Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-17 00:00:00

[PERSON] 09.12.2013 року звернулась до суду з позовом до [PERSON], 3 особа - Дарницький районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS], посилаючись на те, що відповідач є її колишнім чоловіком, в спірній квартирі він не проживає постійно з 2001 року, квартиру залишив добровільно; спірна квартира є її власністю (позивачки); будь-яких домовленостей або договорів між нею та відповідачем щодо користування квартирою [ADDRESS] не має. Оскільки відповідач в квартирі не проживає понад один рік, але залишається бути зареєстрованим за адресою спірної квартири, чим перешкоджає позивачці у повній мірі здійснювати свої права, як власника житла, місце фактичного проживання відповідача невідоме, тому позивачка вимушена була звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити; відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явився повторно; про час та місце розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином, будь-яких клопотань від нього не надходило. Відповідно до положень ст.224 ЦПК України судом визнано за можливе ухвалити по даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Представник 3-ої особи - Дарницького районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві в судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, своєю заявою від 04.02.2014 року просив справу розглядати за його відсутності (а.с.23). Заслухавши пояснення позивачки [PERSON] в судовому засіданні, допитавши свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст.10, 60 ч.1 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (підстави звільнення від доказування). В судовому засіданні встановлено: згідно свідоцтва про право власності від 13.01.2003 року, виданого на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення КМДА від 10.12.2002 року №1847-С, позивачка [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]; право власності на квартиру зареєстровано в БТІ м. Києва 24.01.2003 року (а.с.4). Квартира [ADDRESS] є двокімнатною, житловою площею 29,0 кв. м, загальною площею 55,8 кв. м (а.с.4-5). Згідно довідки форми №3 від 05.12.2013 року в квартирі [ADDRESS] зареєстровані три особи - позивачка [PERSON], [PERSON] (відповідач), [PERSON], [INFO] (син сторін) - а.с.5. [PERSON] і [PERSON] (сторони) перебували в зареєстрованому шлюбі з 23.01.1982 року; заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 25.03.2014 року шлюб між сторонами було розірвано, зазначеним судовим рішенням було встановлено, що сторони не підтримують шлюбні стосунки і не ведуть спільного господарства з 2001 року. Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру користуються ними для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Згідно ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім»ї та інших осіб. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї (колишнього члена сім»ї) без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Ствердження позивачки про те, що відповідач [PERSON] не проживає в квартирі [ADDRESS] з весни 2001 року, фактично підтверджуються також показаннями свідка [PERSON], актом від 05.12.2013 року, тощо (а.с.6-7). Відповідачем [PERSON] будь-яких заперечень по суті справи судові не надано. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини справи та надані сторонами докази у їх сукупності, те, що право власності позивачки [PERSON] відповідно до правовстановлюючого документа на квартиру не є оспорюваним на день розгляду справи, тому суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, тобто позов має бути задоволений. Рішення суду про визнання фізичної особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є підставою для скасування реєстрації фізичної особи за конкретною адресою.

Outcome: approved