Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Територіальної громади м Харкова в особі Харківської міської ради про визнання в порядку спадкування після своєї тітки [PERSON], яка померла [INFO], права власності на частку житлового будинку (40 відсотків), на частку земельної ділянки (40 відсотків), загальною площею 0,0876 га, кадастровий номер 6310136300:07:025:0014, призначеної для обслуговування зазначеного будинку, розташованих в [ADDRESS]. Позивачем подано письмову заяву про збільшення позовних вимог із визначенням вимог стосовно земельної ділянки Позивач на обґрунтування позовних вимог зазначив, про наявність порушених прав та інтересів через відмову нотаріальним органом у оформленні спадщини, а саме, неможливість видати свідоцтво про право на спадщину на частину житлового будинку та на частину земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, через невизначеність у державному акті на право власності на земельну ділянку частки, що належала під час життя тітці [PERSON] В ході розгляду справи, за заявою позивача було замінено відповідача Дзержинську районну раду м. Харкова Харківської області на належного відповідача - Територіальну громаду м. Харкова в особі Харківської міської ради. Відповідач у судовому засіданні 18.12.2014 року проти позову заперечував, посилаючись на те, що позивачем на надано доказів підтвердження родинних зв'язків із померлою тіткою, підтримав свої заперечення, які залучено до матеріалів справи. 12.02.15 р. у судове засідання представник відповідача не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. (а.с.118). 12.02.2015 року представник позивача у судове засідання не з'явилась, про день та час слухання справи була повідомлена належним чином, звернулась до суду з заявою з проханням слухати справу за її відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного: Судом встановлені обставини справи і визначено відповідно до них правовідносини. Згідно з копією свідоцтва про смерть від 31 березня 2014 року серії [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] у віці 85 років (а.с.15). Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] її батьками були [PERSON] та [PERSON] (а.с. 47). Згідно свідоцтва про народження [PERSON] її батьками були [PERSON] та [PERSON]. Так, [PERSON] та [PERSON] були рідними сестрами. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу [PERSON] (мати позивачки) змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 48), а згідно свідоцтва про народження [PERSON] є дочкою [PERSON] (а.с. 49). Згідно свідоцтва про укладення шлюбу позивач змінила прізвище [PERSON] на [PERSON]. Таким чином, [PERSON] є рідною племінницею [PERSON] Згідно свідоцтва про смерть мати позивачки померла [INFO]. Витребувавши від Десятої Харківської державної нотаріальної контори завірену копію нотаріальної справи № 174/2014 відносно померлої [PERSON] та дослідивши її дані, судом встановлено що позивачка є єдиною спадкоємицею майна померлої тітки. Під час життя [PERSON] була власницею 40/100 житлового будинку за [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право на нерухоме майно та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 9,10). Інша частина (60/100) будинку належить позивачці, що підтверджується свідоцтвом про право на нерухоме майно та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 7,8). Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії НК №191491 (а.с.11,12), виданого на ім'я [PERSON], та державного акту на право власності на земельну ділянку серії НК №191492 (а.с.13,14), виданого на ім'я [PERSON], для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, за [ADDRESS] було надано земельну ділянку у спільну власність, на підставі Рішення 8 сесії 6 скликання Харківської міської ради Харківської області від 06.07.2011 року №343/11. Відповідно до ч. 3 статті 89 Земельного Кодексу України, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Відповідно до статей 1225 Цивільного Кодексу України, 131 Земельного Кодексу України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, а також право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Відповідно до п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 р. за №7 „Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", роз'яснено, що якщо до вирішення спору між співвласниками житлового будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач, слід виходити з розміру його частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. Враховуючи, що [PERSON] під час життя була власницей 40/100 будинку, з огляду на вказані вище норми, суд дійшов висновку про належність під час життя [PERSON] 40/100 земельної ділянки від її загальної площі, кадастровий номер 6310136300:07:025:0014, наданої для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, за [ADDRESS]. З нотаріальної справи № 174/2014 відносно померлої [PERSON] вбачається, що позивач звернулася до нотаріального органу із заявою про прийняття спадщини у квітні 2014 року. Десятою Харківською державною нотаріальною конторою було відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину з причин невизначеності частки права власності на земельну ділянку, що належала [PERSON]. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Главою 86 ЦКУ, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України "Про нотаріат", підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику в справах про спадкування". Відповідно до ст. 1217 ЦПК України - спадкування здійснюється за заповітом або за заповітом. Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи. Відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ч. 1 ст. 1298 ЦК свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців із часу відкриття спадщини, тому спір про спадкування може бути вирішений лише після закінчення цього строку. [PERSON] померла [INFO], тому строк для вирішення спору наступив. Відповідно до ст.1262 ЦК України - у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Згідно до ч. 3 статті 1266 ЦК України племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Позивач у межах шестимісячного строку, передбаченого ч.1 ст. 1270 ЦК України, подала до нотаріуса заяву про прийняття спадщини за правом представлення. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів відповідно до п.1 ч.2 ст. 16 ЦК України є визнання права. За встановлених обставин суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки внаслідок відсутності правовстановлюючого документа на частку житлового будинку та частки земельної ділянки, які входять до складу спадкового майна і неможливості його отримання, порушується право позивача, стосовно якого існують необхідні умови для спадкування, реалізувати своє право на належне оформлення свого права на спадкове майно.

Outcome: approved