Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-27 00:00:00

7 червня 2013 року до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області надійшла позовна заява Публічного Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення суми заборгованості за кредитним договором № DNH4KR74810521 від 26 липня 2006 року. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на ті обставини, що 26 липня 2006 року між ВАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № DNH4KR74810521 від 26 липня 2006 року. Відповідно до умов укладеного договору позивач ПАТ «КБ»Приватбанк» надав [PERSON] кредит в розмірі 2990,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 2,09% в місяць ( 25,08% на рік) на суму залишку заборгованості за кредитом, а відповідач зобов'язався повернути вказану суму протягом 24 місяців зі сплатою відсотків. Погашення заборгованості повинно було здійснюватися щомісячно з 10 по 17 число кожного місяця в сумі 160,22 гривень. Оскільки на день звернення до суду у відповідача [PERSON] виникла заборгованість за кредитним договором яка станом на 24 травня 2013 року складає: заборгованість за кредитом в сумі 2989,00 гривень, заборгованість за процентами в розмірі 13364,03 гривні, пеня за несвоєчасність повернення кредиту в сумі 22088,77 гривень, а також штраф фіксована частина в розмірі 500,0 гривень, штраф ( процентна складова) в розмірі 1922,00 гривні, а всього сума заборгованості складає 40863,89 гривень, позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] вищезазначену заборгованість. Також позивач просить суд стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 408,64 гривень. В судовому засіданні представник позивача - [PERSON] діюча на підставі довіреності повністю підтримала позовні вимоги та пояснила, що між Банком та [PERSON], було укладено договір № DNH4KR74810521 від 26 липня 2006 року, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит в сумі 2990,00 зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 2,09% в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Строк вказаного кредитного договору 24 місяці з моменту підписання. У зв'язку з тим що відповідач взагалі не сплачував за кредитними зобов'язаннями станом на 24 травня 2013 року у відповідача [PERSON] існує заборгованість за кредитом в сумі 40 863,89 гривень, яку представник позивача просить суд стягнути з відповідача в повному обсязі, а також просить суд стягнути з відповідача на користь Банку судові витрати в розмірі 408,64 гривень. Щодо клопотання представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про застосування строків позовної давності до вимог про стягнення заборгованості за кредитом, то представник позивача звертає увагу суду що кредитним договором п.5.5. «Умов надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка» «Стандарт» встановлено термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором тривалістю в 5 років. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі та просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі у зв'язку зі спливом строку позовної давності. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] пояснив, що позовні вимоги він не визнає повністю, оскільки відповідач взагалі не сплачував по кредитному договору № DNH4KR74810521 від 26 липня 2006 року, а тому строк позовної давності повинен рахуватися з 26 серпня 2006 року, тоб то з моменту коли у позивача виникло право вимоги. Строк позовної давності визначений в п.5.5. «Умов надання споживчого кредиту» не визнає, оскільки вказаний пункт договору суперечить Цивільному законодавству. При цьому просить суд звернути увагу, що Банк звертаючись з позовними вимогами про стягнення з відповідача відсотків, пені та штрафів порушує статтю 61 Конституції України. Просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Суд вислухав сторони розглянув матеріали справи надійшов висновку що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 26 липня 2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON], було укладено кредитний договір № DNH4KR74810521 від 26 липня 2006 року, який складається з заяви позичальника № DNH4KR74810521 та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт), відповідно до яких [PERSON] отримав кредит в сумі 2990,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,09 % у місяць на суму залишку заборгованості по кредиту. Строк дії договору 24 місяці. (а.с. 7-15) Згідно статуту Публічного Акціонерного Товариства «Приватбанк» найменування Закрите акціонерне товариство Комерційний Банк «Приватбанк» змінено на Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк». Згідно свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи зміна найменування юридичної особи було зареєстровано 17 липня 2009 року. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належними чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно розрахунку заборгованості за договором № DNH4KR74810521 від 26 липня 2006 року станом на 24 травня 2013 року відповідач [PERSON] має заборгованість за кредитом в сумі 40 863,89 гривень. Погашень заборгованості за кредитним договором взагалі ніяких не було, окрім однієї гривні, появу якої представник позивача пояснити не може. ( а.с.4,5) В судовому засіданні представником відповідача [PERSON] - [PERSON] було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності. Відповідно до ст.. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки. Початок перебігу строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок відповідно до ст. 253 ЦК України. Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Однак перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч.ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Статтею 1048 ЦК України передбачено, що у раз відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. По справі було встановлено, що згідно із заявою позичальника № DNH4KR74810521 від 26 липня 2006 року та Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам ( Розстрочка) (Стандарт)» позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, в сумі 160,22 гривень в період з 10 по 17 число кожного місяця. Таким чином право кредитора вважається порушеним з моменту неповернення чергового платежу, ( а саме з 17 серпня 2006 року ) а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Зазначені правові висновки містяться в Постанові Верховного суду України "Про стягнення заборгованості за кредитним договором" від 06.11.2013 року № 6-116цс13. Однак згідно судового наказу виданого 6 березня 2009 року Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя, з [PERSON] на користь ПАТ «КБ»Приватбанк» було стягнуто суму заборгованості за кредитним договором № DNH4KR74810521 від 26 липня 2006 року станом на 25 грудня 2008 року в розмірі 9662,75 гривень. ( а.с. 111) Таким чином строк позовної давності було перервано 6 березня 2009 року а тому після переривання перебіг позовної давності починається заново. Згідно ухвали Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 25 березня 2011 року, судовий наказ від 6 березня 2009 року виданий за заявою ПАТ «КБ»Приватбанк» про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № DNH4KR74810521 від 26 липня 2006 року в сумі 9662,75 гривен, було скасовано за заявою [PERSON] Позивачу було роз'яснено про можливість звернутися в позовному провадженні. ( а.с.112) Враховуючи вимоги ст. 264 ЦК України, строк позовної давності знов було перервано, і він почався заново. ПАТ «КБ «Приватбанк» звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя 7 червня 2013 року, а тому загальний строк позовної давності щодо звернення до суду пропущено не було. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. ч. 1,3 ст. 549, ч.3 ст. 551 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Підставою, яка породжує обов'язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов'язання, яке визначається ст. 610 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 551 ч.2 ЦК України та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам (п. 5.1) при порушенні Позичальником будь якого із зобов'язань, передбачених Заявою та п.п.3.2.2, 3.2.3 даних Умов, Банк має право нарахувати, а Позичальник зобов'язується сплатити Банку пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менш 1 гривні за кожен день прострочки платежу. За загальним правилом, що випливає із Цивільного Кодексу України, період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання, не обмежується. Відповідно до ст.. 258 ч.2 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За правилами ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Статтею 266 ЦК України, передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Враховуючи, що судом було встановлено що ПАТ «КБ «Приватбанк» при зверненні до суду з позовними вимоги про стягнення суми заборгованості за кредитним договором не порушив строки позовної давності щодо основної вимоги, а тому у позивача є право на звернення до суду про стягнення додаткової вимоги. При цьому враховуючи норми ст. 266, 258 ч.2 ЦК України, стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою, тоб то суд вважає, що пеня повинна бути нарахована в період з 24 травня 2012 року по 24 травня 2013 року. Щодо посилань представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про те що банк вимагаючи від відповідача сплати відсотків, пені та штрафу ( фіксованої частини та процентної складової) порушує норми ст. 61 Конституції України, суд розглядаючи вказане питання прийшов до наступного. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. При цьому штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання У той самий час, відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. На відміну від процентів, які є платою за користування чужими грошима, неустойка є засобом забезпечення виконання зобов'язання і одночасно способом цивільно-правової відповідальності. Статтею 61 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Аналіз правових норм, зокрема, ст.ст. 536, 549 ЦК України дає підстави для висновку про те, що проценти та неустойка є різними правовими інститутами, обмеження можливості одночасного застосування яких законом не встановлена. Умовами договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником строків погашення кредиту і процентів за користування ним. При цьому згідно з ч.1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання забезпечується зокрема неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання ( ч.2 ст.549 ЦК України) Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми не своєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання ( ч.3 ст.549 ЦК України) Штраф є відповідальністю, яка залежить лише від суми невиконаного або не належно виконаного зобов'язання й у часі визначається з настанням однієї з подій, як невиконання або не належного виконання зобов'язання, має разовий характер, тобто вичерпується з настанням самого факту порушення зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, тобто встановлює певні юридичні наслідки у вигляді обов'язку сплатити певну суму, яка залежить не тільки від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання, а й від часу такого не виконання. Таким чином пеня та штраф є різними видами неустойки, як засобу юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій. Згідно з п. 5.3 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, сторонами передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за інші правопорушення, а саме : за порушення строків платежів по будь якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язується сплатити Банку штраф в розмірі 500 гривень +5% від суми заборгованості. Оскільки загальний розмір заборгованості відповідача становить 22539,72 гривні ( 2989,00 +13364,03 +6186,69) з нього підлягає стягненню штраф процентна складова в розмірі 1126,99 гривень ( 22539,72 х 5 : 100) За таких обставин доводи представника відповідача в частині неправильного застосування судом вимог статті 61 Конституції України і ст. 549 ЦК України та покладення на нього подвійної цивільно-правової відповідальності одного і того ж виду за одне і те саме порушення договірного зобов'язання не знайшли свого підтвердження. Таким чином судом встановлено факт наявності у відповідача [PERSON] відповідальності перед ПАТ "КБ "Приватбанк" за невиконане зобов'язання по кредитному договору № DNH4KR74810521 від 26 липня 2006 року в межах строку позовної давності в розмірі: заборгованість за кредитом в сумі 2989,00 гривень, заборгованість за відсотками в сумі 13 364,03 гривень, пеня за порушення строків погашення відсотків ( в межах строку позовної давності) в розмірі 6186,69 гривень, та штраф (фіксована частина + процентна складова) в сумі 1626,99 гривень ( 500 +1126,99). Крім того, при зверненні до суду позивачем були сплачені судові витрати: судовий збір у сумі 408,64 гривень що підтверджується квитанцією. У зв'язку з частковим задоволенням позову судові витрати підлягають перерозподілу в порядку ст..88 ЦПК України, а тому, враховуючи розмір задоволених позовних вимог, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь банку в порядку сплати судового збору сума 241,67 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial