Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-25 00:00:00

В травні 2012 р. позивач КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, правонаступником якого є КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва», звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому після уточнень просив: зобов`язати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звільнити самовільно зайняті нежитлові та службові приміщення, а саме службове приміщення-5,6, коридор -3.0, комора - 5.4, коридор -3.7, комора -5.0, коридор -5.3, службове приміщення-27.9, коридор 3,1, службове приміщення-19,1, розташовані в напівпідвальному приміщенні в будинку [ADDRESS] ; виселити [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з самовільно зайнятих нежитлових приміщень (службове приміщення-5,6, коридор-3,0, комора-5,4, коридор-3,7, комора-5,0, коридор-5,3, службове приміщення-27,9, коридор - 3,1, службове приміщення-19,1), розташованих в напівпідвальному приміщенні в будинку [ADDRESS] , без надання їм іншого житла; зобов`язати відповідачів провести відбудовні роботи по відновленню самовільно перепланованих нежитлових приміщень, розташованих в напівпідвальному приміщенні в будинку [ADDRESS] у відповідності до плану БТІ від 22.03.1988 року. В обґрунтування позову, позивач зазначив, що згідно рішення Київської міської ради № 284/5096 від 02.12.2010 р. «Про питання комунальної власності територіальної громади м. Києва» будинок [ADDRESS] знаходиться в комунальній власності територіальної громади м. Києва. Зазначений будинок належить до майна, яке передано до сфери управління Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, відповідно до розпорядження Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 1112 від 10.12.2010 р. «Про питання комунальної власності територіальної громади м. Києва». Розпорядженням Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації від 24.01.2011 р. № 20 закріплено на праві господарського відання за Комунальним підприємством «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом`янської районної в м. Києві ради майно, яке передане до сфери управління Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, відповідно до статуту Комунальне підприємство «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації є правонаступником Комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом`янської районної в м. Києві ради. На першому поверсі буд. [ADDRESS] розташована службова однокімнатна квартира [ADDRESS] та нежитлове приміщення, яке використовується Управлінням освіти як фільмотека. Рішенням Виконкому Залізничної Райради депутатів трудящих від 14.02.1972 р. № 241 «Про закріплення за Залізничного районною фільмотекою як службовою однокімнатної квартири на [ADDRESS] та надання її [PERSON] , вищезазначену квартиру було закріплено за Залізничною районною фільмотекою, як службову та надано її на час роботи [PERSON] з родиною з трьох осіб. Наказом Державного комунального управління житлового господарства Залізничної районної Ради народних депутатів м. Києва від 01.09.1997 р. № 203 «Про прийом на баланс ДК УЖК (ДГЖ-506) жилих будинків від АЕК «Київенерго» будинок [ADDRESS] прийнято на баланс ДК УЖГ. При передачі будинку [ADDRESS] до комунальної власності територіальної громади району від ПАТ «Київенерго» про мешканців будинку (реєстрація, нарахування квартплати, тощо) зазначено, що кв. [ADDRESS] надана [PERSON] на родину з трьох осіб. На сьогоднішній день дана квартира є службовою однокімнатною квартирою, загальною площею 55.2 кв.м. і житловою 19,2 кв.м., на даній житловій площі зареєстровані та проживають шість чоловік. Під час комісійного обстеження нежитлових приміщень, розташованих в напівпідвальному приміщенні буд. [ADDRESS] на предмет їх використання, було встановлено, що нежитлові приміщення площею 175.2 кв.м. на даний час використовуються Управлінням освіти. Крім того, колишнім працівником Управління освіти [PERSON] було самовільно зайнято частину нежитлових приміщень та здійснено їх часткове перепланування, шляхом приєднання до житлової квартири [ADDRESS] . Документи на право зайняття вищезазначених приміщень [PERSON] надано не було. Жодних договорів оренди нежитлового приміщення між КП «Дирекція» та [PERSON] укладено не було. Враховуючи викладене, КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» просило позов задовольнити. В грудні 2012 р. позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій після уточнень представник позивача просив: визнати за [PERSON] право власності з підстав набувальної давності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 121 кв.м., в тому числі житловою площею 54,3 кв.м., в межах, визначених Технічним паспортом від 06.08.2012 р. Ухвалою суду від 21.01.2013 року позовну заяву Комунального підприємства "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду" Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи: Солом`янська районна в м. Києві державна адміністрація, Управління освіти Солом`янського району м. Києва, Служба у справах дітей Солом`янської районної державної адміністрації в м. Києві про виселення, зобов`язання вчинити певні дії (цивільна справа № 2-836/13) та позовну заяву [PERSON] до Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання права власності (цивільна справа №2-7610/12) об`єднано в одне провадження, присвоївши справі єдиний № 2-836/13(провадження №2609/13454/12). Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 04.10.2013 р., позовну заяву Комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , яка також діє в інтересах [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , який також діє в інтересах [PERSON] та [PERSON] , треті особи: Солом`янська районна в місті Києва державна адміністрація, Управління освіти Солом`янського району м. Києва, Відділ опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, про витребування майна з чужого незаконного володіння, - задоволено. Зобов`язано [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , яка також діє в інтересах [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , який також діє в інтересах [PERSON] та [PERSON] звільнити самовільно зайняті нежитлові приміщення, розташовані в напівпідвальному приміщенні буд. [ADDRESS] . Виселено [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , з самовільно зайнятих нежитлових приміщень, розташованих в буд. [ADDRESS] , без надання їм іншого житла. Зобов`язано [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , яка також діє в інтересах [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , який також діє в інтересах [PERSON] та [PERSON] провести відбудовні роботи по відновленню самовільно перепланованих нежитлових приміщень, розташованих в напівпідвальному приміщенні буд. [ADDRESS] у відповідності до плану Комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 22.03.1988 р. Вирішено питання розподілу судових витрат. У задоволенні позовної заяви [PERSON] до Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання права власності - відмовлено (а.с. 214-222 Том 2). Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 23.09.2015 р., рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2013 року, - залишено без змін (а.с. 88-93 Том 3). Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.04.2016 р., рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2013 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 23 вересня 2015 року в частині вирішення позовних вимог комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва», - скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції. У решті рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2013 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 23 вересня 2015 року, - залишено без змін (а.с. 142-144 Том 3). Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 23.05.2016 р. зазначену цивільну справу після розгляду Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ, - передано в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Шевченко Л.В. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 23.09.2016 р. зазначену цивільну справу передано в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І. 23.02.2017 р. до суду КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» подано уточнену позовну заяву до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , яка також діє в інтересах [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , який також діє в інтересах [PERSON] та [PERSON] , треті особи: Солом`янська районна в місті Києва державна адміністрація, Управління освіти Солом`янського району м. Києва, Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, Київська міська рада, про витребування майна з чужого незаконного володіння, відповідно до якої позивач просив: зобов`язати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , яка також діє в інтересах [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , який також діє в інтересах [PERSON] та [PERSON] , з усіма особами, які разом з ними проживають звільнити самовільно зайняті приміщення №№ 13, 14, розташованих у напівпідвальному приміщенні житлового будинку [ADDRESS] , а саме по приміщенню № [NUMBER] з приміщень розташованих у ньому №№ 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8; по приміщенню № [NUMBER] з приміщень розташованих у ньому №№ 1, 2, [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , у відповідності до поповерхового плану комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 22.03.1988 р.; виселити [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , з усіма особами, які разом з ними проживають з самовільно зайнятих приміщень №№ 13, 14, розташованих у напівпідвальному приміщенні житлового будинку [ADDRESS] , а саме по приміщенню № [NUMBER] з приміщень розташованих у ньому №№ 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8; по приміщенню № [NUMBER] з приміщень розташованих у ньому №№ 1, 2, [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , у відповідності до поповерхового плану комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 22.03.1988 р.; зобов`язати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , яка також діє в інтересах [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , який також діє в інтересах [PERSON] та [PERSON] , з усіма особами провести приміщення №№ 13, 14, які розташовані у напівпідвальному приміщенні житлового будинку [ADDRESS] , у відповідність до поповерхового плану комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 22.03.1988 р.; вирішити питання розподілу судових витрат. В обґрунтування уточненої позовної заяви, позивач КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» зазначив наступне. Так, згідно рішення Київської міської ради № 284/5096 від 02.12.2010 р. «Про питання комунальної власності територіальної громади [ADDRESS] знаходиться в комунальній власності територіальної громади м. Києва. Зазначений будинок належить до майна, яке передано до сфери управління Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, відповідно до розпорядження Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 1112 від 10.12.2010 р. «Про питання комунальної власності територіальної громади м. Києва». Згідно розпорядження Київської міської державної адміністрації від 01.08.2001 р. № 1625 «Про утворення районних у м. Києві державних адміністрацій», було створено Солом`янську районну в м. Києві державну адміністрацію. Згідно додатку до зазначеного розпорядження кв. [ADDRESS] числиться в переліку майна, що перебуває на балансі відділу освіти Залізничної районної в м. Києві державної адміністрації. Згідно розпорядження Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації від 02.02.2011 р. № 41 «Про закріплення на праві оперативного відання майна, яке передано до сфери управління Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації», а саме п. 1.2 ч. 1 за Управлінням освіти Солом`янського району закріплено майно згідно додатку 2. В додатку № 2 вказаного розпорядження відсутні приміщення фільмотеки на [ADDRESS] . Згідно розпорядження Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації № 894 від 01.07.2002 р. «Про закріплення на праві повного господарського відання за Комунальним підприємством по утриманню житлового фонду Солом`янського району м. Києва майна, яке належить до комунальної власності територіальної громади Солом`янського району м. Києва» за Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Солом`янського району м. Києва було закріплено на праві повного господарського відання майно, яке належить до комунальної власності територіальної громади Солом`янського району м. Києва. Рішенням Солом`янської районної в м. Києві ради № 218 від 19.12.2007 р. «Про утворення комунальних підприємств» було створено Комунальне підприємство «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом`янської районної в м. Києві ради. Відповідно до розпорядження Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації № 141 від 01.02.2008 р. «Про затвердження статуту Комунального підприємства «Дирекція з правління та обслуговування житлового фонду» Солом`янської районної в м. Києві ради» затверджено статут КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом`янської районної в м. Києві ради. Рішенням Київської міської ради № 284/5096 від 02.12.2010 р. «Про питання комунальної власності територіальної громади м. Києва» затверджено перелік об`єктів права комунальної власності територіальної громади м. Києва. Згідно додатку до вказаного рішення, буд. 5 на [ADDRESS] віднесено до об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Києва. Відповідно до розпорядження Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації в м. Києві № 20 від 24.01.2011 р. «Про закріплення на праві господарського відання за Комунальним підприємством «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом`янської районної в м. Києві ради майна, яке передано до сфери управління Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації» КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом`янської районної в м. Києві ради передано майно, яке передано до сфери управління Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації та закріплено його за даним підприємством на праві повного господарського відання. В додатку до вказаного рішення в переліку майна, яке закріплюється на праві господарського відання за КП «Дирекція», в тому числі зазначено і будинок [ADDRESS] . Згідно рішення Київської міської ради від 09.10.2014 р. № 270/270 «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством м. Києва» комунальне підприємство «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» перейменовано в комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва». Позивач посилається на те, що службова однокімнатна квартира, площею 15,6 кв.м., згідно рішення Виконкому Залізничної Райради депутатів трудящих № 241 від 14.02.1972 р. «Про закріплення за Залізничною районною фільмотекою, як службовою однокімнатної квартири [ADDRESS] та надання її [PERSON] », була закріплена виключно за Залізничною районною фільмотекою. В подальшому зазначена квартира не передавалася, як службове житло КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом`янської районної в м. Києві ради. Згідно інформації, наданої Управлінням освіти Солом`янського району, [PERSON] в 1972 р. була прийнята на посаду фільмоперевірниці та за сумісництвом працювала на посаді сторожа. З 1977 р. по 15.01.2012 р. [PERSON] працювала на посаді завідуючої фільмотеки. Згідно наказу Управління освіти Солом`янського району від 14.11.2011 р. № 395, [PERSON] попереджена про ліквідацію фільмотеки. 10.01.2012 р. наказом № 17-к [PERSON] звільнена з роботи з 15.01.2012 р. 16.01.2012 р. Управлінням освіти Солом`янського району приміщення фільмотеки було звільнено. Крім того, згідно вказаної інформації фільмотека на балансі Управління освіти Солом`янського району не перебуває з 2001 р. Відповідно до поповерхового плану будинку [ADDRESS] має окремий від під`їзду зазначеного будинку вхід та фактично являє собою частину нежитлових приміщень. Також в журналі перерахунку площ житлового будинку [ADDRESS] рахується не як квартира, а як приміщення [ADDRESS] . Таким чином, квартира [ADDRESS] була влаштована з частини нежитлових приміщень Залізничної фільмотеки з метою надання, як службового житла працівникам фільмотеки. Так, згідно рішення Виконкому Залізничної Райради депутатів трудящих № 241 від 14.02.1972 р. «Про закріплення за Залізничною районною фільмотекою, як службовою однокімнатної квартири [ADDRESS] та надання її [PERSON] », зазначена квартира як однокімнатна, площею 15,6 кв.м., надана на час роботи сторожу-двірнику, з родиною 3 особи та зобов`язано укласти договір з останньою на користування службовим приміщенням на час роботи сторожем-двірником згідно існуючого положення. Таким чином, враховуючи, що згідно наказу Управління освіти Солом`янського району № 17-к, [PERSON] звільнена з роботи з 15.01.2012 р., а 16.01.2012 р. приміщення фільмотеки було звільнено, а також те, що фільмотека на балансі Управління освіти Солом`янського району не перебуває з 2001 р., відповідачі на даний час, незаконно проживають у приміщенні [ADDRESS] , а саме без ордеру, який є єдиною підставою для зайняття жилого приміщення, та без відповідного рішення Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації про зміну договору найму вказаного приміщення. Позивач вказує також на те, що відповідачі самочинно займають приміщення № 13 в вищезазначеному будинку, оскільки трудові відносини [PERSON] з Управлінням освіти Солом`янського району припинені, а всі приміщення напівпідвалу будинку [ADDRESS] передані позивачу. Крім цього, Актом від 28.11.2011 р., затвердженим начальником ВСП «Батиївський» Куріленко В.І. встановлено, що при обстеженні будинку [ADDRESS] на предмет використання приміщення за призначенням, розташованого в напівпідвальному цегляному будинку 1954 р. забудови, було виявлено, що нежитлові приміщення площею 175,2 кв.м. використовуються без відповідних дозвільних документів колишнім сторожем-двірником [PERSON] . Останньою було самовільно зайнято кімнати та здійснено часткове перепланування нежитлових приміщень та влаштовано під житло, документи на право зайняття не було надано. Згідно акту від 05.03.2012 р. встановлено, що на момент складання акту нежитлові приміщення не звільнено. Так, відповідачі фактично самовільно захопили наступні приміщення: приміщення - 19,2 кв.; приміщення - 29,5 кв.м.; приміщення - 5,6 кв.м.; приміщення - 16,8 кв.м.; тамбур - 5,5 кв.м.; кухня - 19,5 кв.м.; ванна кімната - 4,4 кв.м.; вбиральня - 1,0 кв.м.; коридор - 1,7 кв.м.; коридор - 1,4 кв.м.; коридор - 3,8 кв.м.; кладова - 2,2 кв.м.; допоміжне приміщення - 5,0 кв.м. Всього - 121,0 кв.м., при загальній площі напівпідвалу - 232,7 кв.м., а саме по приміщенню № 13 з приміщень, розташованих у ньому №№ 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8; по приміщенню № 14 з приміщень, розташованих у ньому №№ 1, 2, 4, 17, 14, 16, у відповідності до поповерхового плану комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 22.03.1988 р. При цьому, згідно рішення Виконкому Залізничної Райради депутатів трудящих № 241 від 14.02.1972 р. «Про закріплення за Залізничною районною фільмотекою, як службовою однокімнатної квартири [ADDRESS] та надання її [PERSON] », зазначена квартира однокімнатна, площею 15,6 кв.м. Згідно даних Київського міського бюро технічної інвентаризації, відповідно до первинної інвентаризації будинку [ADDRESS] від 15.04.1963 р. приміщення напівпідвалу були проінвентаризовані як дитячий дошкільний заклад, а інвентаризацією від 22.03.1988 р. частина приміщень проінвентаризована як квартира. При цьому, приміщення самочинно реконструйовані під житлову квартиру з добудовою тамбуру, площею 5,5 кв.м. Так, на момент забудови будинку [ADDRESS] не влаштовувалась. Також, оскільки частина нежитлових приміщень напівпідвалу зазначеного будинку використовувалась як службове житло Залізничною районною фільмотекою, після її ліквідації та припинення трудових відносин з Управлінням освіти Солом`янського району, у відповідачів немає жодних підстав використовувати будь-яке приміщення напівпідвалу будинку [ADDRESS] . Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , яка також діє в інтересах [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , який також діє в інтересах [PERSON] та [PERSON] , про витребування майна з чужого незаконного володіння. 12.11.2018 р позивачем КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» подано до суду уточнену позовну заяву, відповідно до якої позивач просив: виселити [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , з усіма особами, які разом з ними проживають з самовільно зайнятих приміщень №№ 13, 14, загальною площею 125,7 кв.м., розташованих у напівпідвальному приміщенні житлового будинку [ADDRESS] , а саме по групі приміщень [ADDRESS] з приміщень розташованих у ньому №№ 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8 загальною площею 55,2 кв.м.; по групі приміщень [ADDRESS] з приміщень розташованих у ньому №№ 1, 2, 4, 7, 8, 9, 13Ѕ , 14, 15, 16, 17 загальною площею 70,5 кв.м., у відповідності до поповерхового плану ТОВ «Київське бюро технічної інвентаризації» від 12.03.2018 р.; стягнути солідарно з відповідачів всі судові витрати. Представники позивача КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» в судовому засіданні заявлені позовні вимоги, з урахуванням поданої 12.11.2018 р. заяви про уточнення позовних вимог, підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити та виселити [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , з усіма особами, які разом з ними проживають з самовільно зайнятих приміщень №№ 13, 14, загальною площею 125,7 кв.м., розташованих у напівпідвальному приміщенні житлового будинку [ADDRESS] , а саме по групі приміщень [ADDRESS] з приміщень розташованих у ньому №№ 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8 загальною площею 55,2 кв.м.; по групі приміщень [ADDRESS] з приміщень розташованих у ньому №№ 1, 2, 4, 7, 8, 9, 13Ѕ , 14, 15, 16, 17 загальною площею 70,5 кв.м., у відповідності до поповерхового плану ТОВ «Київське бюро технічної інвентаризації» від 12.03.2018 р., посилаючись на підстави та обставини, викладені у позовній заяві, та надані докази. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та представник позивачів в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на необґрунтованість та безпідставність позовних вимог. В обґрунтування заперечень щодо позовних вимог представник відповідачів вказала на те, що рішенням Виконавчого комітету Залізничної ради депутатів трудящих від 14.02.1972 р. «Про закріплення за Залізничною районною фільмотекою як службової однокімнатної квартири по [ADDRESS] та надання її [PERSON] », закріплено за Залізничною районною фільмотекою, як службову, однокімнатну квартиру по [ADDRESS] , площею 15,6 кв.м., та надано її на час роботи сторожу-двірнику [PERSON] , з родиною 3 чол. (вона, чоловік - [PERSON] та син [PERSON] ). На даний час в квартирі зареєстровані та проживають шість осіб, члени сім`ї [PERSON] . На сьогоднішній день дана квартира є службовою однокімнатною квартирою, загальною площею 55,2 кв.м., житловою площею 19,2 кв.м. Відповідач [PERSON] та члени її родини понад 50 років проживають у даному житловому приміщенні. Отже, факт реєстрації і постійного проживання відповідачів свідчить про згоду власника житла на їх вселення і користування. Посилання позивача на той факт, що у відповідачів відсутній ордер не є допустимим, оскільки норми законодавства щодо службових житлових приміщень виникли з прийняттям ЖК УРСР та постанови Ради Міністрів Української РСР від 04.02.1988 р. №37 «Про службові жилі приміщення» і станом на 1972 р. такого поняття, як ордер на службове житло не існувало. Посилаючись на практику Європейського суду з прав людини, представник позивачів просила суд звернути увагу на те, що тривалість проживання відповідачів в спірному житловому приміщенні, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції, а тому наступне виселення її з відповідного житла є невиправданим втручанням в приватну сферу особи, порушенням прав на повагу до житла. Представник третьої особи Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Представник третьої особи Управління освіти Солом`янського району м. Києва в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації в судовому засіданні заперечував проти позову, просив відмовити в його задоволенні. Представник третьої особи Київської міської ради в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи третю особу було повідомлено належним чином, 08.06.2017 надіслав писмові пояснення, просив задовольнити позовні вимоги. Заслухавши пояснення учасників процесу, врахувавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд приходить до наступного висновку. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що згідно наказу № 203 від 01.09.1997 р. Державного Комунального управління житлового господарства «Про прийом на баланс ДК УЖК (ЖЕК-506) жилих будинків від ДАЕК «Київенерго», будинок [ADDRESS] , було прийнято на баланс ДК ЖГ Залізничної районної Ради народних депутатів м. Києва (а.с. 178 т. 1). Згідно розпорядження Київської міської державної адміністрації від 01.08.2001 р. № 1625 «Про утворення районних у м. Києві державних адміністрацій», було створено Солом`янську районну в м. Києві державну адміністрацію. Згідно додатку до зазначеного розпорядження кв. [ADDRESS] , числиться в переліку майна, що перебуває на балансі відділу освіти Залізничної районної в м. Києві державної адміністрації (а.с. 132-135 т. 1). Згідно розпорядження Солом?янської районної в м. Києві державної адміністрації № 894 від 17.07.2002 р. «Про закріплення на праві повного господарського відання за Комунальним підприємством по утриманню житлового фонду Солом?янського району м. Києва майна, яке належить до комунальної власності територіальної громади Солом?янського району м. Києва» за Комунальним підприємством про утриманню житлового господарства Солом`янського району м. Києва було закріплено на праві повного господарського відання майно, яке належить до комунальної власності територіальної громади Солом`янського району м. Києва (а.с. 184-188 т. 1). Рішенням Солом?янської районної в м. Києві ради № 218 від 19.12.2007 р. «Про утворення комунальних підприємств» було створено Комунальне підприємство «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом?янської районної у м Києві ради ( а.с. 189 т.1 ). Відповідно до розпорядження Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації № І41 від 01.02.2008 р. «Про затвердження статуту Комунального підприємства «Дирекція з Правління та обслуговування житлового фонду» Солом`янської районної в м. Києві ради» затверджено статут КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом`янської районної в м. Києві ради (а.с. 190-193 т.1 ). Рішенням Київської міської ради № 284/5096 від 02.12.2010 р. «Про питання комунальної власності територіальної громади м. Києва» затверджено перелік об`єктів права комунальної власності територіальної громади м. Києва (а.с. 197 т. 1). Згідно додатку до вказаного рішення, будинок [ADDRESS] , віднесено до об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Києва (а.с. 197-199 т.1). Відповідно до розпорядження Солом`янської РДА в м. Києві № 20 від 24.01.2011 р. «Про закріплення на праві господарського відання за Комунальним підприємством «Дирекція з управління та обслуговування житловою фонду» Солом`янської районної в м. Києві ради майна, яке передано до сфери управління Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації» КП «Дирекція з управління та обслуговування житловою фонду» Солом`янської районної в м. Києві ради передано майно, яке передано до сфери управління Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації та закріплено його за даним підприємством на праві повного господарського відання ( а.с. 200 том 1 ). В додатку до вказаного розпорядження в переліку майна, яке закріплюється на праві господарського відання за КП «Дирекція», в тому числі зазначено і будинок [ADDRESS] (а.с. 201-203 т. 1). Згідно п.1.1 ч.1 рішення Київської міської ради № 607/6843 від 10.11.2011 р. «Про внесення змін до рішення Київради від 23.06.2011 р. № 291/5678 «Про деякі питання діяльності комунальних підприємств та установ, що належать до комунальної власності територіальної громади м. Києва та передаються до сфери управління Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації», найменування Комунального підприємство «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом`янської районної у м. Києві ради змінено на Комунального підприємство «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації. Крім того, згідно ч.4 вказаного рішення було реорганізоване комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Солом`янського району м. Києва шляхом приєднання до комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації (а.с. 204-206 т.1). Згідно рішення Київської міської ради від 09.10.2014 р. № 270/270 «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством міста Києва» комунальне підприємство «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» перейменовано в комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва». Встановлено, що відповідно до рішення № 241 від 14.02.1972 р. «Про закріплення за Залізничною районною фільмотекою, як службовою однокімнатної квартири по [ADDRESS] , та надання її [PERSON] », за Залізничною районною фільмотекою закріплено, як службову однокімнатну квартиру по [ADDRESS] , площею 15,6 кв.м., та надано її на час роботи сторожу-двірнику [PERSON] , з родиною 3 чол. (вона, чоловік - [PERSON] та син [PERSON] ). Частиною 2 зазначеного рішення вирішено завідуючому Залізничним Район тов. [PERSON] укласти договір з [PERSON] на користування службовим приміщенням на час роботи сторожем-двірником згідно існуючого положення (а.с. 7 т. 1). Актом від 28.11.2011 р., затвердженим начальником ВСП «Батиївський» В.І. Куріленко встановлено, що при обстежені буд. [ADDRESS] на предмет використання приміщення за призначенням, розташованого в напівпідвальному цегляному будинку 1954 року забудови, було виявлено, що нежитлові приміщення площею 175,2 кв. м. використовуються Управлінням освіти Солом`янської РДА без відповідних дозвільних документів. Колишнім сторожем-двірником [PERSON] було самовільно зайнято кімнати та здійснено часткове перепланування нежитлових приміщень та влаштоване під житло, документи на право зайняття не було надано (а.с. 8 т. 1). Згідно даних довідки форми №3, виданої Комунальним підприємством КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» структурний підрозділ ВСП «Батиївський» 07.05.2012 р. №38, вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: - [PERSON] , [INFO] , з 27.01.2004 р.; - [PERSON] , [INFO] (син), з 16.03.1991 р.; - [PERSON] , [INFO] (дружина сина (невістка), з 07.07.2001 р.; - [PERSON] , [INFO] (онука), з 07.07.2001 р.; - [PERSON] , [INFO] (онук), з 12.03.2011 р.; - [PERSON] , [INFO] (колишній чоловік), з 25.12.1997 р. Загальна площа квартири - 55,2 кв.м., житлова площа - 19,2 кв.м. Квартира розташована на 1-му поверсі 5-типоверхового будинку. Власником особового рахунку цієї житлової площі є [PERSON] . Форма власності житла - службова (а.с. 13 т. 1). Крім того, факт проживання [PERSON] з родиною з 6 чоловік підтверджується і актом від 30.08.2012 р., затвердженим начальником ВСП «Батиївський» В.І. Куріленко (а.с. 58 т. 1). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] з сім`єю з чотирьох осіб ( вона, чоловік - [PERSON] , сини - [PERSON] , [PERSON] ) 28.12.1993 р. було видано ордер на трьохкімнатну квартиру [ADDRESS] , що підтверджується копією ордера № 00797 серія Б ( а.с. 59,165 т. 1). Згідно довідки № 349 від 08.10.2012 р., виданої Єдиним районним розрахунковим центром Філією № 809 Комунального підприємства «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» вбачається, що [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , - з 05.04.1994 р. по 22.01.2004 р. Знята з реєстраційного обліку на адресу: [ADDRESS] (а.с. 86 т.1). Судом встановлено, що в кв. [ADDRESS] , - зареєстровані та проживають [PERSON] з 05.04.1994 р., [PERSON] з 16.10.1997 р., [PERSON] з 22.04.2004 р., що підтверджується довідкою Форми №3, виданої 08.10.2012 р. за № 1675 Єдиним районним розрахунковим центром Філією № 809 Комунального підприємства «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» (а.с. 87 т. 1). Також встановлено та підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] не зверталась до відділу будівництва, архітектури та землекористування Солом`янської РДА в м. Києві з приводу перепланування (переобладнання) приміщень в житловому будинку [ADDRESS] . Будь-яка документація стосовно вказаного об`єкту відсутня, що підтверджується службовою запискою від 20.08.2012 р. №247 (а.с. 127 т. 1). Згідно довідки №54 від 03.09.2012 р., виданої начальником ВСП «Батиївський» В.І. Куріленко та паспортистом [PERSON] , [PERSON] була зареєстрована в кв. [ADDRESS] , - з 27.11.1975 р. по 25.08.1983 р. тимчасово, з 13.01.1984 р. зареєстрована постійно, а з 09.12.1993 р. знята з реєстрації на [ADDRESS] . 24.01.2004 р. [PERSON] знову зареєструвалась за вказаної адресою, прибувши з [ADDRESS] (а.с. 128 т. 1). Крім того, як вбачається з вказаної довідки в кв. [ADDRESS] були також зареєстровані наступні члени сім`ї. Так, [PERSON] - колишній чоловік [PERSON] , був зареєстрований в кв. [ADDRESS] з 27.11.1975 р. по 25.08.1983 р. тимчасово, з 13.01.1984 р. - постійно, 09.12.1993 р. знятий з реєстрації на [ADDRESS] . Знову зареєстрований в кв. [ADDRESS] . Син [PERSON] - [PERSON] був врахований, як дитина до батьків з 27.11.1975 р. по 25.08.1983 р. тимчасово, з 13.01.1984 р. - зареєстрований постійно. З вказаної квартири не виписувався. [PERSON] - невістка, була зареєстрована [INFO] [PERSON] - онука, зареєстрована як дитина до матері з 07.07.2001 р. [PERSON] - онук, зареєстрований як дитина до матері з 12.03.2011 р. Крім того в квартирі був зареєстрований, але станом на 03.09.2012 р. знятий з реєстрації син [PERSON] - [PERSON] , з 27.11.1975 р. по 25.08.1983 р. тимчасово, з 13.01.1984 р. зареєстрований постійно, а 09.12.1993 р. знятий з реєстрації на [ADDRESS] ( а.с. 128 т. 1). Звертаючись до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , яка також діє в інтересах [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , який також діє в інтересах [PERSON] та [PERSON] , позивач КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» просить: виселити [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , з усіма особами, які разом з ними проживають з самовільно зайнятих приміщень №№ 13, 14, загальною площею 125,7 кв.м., розташованих у напівпідвальному приміщенні житлового будинку [ADDRESS] , а саме по групі приміщень [ADDRESS] з приміщень розташованих у ньому №№ 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8 загальною площею 55,2 кв.м.; по групі приміщень [ADDRESS] з приміщень розташованих у ньому №№ 1, 2, 4, 7, 8, 9, 13Ѕ , 14, 15, 16, 17 загальною площею 70,5 кв.м., у відповідності до поповерхового плану ТОВ «Київське бюро технічної інвентаризації» від 12.03.2018 р. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, визначені у главі 24 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), зокрема із правочинів. У відповідності до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України регламентовано, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення. Як встановлено судом, на підставі рішення виконкому Залізничної районної ради депутатів трудящих від 14.02.1972 р. № 241 «Про закріплення за Залізничною районною фільмотекою, як службовою однокімнатної квартири на [ADDRESS] та надання її [PERSON] », було закріплено однокімнатну квартиру площею 15,6 кв.м. Згідно інформації, наданої Управлінням освіти Солом`янської РДА в м. Києві, [PERSON] в 1972 році була прийнята на посаду фільмоперевірниці та за сумісництвом працювала на посаді сторожа. З 1977 р. по 15.01.2012 р. [PERSON] працювала на посаді завідуючої фільмотеки. Згідно наказу Управління освіти від 14.11.2011 р. № 395 [PERSON] попереджена про ліквідацію фільмотеки. 10.01.2012 р. наказом № 17-к [PERSON] звільнена з роботи з 15.01.2012 р. 16.01.2012 р. Управління освіти приміщення фільмотеки було звільнено. Крім того, згідно вказаної інформації фільмотека на балансі Управління освіти не перебуває з 2001 року (а.с. 69 т. 1). Відповідно до рішення Київської міської ради № 284/5096 від 02.12.2010 р. «Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва», будинок [ADDRESS] знаходиться у комунальній власності територіальної громади міста Києва. Зазначений будинок належить до майна, яке передано до сфери управління Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, відповідно до розпорядження Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 1112 від 10.12.2010 р. «Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва» і знаходиться на балансі Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» відповідно до розпорядження Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації № 279 від 06.05.2015 р. Відповідно до ст. 327 ЦК України, управління майном, що є у комунальній власності, здійснюється безпосередньо територіальною громадою та утвореними нею органами місцевого самоврядування. За змістом статті 328 ЦК України набуття права власності - певний юридичний склад, із яким закон пов`язує виникнення в особи права власності. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як вбачається з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №120243780 від 11.04.2018 р., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1528209580000 за адресою: [ADDRESS] , а саме нежитлові приміщення № 1 по № 9 (група приміщень № 15), площею 103,4 кв.м., підвал; нежитлові приміщення № 1 по № 8 (група приміщень № 13), площею 55,2 кв.м.; нежитлові приміщення № 1 по № 17 (група приміщень № 14), площею 120 кв.м., - зареєстровані як комунальна власність за територіальною громадою міста Києва в особі Київської міської ради. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЖК України, відносини, що виникають в зв`язку з наймом житла, що перебуває в державній або комунальній власності регулюються ЖК України та іншими актами житлового законодавства. Згідно ст. 4 ЖК України, жилі будинки, а також жилі приміщення утворюють житловий фонд. Відповідно до ст. 6 ЖК України, жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків. Надання приміщень у жилих будинках для потреб промислового характеру забороняється. Положення статті 58 ЖК України визначають, що на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Форма ордера встановлюється Радою Міністрів Української РСР. Видача ордерів на жилі приміщення у військових містечках провадиться в порядку, передбаченому законодавством Союзу СРСР. Згідно ч. 1 ст. 122 ЖК України, на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення. Судом встановлено, що ордер на однокімнатну квартиру [ADDRESS] , - не видавався. Відповідно до поповерхового плану будинку [ADDRESS] має окремий від під`їзду зазначеного будинку вхід . Так, згідно рішення Виконкому Залізничної Райради депутатів трудящих № 241 від 14.02.1972 р. «Про закріплення за Залізничною районною фільмотекою, як службовою однокімнатної квартири [ADDRESS] та надання її [PERSON] », зазначена квартира як однокімнатна, площею 15,6 кв.м., надана на час роботи сторожу-двірнику, з родиною 3 особи та зобов`язано укласти договір з останньою на користування службовим приміщенням на час роботи сторожем-двірником згідно існуючого положення (а.с. 7 т. 1). Актом від 28.11.2011 р., затвердженим начальником ВСП «Батиївський» Куріленко В.І. встановлено, що при обстеженні будинку [ADDRESS] на предмет використання приміщення за призначенням, розташованого в напівпідвальному цегляному будинку 1954 р. забудови, було виявлено, що нежитлові приміщення площею 175,2 кв.м. використовуються без відповідних дозвільних документів колишнім сторожем-двірником [PERSON] . Останньою було самовільно зайнято кімнати та здійснено часткове перепланування нежитлових приміщень та влаштовано під житло, документи на право зайняття не було надано. Відповідно до даних Київського міського бюро технічної інвентаризації, відповідно до первинної інвентаризації будинку [ADDRESS] від 15.04.1963 р. приміщення напівпідвалу були проінвентаризовані як дитячий дошкільний заклад, а інвентаризацією від 22.03.1988 р. частина приміщень проінвентаризована як квартира. Як вбачається з Акту від 06.10.2017 р., комісією КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» у складі: заступника директора Сімороза О.В., начальника відділу управління нежитловим фондом [PERSON] , заступника начальника відділу управління нежитловим фондом [PERSON] , юриста І категорії ЖЕД - 903 [PERSON] , було обстежено цокольні нежитлові приміщення загальною площею 173,3 кв.м. за адресою: [ADDRESS] на предмет їх використання та зайняття. Під час обстеження встановлено, що частина нежитлового приміщення площею 57,1 кв.м. вільна, перебуває в задовільному стані. Решта нежитлового приміщення, згідно плану БТІ від 22.03.1988 р., площею 116,2 кв.м. зачинена, сином [PERSON] в доступі комісії для обстеження зачиненої частини цокольного приміщення було відмовлено. (а.с. 71 т. 4). Як вбачається з матеріалів справи, нежитлові приміщення в будинку [ADDRESS] згідно технічного паспорту ТОВ «Київське бюро технічної інвентаризації» станом на 12.03.2018 р. складають 55,2 кв.м. по групі приміщень № 13 та 120,0 кв.м. по групі приміщень № 14. Комісією КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» у складі: заступника директора з загальних питань комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» Сімороза О.В., начальника відділу управління нежитловим фондом [PERSON] , інженера відділу управління нежитловим фондом [PERSON] , інженера відділу управління нежитловим фондом [PERSON] , було обстежено нежитлові приміщення, розташовані у житловому будинку [ADDRESS] , що підтверджується Актом обстеження нежитлового приміщення від 18.04.2018 р. (а.с. 133 т. 4). В результаті обстеження було встановлено, що нежитлові приміщення групи приміщень № 13 та групи приміщень № 14 самовільно зайняті [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а саме: група приміщень № 13: 1 - кухня 9,2 кв.м.; 2 - коридор 16,1 кв.м.; 3 - основне 19,2 кв.м.; 4 - коридор 1, 9 кв.м.; 5 - коридор 1,3 кв.м.; 6 - коридор 3,1 кв.м.; 7 - санвузол 1,3 кв.м.; 8 - санвузол 1,2 кв.м.; загальною площею 55,2 кв.м. група приміщень № 14: 1- коридор 3,7 кв.м.; 2 - основне 5,6 кв.м.; 3 - комора 5,4 кв.м.; 7 - коридор 3,1 кв.м.; - санвузол 1,1 кв.м; 9 - санвузол 2,0 кв.м.; 13- Ѕ основне 9,6 кв.м.; 14 - основне 27,9 кв.м.; 15 - комора 8,0 кв.м.; 16 - комора 5,0 кв.м.; 17 - коридор 5,3 кв.м.; загальною площею 70,5 кв.м. Згідно Витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва № 32373722 від 08.08.2018 р. про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] , станом на 08.08.2018 р. зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , дата реєстрації - 16.03.1991 р.; [PERSON] , [INFO] , дата реєстрації - ІНФОР25.12.1997 р.СОБА_4 , [INFO] , дата реєстрації - ІНФОР07.07.2001 р.СОБА_3 , [INFO] , дата реєстрації - ІНФОР07.07.2001 р.СОБА_1 , [INFO] , дата реєстрації - ІНФОР27.01.2004 р.СОБА_5 , [INFO] , дата реєстрації - 12.03.2011 р. (а.с. 124 т. 4). Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Відповідно до статті 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права. Згідно статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України», в контексті вказаної Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло. Згідно з Конвенцією поняття «житло» не обмежується приміщеннями, в яких законно мешкають або законно створені. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (рішення у справі «Прокопович проти Росії», заява № 58255/00, пункт 36,). Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення від 13 травня 2008 року у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства», заява № 19009/04, пункт 50). У пункті 36 рішення від 18 листопада 2004 року у справі «Прокопович проти Росії» Європейський суд з прав людини визначив, що концепція «житла» за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. То чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення Європейського суду з прав людини по справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11 січня 1995 року, пункт 63). Таким чином, тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції, а тому наступне виселення її з відповідного житла є невиправданим втручанням в приватну сферу особи, порушенням прав на повагу до житла. У пункті 44 рішення від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» Європейський суд з прав людини визначив, що втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою. Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві. Згідно ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Частиною першою ст. 109 ЖК України визначено, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Відповідно до ст.116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Порядок користування службовими жилими приміщеннями встановлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР (ст. 123 ЖК України). До користування службовими жилими приміщеннями застосовуються правила про договір найму жилого приміщення, крім правил, передбачених статтями 73 - 76, 79 - 83, 85, 90, частиною шостою статті 101, статтями 103 - 106 цього Кодексу. Відповідно до ст. 124 ЖК України, робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення. Судом достовірно встановлено та не заперечувалось сторонами, що на підставі рішення виконкому Залізничної районної ради депутатів трудящих від 14.02.1972 р. № 241 «Про закріплення за Залізничною районною фільмотекою, як службовою однокімнатної квартири на [ADDRESS] та надання її [PERSON] », було закріплено однокімнатну квартиру площею 15,6 кв.м. Згідно інформації, наданої Управлінням освіти Солом`янської РДА в м. Києві, відповідач [PERSON] в 1972 році була прийнята на посаду фільмоперевірниці та за сумісництвом працювала на посаді сторожа. З 1977 р. по 15.01.2012 р. [PERSON] працювала на посаді завідуючої фільмотеки. Згідно наказу Управління освіти від 14.11.2011 р. № 395 [PERSON] попереджена про ліквідацію фільмотеки. 10.01.2012 р. наказом № 17-к [PERSON] звільнена з роботи з 15.01.2012 р. Відповідно до ст. 125 ЖК України передбачено, що без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у статті 124 цього Кодексу, не може бути виселено: Без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у статті 124 цього Кодексу, не може бути виселено: осіб з інвалідністю внаслідок війни та інших осіб з інвалідністю з числа військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії або каліцтва, що їх вони дістали при захисті СРСР чи при виконанні інших обов`язків військової служби, або внаслідок захворювання, зв`язаного з перебуванням на фронті; учасників Другої світової війни, які перебували у складі діючої армії; сім`ї військовослужбовців і партизанів, які загинули або пропали безвісти при захисті СРСР чи при виконанні інших обов`язків військової служби; сім`ї військовослужбовців; осіб з інвалідністю з числа осіб рядового і начальницького складу органів Міністерства внутрішніх справ СРСР, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії або каліцтва, що їх вони дістали при виконанні службових обов`язків; осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років; осіб, що звільнені з посади, у зв`язку з якою їм було надано жиле приміщення, але не припинили трудових відносин з підприємством, установою, організацією, які надали це приміщення; осіб, звільнених у зв`язку з ліквідацією підприємства, установи, організації або за скороченням чисельності чи штату працівників; пенсіонерів по старості, персональних пенсіонерів; членів сім`ї померлого працівника, якому було надано службове жиле приміщення; осіб з інвалідністю внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання I і II груп, осіб з інвалідністю I і II груп з числа військовослужбовців і прирівняних до них осіб та осіб рядового і начальницького складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України; одиноких осіб з неповнолітніми дітьми, які проживають разом з ними. Стаття 126 ЖК України визначає, що надаване громадянам у зв`язку з виселенням з службового жилого приміщення інше жиле приміщення має відповідати вимогам, передбаченим частиною другою статті 114 цього Кодексу. Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Статтею 29 ЦК України, встановлено, що місцем проживання фізичної особи є приміщення у відповідному населеному пункті, де фізична особа проживає постійно, переважно чи тимчасово. За місцем проживання проводиться реєстрація громадян, що є підставою для припущення про проживання особи в зазначеному будинку, квартирі. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" та частиною четвертою статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Вирішуючи даний спір суд приймає до уваги зміст статті 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якого кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права. Згідно статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. ЄСПЛ неодноразово висловлювався щодо можливості виселення особи з житлового приміщення. Так, у рішенні від 02.12.2010 у справі "Кривіцька та Кривіцький проти України" ("Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine", заява N 19009/04, § 41) ЄСПЛ вказав, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла. Виселення особи із житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до житла передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену у пункті 2 статті 8 Конвенції та є необхідним у демократичному суспільстві. Відповідність останньому критерію визначається з урахуванням того, чи існує нагальна суспільна необхідність для застосування такого обмеження права на повагу до житла та чи буде втручання у це право пропорційним переслідуваній легітимній меті. Неврахування національними судами принципу пропорційності у справах про виселення особи з житла є підставою для висновку про порушення стосовно такої особи статті 8 Конвенції (див., mutatis mutandis, рішення ЄСПЛ у справах "Дакус проти України" ("Dakus v. Ukraine") від 14 грудня 2017 року, заява N 19957/07; "Кривіцька та Кривіцький проти України" ("Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine") від 2 березня 2011 року, заява N 30856/03; "Садов`як проти України" ("Sadovyak v. Ukraine") від 17 травня 2018 року, заява N 17365/14). Відповідно до інформації, наданої Солом`янською районною в м. Києві державною адміністрацією від 04.10.2017 р. за № 108-16047, вбачається, що за даними відділу обліку та розподілу житлової площі Соломянської районної в м. Києві державної адміністрації про включення до числа службового житлового приміщення - квартири [ADDRESS] та квартири [ADDRESS] , - було прийнято рішення Виконавчого комітету Залізничної районної Ради народних депутатів м. Києва від 14.02.1972 р. № 241 (а.с. 66 т. 4). Таким чином, судом встановлено, що спірна квартира [ADDRESS] є службовою, перебуває у відомчому житловому фонді позивача, та правовідносини, що виникають у зв`язку з наймом житла, що перебуває у державній або комунальній власності, регулюється Житловим кодексом та іншими актами житлового законодавства (ч. 1 ст. 3 ЖК України). Суд, даючи оцінку пропорційності виселення відповідачів із службового житла, враховує, що законне право на зайняття службового житла, а саме відповідача [PERSON] не припинене, оскільки остання пропрацювали на підприємстві, що надало їй службове жиле приміщення, не менш як десять років, звільнена у зв`язку з ліквідацією фільмотеки, відповідачі [PERSON] , [PERSON] є пенсіонерами по старості, а тому доводи сторони позивача об`єктивно не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи та є недоведеними належними та допустими доказами. Поряд з викладеним, суд зазначає також і про те, що відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Суд при вирішення даного спору враховує норми Конвенції про захист прав дитини, оскільки, відповідач [PERSON] , [INFO] , є дитиною, і останній, не може бути позбавлений житла без доведених та законних на те підстав. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї (частини друга та третя статті 64 ЖК України). Отже, право користування службовим жилим приміщенням члена сім`ї (або колишнього члена сім`ї наймача є похідним від такого права останнього. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Суд приходить до висновку, що за встановлених судом обставин виселення відповідачів із службового житла, без надання іншого житлового приміщення не буде відповідати критеріям, що викладені у пункті другому статті 8 Конвенції. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Окремо слід звернути увагу на те, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла, та стороною позивача не наведено суду будь-яких доказів необхідності виселення відповідачів зі спірної службової квартири та співмірності такого заходу із переслідуваною законною метою. Крім того, подавши позов про виселення [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , з самовільно зайнятого приміщення № [NUMBER] , розташованого у напівпідвальному приміщенні житлового будинку [ADDRESS] , без надання іншого житлового приміщення, позивач в достатній мірі не аргументував ані мети, яку він переслідував, ані співрозмірність такого виселення відповідній меті. Тобто без доведення легітимності виселення відповідача [PERSON] та членів її сім`ї без надання іншого житла вочевидь не є пропорційним втручанням і є таким, що не відповідає праву на повагу до їх житла, гарантованого статтею 8 Конвенції. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 357/3258/16 (провадження № 61-575св18). Також судом встановлено, що відповідач [PERSON] та члени її сім`ї вселилися у спірну службову квартиру на законних підставах, постійно проживають і зареєстровані там, відповідачі мають достатні та триваючі зв`язки з конкретним місцем проживання, а зазначена спірна квартира є їхнім житлом у розумінні статті 8 Конвенції, оскільки саме це житло задовольняє потреби відповідачів, необхідні для фізичного існування та проживання у спірному житлі. В свою чергу, позивачем на надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що виселення відповідачів, зареєстрованих у спірному приміщенні, відповідає зазначеним вимогам закону, не порушує конституційних прав відповідачів на житло, та не завдасть шкоди їх правам та інтересам. Враховуючи викладене, оцінюючи здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв`язку у сукупності, суд, розглядаючи даний спір в межах заявлених позовних вимог, вважає що вимоги позову в частині виселення [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , з самовільно зайнятого приміщення № [NUMBER] , розташованого у напівпідвальному приміщенні житлового будинку [ADDRESS] , а саме з приміщень розташованих у ньому №№ 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8 загальною площею 55,2 кв.м.; у відповідності до поповерхового плану ТОВ «Київське бюро технічної інвентаризації» від 12.03.2018 р., є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. За змістом частини третьої статті 116 ЖК України, осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Такими, що самоправно зайняли жиле приміщення, вважаються особи, які вселилися до нього самовільно без будь-яких підстав, а саме без відповідного рішення про надання їм цього приміщення та відповідно ордера на житлове приміщення. Виселення цих осіб пов`язане з відсутністю у них будь-яких підстав для зайняття жилої площі. Відповідно до ст. 99 ЖК України, піднаймачі і тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання. У разі припинення дії договору найму жилого приміщення одночасно припиняється і дія договору піднайму. Піднаймач і члени його сім`ї, а також тимчасові жильці зобов`язані негайно звільнити займане жиле приміщення. У разі відмовлення вони підлягають виселенню в судовому порядку, а з будинків, що загрожують обвалом, - в адміністративному порядку. Виселення провадиться без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до даних Київського міського бюро технічної інвентаризації, відповідно до первинної інвентаризації будинку [ADDRESS] від 15.04.1963 р. приміщення напівпідвалу були проінвентаризовані як дитячий дошкільний заклад, а інвентаризацією від 22.03.1988 р. частина приміщень проінвентаризована як квартира. Як вбачається з матеріалів справи, нежитлові приміщення в будинку [ADDRESS] згідно технічного паспорту ТОВ «Київське бюро технічної інвентаризації» станом на 12.03.2018 р. складають 55,2 кв.м. по групі приміщень № 13 та 120,0 кв.м. по групі приміщень № 14. Комісією КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» у складі: заступника директора з загальних питань комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» Сімороза О.В., начальника відділу управління нежитловим фондом [PERSON] , інженера відділу управління нежитловим фондом [PERSON] , інженера відділу управління нежитловим фондом [PERSON] , було обстежено нежитлові приміщення, розташовані у житловому будинку [ADDRESS] , що підтверджується Актом обстеження нежитлового приміщення від 18.04.2018 р. (а.с. 133 т. 4). В результаті обстеження було встановлено, що нежитлові приміщення групи приміщень № 13 та групи приміщень № 14 самовільно зайняті [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а саме: група приміщень № 13: 1 - кухня 9,2 кв.м.; 2 - коридор 16,1 кв.м.; 3 - основне 19,2 кв.м.; 4 - коридор 1, 9 кв.м.; 5 - коридор 1,3 кв.м.; 6 - коридор 3,1 кв.м.; 7 - санвузол 1,3 кв.м.; 8 - санвузол 1,2 кв.м.; загальною площею 55,2 кв.м. група приміщень № 14: 1- коридор 3,7 кв.м.; 2 - основне 5,6 кв.м.; 3 - комора 5,4 кв.м.; 7 - коридор 3,1 кв.м.; - санвузол 1,1 кв.м; 9 - санвузол 2,0 кв.м.; 13- Ѕ основне 9,6 кв.м.; 14 - основне 27,9 кв.м.; 15 - комора 8,0 кв.м.; 16 - комора 5,0 кв.м.; 17 - коридор 5,3 кв.м.; загальною площею 70,5 кв.м. Отже, відповідачі самовільно зайняли групу нежитлових приміщень приміщень № 14, розташованих за адресою: [ADDRESS] , які передані на праві господарського відання та знаходиться на балансі Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва». Так, за результатами судового розгляду, суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] та члени її сім`ї проживають в групі приміщень № 14 (нежитлові приміщення № 1, 2, 4, 7, 8, 9, 13, 14, 15, 16, 17) за адресою: [ADDRESS] , без відповідного права на проживання у них. Дані обставини підтверджені належними і допустимими доказами і не спростовані відповідачами. Також встановлено, що відповідачі самоправно зайняли вказані приміщення, оскільки документів, які б підтверджували правомірність користування ними суду не надано. При цьому, відповідачами не було підтверджено жодним доказом про наявність у них на час подання позову права користування вказаними нежитловими групами приміщень № 14 за адресою: [ADDRESS] , зокрема, проживання у них. За вказаних обставин, оскільки відповідачі проживають у вказаних приміщеннях без законних підстав, а позивач позбавлений можливості реалізувати своє право користування і розпорядження майном, як закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), суд приходить до висновку, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом виселення [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , з самовільно зайнятих нежитлових групи приміщень № 14 (нежитлові приміщення № 1, 2, 4, 7, 8, 9, 13, 14, 15, 16, 17), за адресою: [ADDRESS] , у відповідності до поповерхового плану ТОВ «Київське бюро технічної інвентаризації» від 12.03.2018 р., а тому позовні вимоги в даній частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню. 26.11.2020 р. представником відповідачів подано до суду заяву про застосування до позовних вимог строку позовної давності. Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і оста точність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року). Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном (стаття 391 ЦК України). Вказані способи захисту можуть бути реалізовані шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно. Вказані приписи про застосування строку позовної давності поширюються, зокрема, на позови про витребування майна з чужого незаконного володіння. Натомість, до позовів про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном позовна давність не застосовується, оскільки негаторний позов може бути пред`явлений позивачем доти, поки існує відповідне правопорушення. Поки особа є власником нерухомого майна, вона не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном, зокрема і шляхом виселення. А тому негаторний позов може бути пред`явлений упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення. Така правова позиція, викладена в постанові Верховного суду від 08 липня 2020 року по справі № 686/16196/15-ц. З урахуванням викладеного, суд приходить висновку про відсутність правових підстав для застосування строків позовної давності. Ч. 4 ст. 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у разі задоволення позову - на відповідача. Тому, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 107,28 грн. підлягає стягненню з відповідачів в рівних частках на користь позивача.

Outcome: partial