Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до сектора культури Краснокутської районної державної адміністрації, в якому після уточнення позовних вимог просить: поновити її на посаді директора Краснокутської дитячої музичної школи , стягнути з відповідача, на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 36 060 грн. 32 коп. та моральну шкоду в розмірі 9 000 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 01.01.2007 року вона, була прийнята на посаду директора Краснокутської дитячої музичної школи , 30.04.2013 року наказом № 5-к її було звільнено з займаної посади згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України. Вказане звільнення вона вважає незаконним та безпідставним у зв"язку з порушенням відповідачем порядку звільнення на підставі п. 3 ст.40 КЗпП України, оскільки згідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише в разі систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Невиконання чи неналежне виконання трудових обов'язків має бути систематичним, тобто трудове правопорушення вчинено працівником, до якого вже протягом року було застосовано дисциплінарне чи громадське стягнення. Причиною звільнення [PERSON] зазначено постанову про накладення штрафу Державної санітарно-епідеміологічної служби України №30 від 25.04.2013 року. Причиною накладення штрафу стала відсутність зазначених в санітарних нормах речей, наявність яких не залежить від волі працівника, а залежить тільки від фінансування установи. Крім того, до позивача протягом року не було застосовано будь - яке дисциплінарне чи громадське стягнення . Основною підставою звільнення вказується Постанова СЕС про накладення штрафу, яка за своєю правовою природою не є документом, який засвідчує наявність дисциплінарного чи громадського стягнення. Також подання про звільнення [PERSON] не розглядалося профспілкою. Крім того зазначила, що своїми діями відповідач позбавив її гарантованого Конституцією України права на працю та можливості заробляти собі на життя. Вказані незаконні дії відповідача призвели до її моральних переживань, вона втратила душевний спокій, постійно перебуває у роздратованому стані, не має коштів для забезпечення належного рівня життя. Позивач [PERSON] в судовому засідання позовні вимоги підтримала в повному обсязі, пояснила, що вона працювала в Краснокутській дитячій музичній школі на посаді викладача, а з січня 2007 року її перевели на посаду директора Краснокутської дитячої музичної школи, яким вона пропрацювала до 30.04.2013 року, коли її було звільнено за п. 3 ст. 40 КЗпП України, за систематичне невиконання без поважних причин обов»язків, покладених правилами внутрішнього трудового розпорядку , як працівника до якого раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення. Зазначила, що ще з жовтня 2012 року їй постійно погрожувала звільненням директор сектора культури Краснокутської РДА. Наказом від 17.01.2013 року сектора культури Краснокутської РАД на неї було накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани за неналежне виконання своїх службових обов»язків, даний наказ скасовано рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 12.08.2013 року, і це рішення залишено без змін апеляційним судом Харківської області. 23 квітня 2013 року дитячу музину школу перевіряло Краснокутське міжрайонне управляння Головного управління Держсанепідслужби у Харківській області, за результатами перевірки складено протокол про порушення санітарних норм, та на неї було накладено штраф. Вона прийшла до начальника сектора культури Краснокутської РДА з поясненнями з даного приводу, але їй повідомили , що вона звільнена. На збори профспілки її ніхто не запрошував, і взагалі цих зборів не було, написали лише протокол. Своє звільнення вона вважає незаконним. Через це було порушено її життєві звички, вона є гіпертоніком, і після звільнення у неї різко погіршився стан здоров»я, змушена була проходити додатково лікування, була позбавлена єдиного доходу, тобто їй було заподіяно моральну шкоду, яку вона оцінює в 9 000 грн. Представник відповідача Ігнатенко В.А. проти позову заперечив в повному обсязі, зазначив, що дійсно [PERSON] працювала на посаді директора Краснокутської ДМШ та була звільнена 30.04.2013 року за систематичне невиконання без поважних причин обов»язків покладених правилами внутрішнього трудового розпорядку , як працівника до якого раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення. Звільнення її відбулося на законних підставах, які були на той час і є зараз. Перша догана за неналежне виконання своїх посадових обов»язків [PERSON] була винесена 17.01.2013 року. Погодився, що дійсно рішенням Богодухівського районного суду від 12.08.2013 року, вищевказана догана скасована та рішення залишено без змін апеляційним судом Харківської області, але зазначив, що на даний час рішення оскаржено до касаційної інстанції. 23 квітня 2013 року перевіркою Краснокутського міжрайонного управляння Головного управління Держсанепідслужби у Харківській області було встановлено відсутність дезінфікуючих засобів в Краснокутській ДМШ про що було складено протокол та на директора накладено штраф. [PERSON] була згодна з даним протоколом, про що в ньому і зазначила. Зазначив, що засідання профспілкового комітету з приводу звільнення [PERSON] проводилось, її запрошували на засідання , запрошення приносили на робоче місце, оскільки в той час вона була на роботі. Оскільки позивач, як працівник допустила систематичне невиконання без поважних причин обов»язків покладених правилами внутрішнього трудового розпорядку, тому було вирішено її звільнити. Крім того зазначив, що моральна шкода яка ніби - то спричинена позивачу нічим не підтверджується, окрім її слів. Просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Суд заслухавши позивача та представника відповідача , дослідивши надані письмові докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню із наступних підстав: Судом встановлено , що наказом № 70-к від 30 квітня 2013 року виданого завідувачем сектору культури Краснокутської РДА , [PERSON] , директора дитячої музичної школи звільнено із займаної посади згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України. Відповідо до п. 3 ст. 40 КЗпПУ, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Згідно ч. 1 ст. 43 КЗпПУ , розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Згідно Протоколу про порушення санітарних норм від 23.04.2013 року, при проведенні позапланової перевірки музичної шкоди було виявлено порушення ст.. 34 Закону України « Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» , п.4.2, 5.2, 6.7, 7.5, 12 ДСанПІМ 5.55.23.