Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт», товариства з обмеженою відповідальністю «Хасат -Україна», третя особа: [PERSON] про визнання договору недійсним. Позов мотивує тим, що між акціонерно - комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] (батьком позивача) було укладено кредитний договір від 20.06.2008 року № 330/038-КА/2, у відповідності до якого [PERSON] було надано кредит у розмірі 151 162,00 доларів США для придбання сільськогосподарської техніки - комбайну марки «NEW Holland 508». [PERSON] належним чином умови кредиту не виконував, тому у подальшому за позовом банку з нього було стягнуто суму заборгованості та розпочате примусове виконання рішення суду. На стадії примусового виконання рішення суду про стягнення заборгованості, у зв`язку зі смертю боржника[PERSON] , та відступлення права вимоги стягувачем на куристь ТОВ «Хасат - Україна», на підставі ухвали Бердянського міськрайонного суду від 03.05.2019 року (справа №310/13455/13-ц) за заявою заступника начальника Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Ткалі Д.О., в рамках зведеного виконавчого провадження АСВП № 38524784 відбулася заміна сторін виконавчого провадження, а саме: -стягувача Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» на його правонаступника товариство з обмеженою відповідальністю «Хасат - Україна" боржника [PERSON] на його правонаступників [PERSON] , [PERSON] в солідарному порядку в межах вартості майна одержаного у спадщину. Як стало відомо позивачу, між АТ «Укрсоцбанк» та ТОВ «Фінансова компанія довіра та гарантія» було укладено договір про відступлення права вимоги, вдповідно до якого право вимога за кредитним договором від 20.06.2008 року № 330/038-КА/2 перейшло до ТОВ «Фінансова компанія довіра та гарантія». 15.04.2019 року між ТОВ «Фінансова компанія довіра та гарантія» та ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» було укладено договір факторингу, відповідно до якого право вимоги за кредитним договором перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт». 15.04.2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» (Цедент) і ТОВ «Хасат - Україна» (Цесіонарій) укладено договір відступлення права вимоги № 330/038, відповідно до якого право вимоги за кредитним договором перейшло до ТОВ «Хасат - Україна». У зв`язку з чим, [PERSON] , як правонаступник боржника вважає що вказаний договір укладено з порушенням вимог закону щодо суб`єктного складу сторін договору, у зв`язку з чим він підлягає визнанню недійсним. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та надав судові пояснення, аналогічні, викладеним в позовній заяві, в подальшому в судове засідання не з`явився, скерував до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та підтримання позовних вимог. Представник відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представники відповідача ТОВ «Хасат - Україна» Сажнев О.В. та адвокат Корнієнко М.О. в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову та надали пояснення, аналогічні, викладеним в відзові на позов, в подальшому в судове засідання адвокат Корнієнко М.О. не з`явився, надав судові заяву про розгляд справи за його відсутності та не визнання позовних вимог у повному обсязі. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час, дату і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Суд, заслухав учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, вважає що позов не підлягає задоволенню з огляду на таке. Встановлено, що між акціонерно - комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] (батьком позивача) було укладено кредитний договір від 20.06.2008 року № 330/038-КА/2, у відповідності до якого [PERSON] було надано кредит у розмірі 151 162,00 доларів США для придбання сільськогосподарської техніки - комбайну марки «NEW Holland 508». Рішенням Бердянського міськрайонного суду від 04 березня 2014 року по справі № 310/13455/13-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, з відповідача [PERSON] стягнуто суму заборгованості закредитним договором, оскільки він належним чином умови кредиту не виконував. За виконавчим листом виданим 25.06.2014 року, розпочате примусове виконання рішення суду, на стадії примусового виконання якого, у зв`язку зі смертю боржника [PERSON] , та відступлення права вимоги стягувачем на користь ТОВ «Хасат - Україна», ухвалою Бердянського міськрайонного суду від 03.05.2019 року по справі №310/13455/13-ц, заяву заступника начальника Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Ткалі Д.О. що подана в зведеному виконавчому провадженні АСВП № 38524784 задоволено, та замінено сторони виконавчого провадження: стягувача Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» на його правонаступника товариство з обмеженою відповідальністю «Хасат - Україна», та боржника [PERSON] на його правонаступників [PERSON] , [PERSON] в солідарному порядку в межах вартості майна одержаного у спадщину. Судом встановлено, що між АТ «Укрсоцбанк» та ТОВ «Фінансова компанія довіра та гарантія» було укладено договір про відступлення права вимоги, вдповідно до якого право вимоги за кредитним договором від 20.06.2008 року № 330/038-КА/2 перейшло до ТОВ «Фінансова компанія довіра та гарантія». 15.04.2019 року між ТОВ «Фінансова компанія довіра та гарантія» та ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» було укладено договір факторингу, відповідно до якого право вимоги за кредитним договором перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт». 