Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, відповідно до якого просить суд ухвалити рішення, яким визнати незаконним та відмінити наказ №55 від 31 серпня 2018 року «Про припинення трудового договору (контракту)» за п.1 ст.40 КЗпП України, поновити її на посаді змінного інженера аварійно - диспетчерської служби Комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно - каналізаційного господарства Горішньоплавнівської міської ради» з 15 серпня 2018 року, зобов`язати Комунальне підприємство «Виробниче управління водопровідно - каналізаційного господарства Горішньоплавнівської міської ради» виплатити їй заробітну плату за весь час вимушеного прогулу по вині роботодавця з 15 серпня 2018 року по день поновлення на роботі, виходячи із щомісячної норми годин, встановлено Кабінетом Міністрів України та вартості однієї години її праці, яка становить 84 грн 55 коп., зобов`язати Комунальне підприємство «Виробниче управління водопровідно - каналізаційного господарства Горішньоплавнівської міської ради» виплатити їй заподіяну моральну шкоду, в результаті незаконного повторного звільнення її з роботи в розмірі 100 000 грн, зобов`язати Комунальне підприємство «Виробниче управління водопровідно - каналізаційного господарства Горішньоплавнівської міської ради» повернути їй кошти, які вона витратила на сплату судового збору, в розмірі 704 грн. 80 коп.. Свої вимоги мотивувала тим, що рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 15 серпня 2018 року скасовано як незаконний наказ Комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно - каналізаційного господарства Горішньоплавнівської міської ради» №07 від 13.02.2018 року «Про припинення трудового договору (контракту)», поновлено її на посаді змінного інженера аварійно - диспетчерської служби Комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно - каналізаційного господарства Горішньоплавнівської міської ради» з 13 лютого 2018 року. 31 серпня 2018 року вона в перше отримала повне рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 15 серпня 2018 року та того ж дня звернулася до Комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно - каналізаційного господарства Горішньоплавнівської міської ради» з проханням виконати рішення по справі №534/279/18, провадження №2/534/338/18 за її позовом. Просила ознайомити її з її посадовими обов`язками та вказати робоче місце. 31 серпня 2018 року юрист її ознайомив із наказом №625 від 31 серпня 2018 року «Про поновлення на посаді». Згідно п. 1 цього наказу її поновили на посаді змінного інженера аварійно-диспетчерської служби Комунального приємства «Виробниче управління водопровідно - каналізаційного господарства Горішньоплавнівської міської ради» водопровідно-каналізаційного господарства Горішньоплавнівської міської ради». Згідно п. 2 зобов`язали виплатити середній заробіток за один місяць. Через декілька хвилин начальник відділу кадрів попросила в неї трудову книжку, щоб зробити запис про поновлення її на посаді змінного інженера з 13.02.2018 року. Вона віддала у відділ кадрів трудову книжку та попросила дати завірену копію наказу згідно якого її поновлено на роботі. Начальник відділу кадрів надала їй наказ розпорядження №38 від 31.08.2018 р. в якому її нібито було прийнято на роботу вперше 31.08.2018 р. на посаду змінного інженера. Дана обставина її схвилювала, так як вона мала наказ №625 від 31.08.2018 р. «Про поновлення на посаді», який суттєво різнився з наказом розпорядженням №38 від 31.08.2018 р. «Про прийняття на роботу». В цих двох наказах був підпис директора КП ВУВКГ [PERSON] Вона намагалася з`ясувати з начальником відділу кадрів, чому їй надано два накази №625 від 31.08.2018 року «Про поновлення на посаді» та наказ (розпорядження ) № 38 від 31.08.2018 року «Про прийняття на роботу» з 31.08.2018 року, що даний наказ (розпорядження) не відповідає Рішенню Комсомольського міського суду Полтавської області від 15.08.2018 року, так як згідно рішення її поновлено з дня звільнення, тобто з 13.02.2018 року. Начальник відділу кадрів вислухавши її, вручила їй третій наказ №55 від 31.08.2018 р. «Про припинення трудового договору (контракту)», в якому її посада змінного інженера скорочується згідно штатного розпису на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України та повернула трудову книжку, в якій під №24 2018.08.31 запис №23 не дійсний, поновлена на попередній посаді, наказ №38 від 31.08.2018 року. Даний запис є грубим порушенням рішення Комсомольського міського суду Полтавської області по справі №534/279/18, провадження №2/534/338/18 від 15 серпня 2018 р, так як в рішенні визначено - поновити з 13.02.2018 року, а наказ №07 від 13.02.2018 року скасувати як незаконний. Роботодавець також порушив вимоги ст. 29 КЗпП України, так як день прийняття на роботу і звільнення є робочим днем змінного інженера аварійно-диспетчерської служби. Їй повинні були до початку роботи за укладеним трудовим договором роз`яснити - її права і обов`язки, проінформувати під розпис про умови праці, наявність на робочому місці небезпечних, шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, право на пільги і компенсацію за роботу в тяжких умовах відповідно до чинного законодавства та колективного договору; ознайомити її з правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором; визначити їй робоче місце, забезпечити необхідними для роботи засобами; проінформувати її з техніки безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони. Що не було зроблено. Під №25 31.08.2018 року в її трудовій книжці зроблено запис, що її звільнено за скороченням штатів за п. 1 ст. 40 КЗпП України та підпис інспектора з кадрів, згідно наказу №55 від 31.08.2018 року, при цьому інспектор з кадрів ні в записі №24, ні в записі №25 не вказує з якої посади її звільнено. Роботодавець також порушив форму трудового договору та порядок реєстрації трудового договору між працівником, затверджені наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 08 червня 2001 р. №260 та 31.08.2018 року дали вказівку охороні не допускати її на територію підприємства. Тобто, 31.03.2018 року її незаконно відсторонили від роботи тим самим порушили ст. 46 КЗпП України. Вона працює з 09.12.1986 року в Комунальному підприємстві «Виробниче управління водопровідно - каналізаційного господарства Горішньоплавнівської міської ради». З 01 квітня 2008 року по день звільнення працювала змінним інженером аварійно-диспетчерської служби (наказ №52 від 01.04.2008 р.). Завжди чесно і добросовісно виконувала свої посадові обов`язки. За час роботи здобула відзнаку «Ветеран праці», інші нагороди, що свідчать про її високий рівень рофесіоналізму. Має інвалідність, що отримала під час виконання трудових обов`язків в 1991 році. За раціональні пропозиції була нагороджена: 19.10.1998 р. - зміна схеми подачі холодної води на 10-й мікрорайон; 23.09.2002 р. покращення водопостачання житлового будинку, 2017 р. - зміна схеми подачі холодної води на мікрорайоні «Золотнишине». Завжди намагалась відстоювати права та інтереси не тільки свої, а й своїх підлеглих, а тому 10.11.2017 р. офіційно звернулася, згідно ст. 36 Конституції України та ст. 7 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» до Полтавського обласного об`єднання Конфедерації Вільних профспілок України зі своїм вільним вибором вступити до Вільної профспілки та спільно відстоювати соціально-економічні права та інтереси. Цього ж дня директор дізнавшись, що вона вступила до Вільної профспілки, видав наказ №817 від 10.11.2017 р. про притягнення її до дисциплінарної відповідальності. Даний наказ оскаржувався нею в Комсомольському міському суді Полтавської області справа №534/210/17, провадження №2/537/195/18 і 14 серпня 2018 р. головуючий по справі Крикливий В.В. виніс рішення, в якому позовні вимоги задовольнив повністю та визнав наказ незаконним і зобов`язав роботодавця скасувати його. Директор підприємства [PERSON] . неодноразово заявляв, що працівники, які не в його профспілці, не мають права працювати на підприємстві. Вона розуміла чим це може закінчитись, але не змогла змінити своєму вибору та вийти з Вільної профспілки, щоб залишитись працювати на підприємстві. Наказом №857 від 28.11.2017 р. «Про зміну штатного розкладу», нібито у зв`язку зі змінами в організації управління виробництвом на підприємстві, для оптимізації чисельності працівників лінійного персоналу та зменшення витрат на його утримання, було внесено, так називаємі, зміни, а вірніше перестановку до штатного розкладу з 01.02.2018 року та виведено посаду, яку вона займала (змінний інженер аварійно-диспетчерської служби). З наказом від 28.11.2017 року вона ознайомилась, їй навіть в усній формі запропонували посаду в бухгалтерії, на що вона відповіла, що бухгалтерської освіти не має, а керівник підприємства повідомив її, що вона може залишитись працювати на підприємстві на посаді директора КП «ВУВКГ». В інший спосіб та інші посади, як це передбачено чинним законодавством, їй не пропонували. Вона сподівалася, що зможе довести керівництву підприємства, що вона має право, згідно ст. 42 КЗпП України працювати на даному підприємстві навіть якби і дійсно відбувалися зміни в організації виробництва і праці: Так як вона не має в сім`ї інших працівників і самостійно забезпечувала своє існування.Тривалий час працювала на даному підприємстві та має великий досвід, не тільки за своєю спеціальністю, а й за сумісними професіями. Має більш ніж чотири раціоналізаторських пропозицій, що підтверджується записами в трудовій книжці. Працюючи на підприємстві, отримала виробничу травму в 1991 р.. Згідно довідки про результати визначення ступенів втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги серія 10 ААА № 018863. Вона втратила професійну працездатність 35%, підставою є акт № 1196 про травму на виробництві форми НІ та має III групу інвалідності в результаті травми на виробництві. Неодноразово зверталася в письмовій та усній формі до керівника підприємства, Управління держпраці у Полтавській області, Секретаріат уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, на урядову гарячу лінію та отримувала відписки з рекомендаціями про необхідність вирішування даного спору в судовому порядку, так як згідно ст. 64 Господарського Кодексу України передбачено, що підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розклад. Також зверталася до профкому членом якого вона є. Полтавське обласне об`єднання Конфедерації Вільних профспілок України зверталося, 20.11.2017 року вих№23, 04.12.2017 року вих. №24, 08.02.2018 року вих.№1, з проханням урегулювати дане питання в переговорному процесі та не доводити справу до суду, навіть делегували представника для ведення переговорів, намагалися роз`яснити, що зміни в організації управління виробництва на підприємстві та оптимізація чисельності працівників лінійного персоналу і зменшення витрат на його утримання не відбувається, так як вводяться нові чотири посади - змінного майстра, АДС, на яких покладається виконання посадових обов`язків змінного інженера аварійно- диспетчерської служби. Тобто посадові обов`язки змінного інженера аварійно-диспетчерської служби, згідно наказів та розпоряджень, виконують змінні майстри. Щоб її звільнити з посади змінного інженера аварійно-диспетчерської служби, так як нібито посада змінного інженера ліквідовується наказом №857 від 28.11.2017р. «Про зміни до штатного розкладу», посаду змінного інженера аварійно-диспетчерської служби з 01.02.2018року ліквідували. Наказом №805 від 06.11.2017 року тимчасово перевели виконувати обов`язки четвертим змінним майстром АДС оператора диспетчерської служби [PERSON] з 06.11.2017 року. Її звернення продовжувати виконувати посадові інструкції змінного інженера аварійно-диспетчерської служби, які у зв`язку зі зміною штатного розкладу стали виконувати змінні майстри АДС, навіть не розглядались. Їй безпідставно відмовили в переведенні на посаду змінного майстра АДС з посади змінного інженера аварійно-диспетчерської служби, хоч вона майже все своє життя працювала на цьому підприємстві в тому числі і виконувала посадові обов`язки, які повинні виконувати майстри АДС, а згідно наказу №805 від 06.11.2017 року тимчасово виконувала оператор диспетчерської служби [PERSON] , а вона в цей час безпідставно, протизаконно була відсторонена від виконання обов`язків змінного інженера аварійно-диспетчерської служби чи то змінного майстра АДС, не зважаючи на те, що вона в свій час брала участь у розробці та затвердженні діючої посадової інструкції, так як має достатній фаховий рівень. Їй відомо, що до щорічної відпустки у оператора диспетчерської служби [PERSON] її було переведено на посаду змінного майстра АДС, яку вона повинна була займати в разі неупередженого ставлення до неї, а тимчасово виконуючу обов`язки змінного майстра АДС, згідно наказу №805 від 06.11.2017 року, повернули на попередню посаду оператора диспетчерської служби. Наказ №857 від 28.11.2017 року «Про зміну до штатного розкладу» виданий з порушенням норм матеріального і процесуального права, так як вона є членом Вільної профспілки роботодавець повинен був повідомити профспілку, членом якої вона є, про зміну в штатному розкладі, а також провести переговори про можливе переведення на іншу посаду. Фактично змінилася тільки назва посад - зі змінного інженера АДС три працівника були переведені на посаду змінного майстра АДС. Посадові обов`язки залишились майже ті ж самі, які вона добре знала, виконувала і могла виконувати. Її, змінного інженера АДС, керівник не побажав перевести на посаду змінного майстра, хоч вона і мала переваги над іншими працівниками передбачені ст. 42 КЗпП України, на які вона раніше посилалась. З профспілкою даний наказ був не узгоджений. Наказ №857 від 28.11.2017 року переслідував єдину мету - звільнити члена Вільної профспілки з роботи, так як вона не бажає вийти з Вільної профспілки, про це неодноразово заявляв директор КП ВУВКГ [PERSON].: «Хто не в моїй профспілці, той проти нас». Наказ від 28.11.2017 року №857 тільки підтверджує протизаконні наміри і дії керівництва. Ст. 40 п.1 КЗпП України передбачає- зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідація, реорганізація, банкрутство або перепрофілювання підприємства, установи, скорочення чисельності або штату працівників. Жодних дій передбачених ст. 40 п.1 КЗпП України в КП «ВУВКГ» не відбулося. Оператор диспетчерської служби, без належної освіти та досвіду роботи, була переведена на посаду змінного майстра АДС, а вона більше ніж три місяці була безпідставно відсторонена від виконання своїх посадових обов`язків. Обов`язки змінного майстра АДС вона могла і мала законне право виконувати. Ст. 40 КЗпП України передбачає - звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2, 6 цієї статті, допускається, якщо не можливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу. Вона бажала і бажає працювати змінним майстром АДС, обов`язки змінного майстра вона знає, так як брала участь у їх розробці та затвердженню. Напевно роботодавець перевів би її на цю посаду, якби вона поступилася своєю совістю і принципами та вийшла із Вільної профспілки, а так як вона має свою позицію, а рішення приймає зважливо, обдумано і тому не піддалася умовам і не вийшла з Вільної профспілки, роботодавець перевів на її законну посаду змінного майстра АДС змінного оператора, порушивши при цьому ст. 40КЗпП України, на яку сам же посилається. Ст. 43 КЗпП України передбачає - розірвання трудового договору з підстав передбачених пунктом 1 ( крім випадку ліквідації підприємств, установ організацій), пункти 2-5, 7 ст. 40 і пунктами 2, 3 ст. 41 цього кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу профспілкового представника первинної профспілкової організації членом якої є працівник. Роботодавець наказом №07 від 13.02.2018 р. порушив вимоги ст. 43 КЗпП України, так як за чотири місяці до звільнення не побажав вступити в переговори з представниками профспілки членом якої вона є, не зважаючи на той факт, що профспілка в якій вона знаходиться, пропонувала керівнику підприємства домовитись, вирішити в переговорному процесі в стінах підприємства всі проблемні питання, щоб не доводити справу до суду. Роботодавець письмово відмовився вступити в переговори з профспілкою, а при прийнятті рішення про звільнення працівника з посади за п. 1 ст. 40 КЗпП України не побажав звернутися до профспілки з обгрунтованим письмовим поданням, так як обґрунтовувати даний наказ у роботодавця не було чим. Повторне, протизаконне незаконне звільнення її з посади змінного інженера АДС, призвело до моральних страждань. Після отримання рішення 31.08.2018 року вона була впевнена, що її знання і досвід знадобляться мешканцям Горішніх Плавнів та підприємству на якому вона працювала майже все своє життя. Її радості не було меж. Була впевнена, що роботодавець не буде її переслідувати за членство у Вільній профспілці, та порушувати ст. ст. 36,43 Конституції України та повторювати майже ті ж самі порушення. Тим більше, що в її поновлені брав участь юрист підприємства. Отримавши наказ №55 31.08.2018 року про припинення трудового договору (контракту) земля пішла з під ніг. Говорити, що вона була схвильована, навіть не доводиться. Життя їй стало не миле із-за повторного нехтування та порушень роботодавцем чинного законодавства України. В той час їй здавалося, що справедливість існує тільки на папері, а в реальному житті її не існує, а тому їй необхідно було приділити багато своїх внутрішніх ресурсів, терпіння та здорового глузду, щоб морально зібратися і звернутися до суду про порушення її прав гарантованих ст.ст.36, 43 Конституції України. Повторне протизаконне звільнення її з роботи розірвали її нормальні життєві зв`язки. Добре розуміє, що її моральні страждання оцінити в грошовому еквіваленті не можливо, але хоч би як зарадити вона оцінює свої моральні страждання в 100 000 грн. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, що вньому зазначені. В останнє судове засідання позивач та її представник не зявились, хоча завчасно позивач подала до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує та просить справу розглядати без її участі. Представник відповідача - Комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно - каналізаційного господарства Горішньоплавнівської міської ради» в судовому засіданні у задоволенні позову просив відмовити у зв`язку з його необґрунтованістю, оскільки звільнення позивача з роботи було проведено відповідно до норм чинного законодавства. В останнє судове засідання представник відповідача - Комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно - каналізаційного господарства Горішньоплавнівської міської ради» не зявився, подав до суду заяву, відповідно до якої просить справу розяглати без його участі. Відповідач директор Комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно - каналізаційного господарства Горішньоплавнівської міської ради» [PERSON]. в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, відповідно до поданого відзиву у задоволенні позову просить відмовити у зв`язку з його необґрунтованістю, оскільки звільнення позивача з роботи було проведено відповідно до норм чинного законодавства Представник відповідача - директора Комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно - каналізаційного господарства Горішньоплавнівської міської ради» [PERSON]. в судовому засіданні у задоволенні позову просив відмовити у зв`язку з його необґрунтованістю, оскільки звільнення позивача з роботи було проведено відповідно до норм чинного законодавства. В останнє судове засідання представник відповідача - директора Комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно - каналізаційного господарства Горішньоплавнівської міської ради» [PERSON]. не з`явився, про причини неявки не повідомив. За викладених обставин суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін та їх представників. Розглянувши справу, безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, суд встановив наступне. Статтею 43 Конституції Українивизначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. У ч.1 ст. 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Аналіз даної норми дає підстави дійти висновку про те, що вона передбачає декілька самостійних підстав для розірвання з ініціативи власника трудового договору з працівником, а саме: ліквідацію; реорганізацію; банкрутство; перепрофілювання підприємства, установи, організації; скорочення чисельності працівників; скорочення штату працівників. Відповідно до ч.2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстави, зазначеної у п.1 ч.1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Тобто, при проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника. Якщо це право не використовувалось, суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки (перегрупування). Згідно ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, установі, організації. Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Власник є таким, що належно виконав вимоги ч.2 ст.40 , ч.3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. Відповідно до роз`яснень, наданих у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 0б листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норми законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливі перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення. Відповідно до ст..81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. [PERSON] , згідно трудової книжки, наказом № 152 від 08.12.1986 року прийнята на роботу на посаду начальника цеху водопостачання Виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства починаючи з 09.12.1986 року. Відповідно до наказу №52 від 01.04.2008 року, [PERSON] переведена на посаду змінного інженера аварійно-диспетчерської служби. Згідно із наказом директора Комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно - каналізаційного господарства Горішньоплавнівської міської ради» №608 від 29.08.2017 року «Про зміни до штатного розкладу», до штатного розкладу підприємства з 06.11.2017 року було внесено зміни, зокрема, в аварійно-диспетчерській службі виключено 3 штатні одиниці за посадою «змінний інженер» та включено до штатного розкладу цієї ж служби 4 штатні одиниці за посадою «майстер зміни» (а.с.146 т.1). Відповідно до п. 6 вказаного наказу, інспектора відділу кадрів зобовязано ознайомити осіб, які займають посади, визначені п.3, зокрема посади «змінного інженера аварійно-диспетчерської служби», із змінами, що мають бути, не менше ніж за 2 місяці та запропонувати для працевлаштування знову створені посади. Як встановлено судом, відповідачем вимоги п.6 наказу №608 від 29.08.2017 року відносно позивача виконано не було, оскільки останній запропоновано перевестись не на знов створені посади на підприємстві, а на інші посади (бухгалтер, інженер з проектно - кошторисної роботи, інженер - енергетик, фахівець із збуту). В свою чергу, згідно наказу № 805 від 06.11.2017 року «Про особовий склад» на період відпустки змінного майстра аварійно-диспетчерської служби [PERSON] тимчасово з 06.11.2017 року переведено виконувати обовязки змінного майстра АДС оператора диспетчерської служби [PERSON] (а.с. 24 т.1). Згідно відомостей про переведення працівників КП «ВУВКГ» з 01.11.2017 року по 17.05.2018 року [PERSON] було переведено на посаду майстра зміни аварійно-диспетчерської служби, відповідно до наказу № 44 від 06.11.2017 року, тоді як позивача було скорочено. Згідно наказу директора Комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно - каналізаційного господарства Горішньоплавнівської міської ради» №857 від 28.11.2017 року «Про зміни до штатного розкладу» у зв`язку зі змінами в організації управління виробництвом на підприємстві, для оптимізації чисельності працівників лінійного персоналу та зменшення витрат на його утримання, адміністрацією підприємства внесено зімни до штатного розкладу з 01.02.2018 року, а саме виключено одну посаду змінного інженера аварійно - дипечерської служби. П.2 цього наказу визначено, що скороченню підлягає посада, яку займає саме [PERSON] (а.с.145 т.1). Відповідно до витягу з протоколу №48/1 засідання профспілкового комітету членів первинної профспілкової організації Комсомольського виробничого управління водопровідно - каналізаційного господарства професійної спілки працівників житлово - комунального господарсва, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України від 28.11.2017 року, профспілковим комітетом погоджено наказ директора Комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно - каналізаційного господарства Горішньоплавнівської міської ради» (№857 від 28.11.2017 року), а саме - виключенням посади «змінний інженер» АДС; зобов`язано адміністрацію підприємства повідомити [PERSON] про виключення із штатного розкладу посади - змінний інженер та запропонувати усі наявні вакансії категорії «Професіонали» для працевлаштування останньої; надано згоду адміністрації підприємства у разі не згоди [PERSON] на працевлаштування за запропонованими посадами, провести звільнення згідно п.1 ст.40 КЗпП з 01.02.2018 року; задоволено заяву [PERSON] і надано згоду на виключення її з членів профспілки ВУВКГ за власним бажанням з 01.12.2017 року. З наказом №857 від 28.11.2017 року [PERSON] була особисто ознайомлена 29.11.2017 року, при цьому на вказаному наказі остання зробила відмітку про те, що з наказом вона не згодна. На а.с.125 т.1 міститься перелік вакансій для ознайомлення [PERSON] , змінного інженера АДС, станом на 29.11.2017 року та із його змісту вбачається, що на ньому відсутній підпис [PERSON] про ознайомлення із ним, при цьому 29.11.2017 року без участі [PERSON] , комісією було складено акт про те, що 29.11.2017 року [PERSON] були запропоновані для працевлаштування на підприємстві вакансії у зв`язку із скороченням штату згідно наказу №857 від 28.11.2017 року, знайомитись з переліком вакансій [PERSON] відмовилась (а.с.124 т.1), що викликає обґрунтовані сумніви чи дійсно [PERSON] були запропоновані вакансії, чи була вона ознайомлена з переліком вакансій станом на 29.11.2017 року, якщо дійсно вона відмовилась з ним знайомитись, то чому безпосередньо на цьому переліку не вказала про свою відмову чи незгоду із запропонованими вакансіями, як це вона зробила при ознайомленні із наказом №857 від 28.11.2017 року. Також, переліки вакансій (а.с.118 - 123 т.1) станом на 15.12.2017 року, станом на 27.12.2017 року та станом на 24.01.2018 року і відповідні акти, складені співробітниками відповідача від 15.12.2017 року, від 27.12.2017 року, від 24.01.2017 року є аналогічними за змістом і були складені на підтвердження того, що позивачу були запропоновані вакансії на підприємстві, але позивач згоду на переведення на нову посаду не надала, при цьому вони складені без участі позивача та не містять жодного її застереження чи її підпису про ознайомлення або незгоду. Аналізуючи в сукупності наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що вказані переліки вакансій та акти до них не є належними та допустимими доказами по справі, останні складені у відсутність позивача, при цьому відповідачами суду не надано інших належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що відповідач пропонував позивачу вакансії. Наказом №13-к від 13.02.2018 року «Про перенесення дати запланованого звільнення», у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю на день звільнення, змінено дату звільнення у зв`язку із скороченням змінного інженера аварійно - диспетчерської служби [PERSON] на 13 лютого 2018 року. Наказом (розпорядженням) «Про припинення трудового договору (контракту)» № 07 від 13.02.2018 року, [PERSON] звільнено з посади змінного інженера аварійно-диспетчерської служби Комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно - каналізаційного господарства Горішньоплавнівської міської ради» за скороченням штатів на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 15 серпня 2018 року у цивільній справі №534/279/18, яке набрало законної сили 07.11.2018 року, наказ Комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно - каналізаційного господарства Горішньоплавнівської міської ради» №07 від 13.02.2018 року «Про припинення трудового договору (контракту)» скасовано як незаконний, поновлено [PERSON] на посаді змінного інженера аварійно - диспетчерської служби Комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно - каналізаційного господарства Горішньоплавнівської міської ради» з 13 лютого 2018 року. Додатковим рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 31 серпня 2018 року рішення суду від 15 серпня 2018 року в частині понолення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць допущено до негайного виконання. 31 серпня 2018 року директором Комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно - каналізаційного господарства Горішньоплавнівської міської ради» видано наказ №625 про поновлення [PERSON] на посаді змінного інженера аварійно - диспетчерської служби Комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно - каналізаційного господарства Горішньоплавнівської міської ради», при цьому як вбачається із змісту вказаного наказу, у ньому не зазначено із якої дати [PERSON] поновлюється на роботі (а.с.35 т.1). В свою чергу, 31 серпня 2018 року директором Комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно - каналізаційного господарства Горішньоплавнівської міської ради» видано наказ (розпорядження) №38 про прийняття [PERSON] на роботу на посаду змінного інженера аварійно - диспетчерської служби Комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно - каналізаційного господарства Горішньоплавнівської міської ради» з 31 серпня 2018 року (а.с.36 т.1), при цьому рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 15 серпня 2018 року у цивільній справі №534/279/18, [PERSON] поновлено на роботі не з 31 серпня 2018 року, а з 13 лютого 2018 року. На а.с.117 т.1 міститься перелік вакансій для ознайомлення [PERSON] , змінного інженера АДС, станом на 31.08.2018 року та із його змісту вбачається, що на ньому відсутній підпис [PERSON] про ознайомлення із ним, при цьому 31.08.2018 року комісією було складено акт про те, що 31.08.2019 року [PERSON] були запропоновані для працевлаштування на підприємстві наявні вакансії у зв`язку із скороченням штату згідно наказу №857 від 28.11.2017 року станом на 31.08.2018 року, знайомитись з переліком вакансій [PERSON] відмовилась (а.с.116 т.1). Наказом (розпорядження) №55 від 31 серпня 2018 року «Про припинення трудового договору (контракту)» [PERSON] звільнено з роботи з посади змінного інженера аварійно - диспетчерської служби Комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно - каналізаційного господарства Горішньоплавнівської міської ради» на підставі п.1 ст.40 КЗпП (за скороченням штатів). На а.с.63 т.1 міститься Акт від 03.09.2018 року, у якому зазначено, що 03.09.2018 року [PERSON] було запропоновано ознайомитись із наказом «Про поновлення на посаді» №625 від 31.08.2018 року, однак знайомитись з наказом [PERSON] відмовилась. Також, на а.с.66 т.1 міститься Акт від 03.09.2018 року, у якому зазначено, що 03.09.2018 року [PERSON] , при ознайомленні з накозом відділу кадрів №55 від 03.09.2018 року «Про припинення трудового договору» - порвала. Із змісту вказаного Акту вбачається, що зазначена у ньому дата винесення наказу №55 «Про припинення трудового договору» (03.09.2018) не збігається із датою, яка зазначена у самому наказі №55, який датований 31.08.2018 року. Вказані обставини викликають обґрунтовані сумніви у тому, чи дійсно [PERSON] 31.08.2018 року були запропоновані вакансії, чи була вона ознайомлена 31.08.2018 року з переліком вакансій на підприємстві станом на 31.08.2019 року, якщо дійсно вона відмовилась з ним знайомитись, то чому безпосередньо на цьому переліку не вказала про свою відмову чи незгоду із запропонованими вакансіями, як це вона зробила при ознайомленні із наказом №857 від 28.11.2017 року та при ознайомленні із наказом №625 від 31.08.2018 року (а.с. 35 т.1). Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що вказаний перелік вакансій станом на 31.08.2019 року та акт до нього від 31.08.2019 року не є належними та допустимими доказами по справі, при цьому відповідачами суду не надано інших належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що відповідач 31.08.2018 року пропонував позивачу вакансії. Відповідно до ст.42 КЗпП при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а також особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби; 10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат. Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України. Як встановлено судом, позивач [PERSON] має безперервний стаж на підприємстві починаючи з 09 грудня 1986 року, тобто понад 32 роки. Як вбачається із матеріалів справи та це зокрема встановлено рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 15 серпня 2018 року у цивільній справі №534/279/18, відповідно до диплому серії [NUMBER], виданому 22.09.1971 року, [PERSON] закінчила Верхньодніпровський металургійний технікум, а згідно диплому серії [NUMBER] Томський інженерно-будівельний інститут, що підтверджує її кваліфікацію. Відповідно до довідки МСЕК серії 10 ААА № 018863 від 06 червня 2013 року, [PERSON] є інвалідом третьої групи, зазначену інвалідність вона дістала саме на цьому підприємстві внаслідок виробничої травми. Згідно записів в трудовій книжці [PERSON] , остання працюючи на підприємстві, мала заохочення за раціоналізаторські пропозиції 21 грудня 1999 року та 24 листопада 2003 року. Як встановлено рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 15 серпня 2018 року у цивільній справі №534/279/18, згідно відомості про переведення працівників, в аварійно-диспетчерській службі на чотири посади «майстра зміни» було переведено трьох «змінних інженерів» [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та оператора диспетчерської служби [PERSON] , [INFO] . В свою чергу, відповідачами суду не надано належних та допустимих доказів того, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] мають, у порівнянні із [PERSON] , переважне право на залишення на роботі. Відповідно до ст.43 КЗпП розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктом 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації) статті 40, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. Відповідно до заяви [PERSON] від 10.11.2017 року (а.с.27 т.1), остання повідомила директора КП «ВУВКГ» про її вихід із первинної профспілкової організації Комсомольського виробничого управління водопровідно - каналізаційного господарства професійної спілки працівників житлово - комунального господарсва, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України та про вступ до Полтавського обласного об`єднання Конфедерації Вільних профспілок України. 13.11.2017 року Полтавським обласним об`єднанням Конфедерації Вільних профспілок України за вих. №20 на адресу КП «ВУВКГ» було направлено повідомлення про те, що [PERSON] з 10.11.2017 року є членом Полтавського обласного об`єднання Конфедерації Вільних профспілок України. Також, представник Полтавського обласного об`єднання Конфедерації Вільних профспілок України звертався до КП «ВУВКГ» із листами за вих. №23 від 20.11.2017 року, № 24 від 04.12.2017 року, № 1 від 08.02.2018 року, в яких повідомляв про членство [PERSON] в указаній профспілковій організації та зазначав про необхідність отримання згоди профспілкового комітету на звільнення [PERSON] . Як встановлено судом, КП «КУВКГ» до Полтавського обласного об`єднання Конфедерації Вільних профспілок України по питанню надання згоди на розірвання трудового договору із [PERSON] з підстав передбачених п.1 ст.40 КЗпП не зверталось. Відповідно до ч.1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Отже, аналіз зазначених правових норм у їх сукупності з положеннями статті 43 Конституції України дає підстави для висновку про те, що за змістом частини першої статті 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом. Враховуючи вищевикладене, встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що відповідач не виконав обов`язок щодо надання позивачу пропозицій про всі наявні на підприємстві вакансії, які з`явились на підприємстві і які існували на день звільнення, не врахував наявність у позивача переважного права на залишення на роботі та звільнив позивача із займаної посади за відсутності згоди профспілки, тобто відповідачем не були дотримані всі істотні умови передбачені ст.ст.40, 42, 43, 49 - 2 КЗпП України щодо звільнення позивача з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП України. За викладених обставин, суд приходить до висновку про незаконність наказу №55 від 31.08.2018 року «Про припинення трудового договору (контракту)» та про обґрунтованість вимог позивача в частині визнання незаконним та скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення її на роботі. Згідно ст.235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Також, згідно ч.2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Пунктом 32 постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами трудових спорів» передбачено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100. Згідно п. 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі Порядок) середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Пунктами 5 та 8 вказаного Порядку встановлено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочих (календарних) днів на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно розрахункового листка за грудень 2017 року, у грудні 2017 року позивачка відпрацювала 23 дні та їй нараховано заробітну плату у розмірі 7922 грн. 35 коп. Відповідно до розрахункового листа за січень 2018 року, у січні 2018 року позивачка відпрацювала 23 дні та їй нараховано заробітну плату у розмірі 7 849 грн. 92 коп. Таким чином, середньоденна заробітна плата позивачки склала 342,875 грн. (7922, 35 + 7 849,92):(23 + 23). Враховуючи викладене, встановлені обставини справи, середньоденну заробітну плату позивача, строк вимушеного прогулу, який за період з 31 серпня 2018 року по 18 вересня 2019 року складає 263 робочі дні, то на користь [PERSON] підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 90 176 грн. 24 коп.. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно до загальних підстав цивільно - правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відповідно до положень ст.ст. 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення його прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. При цьому, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань, ступеня вини відповідача, який завдав моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Суд вважає, що позивачем доведено порушення її конституційного права на працю, вона перенесла моральні страждання, пов"язані з її повторним незаконним звільненням з роботи, їй доводиться докладати додаткових зусиль для організації свого життя, в тому числі звертаючись до суду. З огляду на викладене, встановлені обставини справи, враховуючи характер і тривалість страждань, які зазнала позивач, істотність вимушених змін, час і зусилля, необхідні позивачці для відновлення колишнього стану,

Outcome: partial