Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-08 00:00:00

09.03.2016 року до Слов'янського міськрайонного суду звернулись Орган опіки та піклування Слов'янської міської ради з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Свої вимоги обґрунтовуючи тим, що [PERSON] є матір'ю малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та неповнолітньої [PERSON], [INFO]. Однак [PERSON], вихованням дітей не займається, не несе витрат по їх утриманню, не цікавиться долею дітей, не турбується про їх фізичний та духовний розвиток. Відомості про батька дитини [PERSON] та дитини [PERSON] внесені до свідоцтв про народження дітей відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України. Вихованням та утриманням доньки [PERSON] займається батько неповнолітньої, [PERSON]. [PERSON] проживає з батьком за адресою: [ADDRESS]. Навчається в загальноосвітній школі І-Ш ступенів № 13. [PERSON] звернувся до служби у справах дітей Слов'янської міської ради з заявою, в якій вказав, що [PERSON] з 2008 року не займається вихованням та утриманням доньки. Довгий час вона не працює, зловживає спиртними напоями, життям дитини не цікавиться. Просить вирішити питання щодо позбавлення батьківських прав [PERSON]. Малолітній [PERSON], [INFO], з 04.06.2015 року перебуває в центрі соціально-психологічної реабілітації дітей в м. Слов'янську Донецької області. На даний час [PERSON] не вирішила питання щодо створення задовільних умов проживання для дитини та повернення її додому. Мати відвідує дитину в закладі, але інколи приходить в нетверезому стані. З 2009 року дитина перебуває на диспансерному обліку лікаря-окуліста КЛПЗ «Міська дитяча лікарня». Останній огляд окуліста було проведено 24.11.2009 року. Дитині було поставлено діагноз: вроджена збіжна паралітична правобічна косоокість [PERSON] Була рекомендована консультація обласного окуліста, з метою оформлення дитині інвалідності за зором, але гр. [PERSON] на обстеження дитину не повезла, інвалідність дитині не оформила, лікуванням дитини взагалі не займалася. Під час проведення АТО в м. Слов'янську, [PERSON] разом з малолітньою донькою [PERSON], [INFO], виїхала до міста Нікополь Дніпропетровської області, в якому вони мешкали на базі реабілітаційного центру «Благодать» за адресою: [ADDRESS]. На початку липня 2014 року гр. [PERSON] повернулася до міста Слов'янська без дочки, з того часу утриманням та вихованням своєї доньки не займалася. [PERSON], [INFO], залишилася в місті Нікополь. Відповідно до рішення виконавчого комітету Нікопольської міської ради Дніпропетровської області № 61 від 28.01.2015 року, [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Дитина виховується в родині опікуна [PERSON]. Діти [PERSON] перебували в центрі соціально-психологічної реабілітації дітей в м. Слов'янську Донецької області і раніше, так, з 11.07.2013 року до 25.11.2013 року, в зв'язку з тим, що діти були виявлені без догляду дорослих. Діти були зараховані до закладу з метою надання комплексної медичної, педагогічної та соціально-правової допомоги. За даний період перебування дітей в закладі, [PERSON] було оформлено медичні документи для подальшого його влаштування до дошкільного навчального закладу № 16 м.Слов'янська. За інформацією завідувача дошкільного навчального закладу № 16 «Рушничок» Слов'янської міської ради, [PERSON] відвідував групу з цілодобовим перебуванням з 09.12.2013 року. Належного догляду за дитиною мати не здійснювала, багато разів приходила за сином у нетверезому стані. Проблемою зору дитини не займалася. Заклад дитина не відвідує з 05.05.2015 року. Відповідно до наказу начальника служби у справах дітей № 82 від 20.02.2015 року, [PERSON] та [PERSON] перебувають на обліку служби у справах дітей, як діти, які опинилися в складних життєвих обставинах, в зв'язку з тим, що мати дітей, [PERSON], ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей. У зв'язку з чим просять позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та неповнолітньої [PERSON], [INFO] та стягнути з неї аліменти на утримання малолітніх дітей. Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити, навела доводи аналогічні викладеним в позовній заяві. Представник зацікавленої особи [PERSON] яка діє на підставі довіреності в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити пояснивши, що [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов"язків по вихованню дитини та вживає спиртні напої. Зацікавлена особа [PERSON] в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог та позбавлення [PERSON] відносно її дітей батьківських прав та стягнення аліментів на їх утримання. Представник зацікавленої особи [PERSON], яка діє на підставі договору в судовому засіданні просила задовольнити позовні вимоги Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про час та дату розгляду справи повідомлялася належним чином, шляхом розміщення оголошення в газеті «Донеччина» причини неявки суду не повідомила, з заявою про розгляд справи у її відсутності до суду не зверталася. Таким чином відповідачка була повідомлена у встановленому порядку ( належним чином) про час і місце судового розгляду справи, однак не використала наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду представника позивача, вважає можливим відповідно до правил ч.1 ст. 224 ЦПК України вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представників зацікавлених осіб, зацікавлену особу, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню за наступних підстав. У відповідності до ст. 165 Сімейного Кодексу України « Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім»ї якої проживає дитина…» та п. 18 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] є матір'ю малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та неповнолітньої [PERSON], [INFO], що підтвердується свідоцтвами про народження серії [NUMBER]; серії [NUMBER] та серії [NUMBER]. Однак [PERSON], вихованням дітей не займається, не несе витрат по їх утриманню, не цікавиться долею дітей, не турбується про їх фізичний та духовний розвиток. Вихованням та утриманням доньки [PERSON] займається батько неповнолітньої, [PERSON]. [PERSON] проживає з батьком за адресою: [ADDRESS] та навчається в загальноосвітній школі І-Ш ступенів № 13. Малолітній [PERSON], [INFO], з 04.06.2015 року перебуває в центрі соціально-психологічної реабілітації дітей в м. Слов'янську Донецької області. На даний час [PERSON] не вирішила питання щодо створення задовільних умов проживання для дитини та повернення її додому. Мати відвідує дитину в закладі, але інколи приходить в нетверезому стані. З 2009 року дитина перебуває на диспансерному обліку лікаря-окуліста КЛПЗ «Міська дитяча лікарня». Останній огляд окуліста було проведено 24.11.2009 року. Дитині було поставлено діагноз: вроджена збіжна паралітична правобічна косоокість - [PERSON] Була рекомендована консультація обласного окуліста, з метою оформлення дитині інвалідності за зором, але гр. [PERSON] на обстеження дитину не повезла, інвалідність дитині не оформила, лікуванням дитини взагалі не займалася. Під час проведення АТО в м. Слов'янську, [PERSON] разом з малолітньою донькою [PERSON], [INFO], виїхала до міста Нікополь Дніпропетровської області, в якому вони мешкали на базі реабілітаційного центру «Благодать» за адресою: [ADDRESS]. На початку липня 2014 року [PERSON] повернулася до міста Слов'янська без доньки, з того часу утриманням та вихованням своєї доньки не займалася. [PERSON], [INFO], залишилася в місті Нікополь. Відповідно до рішення виконавчого комітету Нікопольської міської ради Дніпропетровської області № 61 від 28.01.2015 року, [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Дитина виховується в родині опікуна [PERSON]. Діти [PERSON] перебували в центрі соціально-психологічної реабілітації дітей в м. Слов'янську Донецької області і раніше, так, з 11.07.2013 року до 25.11.2013 року, в зв'язку з тим, що діти були виявлені без догляду дорослих. Діти були зараховані до закладу з метою надання комплексної медичної, педагогічної та соціально-правової допомоги. За інформацією завідувача дошкільного навчального закладу № 16 «Рушничок» Слов'янської міської ради, [PERSON] відвідував групу з цілодобовим перебуванням з 09.12.2013 року. Належного догляду за дитиною мати не здійснювала, багато разів приходила за сином у нетверезому стані, проблемою зору дитини не займалася. Заклад дитина не відвідує з 05.05.2015 року. Відповідно до наказу начальника служби у справах дітей № 82 від 20.02.2015 року, [PERSON] та [PERSON] перебувають на обліку служби у справах дітей, як діти, які опинилися в складних життєвих обставинах, в зв'язку з тим, що мати дітей, [PERSON], ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року за № 789-XII, дитина, з огляду на її фізичну та розумову незрілість вимагає спеціального захисту і турботи, включаючи належний правовий захист як до, так і після її народження. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці». Аналогічні положення викладені і в ст. 150 Сімейного Кодексу України. Статтею 150 Сімейного Кодексу України передбачено, що батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, що принижують людську гідність дитини. Відповідно до ст. 10 Закону України „Про охорону дитинства, кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканість та захист гідності. Дисципліна і порядок сімї мають забезпечуватися на принципах,що грунтуються на взаємоповазі, справедливості і виключають приниження честі та гідності дитини. Держава здійснює захист дитини від: усіх форм фізичного і психічного насильства, образи, недбалого і жорстокого поводження з нею, у тому числі з боку батьків або осіб, які їх замінюють. Згідно з ст. 164 Сімейного Кодексу України „ Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: - ухиляються від виконання своїх обовязків по вихованню дитини; Верховний Суд України в ч. 2 п. 16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року розтлумачив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХП від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до статті 9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов'язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм насильства, образи чи зловживань, відсутності належного піклування чи недбалого І брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи. В п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, а крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до ч.4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, хоча мають реальну можливість для цього, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Оскільки в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідачка [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню дітей, не займається їх вихованням, не приймає участі у матеріальному забезпеченні дітей, не піклується про їх стан здоров»я, не цікавиться вихованням та культурним розвитком, а також враховуючи байдуже ставлення відповідачки до дітей, відсутність з її сторони будь-якого інтересу до їх майбутньої долі, не бажання спілкуватися з ними в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення, не бажання допомагати у забезпеченні, факт того, що вихованням [PERSON] займається її батько [PERSON], а малолітня [PERSON] виховується в родині опікуна [PERSON], суд приходить до висновку про наявність законних та обгрунтованих підстав для позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно її малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та неповнолітньої [PERSON], [INFO]. Позивачем також заявлені вимоги про стягнення з відповідачки аліментів на утримання малолітніх дітей. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини, питання про стягнення аліментів на дитину суд може вирішити одночасно з позбавленням батьківських прав. Аналізуючи вищевказане суд вважає доцільним здійснити стягнення аліментів з відповідачки на утримання малолітніх дітей в розмірі 1\\4 частини від усіх видів доходів відповідачки, щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved