Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-14 00:00:00

[PERSON] (надалі - «Позивач») звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до Державного підприємства «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів» (надалі - «Відповідач»), в якому просила стягнути із Державного підприємства «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів» на її користь нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з 01.10.2017 року по 21.05.2018 року в розмірі 30 244, 92 грн.; стягнути із Державного підприємства «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів» на її користь 778,72 грн. компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушення термінів її виплати; стягнути із Державного підприємства «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, а також моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн. Позовні вимоги мотивовано тим, що Відповідачем протиправно не виплачено Позивачу належної їй та нарахованої у встановленому законом порядку заробітної плати при звільненні в сумі 30 244,92 грн., у зв'язку з чим [PERSON] просить також стягнути з Відповідача на її користь компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушення термінів її виплати та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Крім того, посилаючись на факт втрати нормальних життєвих зв'язків, необхідність докладання додаткових зусиль для організації життя, Позивач просить стягнути з Відповідача на її користь моральну шкоду, оцінену у 5000,00 грн. Вказана цивільна справа перебувала у провадженні судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області [PERSON]. Рішенням Вищої ради правосуддя від 13.09.2018 року та наказом від 21.09.2018 року суддю [PERSON]. звільнено із займаної посади у зв'язку з поданням заяви про відставку. На виконання вимог п. 2.3.50 Положення про АСДС проведено повторний автоматизований розподіл незавершених розглядом судових справ, які перебувають у провадженні судді [PERSON]. Шляхом проведення автоматизованого розподілу судової справи визначено головуючого суддю - Домбровську Г. В. 11 жовтня 2018 року суддею Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області Домбровською Г.В. прийнято до провадження цивільну справу за позовом [PERSON] до Державного підприємства "Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів" про стягнення 30244,92 грн. нарахованої, але не виплаченої заробітньої плати за період з 01.10.2017 року по 21.05.2018 року, стягнення 778,72 грн. компенсації втрати частини заробітньої плати у зв"язку з порушенням строків її виплати; стягнення 504,15 грн. середнього заробітку за період затримки розрахунку, стягнення 5 000,00 грн. моральної шкоди, - розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 15.11.2018 року. Представником Позивача 15 листопада 2018 року подано суду письмову заяву, в якій він просив справу розглядати без їх участі та просив позовні вимоги задоволити. Відповідач явку уповноваженого представника до суду не забезпечив, про причини неявки суду не сповістив, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином. Відзиву на позовну заяву [PERSON] Відповідачем до суду не подано. З урахуванням встановлених процесуальним законом строків розгляду трудових спорів, заяви позивача та положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Проаналізувавши доводи Позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. Як вбачається із копії трудової книжки позивача, [PERSON] працювала в Державному підприємстві «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів» на посаді апаратника комбікормового втробництва з 13.05.2013 року по 21.05.2018 року (а.с.7). Згідно довідки від 22 травня 2018 р. № 288, виданої [PERSON], вона працювала в Державному підприємстві «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів» на посаді апаратника комбікормового виробництва, з 13.05.2013 року по 21.05.2018 року, розмір нарахованої, але не виплаченої заробітної плати становить 24 203, 29 грн. (а.с. 3). Відповідно до частини 4 та 7 статті 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами (стаття 94 Кодексу законів про працю України). Строки виплати заробітної плати визначено статтею 115 Кодексу законів про працю України. Зокрема, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Згідно зі статтею 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Як підтверджується матеріалами справи, зокрема довідкою Державного підприємства «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів" від 22 травня 2018 року, розмір нарахованої, але не виплаченої їй заробітної плати становить 24 203,29 грн. ( а.с.3) Доказів, які б спростовували вищевказану обставину, Відповідачем суду не надано, а Судом таких обставин не встановлено. В той же час, Позивачем в позовній заяві заявлено вимогу про стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 30 244,92 грн., однак Суд звертає увагу на те, що саме такий розмір заборгованості по зарплаті не підтверджено належними засобами доказування, оскільки згідно поданої самостійно Позивачем довідки, заборгованість становить 24 203, 29 грн. Відтак, в частині вимог про стягнення заробітної плати в розмірі 6041,63 грн. Суд вважає за необхідне відмовити. Відтак, вимога Позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 24 203,29 грн. є обгрунтованою та підлягає задоволенню. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші (стаття 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати»). Відповідно до статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Відповідно до здійсненого Івано-Франківською обласною організацією профспілки працівників харчової та переробної промисловості Розрахунку компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату за 2017-2018 р.р., якщо б її виплачували в травні 2018 року, від 23.05.2018 року № 01-90 (а.с. 4), розмір компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату становить 778, 72 грн. Належних доказів, які б спростовували вищевказану обставину, Відповідачем суду не надано, а Судом такого не встановлено. З урахуванням наведеного вимога Позивача про стягнення з Відповідача компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати в сумі 778, 72 грн. є обґрунтованою та підлягає до задоволення. Крім того, статтею 117 Кодексу законів про працю України встановлено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні. Так, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Як встановлено судом, Відповідач не провів повний розрахунок із позивачем в день звільнення, а тому він повинен понести відповідальність згідно вимог ст. 117 КЗпП. Станом на час винесення рішення у справі Відповідач прострочив виплату Позивачу розрахунку в день звільнення строком на 178 днів. Середньоденна заробітна плата Позивача становить 173,05 грн. (7614,3 (заробітна плата за квітень-травень 2018 р.) / 44 робочих дні (за квітень-травень 2018 р.) = 173,05 грн.). Розрахунок проведено відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати». Отже, відповідач повинен виплатити Позивачу за час затримки розрахунку при звільненні за період з 22.05.2018 року по день винесення рішення у справі, середній заробіток в розмірі 30 803,30 грн. (173,05 грн. * 178 день = 30 803,30 грн.). З врахуванням наведеного вимога позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 22.05.2018 року по день фактичного розрахунку, а саме по 15.11.2018 року є обґрунтованою та підлягає до задоволення. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до вимог п.5 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Позивач оцінює свої моральні страждання в 5 000 грн., але достатніх доказів для висновку суду про такий розмір завданої їй моральної шкоди суду не надано. З урахуванням вимог розумності, справедливості, вини Відповідача у невиплаті Позивачу заробітної плати та проведенні повного розрахунку в день звільнення, доказів та пояснень Позивача наданих на підтвердження вимоги про відшкодування моральної шкоди, Суд вважає, що справедливим буде стягнення з відповідача на користь позивача відшкодування моральної шкоди в сумі 1 000 грн. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов'язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно ч. 8 ст. 279 ЦПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача є частково обґрунтованими та такими, що підлягають до часткового задоволення. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 43 Конституції України, ст.ст. 94, 115, 116, 117 Кодексу законів про працю України, ст. 23 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial