Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-24 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернувся, до Рівненського міського суду із позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес» (далі відповідач), про стягнення суми страхового відшкодування. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 13.10.2011 року між позивачем та відповідачем укладено договір добровільного страхування заставного транспорту № 006-024792/016НТ (далі договір страхування), за яким був застрахований транспортний засіб «Toyota Camry», державний реєстраційний номер [NUMBER] при цьому вигодонабувачем призначено AT Банк «Фінанси та кредит»». Згідно п. 4.7.1. договору ринкова вартість ТЗ визначена в розмірі 190000 грн., а відповідно до п. 4.8.1 Договору страхова сума становить 95000 грн. Позивач вказує, що 23.01.2012 р. стався страховий випадок із застрахованим автомобілем, а саме внаслідок ДТП застрахований засіб було пошкоджено, чим завдано матеріальних збитків. У відповідності до вимог договору страхування, 24.01.2012 року позивач звернувся до відповідача із заявою, якою повідомив страхувальника про страховий випадок. Заява була прийнята відповідачем до розгляду. В подальшому відповідачем з метою визначення розміру страхового відшкодування та встановлення вартості матеріального збитку, отримано звіт від 31.05.2012 р. товарознавчого дослідження підготовлений оцінювачем ПП «Експерт-Сервіс-Альфа». Згідно із наданим звітом вартість відновлювального ремонту транспортного засобу склала 196758,14 гривень. 06.06.2012 року відповідачем було прийняте рішення відмовити у виплаті страхового відшкодування мотивуючи конструктивною загибеллю транспортного засобу та тим що сума страхового відшкодування менша ніж 90 % від ринкової вартості застрахованого ТЗ. При цьому відповідач на підставі п. 15.15.2 Договору визначив суму страхового відшкодування зі знаком мінус 9351,49 грн., вирахувавши із страхової суми розмір франшизи та вартості непошкоджених деталей. Позивач, не погоджуючись з прийнятим рішенням надіслав лист відповідачу з проханням ознайомлення з вказаним дослідженням. Також позивач звернувся до підприємця [PERSON], та 12.11.2012 року отримав рахунок № 227 в якому обчислювалась реальна вартість деталей та ремонтних робіт. Згідно даного рахунку вартість відновлювального ремонту становить 114020 грн., що значно менше ніж попередній звіт. Позивач вважає, що рішення відповідача щодо конструктивної загибелі застрахованого транспортного засобу є необґрунтованим та передчасним, а тому просить стягнути 95000 грн. страхового відшкодування у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору страхування. В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги з підстав викладених в позовній заяві та просили їх задовольнити. Також зазначали що позивачем була замовлена та проведена незалежна товарознавча оцінка дійсної вартості відновлювального ремонту, про що складено звіт № 2012/30 суб'єкта оціночної діяльності ФОП [PERSON] Згідно даного звіту вартість відновлювального ремонту становить 118596,20 грн. Крім того, зауважили що огляд автомобіля спеціалістом авто товарознавцем [PERSON] проводився на станції технічного обслуговування на відміну від попереднього звіту товарознавця ПП «Експерт Сервіс Альфа», останнім огляд автомобіля на СТО не здійснювався. Позивач звертався до відповідача з листом про перегляд прийнятого відповідачем рішення. Проте, відповідач не виконав умов договору та не виплатив страхове відшкодування. Також в судовому засіданні позивач та представник позивача вказали на неналежність як доказу висновку судової експертизи, оскільки вартість відновлювального ремонту визначена експертом станом на 2013 рік, тобто завищена в порівнянні з вартістю на момент страхової події, водночас вартість непошкоджених залишків автомобіля експерт вказує станом на 2012 рік. Крім того, експертиза проведена Волинським відділенням ЛНДІСЕ без фактичного дослідження автомобіля, а тому позивач вважає її висновки необґрунтованими. Також позивачем в судовому засіданні вказано про те, що кредит AT Банк «Фінанси та кредит» погашено в повному обсязі. Представник третьої особи, будучи належним чином повідомленим про час і місце судового засідання, в судове засідання не з'явився, пояснення по справі не подав. