Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-13 00:00:00

Адвоката Родрігес Наталія Аркадіївна, в інтересах [PERSON] звернулася з позовною заявою, яку в подальшому уточнила, до Акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я, посилаючись на те, що 07 липня 1992 року в результаті падіння предмету отримав черепно-мозкову травму. Внаслідок отриманої виробничої травми при первинному огляді МСЕК від 28.07.2008 року йому встановлено ступінь втрати професійної працездатності 25%. При переогляді з 01.08.2009 року встановлено третю групу інвалідності та в подальшому збільшений відсоток втрати працездатності до 40%. Крім того, він працював в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, внаслідок чого захворів на професійні захворювання. Висновком МСЕК від 20.05.2014 року йому встановлено 65 % втрати працездатності та третю групу інвалідності безстроково. При переогляді, висновком МСЕК від 22 жовтня 2019 року у зв`язку з виробничою травмою та професійним захворюванням встановлено 60% втрати професійної працездатності та призначено третю групу інвалідності, безстроково. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, йому завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що він змушений тривалий час проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури, лікування. Розмір моральної шкоди позивач оцінює в сумі 195 000 грн., яку просив стягнути з відповідача. 04 лютого 2020 року судом постановлена ухвала про відкриття провадження та призначення розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 11 лютого 2020 року через канцелярію суду відповідач надав відзив на позовну заяву, у якому просив в задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування зазначив, підприємством щорічно здійснюється фінансування на виконання заходів з охорони та безпеки праці працівників. На робочих місцях в кожному структурному підрозділі підприємства створюються умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечує дотримання вимог законодавства відносно прав робітників в області охорони праці. Зазначили, що згідно ч. 1 ст. 9 Закону України «Про охорону праці» відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я або у разі смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Даним Законом визначено механізм відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням ним трудових обов`язків. Основу цього механізму становить страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, завданням якого є відшкодування матеріальної шкоди застрахованим та члена їх сімей. Зазначені виплати здійснюються не роботодавцем, а Фондом соціального страхування України. Підприємством своєчасно здійснюється перерахування соціальних внесків. Фонд соціального страхування України нарахував та сплатив Позивачу одноразову допомогу та продовжує нараховувати та виплачувати щомісячні виплати. Позивач при приманні на роботу пройшов інструктаж та його було попереджено про наявність джерела підвищеної безпеки та шкідливих умов праці на підприємстві в зв`язку зі специфікою виробництва. Крім того, позивачем не доведено факту саме завдання йому моральної шкоди та її розмір. Відносно переліку фізичних болів та страждань, які позивач зазначив у позовній заяві, то це є діагнозом захворювання, але не відноситься до моральних страждань, а саме втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Вважають, що для притягнення АТ «Марганецький ГЗК» до відповідальності за нанесені [PERSON] моральні страждання відсутні усі умови правопорушення, а саме: наявність прямої дійсної шкоди, протиправність дії або бездіяльності відповідача, причинний зв`язок між протиправним порушенням свого обов`язку і шкодою, що наступила, вина сторони (винні дії). З позовної заяви та додатків до неї розрахунок розміру компенсації моральних страждань не підтверджується жодними належними, допустимими, достовірними, достатніми доказами. 25 березня 2020 року судом постановлена ухвала про розгляд цивільної справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників судового розгляду. Представник позивача та позивач на розгляд справи не з`явилися. Представник позивача надала суду заяву про слухання справи у її відсутність та відсутність позивача. У наданій заяві зазначила, що позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити. Представник відповідача на розгляд справи не з`явився. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] працював на підприємстві відповідача, в умовах впливу шкідливих факторів протягом 17 років на посадах підземного електрослюсара черговим та по ремонту обладнання 3,4,5 розряду, гірника очисного вибою 5,6 розряду, механіка - заступника начальника дільниці конвеєрного транспорту (а.с.22-27). 07 липня 1992 року з [PERSON] при виконанні трудових обов`язків стався нещасний випадок: стався обвал цегли, внаслідок чого позивач був травмований в область голови. За даним нещасним випадком складено акт за формою Н-1 № 4/29 від 13 серпня 1992 року (а.с. 13-16). Згідно виписки з акту огляду МСЕК від 28.07.2008 року при первинному огляді позивачу встановлено 25% втрати професійної працездатності у зв`язку з виробничою травмою з 24.07.2008 року (а.с.9). Згідно виписки з акту огляду МСЕК від 08.10.2009 року при первинному огляді позивачу встановлено третю групу інвалідності з 01.08.2009 року у зв`язку з виробничою травмою (а.с.10). 14.10.2010 року при повторному огляді, згідно висновку МСЕК позивачу встановлено 40% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності, з наступним переоглядом 01.08.2011 року (а.с.11). 30.08.2011 року при повторному огляді, згідно висновку МСЕК позивачу встановлено 40% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності, з наступним переоглядом 01.08.2012 року (а.с.12). Згідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 01.02.2012 року встановлено причини виникнення професійного захворювання: рівень пилу, рівень марганцю, рівень шуму (а.с.20). 20.05.2014 року при повторному огляді, згідно висновку МСЕК позивачу встановлено всього 65% втрати професійної працездатності: 30% ХОЗЛ, 10% туговухість, 25% трудове каліцтво 1992 року, з 20 травня 2014 року безстроково (а.с.18). Статтею 46 Конституції України\~передбачено, що право громадян на соціальний захист гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, одним із видів якого є відповідно за ч.1 ст.4 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування - страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності. Згідно за ч.1\~ст.9 Закону України «Про охорону праці»\~відшкодування шкоди, завданої робітнику у наслідок ушкодження його здоров`я, здійснюється Фондом у відповідності до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999 № 1105-ХIV (далі Закон № 1105-ХIV), що набрав чинності з 01.04.2001. Обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди застрахованим особам, які потерпіли на виробництві, до внесення змін до Закону № 1105-Х1У на підставі\~Закону України від 23.02.2007 № 717-У, був покладений на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. За отриманою травмою позивачу вперше була встановлена втрата професійної працездатності 28.07.2008, тобто під час дії правового акту, яким було покладено обов`язок щодо відшкодування моральної шкоди на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Між тим, 01.01.2015 набрав чинності Закон України\~«Про загальнообов`язкове\~державне соціальне\~страхування» в редакції Закону України від 28.12.2014 № 77-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці». Частина восьма статті 36\~цього Закону передбачає, що відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень ЦК України та КЗпП України. Пункт 1 частини другої статті 10\~цього Закону передбачає обов`язок страховика - Фонду соціального страхування України виплачувати тільки ті страхові виплати, які передбачені цим законом. Отже, Фонд соціального страхування України не здійснює відшкодування моральної шкоди постраждалим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей. До такого висновку суд дійшов з урахуванням правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 21.08.2018 у справі № 579/951/16ц, відповідно до якої\~ст.36\~Закону України\~«Про загальнообов`язкове\~державне соціальне\~страхування» застосовується до всіх відповідних позовних вимог, заявлених після 01 січня 2015 року, незалежно від більш ранньої дати встановлення на підставі висновків МСЕК\~стійкої втрати професійної працездатності позивача. Таким чином, у разі професійного захворювання, нещасного випадку, що стався з працівником на виробництві, таку шкоду потерпілій особі повинен відшкодувати роботодавець на підставі ст.237-1\~КЗпП України, якщо порушення законних прав працівника призвели до моральних страждань, втрати життєвих зав`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. З наведеного вбачається, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки виробнича травма та професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, а отже наявні у зв`язку з цим підстави, передбачених ст.ст. Кодекс законів про працю України 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди, виходячи з наступного. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Згідно частин 1,3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок виробничої травми, професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача. Враховуючи встановлені судом обставини, які знайшли підтвердження в наданих доказах, встановлений факт завдання моральної шкоди позивачу підприємством - відповідачем внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці, встановлених нормативів щодо рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, суд вважає, що причинена моральна шкода підлягає компенсації. Доводи представника АТ «МГЗК» про відсутність обов`язку підприємства відшкодовувати моральну шкоду завдану позивачу, суд до уваги не приймає, оскільки обов`язок створити безпечні умови праці законодавством покладено на роботодавця. Щодо позиції\~представника відповідача\~про те,\~що позивач\~свідомо обрав\~роботу протягом\~тривалого часу\~із шкідливими\~умовами та\~фактором виробничого\~процесу,\~то ці\~обставини не\~виключають законодавчо закріпленого обов`язку роботодавця, забезпечити безпечні умови виробничого середовища. Крім того, доводи представника відповідача щодо факту відсутності підстав відшкодування позивачу моральної шкоди суд вважає безпідставними, оскільки вказане спростовується матеріалами справи: факт заподіяння такої шкоди, у зв`язку із виробничої травмою, професійним захворюванням, встановлений медичними довідками та виписними епікризами, про тривалість лікування та перенесений фізичний біль. Так, позивач відчуває стійкий виражений біль у грудях та міжлопатковій ділянці, головний біль, зниження слуху на обидва вуха, шум ц голові та вухах, болючість та обмеження рухів у колінних суглобах, задишку, що вимагає додаткових зусиль для продовження активного громадського життя та підтримання в належному стані здоров`я, він обмежений в спілкуванні з оточуючими, вирішенні своїх побутових потреб, що порушує його нормальні життєві зв`язки. Таким чином, встановивши, що виробнича травма, професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникли з вини АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат», яким було допущено перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, що підтверджено висновками МСЕК щодо втрати позивачем працездатності, суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок виробничої травми, професійного захворювання (постанова Верховного Суду від 20 лютого 2019 року по справі № 211/2524/16-ц). Обґрунтовуючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності змін його здоров`я, розміру втрати працездатності, постійний характер страждань, який переносить стійкий виражений біль у хребті, обмеження рухів у колінних суглобах, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, виходячи із засад розумності та справедливості, з урахуванням ступеню втрати професійної працездатності 65 %, період роботи у відповідача протягом 17 років в умовах впливу шкідливих факторів, що також призвело до інвалідності ІІІ групи, тому суд вважає необхідним визначити розмір компенсації в сумі 65 000 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає також стягненню судовий збір на користь держави в розмірі 840 гривень 80 коп.

Outcome: partial