-99 « Улаштування , утримання і організація режиму діяльності дитячих оздоровчих закладів» . Відповідно до постанови про накладення штрафу Державної санітарно - епідеміологічної служби України № 30 від 25.04.2013 року на [PERSON], як на директора Краснокутської ДМШ накладено штраф у розмірі 255 грн. Відповідно до звернення завідувача сектору культури райдержадміністрації до голови Профспілки працівників культури Краснокутського району від 26.04.2013 року № 180 , сектор культури просить розглянути на засіданні профспілки питання про звільнення [PERSON] з посади директора дитячої музичної школи, підставою стало невиконання своїх посадових обов»язків керівника навчального закладу. Згідно протоколу № 3 засідання зборів профкому працівників культури від 29.04.2013 року , на якому розглядалось подання завідувача сектору культури райдержадміністрації Андрійчук Т.М. про звільнення директора дитячої музичної школи [PERSON] , було вирішено подання задовольнити та наказ про звільнення [PERSON] погодити в повному обсязі. Як посилається у своїх поясненнях представник відповідача, 17.01.2013 року [PERSON] було винесено догану за систематичне не надання до сектору культури документації про планування та виконання роботи дитячої музичної школи та порушення ведення діловодства, але згідно ухвали апеляційного суду Харківської області від 14 жовтня 2013 року рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 12.08.2013 року, яким було визнано неправомірним та скасовано наказ завідувача Сектора культури Краснокутської РДА № 10 від 17.01.2013 року в частині оголошення догани [PERSON], залишено без змін. 25 квітня 2013 року на [PERSON] було накладено штраф за наслідками позапланової перевірки Краснокутським міжрайонним управлянням Головного управління Держсанепідслужби у Харківській області, але цей факт не свідчить про систематичне невиконання позивачем посадових обов»язків. Суду не надано жодних доказів систематичного невиконання директором дитячої музичної школи [PERSON] обов'язків, покладених на неї правилами внутрішнього трудового розпорядку, та того, що до неї раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. При цьому, суд не розглядає питання чи дійсно проводилось засідання профспілки, де вирішувалося питання про звільнення [PERSON], однак враховує той факт , що суду не надано доказів, що остання належним чином повідомлялась про його проведення. Також суд не бере до уваги посилання представника відповідача на те, що ухвалу апеляційного суду Харківської області від 14 жовтня 2013 року та рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 12.08.2013 року, на даний час оскаржено до касаційної інстанції, оскільки ухвала апеляційного суду набрала законної сили . Відповідно ч.ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП, у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Згідно п. 2 "Порядку обчислення середньої заробітної плати", затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 року №100, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два місяці, що передували звільненню. Для розрахунку середнього заробітку суд приймає довідку відповідача. Так, згідно довідки виданої сектором культури Краснокутської РДА від 09.12.2013 року № 398, позивачу були нараховані грошові кошти: у березні 2013 року в сумі 4 708 грн. 50 коп. , у квітня 2013 року у сумі - 3 326 грн. 86 коп., загальна сума за два місяці складає 8 035 грн. 36 коп. Середньоденна заробітна плата складає 182 грн. 62 коп. ( 8 035, 36 грн.: 44 дні = 182 грн. 62 коп.), вимушений прогул станом на 22.01.2014 року складає 182 дні. Середній заробіток за час вимушеного прогулу складає 33236 грн. 84 коп. ( 182 дні * 182,62 грн. = 33 236 грн. 84 коп.). Згідно вимог ст. 367 ЦПК України, рішення суду в справах про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника та присудження працівникові виплати заробітної плати може бути допущене до негайного виконання, але не більше як за один місяць. При цьому заробітна плата позивача за один місяць становить 4 017 грн. 64 коп. Згідно ч. 1 ст.. 237-1 КЗпПУ , відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі , якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань , втрати нормальних життєвих зв»язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя . Відповідно до вимог п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди", судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. За змістом ст. 1167 ЦК України та інших норм законодавства, що регулюють ці правовідносини, заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями інших осіб Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди суд вважає доведеним сам факт нанесення такої шкоди. Так, суд вважає доведеним, що [PERSON] зазнала моральних страждань через неможливість здійснювати своє конституційне право на працю, прикладала додаткові зусилля для організації свого життя, неодноразово, як засвідчують витяги з амбулаторної картки , зверталась до лікарів з приводу свого стану здоров»я. Визначаючи розмір моральної шкоди , що підлягає стягненню, суд виходить з вимог розумності та справедливості, та вважає , що в цій частині позов підлягає частковому задоволенню, і стягує моральну шкоду на користь позивача в сумі 1000 грн. Рішення виноситься у межах заявлених вимог, на підставі пред'явлених доказів.

Outcome: partial