Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання за ним прав та обов'язків забудовника житлового будинку [ADDRESS], а саме: право здачі та введення об'єкта нерухомого майна до експлуатації, реєстрації права власності на нерухоме майно та отримання свідоцтва про право власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], який помер [INFO] року в [ADDRESS]. В обґрунтування позову зазначив, що спадкодавець [PERSON] 03.08.2011 року склав заповіт, згідно якого все своє майно він заповідав йому - [PERSON] [INFO] року [PERSON] помер. Після його смерті у встановлений законом строк [PERSON] звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак оформити право власності на спадкове майно - житловий будинок [ADDRESS] не зміг, оскільки зазначений будинок в експлуатацію не вводився і право власності на нього за спадкодавцем не оформлено. Згідно діючого законодавства, в разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки як забудовника входять до складу спадщини, тому він змушений звернутись до суду з вказаним позовом. Відповідач [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнала та звернулася до суду із зустрічною позовною заявою, в якій просила відмовити у задоволенні первісного позову, визнати заповіт нікчемним та визнати за нею в порядку спадкування за законом прав і обов'язків забудовника 1/2 частини спірного житлового будинку [ADDRESS] після смерті матері [PERSON], померлої [INFO] року, та вітчима [PERSON], померлого [INFO] року. В обґрунтування зустрічного позову відповідачка зазначила, що [PERSON] є її братом по матері, [PERSON] Їх мати 26.06.1990 року уклала шлюб з [PERSON] і разом з дітьми, тобто , [PERSON] та [PERSON] стала проживати в спірному будинку. Оскільки вона була зареєстрована разом з матір'ю та вітчимом на день їх смерті, вважала, що має право на 1/2 частину вказаного спірного будинку після смерті матері [PERSON] та вітчима - [PERSON] Заповіт, складений [PERSON] на користь [PERSON], просила визнати недійсним як нікчемний правочин, оскільки волевиявлення заповідача не було вільним, не відповідало його волі, і підпис на заповіті не належить заповідачеві. В судовому засіданні позивач [PERSON]та представник позивача [PERSON] підтримали позовні вимоги і просили їх задовольнити в повному обсязі, зустрічний позов не визнали та просили відмовити у його задоволенні. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнали та просили відмовити у їх задоволенні та наполягали на задоволенні зустрічного позову. Представник відповідача - голова Андріївської селищної ради Балаклійського району Харківської області Бабаков Є.О. у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] визнав, не заперечував проти їх задоволення. Із зустрічним позовом [PERSON] не погодився та просив суд відмовити у його задоволенні в зв'язку з безпідставністю та необґрунтованістю. Представник, належним чином повідомленої, третьої особи - Балаклійської державної нотаріальної контори Харківської області заперечень проти позовів не надав, в судове засідання не з'явився, що не перешкоджало розгляду справи по суті. Вислухавши осіб, що беруть участь у розгляді справи, пояснення свідка, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновку про задоволення первісного позову позивача та відмову в задоволенні зустрічного позову відповідача з наступних підстав : Стосовно визнання заповіту нікчемним та визнання права власності на ? частину житлового будинку: Ухвалою суду від 4.07.2012 року за клопотанням відповідача [PERSON] було зупинено провадження у справі до розгляду її позову до [PERSON] про визнання заповіту [PERSON] не дійсним (а.с.74 т.1). Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 04.02.2013 року в задоволенні її позову відмовлено (а.с. 82, 82 зв.-83 т.1 ) . Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 21.03.2013 року апеляційна скарга [PERSON] була відхилена. Рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 04.02.2013 року залишено без змін (а.с. 99-101 т.1) 03 серпня 2011 року [PERSON], який проживав в будинку [ADDRESS] склав заповіт, яким заповів все своє майно [PERSON].(а.с.36-37,186 т.1) Зазначений заповіт підписаний власноручно [PERSON] на дому у зв'язку з хворобою та посвідчений секретарем Андріївської селищної ради Балаклійського району Харківської області [PERSON] за реєстровим №179. Свідок [PERSON], яка працює секретарем Андріївської селищної ради Балаклійського району Харківської області в судовому засіданні підтвердила факт посвідчення нею заповіту [PERSON] за місцем проживання останнього. Заперечувала наявність будь-яких порушень вимог законодавства під час посвідчення заповіту та наполягала на здійсненні власноручного підпису заповіту [PERSON] Згідно свідоцтва про смерть вбачається , що [PERSON] помер, [INFO] року (а.с.32,177) , а [PERSON] померла [INFO] року (а.с.40,156 т.1). Сторони є дітьми дружини спадкодавця - [PERSON] (а.с.33,119 т.1). Їх мати [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з вітчимом [PERSON] з 26.09.1990 року (а.с.160 т.1). У відповідності зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У відповідності до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. У відповідності до ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це право, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. За твердженням відповідача [PERSON] під час посвідчення заповіту [PERSON] за місцем його проживання в будинку [ADDRESS] секретарем Андріївської селищної ради порушено таємницю заповіту, а підпис, вчинений від імені заповідача, йому не належить. Стаття 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Твердження [PERSON] щодо нікчемності заповіту не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду та спростовуються вивченими доказами по справі. Так, відповідно до п. 4 ч. 1 статті 1 Закону України "Про нотаріат", у населених пунктах, де немає нотаріусів, нотаріальні дії, передбачені статтею 37 цього Закону, вчиняються уповноваженими на це посадовими особами органів місцевого самоврядування. Відповідно до ч. 2 ст. 41 Закону України "Про нотаріат" нотаріальні дії вчиняються в приміщенні державної нотаріальної контори, в державному нотаріальному архіві, приміщенні, яке є робочим місцем приватного нотаріуса, чи приміщенні органів місцевого самоврядування. В окремих випадках, коли громадянин не може з'явитися в зазначене приміщення, а також коли того вимагають особливості посвідчуваної угоди, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаними приміщеннями. Відповідно до п. 11 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України нотаріальні дії вчиняються в приміщенні державної нотаріальної контори, у державному нотаріальному архіві, приміщенні, яке є робочим місцем (конторою) приватного нотаріуса. В окремих випадках, коли фізична особа не може з'явитися в зазначене приміщення, а також коли того вимагають особливості посвідчуваного правочину, такі нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаними приміщеннями, але в межах нотаріального округу. Якщо нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву, приміщенням, яке є робочим місцем (конторою) приватного нотаріуса, у посвідчувальному написі та в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій зазначається місце вчинення нотаріальної дії (удома, у лікарні, за місцезнаходженням юридичної особи та ін.) із зазначенням адреси, а також причин, з яких нотаріальна дія була вчинена поза вказаними приміщеннями. Та обставина, що заповідач [PERSON] за станом здоров'я не міг особисто з'явитися до приміщення Андріївської селищної ради підтверджується даними виписки з історії хвороби № 5027, якою підтверджується, що він знаходився на стаціонарному лікуванні в хирургічному відділенні БЦКРБ з 20.06.2011 року по 01.07.2011 року з діагнозом: стеноз стравоходу, кахексія, епілепсія, захворювання нижнього відділу стравоходу (а. с. 233 т.1). Зі змісту заповіту вбачається, що він був підписаний особисто заповідачем та посвідчений за місцем проживання [PERSON] 03 серпня 2011 року об 11 годині 20 хвилин, що було необхідним через хворобу останнього. Висновком посмертної судово-психіатричної експертизи №1208 від 26.12.2012 року підтверджується, що [PERSON] за своїм психічним станом в момент складання заповіту 03.08.2011 року міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. ( справа № 2001/2549/2012, провадження № 2/610/2/2013, а. с. 168-173). З висновком судово-психіатричної експертизи узгоджуються пояснення секретаря Андріївської селищної ради [PERSON] щодо обставин перевірки нею дієздатності заповідача, з'ясування його дійсних намірів щодо складання заповіту та власноручного підписання тексту заповіту. Крім того, рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 04.02.2013 року по цивільній справі зі позовом [PERSON] до [PERSON], ІІІ особа - Андріївська селищна рада Балаклійського району Харківської області, про встановлення факту мешкання зі спадкодавцем та визнання заповіту недійсним встановлено, що загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, що передбачені ст. 203 ЦК України, а також вимоги щодо змісту і правових наслідків заповіту, секретарем селищної ради були виконані (а.с.82 зв. т.1). Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Отже суд приходить до висновку, що спірний заповіт складений особою, яка мала на це право, з дотриманням вимог щодо його форми та посвідчення, а волевиявлення заповідача [PERSON] було вільним і відповідало його волі. Висновком судово-почеркознавчої експертизи № 9946 від 16.02.2013 року встановлено: підписи від імені [PERSON] у заповіті від 03.08.2011 року та у реєстрі для вчинення нотаріальних дій виконавчого комітету виконкому Андріївської селищної ради за 2011 рік виконані [PERSON] ( а.с.14-16 т.2). За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] про визнання недійсним заповіту є необгрунтованими та задоволенню не підлягають. Стосовно спірного питання про визнання в порядку спадкування за заповітом прав та обов'язків забудовника суд виходить з наступного: Як вбачається із довідки Балаклійської державної нотаріальної контори Харківської області від 14.05.2013 року після смерті [PERSON] із заявою про прийняття спадщини за заповітом до нотаріальної контори звернувся [PERSON], який мешкає в будинку [ADDRESS] ( а.с. 66,174,176 т.1). Таким чином, [PERSON] вважається таким, що прийняв спадщину відповідно до вимог ст.ст. 1268-1270 ЦК України. Згідно ч.1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якого є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. ( ч. 1 ст. 1299 ЦК України ). Оскільки за даними архівних реєстраційних матеріалів Балаклійського БТІ право власності на житловий будинок [ADDRESS] не зареєстровано (а.с. 42 т.1), позивач не має можливості отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7, якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки як забудовника входять до складу спадщини. Отже, якщо об'єкт будівництва не був завершений спадкодавцем чи не був прийнятий в експлуатацію, або право власності не було за ним зареєстроване, то до складу спадщини входять усі належні спадкодавцеві як забудовнику права та обов'язки, а саме: - право власності на будівельні матеріали та обладнання, які були використані спадкодавцем у процесі цього будівництва; - право завершити будівництвом об'єкт (як правонаступник спадкодавця - замінений у порядку спадкування забудовник); - право передати від свого імені для прийняття в експлуатацію завершений будівництвом об'єкт; - право одержати на своє ім'я свідоцтво про право власності та зареєструвати право власності. Судом встановлено, що відповідно до довідки Балаклійського БТІ № 539 від 22.03.2012 року будинок [ADDRESS] належав у 7/8 частині [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого Андріївською селищною радою 12.10.1984р., реєстровий № 427 та зареєстрованого у Балаклійському БТІ 17.10.1984 року, та у 1/8 - [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого Балаклійською держнотконторою 07.09.1984 року, реєстровий номер 1825, який було знесено і на цій же ділянці побудовано новий житловий будинок, загальною площею 123,5 кв.м, житловою площею 76,4 кв.м Відповідно до поточної інвентаризації вартість зазначеного житлового будинку з надвірними будинками станом на 01.03.2012 року складає 217 427,00 (двісті сімнадцять тисяч чотириста двадцять сім) гривень (а.с.42 т.1). Рішенням виконкому Андріївської селищної ради №93 від 22.03.2000 року [PERSON] передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку по [ADDRESS] у розмірі 0,105 га для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель (а.с.44 т.1). 10 березня 1987 року архітектором Балаклійського району на підставі рішення виконкому Андріївської селищної ради народних депутатів № ПР-3 від 11.03.1987 року [PERSON] було надано дозвіл на виконання робіт по індивідуальному будівництву, на підставі чого складено Акт від 10.03.1987 року про розбивку в натурі фундаменту будинку [ADDRESS] та план забудови земельної ділянки. (а.с.134,136 т.1). Як вбачається із технічного паспорта на житловий будинок [ADDRESS], виготовленого Балаклійським БТІ 01.03.2012 року, протягом 1982 - 1991 років на назначеній земельній ділянці спадкодавцем відповідно до проекту побудовано житловий будинок літ. «А-1», сарай літ. « Б », гараж-літня кухня літ. « В », паркан № 1, ворота № 2, колодязь № 3, вбиральню № 4, літній душ № 5, убиральня № 6. ( а.с. 21-26 т.1) Згідно зі статтею 3 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою і набуваються в порядку, який існував на час його спорудження. Статтею 12 Закону України «Про власність», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин (спірний будинок збудовано у період з 1988 року до 1991 року) визначено, що у приватній власності громадян можуть перебувати жилі будинки, збудовані на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці або придбані на законних підставах. За змістом статті 14 Закону України «Про власність» земельна ділянка для будівництва жилого будинку і господарських будівель надається громадянину в приватну власність, а тому участь інших осіб у будівництві не створює для них права приватної власності на жилий будинок. Таким чином, вищезазначений житловий будинок із надвірними будівлями збудовано спадкодавцем на відведеній для цієї мети земельній ділянці та на підставі дозволу на будівництво, затвердженого проекту, проте за життя він не отримав правовстановлюючий документ на нерухомість та не зареєстрував право власності на нього. Частиною 1 ст. 178 ЦК України передбачено, що об'єкти цивільних прав (тобто і майнові права) можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід"ємними від фізичної чи юридичної особи. Таким чином, право забудовника, яке полягало у введенні жилого будинку в експлуатацію, одержання свідоцтва про право власності на житло та його державній реєстрації не припинено у зв'язку зі смертю [PERSON] і може бути успадковане спадкоємцями. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 331 ЦК України, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Пунктом 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника для завершення будівництва його права та обов'язки як забудовника входять до складу спадщини. Судом встановлено, що будівництво будинку з надвірними будівлями, який розташований за адресою [ADDRESS], здійснювалось відповідно до закону, забудовник [PERSON] помер. Спадкоємцем вказаного спадкового майна за заповітом є [PERSON], який прийняв спадщину в установленому законом порядку, але не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] та їх задоволення в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved