Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-27 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Свій позов мотивує тим, що рішенням Старовижівського районного суду Волинської області від 19 квітня 2016 року з відповідача в її користь ухвалено стягувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в розмірі 30 відсотків всіх видів заробітку і доходу щомісячно, починаючи з 04 квітня 2016 року і до досягнення повноліття, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вказує, що відповідач, як батько, зобов`язаний утримувати дітей, є працездатним, здоровим, працює офіційно на підприємстві, на якому отримує доходи та використовує лише для власних потреб, майже не допомагає утримувати дітей. Згідно змін до СК України розмір аліментів не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму. З урахуванням зростання прожиткового мінімуму для дітей, вартості послуг та цін, грошових коштів не достатньо для повноцінного забезпечення дітей, в теперішній час не в змозі забезпечити дітям належні умови для навчання та проживання. Позивач працює продавцем-консультантом в підприємця [PERSON] , також отримує соціальну допомогу як особа, тимчасово переміщена з окупованої території України та районів проведення АТО (ООС). Відповідач не приймає участі у вихованні дітей, не сприяє духовному та фізичному розвитку, а також не забезпечує їх матеріально. На підставі наведеного, просить змінити розмір стягуваних з відповідача аліментів, що стягуються за вищевказаним рішенням суду та стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей в розмірі 50 відсотків всіх видів заробітку і доходу щомісячно на кожну дитину, починаючи з 01 вересня 2019 року і до досягнення дітьми повноліття, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою судді від 04 жовтня 2019 року було відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 12 листопада 2019 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Відзиву на позовну заяву відповідачем до суду не подано. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, попередньо подала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, заявлені вимоги підтримує повністю з підстав викладених у позовній заяві та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, шо підтверджується матеріалами справи. Про причини неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не подав. У відповідності до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази у справі, приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу (далі - СК) України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з статтею 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду аліменти присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що сторони є батьками двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (аркуш справи 6-7), проживають окремо, діти перебувають на утриманні матері (аркуш справи 12). Відповідно до копії виконавчого листа, виданого Старовижівським районним судом Волинської області 20 березня 2017 року, за рішенням Старовижівського районного суду Волинської області від 19 квітня 2016 року у цивільній справі № 168/202/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, що набрало законної сили 13 березня 2017 року, з відповідача на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в розмірі 30 відсотків всіх видів заробітку і доходу щомісячно, починаючи з 04 квітня 2016 року і до досягнення повноліття, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (аркуш справи 8). Згідно з частиною 1 статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до п. п. 3 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. Разом з тим, із змісту позовних вимог вбачається, що однією з підстав звернення позивача до суду з позовом про збільшення розміру аліментів є внесення змін в чинне законодавство щодо розміру стягуваних аліментів, згідно яких розмір аліментів не може бути меншим 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Однак, зміна закону, яким встановлюється мінімальний розмір аліментів не є підставою для збільшення розміру аліментів передбачених статтею 192 СК України та ухвалення нового судового рішення, оскільки цей розмір встановлюється законом, а не судовим рішенням. Зокрема, не передбачено перегляду судом визначеного рішенням суду розміру аліментів в зв`язку з такими змінами і Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 2037-VIII. Разом з тим, у разі примусового виконання рішення про стягнення аліментів, збільшення мінімального розміру аліментів є підставою для автоматичного визначення державним виконавцем розміру аліментів з урахуванням такого збільшення з моменту набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів" від 17 травня 2017 року, тобто з 08 липня 2017 року за відповідною постановою державного виконавця. Таке збільшення має відбуватись в автоматичному порядку, без жодних звернень стягувача аліментів. Окрім того, відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що у відповідача змінився матеріальний стан, який дозволяє йому сплачувати аліменти у більшому розмірі, ніж це зазначено у рішенні Старовижівського районного суду Волинської області від 19 квітня 2016 року. Крім того, судом встановлено з позовної заяви, що відповідач офіційно працює на тому ж самому підприємстві, що й на момент ухвалення рішення від 19 квітня 2016 року, суд також враховує, що позивачка на даний момент є працевлаштована та отримує соціальну допомогу як особа, тимчасово переміщена з окупованої території України та районів проведення АТО (ООС). Посилання позивача на те, що з моменту призначення аліментів збільшився розмір прожиткового мінімуму для дитини, не впливає на висновок суду, оскільки за рішенням від 19 квітня 2016 року встановлено розмір аліментів у відсотках від прожиткового мінімуму, а не у твердій грошовій сумі. Посилання позивача на те, що відповідач не приймає участі у вихованні дітей, не стосується предмету спору в даному позові. З огляду на викладене, оцінивши належність та допустимість доказів, а також достатність, взаємозв`язку їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed