Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-28 00:00:00

03 лютого 2017 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] селищної об'єднаної територіальної громади про визнання права власності на житловий будинок. Позов мотивували тим, що [INFO] померла їх мати [PERSON], яка була зареєстрована та постійно проживала по [ADDRESS]. Після її смерті відкрилась спадщина до якої, в тому числі, належить житловий будинок, що розташований по [ADDRESS]. Вказаний житловий будинок померла [PERSON] прийняла у спадщину після смерті [PERSON], яка померла [INFO], однак не оформила спадкових прав. Позивачі єдині спадкоємці за законом після смерті [PERSON] Спадщину прийняли як такі, що проживали разом зі спадкодавцем на час смерті. Однак отримати свідоцтво про право на спадщину не в змозі, оскільки правовстановлюючих документів на житловий будинок за життя спадкодавця не видавалося. Оскільки іншого способу захисту своїх прав позивачі не мають, тому були змушені звернутися до суду з даним позовом. В судове засідання [PERSON] та [PERSON] не з'явились. Від них до суду надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] селищної об'єднаної територіальної громади в судове засідання не з'явився, надіслав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Проти позову не заперечив, при розгляді справи поклався на думку суду. Враховуючи те, що сторони скористались своїм правом, врегульованим ч. 2 ст. 158 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, давши оцінку зібраним доказам, суд приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що [INFO] в с. Медведівка Волочиського району Хмельницької області померла [PERSON] (а.с. 8). При житті, 17 червня 2004 року [PERSON] склала заповіт, згідно якого належний їй житловий будинок з усіма господарськими будовами заповіла [PERSON] (а.с. 7). Верховний Суд України у своєму рішенні № 6-137цс13 від 18.12.2013 року висловив правову позицію, згідно з якої право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва. У 1957 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків" і прийнятою відповідно до цього Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків", які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Отже, за вказаними Указом та Постановою підставою виникнення у громадянина права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Як вбачається з характеристики будинку, господарських будівель та споруд (а.с. 19) житловий будинок, який є предметом розгляду у даній справі, був побудований у 1965 році. Таким чином факт будівництва житлового будинку у той час був підставою виникнення права власності на нього. Також, за змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністерства юстиції УРСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Крім того, з положень постанови Ради міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР, Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженого Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Таким чином, факт належності житлового будинку спадкодавцеві підтверджується довідкою старости с. Бокиївка, с. Медведівка № 63 від 01.02.2017 про те, що згідно погосподарського обліку [PERSON] належав житловий будинок за адресою: [ADDRESS] (а.с. 21), технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок (а.с. 14-19). З довідки Волочиського районного бюро технічної інвентаризації № 40 від 25.01.2017 (а.с. 13) слідує, що на житловий будинок, який знаходиться у [ADDRESS], свідоцтво про право власності не видавалося, реєстрація не проводилася. При цьому технічний стан житлового будинку та належних до нього господарських будівель і споруд згідно висновку БТІ є задовільним (а.с. 14). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб -спадкоємців. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Заповітом (а.с.7), свідоцтвом про смерть [PERSON] (а.с. 8), свідоцтвом про шлюб (а.с. 9), стверджується, що [PERSON] була єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], яка мала право на спадкування. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з довідки старости с. Бокиївка, с. Медведівка № 64 від 01.02.2017 (а.с. 22), на час відкриття спадщини із спадкодавцем проживала [PERSON]. З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 46797404 від 17.02.2017 слідує, що спадкова справа на ім'я померлої [INFO] [PERSON] не заводилася, тобто спадкові права ніким не оформлялися (а.с. 45). [INFO] в с. Куровечка Волочиського району Хмельницької області померла [PERSON] (а.с. 10). [PERSON] належав прийнятий у спадщину після смерті [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS]. На день смерті [PERSON] за нею рахувалися присадибні земельні ділянки загальною площею 0,50 га (а.с. 23). Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (ч. 1 ст. 1258 ЦК України). У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦКУ) Свідоцтвом про смерть [PERSON] (а.с. 10), свідоцтвом про шлюб [PERSON] (а.с. 9), свідоцтвами про народження [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11-12), стверджується, що спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є її діти - позивачі [PERSON] та [PERSON] З копії спадкової справи № 337/2016 заведеної щодо майна померлої [PERSON] слідує, що позивачі прийняли спадщину (а.с. 46-52). Ще один спадкоємець за законом - чоловік померлої - [PERSON], спадщини не прийняв та на неї не претендує, про що подав нотаріусу відповідну заяву (а.с. 47). Інші спадкоємці, як за законом так і за заповітом після смерті [PERSON] відсутні. Державним нотаріусом позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нього (а.с. 20). Враховуючи вищевикладені докази, а також обставину, що відповідач не заперечує проти задоволення даного позову, і при його задоволенні не будуть порушені права, свободи та інтереси третіх осіб, суд прийшов до висновку, що за позивачами слід визнати в порядку спадкування за законом право власності на житловий будинок після смерті [PERSON]

Outcome: approved