Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-26 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу спадкодавця, посилаючись на те, що 01.03.2010 року позивач надав [PERSON] поворотну фінансову допомогу на загальну суму 30000 доларів США, про що була складена боргова розписка від 06.08.2010 року . Позичальник [PERSON] помер, своє зобов"язання щодо повернення боргу [PERSON] виконав частково, повернувши позивачу 6000 доларів США. На час відкриття спадщини за адресою [ADDRESS] , спільно з спадкодавцем постійно однією сімєю проживали дружина [PERSON] та дочка спадкодавця [PERSON] . 22.07.2014 року позивач звернувся до спадкоємців померлого з письмовою претензією про погашення заборгованості спадкодавця, однак вони залишили заяву позивача без відповіді і задоволення. А тому, просив стягнути з відповідачів на користь позивача заборгованість в розмірі 24 000 доларів США, що еквівалентно 191 366, 4 грн. шляхом звернення стягнення на майно відповідачів, та понесені судові витрати. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив суд накласти стягнення на майно, яке було передане і отримане відповідачами в натурі, оскільки останні відмовились задовольнити вимоги шляхом одноразового платежу і ніяких інших домовленостей між спадкоємцями та позивачем, як кредитором досягнуто не було. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в задоволенні позову просив відмовити, оскільки свідоцтво про право на спадщину померлого [PERSON] він не отримував. Крім того, про факт смерті [PERSON] позивачу стало відомо у лютому 2011 року, проте з вимогою до нотаріуса він не звернувся, а з вимогою-претензією до спадкоємців звернувся лише 22.07.2014 року, що суперечить вимогам ч.1 ст.1281 ЦК України. Інші учасники процесу в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Заслухавши учасників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено наступне. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що 01.03.2010 року позивач [PERSON] надав відповідачу [PERSON] поворотну фінансову допомогу на загальну суму 30000 доларів США, що підтверджується борговою розпискою від 06.08.2010 року (а.с.4). [INFO] позичальник [PERSON] помер, що підтверджується копією актового запису про смерть (а.с.164). 22.04.2014 позивачем направлено вимогу-претензію та пред`явлено вимоги до спадкоємців [PERSON] та [PERSON] (а.с.3). Як вбачається з листа Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори №3137/01-16 від 05.10.2016 року спадкоємцями за законом майна померлого [PERSON] , який помер [INFO] є [PERSON] та [PERSON] .. [PERSON] , [PERSON] - відмовились від спадщини на користь сина (брата) померлого [PERSON] (а.с. 139). Згідно листа № 117/02-14/6 від 26.01.2011 року, заведено спадкову справу №48/2011 після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Заяв від спадкоємців [PERSON] не поступало (а.с. 162 зворотна сторона). Згідно копії заповіту від 29.12.2006 року померлий [PERSON] заповів квартиру [ADDRESS] [PERSON] (а.с.169.) Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За правилом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Відповідно до спадкової справи, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] - свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям не видавалися ( а.с. 210, 214). Як вбачається з листа Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори №1781/02-14 від 11.06.2018 року, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину спадкоємцями не подавалися (т.2 а.с. 67). З точки зору закону в разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. При спадкуванні борги спадкодавця - це майнові зобов`язання, які прийняв на себе спадкодавець перед фізичними або юридичними особами-кредиторами, але смерть позбавила його можливості виконати це зобов`язання. Обов`язок доказувати борги померлого покладається на самого кредитора. Тобто, кредитор, що звернувся до спадкоємців, зобовязаний представити документи, що підтверджують його вимоги. На підтвердження укладеного з померлим [PERSON] договору позики та передачу йому грошових коштів представник позивача надав суду оригінал розписки, наявність якої у позивача є свідченням невиконання боржником умов договору позики. Відповідно до ч. 1 ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредитор вправі протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, звернутися зі своїми вимогами по боргах спадкодавця до його спадкоємців незалежно від наступу строків вимоги. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено матеріалами справи, [PERSON] , подавав заяву до нотаріуса про прийняття спадщини, проте, свідоцтва про право на спадщину йому не видавалися. Крім того, позивач вказав, що про факт смерті [PERSON] йому стало відому у лютому 2011 року, проте з вимогою до нотаріуса він не звернувся, а з вимогою-претензією до спадкоємців звернувся лише 22.07.2014 року, що суперечить вимогам ч.1 ст.1281 ЦК України. Згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі № 6-2962цс16, яка з точки зору ч. 4 ст. 263 ЦПК України, має враховуватись судами. Виходячи з даної правової позиції звернення до суду кредитора спадкодавця з позовом до спадкоємців про стягнення заборгованості за договором позики не може вважатися належним способом захисту порушеного права кредитора, оскільки правовідносини між кредитором і позичальником припинилися у зв`язку зі смертю останнього, а його спадкоємці сторонами даного договору не були. На правовідносини між кредитором і спадкоємцями позичальника не поширюються норми закону, які врегульовують загальні наслідки невиконання стороною договірних зобов`язань, зокрема право на пред`явлення в судовому порядку вимоги про стягнення заборгованості за договором позики. З точки зору закону задоволення вимоги кредитора до спадкоємців шляхом одноразового платежу, тобто шляхом сплати грошових коштів, можливе лише в позасудовому порядку. Судовий же спосіб захисту порушеного права кредитора, у разі відмови спадкоємців від одноразового платежу, полягає у пред`явленні до спадкоємців позову про накладення стягнення на майно, яке було передане їм у натурі. При цьому закон не передбачає форму, в якій має бути здійснена відмова спадкоємців задовольнити вимоги кредитора шляхом одноразового платежу. Тому саме по собі невиконання спадкоємцями вказаної вимоги може свідчити про їх відмову. Доказом відмови спадкоємців від виконання вимоги кредитора в даній справі є невизнання ними пред`явленого до них позову про стягнення заборгованості за договором позики. Зазначена позиція закріплена в ухвалі Верховного Суду від 21 березня 2018 року, яка, з точки зору ч.4 ст.263 ЦПК України, має враховуватися судом. Як вбачається з матеріалів справи, на день смерті померлого [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з квартири за адресою [ADDRESS] , однак, жодних доказів прийняття спадщини, хто саме і в якій частці успадкував квартиру в матеріалах справи немає. Що стосується, звернення стягнення на частину майна товариства з обмеженою відповідальністю, то суд виходить з наступного. Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців померлий [PERSON] є засновником ТзОВ «ГПК-МЯСО», ТОВ «ГПК-МЯСО» (ідентифікаційний код юридичної особи: 31789715), де розмір вснеску до статутного фонду становить - 428400,00 грн та засновником ТзОВ «КАРПАТАГРОПРОДУКТ», ТОВ «КАРПАТАГРОПРОДУКТ» (ідентифікаційний код юридичної особи: 31265297), де розмір вснеску до статутного фонду становить - 5900,00 грн. В свою чергу, відповідно до ст. 149 ЦК України звернення стягнення на частину майна товариства з обмеженою відповідальністю, пропорційну частці учасника товариства у статутному капіталі, за його особистими боргами допускається лише у разі недостатності у нього іншого майна для задоволення вимог кредиторів. Кредитори такого учасника мають право вимагати від товариства виплати вартості частини майна товариства, пропорційної частці боржника у статутному капіталі товариства, або виділу відповідної частини майна для звернення на нього стягнення. Аналогічне правило закріплене й у ст. 57 Закону України «Про господарські товариства». Однак, якою частиною товариства з обмеженою відповідальністю володіє померлий [PERSON] суду не відомо. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. З точки зору закону при вирішенні спору суд повинен надати обєктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Вбачається, що позивачем не надано суду належних доказів обсягу майна, отриманого спадкоємцями у спадщину після смерті [PERSON] , його вартості та частки. Виходячи з викладеного вище, суд приходить до висновку про відутність підстав для задоволення вимог позивача.

Outcome: dismissed