Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

18.09.2012 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», (далі за текстом «Банк»), звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №136П/2006 від 29.03.2006 року, яка станом на 21.06.2012 року становить 79797,04 гривень. Свої вимоги Банк мотивував тим, що позичальник [PERSON] належним чином не виконує свої зобовязання за договором кредиту. В січні 2014 року [PERSON] подав зустрічний позов про визнання нікчемним (недійсним) правочину - кредитного договору №136П\\2006 від 29.03.2006 року, укладеного між Банком та ним (позивачем), посилаючись на недодержання Банком в момент його вчинення вимог законів України, галузевих законодавчих актів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України. При цьому вказував, що кредитний договір укладений під впливом омани з боку відповідача щодо обставин, які мають істотне значення, а саме умов надання кредиту, фактичної вартості суми кредиту, графіка його погашення. Перед укладанням договору відповідач не надав інформації у письмовій формі, щодо здійснення свідомого вибору. В результаті порушення Банком Закону України «Про захист прав споживачів» він прийняв для себе невигідні умови кредитного договору. Посилаючись на те, що як в процесі укладання так і під час виконання кредитного договору Банком порушено Закон України «Про захист прав споживачів», вимоги Цивільного Кодексу України і Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування, та сукупну вартість кредиту, просив зустрічний позов задовольнити. В процесі розгляду справи представник Банку уточнила позовні вимоги. Просила стягнути з відповідача [PERSON] на користь Банку заборгованість, яка виникла внаслідок невиконання останнім умов кредитного договору №136П/2006 та яка станом на 24.06.2014 року складає 121185,58 гривень, з яких: заборгованість за кредитом 86910,11 грн., що еквівалентно 7316,73 дол. США; заборгованість за відсотками 34275,47 грн., що еквівалентно 2885,56 дол. США. В судовому засіданні представник Банку уточнені позовні вимоги підтримала та просила про їх задоволення. Зустрічний позов відповідача [PERSON] не визнала і просила відмовити у його задоволенні за необґрунтованістю та безпідставністю. Стверджувала, що кредитний договір з відповідачем був укладений при повній відповідності до вимог чинного законодавства. Представник [PERSON] позовні вимоги Банку не визнав. Крім того просив застосувати позовну давність до уточнених позовних вимог Банку про стягнення з [PERSON] суми боргу у розмірі 121185,58 грн. Застосувати позовну давність до позовних вимог Банку про стягнення з [PERSON] несплачених чергових платежів по договору за період з 20.03.2006 р по 10.09.2009р. Зустрічні позовні вимоги [PERSON] підтримав у повному обсязі. Наполягав на їх задоволенні. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено в судовому засіданні, 29.03.2006 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та [PERSON] укладений кредитний договір №136П/06. За умовами договору Товариство з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 23190 дол. США, строком до 28.03.2011 року, зі сплатою 13% річних. 30.06.2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта Банк» та Національним Банком України укладено договір про передачу активів та кредитних зобовязань ТОВ «Укрпромбанку» на користь АТ «Дельта Банк». Відповідно до вказаного договору АТ «Дельта Банк» набув права вимоги по кредитному договору №136П\\06 від 30.03.2006р. Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Нормами ст. 627 ЦК передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. При цьому згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Як вбачається із змісту договору №136П/2006, він підписаний сторонами, що свідчить про те, що [PERSON] був ознайомлений з умовами, тарифами договору та погодився зі змістом прав та обовязків кожної із сторін. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти. Суд констатує, на підставі наданих доказів, що банк виконав свої зобовязання, а відповідач [PERSON] взятих на себе зобовязань за договором не виконав, внаслідок чого у нього станом на 24.06.2014 року виникла заборгованість, у розмірі 121185,58 гривень, з яких: заборгованість за кредитом 86910,11 грн., що еквівалентно 7316,73 дол. США; заборгованість за відсотками 34275,47 грн., що еквівалентно 2885,56 дол. США. Відповідно до ст.ст.525, 526, 530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та якщо у зобовязані встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Застосування Закону України «Про захист прав споживачів» до спорів, що виникають з кредитних правовідносин, можливе в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови отримання кредиту, типу відсоткової ставки, валютні ризики, процедура виконання договору, тощо, які передують укладанню договору. Після укладання договору між сторонами виникають кредитні правовідносини, тому до спорів щодо виконання укладеного між Банком та [PERSON] договору цей закон, на який посилаються останній не може застосовуватися. Положення чинного законодавства, на які посилаються [PERSON], як на підставу своїх вимог є загальними правовими нормами, які застосовуються до правовідносин. Оскільки банк є фінансовою установою, діяльність якої регулюють спеціальні правові норми, до відносин між банком та позичальником також необхідно застосовувати спеціальні правові норми, спеціальні правила, які регулюють відносини між банком, як фінансовою установою та позичальником. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 5 ст.261 ЦК України початок перебігу позовної давності за зобовязаннями з визначеним строком виконання, починається зі спливом строку виконання. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що позов про стягнення боргу за кредитним договором був поданий Банком в межах строку позовної давності і підлягає повному задоволенню. Зустрічні позовні вимоги [PERSON] про визнання нікчемним (недійсним) правочину (кредитного договору), є безпідставними, ґрунтуються на невірному (помилковому) тлумаченні законодавства України, а тому такі вимоги не підлягають задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України, з [PERSON] на користь позивача слід стягнути 1211,85 гривень судового збору.

Outcome: approved