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги заперечив повністю. Заперечення обґрунтовував тим, що відповідач діяв відповідно до умов укладеного договору, зокрема п. 4.8 та 15.15.1 договору. Рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування прийнято у зв'язку з конструктивною загибеллю автомобіля, про що свідчить висновок товарознавчого дослідження проведеного за ініціативою страхової компанії. Крім цього, представник відповідача також не погодився з висновком судової авто товарознавчої експертизи, вказавши, що останній не може бути прийнятий судом до уваги, оскільки експерт не надав відповіді на питання визначені судом, натомість самостійно визначив дату на яку визначив розмір збитків, також представник відповідача зауважив, що експерт не врахував суми ПДВ при визначенні вартості відновлювального ремонту. Суд заслухавши пояснення позивача, представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Судом встановлено, що 13.10.2011 року на підставі діючого законодавства, між позивачем та відповідачем укладено договір добровільного страхування заставного транспорту № 006-024792/016НТ, за яким був застрахований транспортний засіб «ToyotaCamry», державний реєстраційний номер [NUMBER] при цьому вигодонабувачем призначено AT Банк «Фінанси та кредит». На день прийняття рішення позивачем зобов'язання за кредитним договором перед AT Банк «Фінанси та кредит» виконані повністю. 23.01.2012 р. в м. Херсон стався страховий випадок із застрахованим автомобілем «ToyotaCamry», державний реєстраційний номер [NUMBER], внаслідок ДТП застрахований засіб було пошкоджено. Згідно ст. 8 Закону України «Про страхування» страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Відповідно до ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком. На підставі зазначеного та відповідно до умов Договору позивач своєчасно повідомив відповідача про страхову подію і надав автомобіль на огляд та інші необхідні документи, що також не заперечувалось представником відповідача в судовому засіданні. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Відповідно до п. 15.4 договору на підставі одержаних документів що підтверджують настання страхового випадку і розмір збитку протягом 10 днів з моменту отримання останнього з документів Страховик складає страховий акт. Згідно з п. 15.6 договору виплата страхового відшкодування здійснюється протягом 10 робочих днів після підписання страхового акту за умови надання всіх документів необхідних для здійснення виплати. З метою визначення розміру страхового-відшкодування та встановлення вартості матеріального збитку, завданого застрахованому транспортному Відповідачем було отримано звіт від 31.05.2012 р. товарознавчого дослідження підготовленого оцінювачем ПП «Експерт-Сервіс-Альфа». Згідно із наданим звітом вартість відновлювального ремонту транспортного засобу склала 196758,14 гривень. Відповідно до п. 15.15 договору страхування встановлено, що конструктивна загибель - коли вартість відновлювального ремонту транспортного засобу перевищує 75 % і більше ринкової вартості транспортного засобу, визначеної на дату настання страхового випадку. На підставі звіту від 31.05.2012 року та договору страхування відповідачем прийнято рішення про конструктивну загибель транспортного засобу оскільки вартість відновлювального ремонту автомобіля перевищує 75 % його вартості на момент ДТП. Позивачем, який не погодився з висновками товарознавця на підставі яких відповідачем було прийнято рішення про конструктивну загибель автомобіля, була замовлена та проведена незалежна товарознавча оцінка вартості відновлювального ремонту про що складено звіт № 2012/30 від 14 листопада 2012 року суб'єкта оціночної діяльності ФОП [PERSON] Згідно даного звіту вартість відновлювального ремонту становить 118596,20 гривень. Також позивачем отримано рахунок підприємця [PERSON] (СТО «ВЛАСТ») від 12.11.2012 року № 227 в якому обчислена реальна вартість деталей та ремонтних робіт. Згідно даного рахунку вартість відновлювального ремонту становить 114020 гривень. Відповідно до п. 15.2 договору при визначенні розміру збитку розмір страхового відшкодування виконується на підставі документів: згідно п. п. 15.2.4 Договору калькуляції вартості відновлювального ремонту складеної Страховиком із застосуванням програмного комплексу «AUDATEX», при виборі даної опції виплата страхового відшкодування здійснюється безпосередньо страхувальнику з урахуванням п. 15.3 Договору або шляхом перерахуванням суми страхового відшкодування на рахунок третьої особи (автомагазину, СТО тощо) за заявою страхувальника та за умови погодження такої особи із Страховиком. Пункт 15.3 Договору передбачає у разі настання страхових випадків передбачених п. п. 10.1.1-10.1.3 Договору (в даному випадку має місце 10.1.1 договору - ДТП) право страховика здійснити попередню (авансову) виплату страхового відшкодування в розмірі 80 % від повного розміру страхового відшкодування та обов'язок виплати остаточної суми страхового відшкодування здійснити після надання Страховику документів що підтверджують оплату відновлювального ремонту застрахованого транспортного засобу (акти виконаних робіт, чеки, квитанції про оплату тощо) зі станції технічного обслуговування. Про результати проведеного дослідження позивач повідомив відповідача. Проте, відповідач не змінив прийнятого рішення. Суд вважає відмову відповідача у виплаті страхового відшкодування такою що суперечить положенням договору та не відповідає приписам закону. Відповідно до ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов'язок здійснити продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування, тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Виходячи з цього, слід дійти висновку, що договір страхування є публічним договором, а страхувальник за цим договором є споживачем страхових послуг. Такої ж позиції дотримується і Верховний Суд України, який у пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.96 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовом про захист прав споживачів», надав роз'яснення, що під регулювання Закону України «Про захист прав споживачів» підпадають також відносини, що виникають із договорів страхування. Отже, взаємовідносини між [PERSON] і Відповідачем, що випливають з Договору, регулюються не лише Законом України «Про страхування» і умовами Договору, а також і Законом України «Про захист прав споживачів». Статтею 25 Закону України «Про страхування»встановлено, що виплата страхового відшкодування проводиться згідно з договором страхування. В той же час, відповідно до ч. 17 ст. 9 Закону України "Про страхування" страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямої дійсної шкоди, якої зазнав страхувальник. З аналізу положень ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів" вбачається що до договорів із споживачами про надання послуг по добровільному страхуванню майна громадян застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачено встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо в результаті застосування умов договору, що обмежують права споживача, споживачеві завдано збитків, вони повинні відшкодовуватися винною особою у повному обсязі. Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. У відповідача відповідно до п. 15.15 Договору передбачено право вибору на свій розсуд одного з рішень про спосіб виплати страхового відшкодування. Суд вважає такі норми договору нечіткими, двозначними та такими що надають відповідачу можливість ухилятись від виконання умов договору не виплачувати страхове відшкодування. Суд не погоджується з позицією відповідача про відмову у виплаті страхового відшкодування мотивованою фактом конструктивної загибелі відповідно до звіту товарознавця ПП «Експерт Сервіс Альфа». Суд вважає доведеним, що конкретний перелік ремонтних робіт та висновок щодо необхідності заміни чи можливості ремонту певних деталей, а також висновки щодо наявності непошкоджених елементів, деталей та агрегатів ТЗ можливий виключно в ході огляду ТЗ на спеціалізованій станції технічного обслуговування автомобілів. Відповідно до рахунку підприємця [PERSON] від 14.11.2012 року в якому обчислена реальна вартість деталей та ремонтних робіт вартість відновлювального ремонту становить 114020 гривень. Довідкою від 14.02.2014 року підприємця [PERSON] підтверджено, що автомобіль «Toyota Camry», державний номер [NUMBER], який належить [PERSON] повністю відремонтований та знаходиться в технічно справному стані. Рахунок підприємця [PERSON] від 12.11.2012 року, згідно товарного чека № 4С від 22.01.2013 року частково оплачений [PERSON] на суму 23300 гривень. Таким чином, суд приходить до висновку що відновлювальний ремонт автомобіля здійснений на СТО «ВЛАСТ» підприємця [PERSON] вартістю 114020 гривень відображає пряму дійсну шкоду, якої завдано Страхувальнику дорожньо-транспортною пригодою, яка згідно із п. 10.1 Договору є страховим випадком. Оскільки дана сума