Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на 5/24 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті діда [PERSON] , який помер [INFO] ,мотивуючи свої вимоги тим, що у правовстановлюючому документі на спірний будинок не визначені частки членів колгоспного двору, які також мають право на частку в майні колгоспного двору, а тому нотаріус відмовляє в оформлені спадщини на частину зазначеного домоволодіння, і вона вимушена звернутись з позовом до суду. Ухвалою суду від 17 травня 2019 року вказана позовна заява була прийнята до розгляду, відкрито провадження по справі та вирішено про розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 04 червня 2019 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. Позивачка в судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити (а.с. 28). Відповідач - територіальна громада села Боромики Чернігівського району Чернігівської області в особі Боромиківської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області в судове засідання свого представника не забезпечила, надавши заяву з клопотанням про розгляд справи у відсутності їх представника, та зазначає про визнання позову ( а.с. 57). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, викликалися до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, і відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, вважаються повідомленими про дату, час та місце розгляду справи ( а.с. 61, 62). Крім цього відповідач [PERSON] була повідомлена про день та час розгляду справи телефонограмою, згідно якої просила розглядати справу у її відсутність та зазначила, що позов визнає ( а.с.63). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, була повідомлена про день та час розгляду справи телефонограмою, згідно якої просила розглядати справу у її відсутність та зазначила, що позов визнає ( а.с.63). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на частину житлового будинку з господарськими спорудами в порядку спадкування за заповітом, підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно копії свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] ( а.с.11). За життя [PERSON] склав заповіт, згідно якого розпорядився своїм майном на користь внучки [PERSON] , [INFO] та внука [PERSON] , [INFO] ( а.с.15). Після його смерті відкрилась спадщина. Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 07.09.2018 року по справі №748/2100/18 ( провадження №2-о/748/116/18), яке набрало законної сили 09.10.2018 року, встановлено факт належності померлому [INFO] [PERSON] свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок [ADDRESS] , яке було видане 22.07.1991 на ім`я [PERSON] на підставі рішення виконкому Чернігівської районної Ради народних депутатів від 13.07.1991 року №166, та зареєстроване 23.07.1991 року Чернігівським БТІ в реєстровій книзі №1 під реєстрованим №23 ( а.с.17-21). Як вбачається з копії зазначеного свідоцтва про право особистої власності на а.с.16, воно було видано голові колгоспного двору, а отже жилий будинок [ADDRESS] належав до колгоспного двору. За нормами ст.ст. 120, 123 ЦК УРСР, які діяли до ведення в дію Закону України "Про власність", кожен з членів колгоспного двору мали рівне право на майно колгоспного двору. Тобто, після введення в дію Закону України "Про власність" 15.04.1991 року у всіх членів колгоспного двору виникло право власності на все його майно в рівних частинах, в тому числі і на будинок з господарськими спорудами, які відносилися до цього колгоспного двору. Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 20 лютого 2019 року по справі №748/3411/18 (провадження №2/748/145/19), яке набрало законної сили 23.03.2019 ( а.с.26-27), встановлено, що до спадкового майна померлого [PERSON] належить 1/2 частка житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , інша 1/2 частка спірного житлового будинку належить [PERSON] , як члену колишнього колгоспного двору. Відповідно до матеріалів спадкової справи за № 60/2018 після померлого [INFO] [PERSON] , яка заведена в Чернігівській районній державній нотаріальній конторі, до нотаріуса звернулись: дочка спадкодавця - [PERSON] , з заявою про прийняття спадщини за законом; дружина спадкодавця - [PERSON] , з заявою про відмову від спадщини за законом на користь дочки спадкодавця [PERSON] та з заявою про прийняття спадщини по ст.1241 ЦК України; онук спадкодавця - [PERSON] , як спадкоємець за заповітом; онучка спадкодавця - [PERSON] , як спадкоємець за заповітом. Дані обставини відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України доказуваню не підлягають. Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 20 лютого 2019 року по справі №748/3411/18 (провадження №2/748/145/19), яке набрало законної сили 23.03.2019, встановлено, що [PERSON] набула 1/2 частку спірного домоволодіння як член колишнього колгоспного двору та 1/12 частку як спадкоємець за законом на підставі ст.1241 ЦК України після померлого [INFO] [PERSON] , а всього на 7/12 ( 1/2+1/12), та визнано за [PERSON] право власності на 7/12 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] . За ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.1,2 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Виходячи з вищевикладеного, право на спадкування після смерті [PERSON] мають в рівних частинах спадкоємці за заповітом, які прийняли спадщину - онук спадкодавця [PERSON] та онучка спадкодавця - [PERSON] , позивачка по справі, а також право на обов"язкову частку у спадщині - дружина спадкодавця - [PERSON] , 1929 року народження. Як зазначалося вище і встановлено рішенням суду від 20 лютого 2019 року, до спадкового майна спадкодавця [PERSON] належала 1/ 2 частина домоволодіння по [ADDRESS] , що перейшла в розмірі 1/12 частини до дружини спадкодавця на підставі ст.1241 ЦК України - [PERSON] та в рівних частинах до спадкоємців по заповіту в розмірі 5/12 (1/2 - 1/12) - [PERSON] і [PERSON] . Таким чином, після смерті [PERSON] позивачка[PERSON] як спадкоємець за заповітом набула право власності на 5/24 частини спірного домоволодіння (5/12 :2 = 5/24). Як передбачено ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положень ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно п.4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом МЮУ № 296/5 від 22 лютого 2012 року видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна. Отже, виходячи з наведеного, позивачка позбавлена можливості відновити свої права у позасудовому порядку, а тому її права підлягають судовому захисту, шляхом визнання за нею права власності на 5/24 частини спірного житлового будинку з господарськими спорудами. Суд враховує положення ст.124 Конституції України, згідно якої юрисдикція суду поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. При цьому можливий судовий захист, як тих цивільних прав, що прямо названі в ЦК, так і тих, що випливають із норм Конституції чи іншого Закону.

Outcome: approved