Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-06 00:00:00

29 березня 2018 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідача про стягнення заборгованості у загальній сумі 88157,59 гривень за кредитним договором № б/н від 20 жовтня 2009 року про надання кредиту у розмірі 2400,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Представник позивача, належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, до суду не з'явився, надіслав заяву, в якій підтримав позов, просив розглянути справу за його відсутності, погодився на заочний розгляд справи. Відповідач [PERSON], належним чином повідомлений про розгляд справи до суду не з'явився, просив застосувати позовну давність за вимогами про стягнення пені (а.с.43). Дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення ЦК України, які регулюють договір позики. Частина 1 ст.1048 УК України встановлює, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Згідно ст.1050 ЦК України боржник, який не повернув своєчасно суму кредиту, зобов'язаний сплатити кредитору неустойку. Відповідно договору № б/н від 20 жовтня 2009 року, укладеному між ПАТ Комерційний банк "ПриватБанк" та відповідачем, останній отримав кредит в сумі 2400,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36,00 % відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 8-15). Відповідач погодився з тим, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджено його підписом у заяві. Згідно до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі статтями 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). АТ "КБ "ПриватБанк" свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. За Умовами та правилами надання банківських послуг кредит виданий на строк дії кредитної карти. Після закінчення строку дії картки, на вимогу клієнта видається нова карта, якщо від нього не надійшла заява про закриття картрахунку (п. п. 3.1.1., 3.1.2., 3.1.3 Умов). Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною картою граничний строк дії карти (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці. По закінченню строку дії відповідна карта продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту карти з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не надійшла письмова заява Держателя карти про закриття картрахунку, а також за умовами наявних грошових коштів на картрахунку для сплати послуг за виконання розрахунком операцій по картрахунку (в передостанній день місяця закінчення строку дії), та при дотриманні інших умов продовження, передбачених договором (п. 3.1.3 розділу ІІ «Правил користування платіжною картою»). Відповідно до довідки АТ КБ «Приват Банк» вбачається, що 20.10.2009 р. відповідач отримав кредитну картку № [NUMBER] з терміном дії до грудня 2011 року. 08 жовтня 2012 року картка була перевипущена з номером [NUMBER] з терміном дії до липня 2016 року (а.с.53). Згідно п.п. 3.1, 3.4 Умов для надання послуг банк відкриває клієнту картрахунки, надає клієнту картки, їх вид та строк дії визначений в заяві, підписанням якої клієнт та банк укладають договір про надання банківських послуг. Відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. Відповідно до п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно пункту 6.6. Умов та правил надання банківських послуг у разі невиконання зобов'язань за договором, позичальник зобов'язався на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку. Власник карти зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, згідно п.6.7. Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до кредитного договору, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більше ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 250 гривень + 5% від суми позову. Відповідач не сплачував своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, тобто у порушення умов договору та ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України прийняті на себе зобов'язання не виконав. Позивач надав розрахунок заборгованості за договором, згідно якого станом на 28 лютого 2018 року заборгованість складала 88157 гривень 59 копійок, з яких: заборгованість за кредитом - 2996 гривень 06 копійок; заборгованість по процентам за користування кредитом - 76596 гривень 98 копійок; заборгованість за пенею та комісією - 3890 гривень 38 копійок, відповідно до п. 8,6 Умов та правил надання банківських послуг 500 гривень - штраф (фіксована частина), 4174 гривні 17 копійок - штраф (процентна складова). За приписом ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Як вбачається з розрахунку заборгованості проценти нараховані позивачем за період з 01 березня 2013 року по 28 лютого 2018 року. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду. Згідно висновку про правильне застосування норм права, викладеному у п. 90 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12, на підставі ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Отже, припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Згідно висновку про правильне застосування норм права, викладеному у п. 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Таким чином, з урахуванням висновку про правильне застосування норм права, викладеному у п. 90 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12, а також відсутності належних і допустимих доказів, які б підтверджували факт продовження строку дії укладеного між сторонами кредитного договору, суд відповідно до Умов і правил надання банківських послуг визнає, що погоджений сторонами строк кредитування обмежується строком дії картки. Отже, відсотки за користування кредитом можуть бути нараховані лише за період з дати укладання договору до строку дії картки, а саме до липня 2016 року. Нарахування позивачем відсотків після закінчення, вказаного строку дії договору суперечить вимогам абз. 2 ч. 1 ст. 1048 України. Як видно з розрахунку заборгованості відсотки в сумі 76596,98 гривень нарахована позивачем за період з 01 березня 2013 року по 28 лютого 2018 року (а.с. 6-7). Тому з відповідача належить стягнути відсотки нараховані за період з 01 березня 2013 року по липень 2016 року (кінцевий строк дії картки), що складає 18018,97 гривень. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення штрафів (фіксованої частини та процентної складової) суд виходить з наступного. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. За положеннями ст.61 Конституції, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. Окрім того, згідно з п. 8.6 Умов та правил банківських послуг передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за невиконання або неналежне виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, процентів за користування кредитом, комісії за обслуговування. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 21.10.2015 № 6-2003цс15, від 11.10.2017 №347/1910/15-ц. У зв'язку із зазначеним суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафу в розмірі 4674,17 грн. (500 грн.+ 4174,17 грн.) Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Як видно з розрахунку заборгованості пеня в сумі 3890,38 гривень нарахована позивачем за період з 01 квітня 2013 року по 28 лютого 2018 року, тобто майже за п'ять років (а.с. 6-7). Отже заява відповідача щодо застосування позовної давності відносно вимог про стягнення пені є обґрунтованою, і тому з відповідача належить стягнути пеню, нараховану за один рік, тобто за період з 28 лютого 2017 року по 28 лютого 2018 року, що складає 1200,00 гривень (3890,38 грн. - 2690,38 грн.). Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню в сумі 22215 гривень 03 копійки, з яких: заборгованість за кредитом - 2996 гривень 06 копійок; заборгованість по процентам за користування кредитом - 18018 гривень 97 копійок; заборгованість за пенею та комісією - 1200 гривень 00 копійок. В задоволені решти позову належить відмовити. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути документально підтверджені витрати на сплату судового збору в сумі 1762 гривні (а.с. 1). Загальна сума, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 23977 гривень 03 копійки (22215 гривень 03 копійки + 1762 гривні).

Outcome: partial