Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Територіальної громади сіл Перекоринці, Роздолівка, Дружба в особі Роздолівської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області про визнання права власності на житловий будинок (домоволодіння) в порядку спадкування. Позов мотивувала тим, що [INFO] помер її батько [PERSON] . Після його смерті залишилось спадкове майно, в тому числі, домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вона являється спадкоємцем за законом після смерті батька, яка прийняла спадщину у встановленому законом порядку. Інші спадкоємці як за законом, так і за заповітом відсутні. Однак отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі вона не в змозі, оскільки правовстановлюючий документ на домоволодіння за життя спадкодавця не видавався, тому змушена звернутися до суду для оформлення своїх спадкових прав. Просила суд визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . Ухвалою Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 14.01.2020 було прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] та відкрито провадження у справі. Розгляд справи проводиться за правилами загального позовного провадження. Вказаною ухвалою витребувано з Мурованокуриловецької державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи № 450/2008, заведену щодо майна померлого [INFO] [PERSON] . Позивач в підготовче засідання не з`явилася, в позовній заяві просила справу розглянути у її відсутності (а.с. 3). Відповідач копію ухвали від 14.01.2020 та доданих до неї матеріалів отримав 17.01.2020, відзиву до суду не направив. Його представник в підготовче засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнав у повному обсязі (а.с. 41). Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч.ч. 3-4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи зазначені вище положення, а також те, що сторони скористались своїм правом, врегульованим ч. 3 ст. 211 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному підготовчому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, давши оцінку зібраним доказам, суд приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що [INFO] у с. Перекоринці Мурованокуриловецького району Вінницької області помер [PERSON] (а.с. 6). Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, до складу якого входить будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] . Вартість даного будинку становить 72161 гривня. Факт належності будинку спадкодавцеві та його вартість підтверджується відповідною оцінкою (а.с. 23), технічним паспортом на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами (а.с. 15-20), довідкою Роздолівської сільської ради № 986/03-13 від 29.11.2019 (а.с. 37). Вказаний будинок відповідає санітарним та протипожежним умовам, оскільки придатний для проживання (а.с. 14). Стаття 524 ЦК УРСР (1963 р.) встановлює, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті (ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР 1963 р.). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. З копії свідоцтва про смерть [PERSON] (а.с. 6), свідоцтва про народження позивача (а.с. 7), її свідоцтва про шлюб (а.с. 8), довідки Роздолівської сільської ради № 575/03-28 від 29.11.2019 (а.с. 10) вбачається, що позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] . Іншими спадкоємцями першої черги за законом є інші діти померлого: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а також була його дружина - [PERSON] , яка померла [INFO] . З копії спадкової справи № 450/2008, заведеної щодо майна померлого [PERSON] вбачається, що єдиною спадкоємицею, яка прийняла спадщину після смерті [PERSON] є позивач [PERSON] , яка 19.06.2008 отримала свідоцтво про право на спадщину на належну спадкодавцеві частку (пай). Інші спадкоємці спадщини не прийняли (а.с. 45-59). Разом з тим, 21 листопада 2019 року державним нотаріусом Грохольській Л.Д. було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, у зв`язку з відсутністю необхідних правовстановлюючих документів (а.с. 29). Верховний Суд України у своєму рішенні № 6-137цс13 від 18.12.2013 висловив правову позицію, згідно з якої право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва. У 1957 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків" і прийнятою відповідно до цього Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків", які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Отже, за вказаними Указом та Постановою підставою виникнення у громадянина права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Як вбачається з характеристики будинку, господарських будівель та споруд (а.с. 19) будинок, господарські будівлі та споруди, які є предметом розгляду у даній справі, були побудовані з 1962 року по 1988 рік. Таким чином, факт будівництва житлового будинку у той час був підставою виникнення права власності на нього. Крім того, за змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністерства юстиції УРСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. З положень постанови Ради міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР, Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженого Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. З довідки Роздолівської сільської ради № 896/03-13 від 09.10.2018, виданої на підставі записів погосподарських книг за 1976-2000 роки, слідує, що спірний житловий будинок знаходився у користуванні та власності [PERSON] (а.с. 37). Рішенням виконавчого комітету Мурованокуриловецької районної ради народних депутатів № 108 від 16.06.1988 року «Про оформлення права особистої власності на будинки, що належать окремим громадянам в селах Мурованокуриловецького району вирішено оформити право особистої власності на житлові будинки, що розташовані, в тому числі, в с. Перекоринці Роздолівської сільської ради, а виконкому сільської ради видати громадянам свідоцтва згідно цього рішення (а.с. 28). Однак, відповідно до довідки Роздолівської сільської ради № 946/03-13 від 12.11.2019 та довідки КП «Могилів-Подільське МБТІ» № 220 від 03.09.2019 свідоцтво про право власності на житловий будинок по [ADDRESS] не видавалося, право власності не реєструвалося (а.с. 11, 21). Земельна ділянка під вказаним житловим будинком перебувала у власності [PERSON] , що доводиться витягом з рішення Роздолівської сільської ради № 24 від 19.05.1994 (а.с. 22). Враховуючи, вищевикладені докази, а також обставину, що відповідач позов визнав повністю і його задоволення, не суперечить вимогам закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб, суд прийшов до висновку, що за позивачем слід визнати в порядку спадкування за законом право власності на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, після смерті [PERSON] . Щодо вирішення питання про судові витрати, суд виходить з наступного. Позивачем при зверненні до суду з даним позовом було сплачено судовий збір в сумі 768 грн 40 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Разом з тим, позивачем не заявлялося жодних клопотань про повернення половини сплаченого нею судового збору, у зв`язку з визнанням відповідачем позову. Доказів понесення будь-яких витрат відповідачем при розгляді даної справи суду надано не було.

Outcome: approved