Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-05 00:00:00

12 серпня 2016 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на земельну частку (пай) у порядку спадкування за заповітом, мотивуючи його тим, що 11 травня 1997 року померла її сусідка [PERSON]. За життя остання склала заповіт, яким все своє майно заповіла позивачці. Після смерті спадкодавця відкрилась спадщина, до складу якої увійшла земельна ділянка, розміром 4,59 умовних кадастрових гектарів, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розташована на території Нововирківської сільської ради. Право на земельну частку (пай) належало померлій на підставі сертифікату серії СМ № 004017. Позивачка фактично вступила в управління та володіння спадковим майном: провела поховання [PERSON], розпорядилася речами померлої. Про заповіт, яким [PERSON] заповіла їй вс своє майно, вона дізналася випадково в березні 2016 року, 24 роки поспіль про заповіт позивачу нічого відомо не було. Однак, вона не може реалізувати своє право на спадщину у звязку з тим, що оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай) втрачений. Посилаючись на вказані обставини, [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати за нею право власності на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Нововирківської сільської ради Білопільського району, розміром 4,59 умовних кадастрових гектарів, в порядку спадкування за заповітом після [PERSON], яка померла 11 травня 1997 року. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, надавши суду письмові заяви про те, що підтримує заявлений позов, просить його задовольнити і розглянути справу в її відсутність. Представник відповідача Нововирківської сільської ради Білопільського району Сумської області в судове засідання не зявився, від Нововирківського сільського голови [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без участі представника сільської ради, позов визнали. Представники третіх осіб Білопільської районної державної нотаріальної контори Білопільського району Сумської області та Відділу Держгеокадастру у Білопільському районі Сумської області у судове засідання також не зявилися, надавши письмові заяви про розгляд справи без участі представників. Суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи і відповідні їм правовідносини. Зокрема, суд вважає, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, який діяв на час їх виникнення, а також норми нині діючого Цивільного кодексу України. Згідно з ч.1 ст.524 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР, який діяв на час смерті спадкодавця [PERSON], часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Згідно зі ст.527 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народжені після його смерті. Зі змісту ч.1 ст.534 ЦК УРСР вбачається, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Статтею 560 ЦК УРСР визначено, що спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Зокрема п. 4 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, який набрав чинності 01 січня 2004 року зазначено, що цивільні правовідносини, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього кодексу застосовується до тих прав і обовязків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Пунктом 5 «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, який набрав чинності 01 січня 2004 року передбачено, що правила книги 6 Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Зі змісту ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. В силу ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За змістом п. «г» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Пленум Верховного Суду України у п. 11 своєї постанови "Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року роз'яснив, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Згідно з п.17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Статтею 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документом, який посвідчує право на земельну частку (пай) також є: рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Судом встановлено, що 11 травня 1997 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії І-БП № 265682 (а.с.5). Згідно з заповітом, посвідченим секретарем виконавчого комітету Нововирківської сільської ради Білопільського району Сумської області 21 квітня 1992 року, зареєстрованого в реєстрі за № 59, [PERSON] все своє майно заповіла [PERSON] позивачу по справі (а.с.6). З листа Відділу Держгеокадастру у Білопільському районі Сумської області № 9-28-99.1-4379/2-16 від 05 вересня 2016 року вбачається, що згідно з розпорядженням голови Білопільської районної державної адміністрації від 27 березня 1996 року №97 та відповідно до Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видається Білопільською районною державною адміністрацією членам АПТ ЗТ «Сейм» на території Нововирківської сільської ради [PERSON] виписаний сертифікат серії СМ № 004017 від 28 березня 1996 року за реєстраційним номером 360, розмір земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах 4,59 та був виданий на руки (а.с.22). У відповідності до довідки, виданої Держгеокадастром у Білопільському районі Сумської області № 99-28-99.2-3892/2-16 від 08 серпня 2016 року грошова оцінка земельної частки (паю) розміром 4,59 умовних кадастрових гектарів на території Нововирківської сільської ради станом на 2016 рік (з урахуванням коефіцієнту індексації Кі-4,796) становить 65 082 грн. (а.с.9). З довідки, виданої виконавчим комітетом Нововирківської сільської ради Білопільського району від 16 травня 2016 року за №132 вбачається, що [PERSON] постійно і на день смерті (11 травня 1997 року) проживала в [INFO], після неї залишилось спадкове майно, яке складається із земельного паю розміром 4,59 га умовних кадастрових одиниць. Заповіт від імені [PERSON] посвідчено виконкомом Нововирківської сльської ради за №36 від 21 квітня 1992 року, заповіт не змінювався і не відмінявся. Після смерті [PERSON] спадкове майно фактично прийняла [PERSON], яка провела її поховання та доглядала за майном померлої (а. с. 8). З витягу зі Спадкового реєстру №43914528 від 20 травня 2016 року вбачається, що до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис про видачу дублікату заповіту, посвідченого Нововирківською сільською радою Білопільського району 05 червня 1992 року від імені [PERSON] (а. с. 10). З оголошення в районній газеті «Білопільщина» №48-50 від 16 квітня 2016 року вбачається, що загублений сертифікат на право на земельну частку (пай) серії СМ № 004017, виданий на імя [PERSON], вважати недійсним (а. с. 7). У відповідності до повідомлення Білопільської районної державної нотаріальної контори спадкова справа після [PERSON], яка померла 11 травня 1997 року, нотаріальною конторою не заводилась (а. с.19). Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] має право на земельну частку (пай), сертифікат на яку отримала [PERSON], призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 4,59 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі, розташовану на території Нововирківської сільської ради Білопільського району Сумської області, в порядку спадкування за заповітом. Однак, позивач позбавлена можливості отримати у нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за заповітом і вільно розпоряджатися спадковим майном у звязку з тим, що оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай) втрачений. На підставі положень ст.392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі викладеного,

Outcome: approved