Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом та просила встановити режим окремого проживання з її чоловіком [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог, [PERSON], зазначила, що з 13 квітня 2013 року перебуває у шлюбі з відповідачем. За період шлюбу між ними склались напружені відносини, постійно виникали конфлікти. Дані обставини призвели до неможливості спільного проживання. З січня 2014 року вона з відповідачем проживають окремо. Подання позову про розірвання шлюбу вданий час неможливе, оскільки від шлюбу мають дитину до одного року. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час, місце та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 13 квітня 2013 року [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому Новенською селищною радою Кіровського району м. Кіровограда, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 08 січня 2014 року видане (повторно) Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції (а.с. 5). Від сумісного життя позивач та відповідач, мають сина - [PERSON], [INFO] (а.с.4). Після укладення шлюбу між сторонами існували напружені відносини, внаслідок чого виникали конфлікти. Постійні конфлікти в сім»ї унеможливили спільне проживання подружжя, внаслідок чого з січня 2014 р. сторони проживають окремо. Відповідно до Пленуму ВСУ у п.12 Постанови від 21.12.2007 N 11 „Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" вирішуючи заяву в порядку ст. 119 СК ( 2947-14 ), суд повинен встановити фактичні взаємини сторін і переконатися в доцільності сепарації для того, щоб узаконений спосіб окремого проживання не був формальним засобом вирішення спірних майнових питань. За змістом зазначених положень суд може вирішити у порядку, на якій посилаються заявники лише заяву про встановлення подружжю режиму безстрокового окремого проживання у разі надання доказів, що є доцільність такого рішення, що пов'язано із фактичними взаєминами сторін. Статтею 119 Сімейного кодексу України передбачено, що за заявою подружжя або позовом одного з них суд може постановити рішення про встановлення для подружжя режиму окремого проживання у разі неможливості чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. Згідно ст. 120 СК України, встановлення режиму окремого проживання не припиняє прав та обов'язків подружжя, які встановлені СК і які дружина та чоловік мали до встановлення цього режиму, а також прав та обов'язків, які встановлені шлюбним договором. У разі встановлення режиму окремого проживання: 1) майно, набуте в майбутньому дружиною та чоловіком, не вважатиметься набутим у шлюбі; 2) дитина, народжена дружиною після спливу десяти місяців, не вважатиметься такою, що походить від її чоловіка. З огляду на те, що з січня місяця 2014 року сторони проживають окремо і не підтримують подружніх відносин, спору майнового характеру та спору про місце проживання дитини між ними немає, враховуючи характер відносин, що склалися між сторонами на даний час та того, що позивач не бажає проживати спільно і ніхто не може примусити їх жити спільно, що інститут сепарації є юридичним закріпленням одного із проявів права кожного з подружжя на особисту свободу, не суперечить Конституції України та не порушує права подружжя, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. При вирішенні справи суд керується ст. 119, 120 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 10, 11, 60, 174, 209, 213-215 ЦПК України, суд,

Outcome: approved