Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] згідно якого просить визнати [PERSON],1986 року народження таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] та примусово зняти його з реєстраційного обліку в квартирі. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 06.11.2006 р. на підставі договору міни, позивач приватизувала 1/2 частини квартири за адресою: [ADDRESS]. 1/2 частини квартири по вищевказаній адресі, належить сину позивача [PERSON], який не зареєстрований за адресою [ADDRESS] 4. Згідно з довідки ШРДА № 109.109/ОПП/К-3975 від 23.08.2018 р. за вищевказаною адресою зареєстровані: [PERSON] з 15.09.1981 року, [PERSON] з 17.12.1985 року та [PERSON] з 07.02.2008 року. Однак, відповідач [PERSON] не проживає понад 18 років, що підтверджується актом про не проживання від 23.03.2015 року, актом про не проживання від 13.06.2018 року та актом про не проживання від 22.08.2018 року. За останній рік відповідач жодного разу не з'явився в спірній квартирі, при тому, що позивач не створює перешкод у користуванні житлом відповідачу. Стороні позивача відомо, що відповідачу належить на праві приватної власності квартира в якій він фактично проживає і має право зареєструвати своє місце проживання. Всі матеріальні надбання в квартирі належать позивачу та покладено на неї обов'язок з утримання житла. Протягом усього часу позивач змушена оплачувати рахунки за житлово-комунальні послуги зокрема і на відповідача, що створює фінансові труднощі, оскільки [PERSON] є пенсіонером, розмір пенсії якої становить 1 965 грн. Відповідач участі в оплаті житлово-комунальні послуги за всі роки реєстрації місця проживання не приймав. У зв'язку з чим, просить задовольнити позовні вимоги та покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору. Ухвалою Шевченківського районного суд м. Києва від 01 листопада 2018 у справі відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, учасникам процесу роз'яснено право подати заяви по суті справи та заяви з процесуальних питань відповідно до положень чинного ЦПК України. У встановлений судом строк, відповідач будучи повідомленою належним чином, відзив на позов не подала, клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від відповідача також не надходило. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Встановлено , що позивач [PERSON] є власником 1/2 частини квартири [ADDRESS], на підставі договору міни посвідченого Першою Київською державною нотаріальною конторою 19.10.2006 р. Іншим власником 1/2 частини квартири [ADDRESS] є [PERSON], на підставі договору міни посвідченого Першою Київською державною нотаріальною конторою 19.10.2006 р. У спірній квартирі зареєстровані станом на 23.08.2018 року позивач [PERSON] з 07.02.2008 року, відповідач [PERSON] з 17.12.1985 року та [PERSON] з 15.09.1981 року, що підтверджується наданою ШРДА відповіддю на заяву позивача № 109/ОПП/К-3975. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Положеннями ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Способами захисту свого цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого, припинення дії, яка порушує. Згідно положень ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 319 ч. 1 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Окрім того, положеннями ст. 391 ЦК України регламентовано, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із ч. 1 ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", - зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Постановою Верховного Суду України у справі № 6-57цс11 від 16.01.2012р. визначено, що вказаний Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, а положення статті 7 цього Закону застосовуються до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Пунктами 33, 34 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" № 5 від 07.02.2014 року передбачено, що відповідно до положень ст.391,396 ЦК України позов про усунення порушень прав, не пов"язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Як зазначає позивач, [PERSON] не проживає за адресою місця реєстрації, його особистих речей в квартирі немає. Також, актами від 23.02.2015 р., 13.06.2018 р. та 22.08.2018 р. підтверджується факт не проживання [PERSON] в квартирі [ADDRESS]. Під час розгляду справи доказів, які б свідчили про те, що відповідач приймає участь у сплаті комунальних та інших послуг на утримання квартири отримано не було. Таким чином, з огляду на вказані положення закону, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що факт реєстрації відповідача порушує права позивача, як співвласника квартири, оскільки це створює відповідні перешкоди у користуванні, володінні та розпорядженні власником своїм майном, суд вважає за можливе задовольнити позов в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS]. З іншого боку вимоги в зняття з реєстрації відповідача в квартирі [ADDRESS], зважаючи на наступне. Згідно до положень ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється відповідними органами реєстрації на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. У відповідності до положень ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. З огляду на викладене, обставини встановлені в судовоиму засіданні беручи до уваги вимоги чминного законодавста України вимога про зняття відповідача є передчасною. Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України, якими передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial