Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-27 00:00:00

30 квітня 2021 року до суду звернувся позивач із позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу №8483 від 31.05.2019 року в сумі 56145,96 грн., яка складається з заборгованості за договором у розмірі 3206,64 грн., неустойки у розмірі 35 % у розмірі 1332,32 грн., пені у розмірі 2 % від суми заборгованості у розмірі 44891,00 грн., орендної плати за користування товаром у розмірі 6716,00 грн. Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця [PERSON] обґрунтовані наступним. Між ФОП [PERSON] та відповідачем виникли договірні відносини на підставі договору №8483 від 31 травня 2019 року, за умовами якого продавець [PERSON] зобов`язується передати у власність покупцеві - [PERSON] наступний товар: планшетний ПК 10.1' BRAVIS NB 106 3G - вартістю 3806,64 грн. Позивач свої зобов`язання перед відповідачем, відповідно до укладеного договору, виконав в повному обсязі, що вбачається із Акту приймання-передачі від 31.05.2019 року. Відповідач товар отримав, претензій щодо нього та щодо виконання продавцем своїх обов`язків за договором не мав, про що свідчить його підпис. Сторони визначили, що [PERSON] сплачує перший платіж у розмірі 600,00 грн., а далі - щомісячно рівними частинами у розмірі 292,00 грн. протягом 11 місяців. Однак, відповідач перед продавцем виконав свої зобов`язання частково: сума боргу відповідача за договором становить 3206,64 грн. Крім того, договором передбачено, що покупець сплачує неустойку у розмірі 35 % від суми заборгованості, що становить 1332,32 грн., пені 2% від суми заборгованості за кожен день прострочення виконання зобов`язання, що становить 44891,00 грн. та орендної плати в сумі 6716,00 грн. Ухвалою суду від 05 травня 2021 року позовну заяву Фізичної особи-підприємця [PERSON] залишено без руху. 18 травня 2021 року до суду надійшла уточнена позовна заява на виконання зазначеної ухвали суду. Ухвалою суду від 24 травня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Справа була призначена чотири рази до слухання в судові засідання. Від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги просив задовольнити, проти заочного розгляду не заперечував. Відповідач до судового засідання повторно не з`явився, причину неявки та своїх зауважень суду не повідомив, про день та час слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, про що в матеріалах справи є підтвердження. Відповідно до ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. На підставі наявних у справі доказів, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. У відповідності до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст.12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Згідно приписів ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, дослідивши докази по справі, надавши їм оцінку, вважає, що висунуті позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до частини першої ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (частини 1 та 2 ст.612 ЦК України). Стаття 655 ЦК України визначає, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною другою ст. 530 ЦК України встановлено, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно із частиною першою ст. 662 ЦК України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Судом встановлено, що між ФОП [PERSON] та [PERSON] 31 травня 2019 року було укладено договір купівлі-продажу №8483 (далі - договір), за умовами якого продавець [PERSON] зобов`язувався передати у власність покупцеві - [PERSON] наступний товар: планшетний ПК 10.1' BRAVIS NB 106 3G - вартістю 3806,64 грн. (а.с.11). Згідно акту приймання-передачі від 31 травня 2021 року позивач передав, а відповідач прийняв товар, що визначений у договорі, тобто свої зобов`язання перед відповідачем, відповідно до укладеного договору, [PERSON] виконав в повному обсязі. Відповідач товар отримав, претензій щодо нього та щодо виконання продавцем своїх обов`язків за договором не мав, про що свідчить його підпис (а.с.12). Пунктом 5 договору визначено порядок оплати. Зокрема, [PERSON] сплачує перший платіж у розмірі 600,00 грн., а далі - щомісячно рівними частинами у розмірі 292,00 грн протягом 11 місяців: з червня 2019 року по квітень 2020 року включно. Відповідач перед продавцем виконав свої зобов`язання частково: сума боргу відповідача за договором становить 3206,64грн., яка підлягає стягненню на користь позивача. Щодо позовної вимоги про сплату неустойки у розмірі 35 % від суми заборгованості, що становить за розрахунком позивача - 1332,32 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до пункту 7.2 договору, договір вступає в силу з моменту його підписання обома сторонами і діє до повного виконання сторонами зобов`язань, згідно даного договору. Продавець має право розірвати договір в односторонньому порядку у випадку невиконання покупцем зобов`язань щодо оплати. У цьому випадку покупець повинен сплатити неустойку в розмірі 35% від загальної вартості договору і повернути отриманий товар. Раніше сплачені суми зараховуються як оплата за користування товаром (орендна). До закінчення строку договору товар залишається вартістю продавця. Виходячи із вказаного пункту договору, неустойка в розмірі 35% загальної вартості товару має бути сплачена [PERSON] у випадку одностороннього розірвання договору зі сторони продавця. Однак, позовна заява [PERSON] не містить вимоги про розірвання договору в односторонньому порядку, тому, відповідно, його вимога щодо стягнення неустойки в розмірі 35% загальної вартості товару є безпідставною і такою, що не підлягає задоволенню. Частиною 1 статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання, відповідно до ч.3 ст.549 ЦК України. Згідно частин 1 та 2 ст.551 ЦК України, предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Пунктом 5.1 договору визначено, що у випадку несвоєчасної оплати нараховується пеня з розрахунку 2% від суми заборгованості (загальної) за кожен день прострочки, що згідно розрахунку позивача становить 44891,00 грн. В той же час ч.3 ст.551 ЦК України надано право суду щодо зменшення розміру неустойки, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Верховний Суд України у постанові від 03 вересня 2014 року у справі №6-100цс14 з приводу частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав висловив правову позицію, яка полягала в тому, що суд має право зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Згідно постанов Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", від 20 травня 2020 р. № 392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", від 22 липня 2020 р. № 641 "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19 та від 09 грудня №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» на всій території України було запроваджено карантин з 12 березня 2020 року і неодноразово продовжувався, в тому числі до 01 жовтня 2021 року. Враховуючи те, що сума заборгованості [PERSON] перед [PERSON] становить 3206,64 грн., то нарахована ним сума пені в розмірі 44891,00 грн. на думку суду є значно перевищеною. Крім того, суд вважає дію карантину з 12 березня 2020 року по дату ухвалення рішення обставиною, що має істотне значення, тому з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та п.4 ч.5 ст.12 ЦПК України щодо обов`язку суду сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, суд вважає за можливе зменшити розмір пені з 44891,00 грн. до 6000,00 грн. Щодо позовної вимоги про стягнення орендної плати в сумі 6716,00 грн. суд зазначає наступне. За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк, згідно ч.1 ст.759 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.762 ЦК України, за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. ФОП [PERSON] та [PERSON] 31 травня 2019 року уклали договір купівлі-продажу товару і в п.1 договору зазначено, що продавець зобов`язується передати у власність, а покупець - на умовах даного договору прийняти та оплатити в комплектації згідно документації. Тобто, умовами договору було визначено передачу у власність товару, а не в найм (оренду). Крім того, [PERSON] ставить вимогу про стягнення заборгованості щодо недоплаченої вартості товару, і в той же час просить стягнути орендну плату за користування товаром, що суперечить загальним засадам договірних відносин. Згідно з ч.1, п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи те, що суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову, згідно до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме в сумі 127,12 грн.

Outcome: partial