Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до ПАТ «Електоромонтаж» про визнання укладеним договору купівлі-продажу, визнання права власності на нежитлову будівлю та визначення способу виконання рішення. Представник позивача в суді, обгрунтовуючи та підтримуючи позовні вимоги, пояснив, що між ним та ЗАТ «Електромонтаж», який пізніше було переіменовано у ВАТ «Електромонтаж», 09 лютого 2007 року було укладено договір фінансового лізингу № 04-09/02-07 щодо нерумого майна за адресою: Хмельницька обл.,м.Кам»янець-Подільський, вул.Індустріальна, 2 нежитлової одноповерхової будівлі загальною площею 108,6 кв.м., розташованої на земельній ділянці загальною площею 1\~395 кв.м. Строк дії Договору лізингу сторони визначили у 35 місяців, тобто до 09 січня 2010 року. На підтвердження передачі об»єкту лізингу сторонами був підписаний акт здачі-приймання нежитлової будівлі . Позивач прийняв об»єкт лізингу у користування, ніс і несе необхідні поточні витрати по його утриманню та недопущенню псування. Він повністю виконав свої обов»язки за вищевазаним Договором лізингу, тому у відповідності до п. 6.2 Договору звернувся до відповідача із проханням скласти та підписанти акт кінцевих розрахунків та вчинити необхідні дії для отримання ним права власності на об»єкт лізингу., оскільки сплатив на користь відповідача повну вартість об»єкту лізингу та фактично прийняв майно у володіння. Формальне укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна (об»єкту лізингу), вартість якого була ним внесена у складі лізингових платежів, мала відбутися після укладення між сторонами акту кінцевих розразунків. Він неодноразово письмово звертався до відповідача, надсилав йому акт кінцевих розрахунків та пропозицію укласти договір купівлі-продажу нерухомого майна, але отримав формальні відписки. Вважає, що відповідач своєю бездіяльністю порушує його законні права на оформлення акту кінцевих розрахунків та формальне укладання договору купівлі-продажу нерухомого майна, яке було об»єктом лізингу і на набуття у власність нерухомості, що гарантовано положеннями Договору лізингу., який має ознаки змішаного договору, оскільки в п. 6.2. міститься вказівка на те, що акт кінцевих розрахунків є документом, що підтверджує перехід права власності на майно від лізингодавця до лізингоотримувача. Крім того, відсутні вимоги про повернення відповідачу нерухомого майна. При цьому вважає за необхідне зазначити, що вимогами Договору лізингу не передбачено обов»язок позивача повернути відповідачу об»єкт лізингу у випадку виконання позивачами зобов»язань за Договором лізингу та закінченням строку дії Договору, тому просить вважати укладеним договір купівлі-продажу, визнати право власності на нежитлову будівлю та визначити спосіб виконання рішення. В судове засідання позивач та його представник не з»явились, звернулись до суду із заявою про розгляд справи у їх відсутності, направивши суду пояснення з повним підтриманням позовних вимог. Представник відповідача звернувся до суду із заявою про розгляд справи у їх відсутності , позов у попередньому судовому засіданні визнав частково, мотивуючи і обгрунтовуючи тим, що при перейменуванні ЗАТ «Електоромонтаж» у ВАТ «Електромонтаж», не збереглися усі прибуткові касові ордери щодо внесення платежів по Договору лізингу, тому підписати акт кінцевих розрахунків не можуть та відмовляються укласти договір купівлі-продажу спірного нерухомого майна, крім того, перереєстрація права власності та виготовлення технічної документації на об»єкт лізингу потребує вчинення ними додаткових дій, що матиме довготривалий характер. Не заперечують проти того, що 09 лютого 2007 року ПАТ «Електромонтаж» (на той час ЗАТ «Електромонтаж»), під час укладання із [PERSON] договору фінансового лізингу, передало у лізинг належну акціонерному товариству нежитлову одноповерхову будівлю загальною площею 108,6 кв.м., розташовану на земельній ділянці 1\~395 кв.м. за адресою : Хмельницька обл,, м.Кам»янець-Подільський, вул.Індустріальна, 2, яка була приватизована орендним підприємством «Електромонтаж-1» у складі цілісного майнового комплексу шляхом укладання нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 30.11.1993 року. Суд розглядає справу у відсутності сторін. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлено, що між [PERSON] та ЗАТ «Електромонтаж», який пізніше було переіменовано у ВАТ «Електромонтаж», 09 лютого 2007 року було укладено договір фінансового лізингу № 04-09/02-07. Об»єктом лізингу є нерухоме майно за адресою: Хмельницька обл.,м.Кам»янець-Подільський, вул.Індустріальна, 2, що належить Лізингодавцю на праві власності . Об"єкт лізингу складається з нежитлової одноповерхової будівлі загальною площею 108,6 кв.м., розташованої на земельній ділянці загальною площею 1\~395 кв.м. (п.2.2.) Лізингодавець надає Лізингоодержувачу нерухоме майно у вигляді фінансового лізингу строком на 35 місяців. Лізингоодержувачі набувають права власників після закінчення строку дії цього Договору та сплати всєї обумовленої Договором суми (п.6.1..) Довгостроковий викуп майна Лізингоодержувачем є можливим лише в разі виконання ним всіх зобов»язань за цим Договором та з письмової згоди Лізингодавця (п.13.1.) 09 лютого 2007 року сторонами складений акт здачі-приймання спірного майна до договору фінансового лізингу № ФЛ-02/2009. 