~у по господарську книгу [PERSON] своє право власності в БТІ не зареєструвала (не оформила). Інструкція, її п.4, про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі\~наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ, в тому числі й на підставі записів у по господарських книгах (п. 20 Інструкції). При цьому обов'язкової реєстрації (інвентаризації) будинків і домоволодінь у межах сел передбачено не було. Тобто, записи у по господарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні даного спору,\~\~щодо визнання права власності на житловий\~\~будинок, в порядку спадкування за заповітом, суд оцінює записи у по господарській книзі, з яких вбачається, що спірний будинок належав спадкодавцеві, у сукупності з іншими представленими суду доказами. Відповідно до статей 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Згідно ч.1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Згідно ст.ст. 1233, 1235 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті, а тому заповідач, зокрема має право призначити своїми спадкоємцями фізичних осіб, незалежно від наявності в нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Зазначене є підставою для задоволення позову і визнання за позивачем права власності, в порядку спадкування за заповітом, на житловий будинок, що розташований на земельній ділянці за адресою: с.Лобойківка, Петриківського району Дніпропетровської області, по вул. Шевченка, № 46, після [PERSON], яка померла 25.11.2010 року. Позивач, при зверненні до суду із позовом, сплатив судовий збір в повному обсязі і позовних вимог, щодо стягнення його з відповідача, не заявляв, у звязку з чим суд вирішив судові витрати по сплаті судового збору залишити за позивачем.

Outcome: approved