становить менше 75 % ринкової вартості ТЗ (190000 гривень), суд вважає, що у даному випадку відсутня конструктивна загибель ТЗ. Наведені принципи визначення розміру шкоди відповідають чинному законодавству України, Так ст. 1192 ЦК України визначає що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Частина 1 ст. 1192 ЦК України встановлює право потерпілого обрати спосіб відшкодування шкоди: відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої саме якості, полагодити пошкоджену річ тощо, що можливе лише до фактичного полагодження майна його власником) або відшкодувати завдані збитки в повному обсязі (тобто відшкодувати витрати, понесені на ремонт). Про це свідчать відповідні роз'яснення наведені в Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 р. № 6 із змінами і доповненнями, зокрема відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов'язку виправити пошкоджену річ, в інший спосіб відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування можливий. Якщо ж відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які мають бути або вже проведені на час розгляду справи. З урахуванням наведеного у Відповідача, при вирішенні питання щодо виплати позивачу страхового відшкодування, відсутні жодні правові підстави для визнання факту конструктивної загибелі виключно на підставі попереднього звіту товарознавця про ймовірну вартість відновлювального ремонту ТЗ розрахованого із застосуванням програмного комплексу «AUDATEX». Відповідачем безпідставно та всупереч положень п. 15.3. Договору відмовлено позивачу в отриманні від нього додаткових документів підтверджуючих дійсну вартість відновлювального ремонту, зокрема документів зі станції технічного обслуговування. Оцінюючи висновок № 7784 від 10.10.2014 р. судової авто-товарознавчої експертизи, як доказ по даній справі, суд погоджується із запереченнями позивача та представника відповідача про його неналежність та недопустимість. Відповідно до статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. 05.08.2014 року судом по справі було призначено судову автотоварознавчу експертизу проведення якої доручено Волинському відділенню Львівського НДІ судових експертиз. 10.10.2014 року експертом складено висновок № 7784. З дослідженого в судовому засіданні висновку експертизи вбачається, що висновок про вартість відновлювального ремонту експертом визначено не на момент настання страхового випадку чи здійснення фактичного ремонту на СТО, а на 22.01.2013 р. тобто на рік пізніше страхового випадку, вартість непошкоджених та придатних до експлуатації деталей експерт визначає станом на 27.02.2012 року. В судовому засіданні експерт не заперечив що вартість ремонту ним не була визначена на момент страхового випадку, крім того надав пояснення в яких зазначив що документи зі станції технічного обслуговування можуть також підтверджувати вартість ремонтних робіт. Сторони в судовому засіданні не погодились із висновками судової експертизи, вказали на їх необґрунтованість. Суд оцінюючи висновок експертизи враховує, що відповідно до п. 8.5 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 р. за № 1074/8395) Калькуляція вартості відновлювального ремонту складається за результатами технічного огляду КТЗ. Якщо КТЗ на момент технічного огляду відновлено повністю або частково, то калькуляція відновлювального ремонту не складається, а надається повідомлення замовнику оцінки про неможливість проведення дослідження. Враховуючи вище наведене, суд не бере до уваги висновок судової товарознавчої експертизи, як такий що не відповідає затвердженій офіційній Методиці, не узгоджується із іншими дослідженими в судовому засіданні доказами. Суд звертає увагу на необґрунтоване визначення експертом дати на яку слід визначати розмір збитків, оскільки на момент проведення експертизи автомобіль фактично був відремонтований і цей факт відображено в матеріалах справи. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилався позивач як на підставу для задоволення позову, частково знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню повністю. На підставі ст. 88 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного, у відповідності до ст. ст. 11, 16, 626, 629, 633, 990, 1192 ЦК України, ст. ст. 8, 9, 20, 25, Закону України «Про страхування», ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. ст. 10, 57, 60, 88, 130, 212, 213, 215, 220 ЦПК України суд, -

Outcome: approved