Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-29 00:00:00

06.10.2017 року до суду з позовом звернувся позивач, в якому просить суд, визнати за ним право власності на спадкове майно, що залишилося після померлої [INFO] року баби [PERSON], а саме на житловий будинок без надвірних будівель, що розташований по [ADDRESS], як спадкоємцю за заповітом, мотивуючи свої вимоги тим, що баба [PERSON], мала у власності зазначений житловий будинок, однак позивачу було відмовлено в оформленні спадщини на будинок у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Позивач заявлені позовні вимоги підтримав із підстав, які наведено у позовній заяві та просить суд задовольнити його позовні вимоги повністю, подавши до суду письмову заяву щодо розгляду справи у його відсутності. Представник відповідача - Олевської міської ради Житомирської області в судове засідання явки свого представника не забезпечив, однак подав до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити у їхній відсутності та проти задоволення позову не заперечує. Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, з якої слідує, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Так відповідно до довідки Олевської міської ради Житомирської області № 2681 від 04.10.2017 року слідує, що згідно запису в погосподарської книги №2 с.Майдан за 2017 рік, житловий будинок [ADDRESS] загальною площею 38 м? рахується за [PERSON], який був побудований і зданий в експлуатацію в 1949 році, номер [NUMBER], що також підтверджується технічним паспортом на житловий будинок (а.с.11,18-20). Відповідно до копії свідоцтва про смерть, [PERSON] померла [INFO] року (а.с.16). За життя [PERSON], 23.07.1997 року, баба позивача, склала заповіт відносно свого майна, а саме житлового будинку з усіма господарськими приміщеннями, що знаходиться по [ADDRESS] на користь свого онука [PERSON], що стверджується копією заповіту зареєстрованого в реєстрі № 10 секретарем Майданівської Ради народних депутатів трудящих Кравченко Л.А. Заповіт не змінено та не скасовано (а.с.6). Позивач є онуком померлої [PERSON], і на час відкриття спадщини, в шестимісячний строк подав заяву до приватного нотаріуса Олевського районного нотаріального округу Житомирської області про прийняття спадщини після померлої баби [PERSON], (а.с.12). При зверненні до приватного нотаріуса Олевського районного нотаріального округу Житомирської області Паламарчука І.В., щодо видачі свідоцтва про право на спадщини за заповітом, після смерті [PERSON], позивачу було відмовлено із-за відсутності правовстановлюючих документів, які б доводили належність майна померлому спадкодавцю, що стверджується відповідною постановою приватного нотаріуса Олевського районного нотаріального округу Житомирської області Паламарчука І.В. від 02.10.2017 року.(а.с.9). Суд, дослідивши і оцінивши всі докази по справі, прийшов до висновку, що між сторонами виникли правовідносини, які врегульовані ст.ст.1217, 1220 -1222, 1233, 1234, 1235, 1248 ЦК України, з яких слідує, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Часом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Спадкоємцями за заповітом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт здійснюється особисто. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. У статтях 1268 та 1269 ЦК України зазначено також, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Як слідує із матеріалів справи, на час побудови і здачі в експлуатацію зазначеного будинку (1949 рік), реєстрація домоволодіння в сільській місцевості здійснювалася у виконкомі сільської ради, про що робився відповідний запис у погосподарській книзі з відкриттям особового рахунку, а реєстрація будинків органами БТІ проводилася лише у містах і селищах міського типу, що було передбачено інструкцією Держплану УРСР і Міністерства юстиції УРСР від 29.07.1959 року, та інструкцією Міністерства комунального господарства РСР «Про порядок реєстрації домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР» від 31.01.1966 року. Таким чином, житловий будинок № [ADDRESS], з врахуванням наведених нормативно-правових актів, в органах БТІ зареєстрований не був, оскільки законодавством, яке було чинним на той час, не було передбачено реєстрацію в сільській місцевості нерухомого майна органами БТІ. Разом із тим, відповідно до Положення про державний нотаріат УРСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 31.08.1964 року № 941, яке мало чинність до набуття чинності нового Цивільного кодексу України (01.01.2004 р.), слідує, що підтвердженням належності будинку, можуть служити відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящихся. Якщо до складу спадкового майна входить жилий будинок (частина будинку) державний нотаріус вимагає правовстановлюючий документ про належність будинку (частини будинку), квартири спадкодавцю, довідку-характеристику бюро технічної інвентаризації, а в місцевостях, де інвентаризація не проводилась, - довідку виконавчого комітету місцевої Ради депутатів трудящихся. Разом з тим відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991 року „Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на жилий будинок", слідує, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній йому в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Враховуючи те, що позивач є спадкоємцем за заповітом та фактично вступив в управління і володіння спадковим будинком № [ADDRESS], а право власності на спадкове майно належне померлій [PERSON] повністю підтверджене, однак позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів, які б доводили належність зазначеного вище спадкового будинку померлій [PERSON], суд вважає, що позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню, так як під час судового розгляду справи було встановлено, що позивач є онуком померлої [PERSON], яка своє майно заповідала позивачу [PERSON], і у зв'язку з чим позивач має право, як спадкоємець за заповітом на спадкування всього належного спадкодавцю [PERSON] майна, однак згідно позовних вимог позивача, вбачається що останній просить визнати за ним право власності лише на житловий будинок без надвірних будівель і споруд, що підлягає до задоволення. Так відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі викладеного та

Outcome: approved