Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання Договору дарування недійсним. Мотивуючи свої вимоги вказує на те, що 03.03.2000 року [PERSON] в порядку дарування були передані права [PERSON] на земельну частку (пай) на землі площею 2,51 га на умовах кадастрових гектарів без визнання межі цієї частки в натурі, що перебували у власності КСП «Прогрес» та знаходяться в с. Геївці, Ужгородського району. За взаємною домовленістю з відповідачем сторони дійшли згоди, що взяття останньою на себе обов'язку по обробленню в тому числі й їхніх ділянок взамін на передачу в дар права на земельну частку, які мають спільну межу. Однак, [PERSON] взяті на себе зобов'язаня на себе не виконувала, на сьогоднішній день земельні ділянки взагалі не використовуються, у зв'язку з чим значно знизилася їхня цінність , не дотримується їх цільове призначення. У зв'зку з цим, просить суд винести рішення, яким визнати недійсним Договір дарування від 03.30.2000 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу [PERSON] за р/н 635. Представник позивача [PERSON] в останнє судове засідання не з'явився. Однак, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити, та, розглянути справу за його відсутності. Представник відповідача [PERSON] в останнє судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце слухання справи. Однак, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує, та, просить суд розглянути справу за його відсутності. Дослідивши матеріали справи суд приходить до переконання, що позов є обґрунтований та таким, що підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. По справі встановлено, згідно ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. У відповідності до ч.1 ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Судом встановлено, що 03.03.2000 року було укладено Договір дарування, відповідно до якого [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла в дар право на земельну частку/пай/ на землі площею 2,51га умовних кадастрових гектарів, без визначення між цієї частки в натурі, що перебуваються у власності КСП «Прогрес», що знаходиться в с. В. Геївці, Ужгородського району Згідно п.2 Договору дарування від 03.03.2000 року право на земельну частку /пай/ належить [PERSON] на підставі Сертифікату на право на земельну частку /пай/ Серії ЗК №0121514, виданого 13.12.1999 року Ужгородською РДА на підставі рішення №372 від 23.06.1997 року та Свідоцтво про право на спадщину №2-5231 від 15.12.1999 року, виданого Ужгородською районною державною нотаріальною конторою. У відповідності до ч.2 ст.717 ЦК України договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь - яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Так, судом встановлено, що за взаємною домовленістю з відповідачем [PERSON] та [PERSON] дійшли згоди, що взяття останньою на себе обов'язку по обробленню в тому числі й їхніх ділянок взамін на передачу в дар права на земельну частку, які мають спільну межу. Однак, [PERSON] взяті на себе зобов'язаня на себе не виконувала, на сьогоднішній день земельні ділянки взагалі не використовуються, у зв'язку з чим значно знизилася їхня цінність, не дотримується їх цільове призначення. Згідно ч.1 ст.234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру правових наслідків, які обумовлюються цим правочином. Згідно ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню. Так, факт укладення Договору дарування від 03.03.2000 року без наміру правових наслідків, які обумовлюються цим правочином та факт наявності у [PERSON] обов'язку вчиняти на користь дарувальника певні дії з використання предмету даного договору, підтверджений в судовому засіданні поясненнями представника позивача [PERSON] та визнаний представником відповідача [PERSON] Згідно ч.2 ст.234 ЦК України фіктивний правочин визнається судом недійсним. У відповідності до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою, шостою ст.203 ЦК України. Враховуючи вище наведенні обставини, суд приходить до переконання, що Договір дарування від 03.03.2000 року слід визнати недійсним.. На підставі наведеного,

Outcome: approved