Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-26 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] звернувся до суду в інтересах [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Посилається на те, що позивач є власником будинку за адресою [ADDRESS] . За вказаною адресою зареєстрований [PERSON] , [INFO] , який фактично в житловому будинку не проживає тривалий час. Реєстрація в будинку відповідача перешкоджає позивачу вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю, а тому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою : [ADDRESS] . Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 серпня 2021 року справу № 306/1317/21 (провадження № 2/306/636/21) передано на розгляд судді Свалявського районного суду Вінер Е.А. (а.с. 12). \~ \~ \~ 11\~серпня 2021\~року суддею\~Свалявського районного\~суду Вінер\~Е.А.\~винесено ухвалу\~про відкриття\~провадження у\~справі \~(а.с.16). \~ \~ \~ \~В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить їх задовольнити. \~ \~ \~ \~Відповідач в судове засідання не з"явилася в черговий раз, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно і належним чином (а.с. 18,19,25), про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи без його участі чи відзиву на позов від нього не надходило. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до слідуючого висновку. Між сторонами існують правовідносини, які повинні регулюватися нормами статті 391 Цивільного Кодексу України. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що стверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 26.05.2021 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 258457910 від 26.05.2021 року (а.с. 8,9). Відповідно до Акту № 82 про фактичне проживання (не проживання) особи від 23 липня 2021 року складеного комісією Свалявської територіальної громади при виконавчому комітеті Свалявської міської ради та за свідченнями сусідів стверджується, що [PERSON] дійсно не проживає за адресою: [ADDRESS] більше п"ятнадцяти років (а.с. 26). Згідно відповіді начальника відділу "Центр надання адміністративних послуг" Свалявської міської ради за №197 від 06 серпня 2021 року громадянин [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою [ADDRESS] (а.с. 14). Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна (будинку) має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. 17 липня 1997 року Україна ратифікувала римську Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року (далі - Конвенцію), а також Перший протокол та протоколи №№ 2, 4, 7 та 11 до цієї Конвенції. Певна увага приділена у Конвенції правам людини, що пов`язані з житлом. Так, п. 1 ст. 8 Конвенції встановлює, що кожна людина має право на повагу до її житла. Цим правом закріплена недоторканність житла, яка проголошена також статтею 30 Конституції України. Відповідно до цього ніхто не може перешкоджати особі у законному володінні, користуванні чи розпорядженні своїм житлом, а будь-які порушення цих повноважень захищаються у встановленому законом порядку. \~ \~ \~ \~ Згідно\~ст.47\~Конституції України кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Відповідно до ч. 4 ст.9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом. Зі змісту статті 16 ЦК України вбачається, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст.71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Відповідно до вимог ст.72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Оскільки відповідач зареєстрований у вищевказаній квартирі, але в ній не проживає понад один рік, позивач не може в повній мірі користуватися майном. Так, пред`явлення позову про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є належним способом захисту цивільних прав, що в подальшому є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання відповідними уповноваженими органами. Така позиція підтверджується висновками Верховного Суду України, викладеними в постанові від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11. Зокрема, у тексті постанови зазначено, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом із тим одну з таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньої; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що оскільки відповідач зареєстрований в житловому будинку за адресою [ADDRESS] , проте не проживає понад п"ятнадцять років, а тому позов необхідно задовольнити.

Outcome: approved