Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-29 00:00:00

[PERSON], діючи на підставі довіреності та в інтересах [PERSON], звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням у будинку за адресою: [ADDRESS], мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач з 2009 року фактично не проживає за вищевказаною адресою, чим перешкоджає користуватись та розпоряджатись власнику своїм майном. У судове засідання позивач та представник позивача не з'явились. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, зазначивши про підтримання позовних вимог, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся за зареєстрованим місцем проживання та через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, заяв про відкладення розгляду справи та відзиву на позов не надав. У зв"язку з чим, суд визнав можливим проводити розгляд справи у відсутності відповідача. Згідно положень ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. У відповідності до положень частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних доказів, оскільки позивач проти винесення заочного рішення не заперечував, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, судом встановлено наступне. Відповідно до копії Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 14 червня 1990 року, зареєстрованого в Чернігівському бюро технічної інвентаризації під реєстровим № 24 (а.с.5), [PERSON] належить житловий будинок [ADDRESS]. Відповідно до довідки № 1313 від 21 листопада 2018 року, виданої Трисвятськослобідською сільською радою Чернігівського району Чернігівської області [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. (а.с.6) Факт не проживання відповідача в вищезазначеному будинку підтверджується актом комісії, затвердженим головою Трисвятськослобідської сільської ради Соколенко Ю.О. від 21 жовтня 2018 року, в якому зазначено, що [PERSON], 1956 року народження, за адресою: [ADDRESS], зареєстрований, але не проживає з 2009 року. (а.с.7). Відповідач будь-яких заперечень щодо обставин, викладених в позові до суду не надав. Положеннями ст.ст. 319, 321 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Враховуючи те, що будинок перебуває у приватній власності позивача, суд вважає, що дані правовідносини регулюються ст. 405 ЦК України, згідно з положенням якого член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Даючи оцінку встановленим обставинам справи та аналізуючи надані суду докази та доводи сторін, в сукупності з письмовими доказами по справі, суд приходить до висновку, що відповідач добровільно змінив своє місце проживання і є таким, що понад рік без причин, які б могли бути визнані судом поважними, не проживає в будинку, належному на праві власності позивачу, не приймає участі в утриманні будинку, а отже з метою усунення перешкод в користуванні та розпорядженні власністю його слід визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. На підставі викладеного,

Outcome: approved