13 березня 1995 року видано державний акт на право користування землею Київському спеціалізованому управлінню «Електромонтаж № 423» Корпорації Укрмонтажспецбуд» (Кам»янеь-Подільська виробнича дільниця) для обслуговування виробничої бази, відповідно до рішення Кам»янець-Подільської міської Ради від 22 грудня 1993 року №10 та надано у постійне користування 0,139 га землі . Згідно копій квитанцій від 09.02.2007 року, 27.08.2007 року, 14.04.2008 року, 11.08.2008 року, 06 січня 2009 року та 30.03.2009 року позивачем сплачено по договору № ФЛ-02/2009 10\~000 грн. У відповіді ЗАТ «Електромонтаж» №3 від 05.01.2010 року на заяву позивача про надіслання йому акту кінцевих розрахунків вказано, що через певні економічні труднощі , а саме через стійку фінансову неспроможність та неможливість проведення ними розрахунків за виконання робіт, пов»язаних із землекористуванням ділянкою, на якій розташоване нерухоме майно, яке було предметом лізингу. У відповіді ЗАТ «Електромонтаж» №27-1 від 19.04.2011 року на заяву позивача про підписання акту кінцевих розрахунків вказано, що у зв»язку із зміною найменування товариства, а саме з ЗАТ «Електромонтаж» на ПАТ «Електромонтаж» та переоформлення документів прохання зачекати щодо укладення договору купівлі-продажу будівлі дільниці у м.Кам»янець-Подільському. Згідно копії протоколу №01-21/04 від 21.04.2005 року загальних зборів акціонерів ЗАТ «Електромонтаж» ухвалено відокремлений підрозділ БУ- 423 перевести на консолідований баланс та повідомити податкові органи до 01.07.2005 року. Відповідно до рішення Кам»янець-Подільської міської Ради народних депутатів ХХІ скликання шістнадцятої сесії від 22.12.1993 року №10 будівельному управлінню №423 передано в постійне користування 0,14 га землі, на підставі якого 18.03.1995 року було видано Киівському спеціалізоваому управлінню «Електромонтаж №423» Корпорації «Укрмонтажспецбуд» (Кам»янець-Подільська виробнича дільниця) Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою площею 0,139 га для обслуговування виробничої бази. 07.09.2013 року було виготовлено кадастровий план земельної ділянки для обслуговування виробничої бази ПАТ «Електромонтаж» в м.Кам»янець-Подільський, вул.Індустріальна,2 та присвоєно кадастровий номер [NUMBER]: 18 : 003 : 0064. Відповідно до рішення за №1089 від 30.07.2010 року за ЗАТ «Електромонтаж» оформлено право власності на нежитлову будівлю дільниці загальною площею 108,6 кв.м. На підставі Статуту ПАТ «Електромонтаж», зареєстрованого Голосіївською районною в місті Києві державною адміністрацією 21.06.2011 року за №10681050012000227, назву підприємства змінено із ЗАТ на ПАТ «Електромонтаж». Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред»явити позов про визнання його права власності, якшо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його права власності. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен може володіти, користуватися і розпоряджатися своє власністю, не завдаючи при цьому шкоди правам інших осіб та не порушуючи їхніх інтересів. Відповідно до ст.182 ЦК України право власності на інші речові права, на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх вининкнення, перхід і припинення підлягають державній реєстрації. У відповідності зі ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов»язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст.526 ЦК України зобов»язання має виконуватись надежним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов»язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до положень ст.629 ЦК України договір є обов»язковим для виконання сторонами. За змістом ст.610 ЦК України порушенням зобов»язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов»язання (неналежне виконання). Судом встановлено, що відповідач, мав законне право на спірне майно, оскільки у серпні 2010 року зареєстрував право власності на спірну нежитлову будівлю. 07.09.2013 року було виготовлено кадастровий план земельної ділянки і присвоєно кадастровий номер земельній ділянці, на якій розташована нежитлова будівля, умови договору фінансового лізингу № ФЛ-02/2009 від 09.02.2007 року не виконав, тобто не виконав взяті на себе перед позивачем зобов»язання, чим порушив право позивача на володіння, розпорядження та користування спірним майном, крім того, представник відповідача частково позов визнав, тому вимога позивача про визнання права власності на спірне майно підлягає задоволенню. Позовна вимога позивача, в якій він просить вважати укладеним 09 січня 2010 року договір купівлі-продажу нерухомого майна, суд вважає такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов»язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов»язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч.1 ст.657 ЦК України договір купівлв-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває у податковій заставі. Відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України якщо сторони домовились щодо істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Позивачем не надано жодного доказу укладення 09 січня 2010 року між сторонами договору купівлі-продажу спірного майна у письмовій формі, а тому законних підстав вважати його укладеним немає. Крім того, статтею 220 ч.2 ЦК України не передбачено такого поняття, як визнання договору укладеним, а є поняття визнання договору дійсним, що є свідченям того, що між сторонами повинен бути укладено договір купівлі-продажу в письмовій формі і доведено факт, що інша сторона ухиляється від його нотаріального посвідчення. На підставі вищевикладеного, суд прийшов до висновку, що за [PERSON] слід визнати право власності на нерухоме майно за адресою: Хмельницька обл., м.Кам»янець-Подільський, вул.Індустріальна,2, нежитлову одноповерхову будівлю загальною площею 108,6 кв.м., розташовану на земельній ділянці загальною площею 1\~395 кв.м., а в іншій частині позову слід відмовити.

Outcome: partial