Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-08 00:00:00

04 липня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за межі України без згоди батька. В обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що З квітня 1999 року вона перебувала з [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах, від яких [INFO] народився син - [PERSON]. Після народження сина, коли йому виповнилось півроку, відповідач залишив її з дитиною самотньою. Влітку 2001 року вона з відповідачем заради дитини спробували відновити стосунки. 25.08.2001 зареєстрували шлюб з відповідачем. 21 квітня 2005 року шлюб було розірвано. ЇЇ син бажає навчатись за межам України за спеціальністю менеджер з туризму і бажає вивчати іноземну мову. Позивач направила запит до декількох навчальних закладів в країнах Латвія, Литва, Польща, Греція, Чехія, Словаччина і чекає підтвердження про можливість навчання її сина. На протязі 2016-2017 року вона з сином повинна буде поїхати до навчального закладу, надати належні документі і заздалегідь визначитись з умовами його мешкання і матеріального забезпечення на період навчання. Для отримання дозволу на виїзд сина за кордон разом з нею, вона звернулася до відповідача для отримання його дозволу на це, але він відмовляється надавати дозвіл на виїзд дитини. Таким чином, своїми діями відповідач чинить перешкоди у здійснені нею заходів, спрямованих на отримання дитиною освіти, її духовний та моральний розвиток. Крім того, виїзд дитини за кордон сприятиме розширенню світогляду дитини та добре позначиться на його інтелектуальному розвитку як особистості. Просила надати дозвіл на виїзд за кордон неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], без згоди його батька - [PERSON], [INFO], у період з 01.08.2016 року по 24.06.2018 року . В подальшому позивачка уточнила позовні вимоги, просила надати їй дозвіл на виїзд за межі України з її сином [PERSON], [INFO] без згоди та супроводу батька - [PERSON], [INFO] до країн Латвія, Литва, Польща, Греція, Чехія, Словаччина та/або будь-якої країни-учасниці Шенгенської домовленості та/або будь-якої країни Євросоюзу у період з 01.09.2016 року по 01.03.2017 року. 04 липня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за межі України без згоди батька. В обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що з квітня 1999 року вона перебувала з [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах, від яких [INFO] народився син - [PERSON]. Після народження сина, коли йому виповнилось півроку, відповідач залишив її з дитиною самотньою. Влітку 2001 року вона з відповідачем заради дитини спробували відновити стосунки. 25.08.2001 зареєстрували шлюб з відповідачем. 21 квітня 2005 року шлюб було розірвано. ЇЇ син бажає навчатись за межам України за спеціальністю менеджер з туризму і бажає вивчати іноземну мову. Позивач направила запит до декількох навчальних закладів в країнах Латвія, Литва, Польща, Греція, Чехія, Словаччина і чекає підтвердження про можливість навчання її сина. На протязі 2016-2017 року вона з сином повинна буде поїхати до навчального закладу, надати належні документі і заздалегідь визначитись з умовами його мешкання і матеріального забезпечення на період навчання. Для отримання дозволу на виїзд сина за кордон разом з нею, вона звернулася до відповідача для отримання його дозволу на це, але він відмовляється надавати дозвіл на виїзд дитини. Таким чином, своїми діями відповідач чинить перешкоди у здійснені нею заходів, спрямованих на отримання дитиною освіти, її духовний та моральний розвиток. Крім того, виїзд дитини за кордон сприятиме розширенню світогляду дитини та добре позначиться на його інтелектуальному розвитку як особистості. Просила надати дозвіл на виїзд за кордон неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], без згоди його батька - [PERSON], [INFO], у період з 01.08.2016 року по 24.06.2018 року . В подальшому позивачка уточнила позовні вимоги, просила надати їй дозвіл на виїзд за межі України з її сином [PERSON], [INFO] без згоди та супроводу батька - [PERSON], [INFO] до країн Латвія, Литва, Польща, Греція, Чехія, Словаччина та/або будь-якої країни-учасниці Шенгенської домовленості та/або будь-якої країни Євросоюзу у період з 01.09.2016 року по 01.03.2017 року. У судове засідання позивач не з'явилася, надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала та просила розглядати справу в її відсутності. У судове засідання представник позивача [PERSON], що діє на підставі договору про надання юридичної допомоги, не з'явилася, надала заяву з проханням розглядати справу в її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про причину своєї неявки суд не повідомив, про дату, місце та час слухання справи неодноразово був повідомлений належним чином, тому суд відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України розглянув справу без його участі на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи - служби по справам дітей Лівобережної районної адміністрації Маріупольської міської ради Халайджян К.А. у судове засідання не з'явилася, надала заяву з проханням розглядати справу в її відсутність, при винесенні рішення просила максимально урахувати інтереси дитини. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, за наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у фактично шлюбних відносинах з квітня 1999 року. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], виданим Орджонікідзевським відділом реєстрації актів громадянського стану міста Маріуполя Донецької області в графі «батько» зазначено - [PERSON], «мати» - [PERSON]. 25.08.2001 році сторони зареєстрували шлюб, після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено з «[PERSON]» на «[PERSON]». Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу [NUMBER], виданого 30 березня 2007 року Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб, про що в книзі розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 145 від 21 квітня 2005 року. Згідно свідоцтва про шлюб [NUMBER], виданого Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області 27 грудня 2013 року, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 27 грудня 2013 року, про що зроблено відповідний актовий запис за № 554. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище «[PERSON]». Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України ""Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно ч. 1 ст. 4 «Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 24.03.2004р. № 380, оформлення громадянам України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або їх законних представників у разі потреби самостійного виїзду таких осіб за кордон. Згідно ч. 18 зазначених вище правил оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків, а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Отже, діючим законодавством передбачено можливість ухвалення судом рішення на виїзд, а не постійні виїзди без згоди батька, не позбавленого батьківських прав, такі поїздки можуть мати разовий характер з певним часовим проміжком перебування у відповідній державі, тобто можливість вирішувати питання про надання дозволу саме на конкретний виїзд дитини за кордон без згоди батька (одноразовий), з визначенням його початку і закінчення. Інше розуміння змісту нормативних актів та допустимість неодноразових виїздів дитини за кордон без згоди батька на підставі одного рішення суду є грубим порушенням права одного з батьків на спілкування з дитиною та на участь у її вихованні. Судом встановлено, що позивачка має намір виїхати з сином в період з 01.09.2016 року до 01.03.2017 року в країни Латвія, Литва, Польща, Греція, Чехія, Словаччина та/або будь-якої країни Євросоюзу з метою навчання сина, однак відповідач не надає своєї згоди на вивіз дитини за межі України, не обґрунтовуючи при цьому своєї відмови. За таких обставин, суд вважає, що тимчасовий виїзд дитини на навчання у вказаний період разом з матір'ю до вказаних країн, не буде порушенням прав відповідача на спілкування з дитиною та на участь у її вихованні. Аналізуючи вищевикладене та враховуючи уточнені позовні вимоги [PERSON], суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивачки та надання їй дозволу на виїзд за межі України з сином [PERSON], [INFO] без згоди та супроводу батька - [PERSON], [INFO] до країн Латвія, Литва, Польща, Греція, Чехія, Словаччина та/або будь-якої країни-учасниці Шенгенської домовленості та/або будь-якої країни Євросоюзу у період з 01.09.2016 року до 01.03.2017 року.

Outcome: approved