Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-16 00:00:00

\~ \~ \~ \~06 липня 2016 року позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить визнати за ним право власності на земельну ділянку\~ площею 0,1947 га, розташованої за адресою с.Грейгове Жовтневого району Миколаївської області, провулок Котовського (нині пров. Війська Запорізького) 6, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої 15 листопада 2014 року. В обґрунтування своїх вимог вказував, що після смерті його матері залишилося спадкове майно, в тому числі, у виді вищевказаної земельної ділянки. Він є єдиним спадкоємцем та спадщину прийняв, отримав свідоцтво про право на спадщину на інше спадкове майно, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину щодо вищевказаної земельної ділянки йому було відмовлено у звязку з проведенням реєстрації права власності спадкодавця щодо цієї земельної ділянки вже після її смерті, тому за захистом своїх прав позивач змушений звернутися до суду із цим позовом. Позивач [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій свої позовні вимоги підтримав та просив справу розглянути за його відсутності. Також зазначив, що у звязку зі зміною назви провулку, новою адресою вказаної спірної земельної ділянки є с. Грейгове пров. Війська Запорізького, 6. Відповідач [PERSON] сільська рада Жовтневого району Миколаївської області звернулася до суду із заявою, в якій позовні вимоги [PERSON] щодо визнання за ним права власності на спадкове майно визнала та просила справу розглянути у відсутність їх представника. Дослідивши письмові докази по справі в межах заявлених позовних вимог суд встановив, що за даними копії свідоцтва про смерть І-ФП № 211326, [PERSON] померла 15 листопада 2014 року, про що міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції здійснено актовий запис про смерть за № 4759 від 18.11.2014 року. За даними [PERSON] сільської ради, станом на день смерті [PERSON] із нею був зареєстрований та проживав з кола спадкоємців син [PERSON]. Згідно даних спадкової справи, заведеної Жовтневою державною нотаріальною конторою Миколаївської області, єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті [PERSON] є позивач по справі [PERSON]. 16 червня 2016 року на імя [PERSON] було видане свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] щодо житлового будинку № 6 по провулку Котовського в с.Грейгове Жовтневого району Миколаївської області. За даними технічного паспорту, виготовленого щодо вищевказаного майна28.07.2016 року, назву провулку за вказаною адресою змінено на провулок Військо Запорізьке. Підстави, з яких позивач був змушений звернутися до суду із цим позовом підтверджуються постановою нотаріуса про відмову у вчинені нотаріальних дій, а саме: нотаріусом відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину щодо земельної ділянки площею 0,1974 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, посилаючись на те, що правовстановлюючий документ на імя спадкодавиці щодо цього майна видане вже після її смерті. Згідно копії державного акту IV-МК № 000539, [PERSON] належала земельна ділянка площею 0,19 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, що виданий 26 лютого 1996 року, на підставі рішення виконкому [PERSON] сільської ради народних депутатів від 31.07.1995 року за № 37. Вказаний акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 288. Відповідно до п.4.15. Глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. За даними копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, державна реєстрація права власності [PERSON] щодо цього майна здійснена 17 грудня 2014 року, тобто після смерті спадкодавиці, що стало підставою для відмови у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину. За положеннями ст.22 Земельного Кодексу, у редакції, що діяла на час передачі у власність спадкодавця цього майна право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Відповідно до ст. 23 Земельного кодексу (1990 р.) - право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Відповідно до ст.126 ЗК України, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (тобто смерті спадкодавця) право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до\~Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідно до роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ „Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування" від 27.09.2012 року N 10-1387/0/4-12, в яких зазначено, що відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Враховуючи вищевикладене, приписи ст.ст. 22,23 ЗК України, в редакції чинній на час передачі у власність [PERSON] спірної земельної ділянка, остання набула щодо цього майна всіх прав як власник, однак зі зміною законодавчих норм не здійснила дії щодо реєстрації своїх прав. В той же час, виходячи з загальних положень дії законодавчих актів у часі, право власності [PERSON] на це майно із зміною законодавчих норм не припинилося, проте відсутність реєстрації цих прав перешкоджає оформленню спадкових прав її спадкоємцем. Відповідно до положень цивільного закону (ст. 1218 ЦК), до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Положення ч.1 ст.15 та ст.392 ЦК України вказують, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З наведеного, та встановивши, що відповідно до положень ст.ст. 1261, 1268 ЦК України, [PERSON] є єдиним спадкоємцем майна після смерті своєї матері [PERSON], проте можливість нотаріально оформлення його прав вичерпана, встановивши належність вищевказаного майна спадкодавцю, суд вважає, що відповідно до ст. 16 ЦК України, цивільне право позивача підлягає захисту судом шляхом визнання за ним права власності на вказане спадкове майно.

Outcome: approved