15.04.2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» (Цедент) і ТОВ «Хасат - Україна» (Цесіонарій) укладено договір відступлення права вимоги № 330/038, відповідно до якого право вимоги за кредитним договором перейшло до ТОВ «Хасат - Україна» Зі змісту договору відступлення права вимоги № 330/038 від 15.04.2019 року вбачається (п. 1.1. Договору), що на умовах визначених цим договором, Цедент передає, а Цесіонарій приймає право вимоги за договором кредиту № 330/038-КА/2 від 20 червня 2008 року, що укладено між акціонерно - комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (поточна назва АТ «Укрсоцбанк») та [PERSON] , податковий номер [NUMBER] (надалі іменується «Основний договір»). Зі змісту п.1.2. договору вбачається, що за основним договором відступається право вимоги в сумі 4 826 275,05 грн з яких: право вимоги повернення суми заборгованості за основною сумою кредиту відповідно до Основного договору в сумі 118125,75 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату укладання договору цього становить 3 155 596,17 грн., право вимоги сплати процентів за користування кредитом в розмірі, встановленому Основним договором нарахованих та не сплачених станом на дату підписання цього Договору в сумі 2 539,75 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату укладання договору цього становить 1670678,88 грн. В день підписання цього договору до цесіонарія переходять також права за договором, що укладений в забезпечення виконання зобов`язань Боржника, за Основним договором, зокрема права що виникають з: договору застави майна № 330/2-068 від 20 червня 2008 року посвідченого Коноваловою О.В. приватним нотаріусом Бердянського районного нотаріального округу Запорізької області 20 червня 2008 року та зареєстрований в реєстрі за № 2851. З п. 1.3, 2.2. Договору вбачається що відступлення права вимоги здійснюється на у умовах оплати. Вартість права вимоги що відступається становить 510 000,00 грн. Аналізуючи зміст оспорюваного договору відступлення права вимоги, та характер взаємовідносин що виник між його сторонами, суд приходить до наступного. Характерними ознаками договору факторингу є те, що йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором); його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; відступлення права вимоги за таким договором може відбуватися виключно за плату, а його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватись: у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо; вимоги до форми такого договору визначені у ст.6 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг". Правочин, який не відповідає зазначеним ознакам, не є договором факторингу, а є правочином з відступлення права вимоги (цесії). Зміст договору № 330/038 про відступлення права вимоги, що було укладено 15.04.2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанстандарт» та ТОВ «Хасат-Україна», відповідно до якого право грошової вимоги за договором кредиту № 330/0387-КА/2 у [PERSON] перейшло до ТОВ «Хасат-Україна», суд приходить до висновку що він не відповідає визначеним критеріям для договору факторингу, а отже є договором цесії, так як оспорюваний правочин не містить притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором), так як не є трьохстороннім договором. Фактично договір укладено поза волею боржника, так як відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто вказаний договір є двохстороннім договором, який фактично укладено між кредитором та новим кредитором. Про належність договору саме до договору цесії вказує і використані в ньому найменування сторін, відповідно «Цедент» та «Цесіонарій». Суд відзначає, що предметом договору факторингу може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги), у той час як зі змісту оспорюваного договору вбачається, що його предметом були не лише грошові вимоги, а й зобов`язання за договором застави майна № 330/2-068 від 20 червня 2008 року, які за своєю суттю не є грошовими вимогами, бо в заставу було передано рухоме майно боржника, а саме сільськогосподарська техніка, тому відступлення права вимоги відбулося не лише щодо грошового зобов`язання, а й щодо майнових прав стосовно майна боржника. Крім того, за умов оспорюваного договору вбачається, що кредитор передав зобов`язання за договором за плату. Під час розгляду справи по суті, позивачем не спростовано що надані грошові кошти новим кредитором не є платою, а є саме грошовими коштами що надані у користування первісному кредиторові. Вказане узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, що наведена у постанові від 16 березня 2021 року по справі № 906/1174/18, котрий зазначив: «47. Відповідно до глави 73 ЦК України правова природа факторингу полягає у наданні фактором (посередником) платної фінансової послуги клієнту. Зміст цієї послуги полягає у наданні (фінансуванні) фактором грошових коштів клієнту за плату. При цьому клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до боржника. Клієнт може зобов`язатись відступити факторові свою грошову вимогу до боржника в рахунок виконання свого зобов`язання з повернення отриманих коштів та здійснення оплати за надану фінансову послугу. Або клієнт може зобов`язатись відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання свого зобов`язання перед фактором, яке в майбутньому буде виконане клієнтом шляхом сплати факторові коштів, у тому числі за надану фінансову послугу. 48. Отже, договір факторингу має такі ознаки: 1) предметом договору є надання фінансової послуги за плату; 2) зобов`язання, в якому клієнтом відступається право вимоги, може бути тільки грошовим; 3) договір факторингу має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, а й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 4) договір факторингу укладається тільки в письмовій формі та має містити визначені Законом № 2664-ІІІ умови; 5) мета договору полягає у наданні фактором та отриманні клієнтом фінансової послуги. 49. З наведеного вбачається, що договір відступлення права вимоги та договір факторингу можуть мати схожі умови, проте їх правова природа, предмет та мета укладення суттєво відрізняються. 50. Вирішуючи виключну правову проблему щодо розмежування правочину відступлення права вимоги та договору факторингу, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що слід виходити з наведених вище суттєвих ознак указаних договорів, які відрізняють договір відступлення права вимоги від договору факторингу. 51. Так, якщо предметом та метою укладеного договору є відступлення права вимоги, а інші суттєві умови договору притаманні як договорам відступлення права вимоги, так і договорам факторингу, то за відсутності доказів, що підтверджують надання новим кредитором фінансової послуги (надання грошових коштів за плату) попередньому кредитору, у суду немає підстав вважати такий договір відступлення права вимоги договором факторингу. 52. Якщо укладений договір відступлення права вимоги містить умови, які притаманні виключно договору факторингу, або навпаки, то суд має з`ясувати, який саме договір укладений сторонами, з урахування всієї сукупності його суттєвих ознак. 53. Згідно зі статтею 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. 54. Відповідно до частини першої статті 178 ЦК України об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи. 55. Відповідно до статті 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами. 56. Право вимоги у зобов`язанні є майновим правом, яке має цивільну оборотоздатність та може вільно відчужуватись з урахуванням обмежень, встановлених нормами глави 47 ЦК України. 57. Отже, відступлення права вимоги може відбуватись, зокрема, на підставі договору купівлі-продажу, дарування, міни. Якщо право вимоги відступається за плату (так званий продаж боргів), то сторони у відповідному договорі мають визначити ціну продажу цього майнового права. Можлива різниця між вартістю права вимоги та ціною його продажу може бути обумовлена ліквідністю цього майнового права та сама по собі (за відсутності інших ознак) не свідчить про наявність фінансової послуги, яка надається новим кредитором попередньому. 58. Зміст зобов`язання, у якому відступається право вимоги (оплата за поставлений товар, надану послугу, повернення наданих коштів тощо), не впливає на оборотоздатність цього майнового права, тому не має вирішального значення для відмежування договору відступлення права вимоги від договору факторингу.» При винесені рішення суд враховує і позицію Великої Палати Верховного Суду, висловлену у постанові від 10.11.2020 року по справі 638/22396/14-ц. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що оспорюваному договору притаманні умови саме договору про відступлення права вимоги. Суд відзначає, що вимоги до форми договору факторингу визначені у ч. 1 ст.6 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", згідно якої фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб`єктами господарювання на підставі договору. Договір, якщо інше не передбачено законом, повинен містити: назву документу, назву, адресу та реквізити суб`єкта господарювання; відомості про клієнта, який отримує фінансову послугу: прізвище, ім`я, по батькові, адреса проживання - для фізичної особи, найменування та місцезнаходження - для юридичної особи; найменування фінансової операції; розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; строк дії договору; порядок зміни і припинення дії договору; права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; підтвердження, що інформація, зазначена в частині другій статті 12 цього Закону, надана клієнту; інші умови за згодою сторін; підписи сторін. У той же час, визначення терміну «фінансова операція» міститься у Законі України, «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму» від 14 жовтня 2014 р, згідно якого, фінансовою операцією є будь-які дії щодо активів клієнта, вчинені за допомогою суб`єкта первинного фінансового моніторингу, або про які стало відомо суб`єкту державного фінансового моніторингу в рамках виконання цього Закону. Ознаками фінансових операцій є: 1) пов`язана зі здійсненням або забезпеченням здійснення платежу за допомогою суб`єкта первинного фінансового моніторингу; 2) здійснюється на свою користь або на користь третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок третіх осіб; 3) її об`єктом є фінансові активи, до яких належить валюта (національна або іноземна), цінні папери (в національній або іноземній валюті), боргові зобов`язання та права вимоги боргу, що не віднесені до цінних паперів, дорогоцінні метали та дорогоцінне каміння (за винятком ювелірних виробів); 4) мета операції - одержання прибутку або збереження реальної вартості фінансового активу. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що передання Цесіонарієм 510000,00 грн. за Основним договором в рахунок вартості прав вимоги не відповідає визначеним критеріям «фінансової операції», так як Цедент не сплачує за їх використання жодної винагороди Отже, суть вимог [PERSON] щодо визнання вказаного договору відступлення права вимоги недійсним зводиться до того, що порушено умови щодо його суб`єктного складу, так як ТОВ «Хасат - Україна» (Цесіонарій) не має відповідних дозвільних документів на зайняття факторінгом. Окрім того, у судовому засіданні представник позивача вказував, що [PERSON] теж бажає на таких умовах, як ТОВ «Хасат - Україна» придбати право вимоги за кредитним договором. На уточненні запитання суду та представників відповідачів, пояснив що доказів листування з ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» (Цедент) з цього приводу не має, будь -якої домовленості та теперішній час не досягнуто , однак не відкидає можливості досягнення такої домовленості у майбутньому у разі визнання оспорюваного договору відступлення права вимоги недійсним. Пояснив, що сам факт наявності заборгованості за кредитним договором та її розмір позивачем визнається. З урахуванням викладеного, суд вважає, що позивачем не доведено, що оспорюваний правочин порушує його права та обов`язки, як правонаступника боржника, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Питання про розподіл судових витрат вирішити відповідно до ст. 141 ЦПК Україги, а саме у разі відмови в позові судовий збір покладається на позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed