Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до Люботинського міського суду Харківської області з позовною заявою до [PERSON], третьої особи органу опіки і піклування Люботинської міської ради Харківської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини. Позивач просить позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO] та стягнути з нього аліменти на утримання доньки в розмірі ? частини від усіх видів заробітку відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 07 липня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Сторони про час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином, в судове засідання не з'явилися. Відповідно до вимог ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Позивач [PERSON] направила до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просить розглядати позовну заяву лише в частині позбавлення батьківських прав та проводити судове засідання без її участі. Відповідач [PERSON] направив до суду заяву, в якій зазначив, що проти задоволення уточнених вимог [PERSON] про позбавлення його батьківських прав не заперечує, засідання просив провести без його участі. Від представника третьої особи Служби у справах дітей Люботинської міської ради надійшла заява про розгляд справи без його участі також зазначив, що не заперечує поти задоволення вимог позивача. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню повністю. Судом встановлені такі факти, що не оспорюються сторонами, підтверджуються наданими суду доказами, та відповідні їм правовідносини. Сторони проживали разом однією сім'єю без реєстрації шлюбу, але сімейне життя не склалося. Від сумісного проживання [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON], [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Люботинського міського управління юстиції Харківської області, актовий запис № 195 від 20 грудня 2005 року (а.с.6) Як вбачається з витягу з державного реєстру актів цивільного стану, до актового запису про народження [PERSON], [INFO] року внесено відомості про визнання батьківства на підставі заяви [PERSON] від 07 квітня 2006 року (а.с.8). Згідно акту голови квартального комітету № 66 від 17 квітня 2016 року, за адресою [ADDRESS] мешкає [PERSON] разом з сином [PERSON], [INFO] (а.с.9) Відповідно до довідки Люботинської Загальноосвітньої школи І-Ш ступенів №4, [PERSON] одна виховує сина [PERSON], батько участі у вихованні дитини не бере (а.с.10). Зазначене також підтверджується довідкою лікаря, в якій зазначено, що станом здоров'я дитини [PERSON] опікується мати [PERSON] (а.с.11). Як вбачається з матеріалів справи, батько дитини не цікавиться її життям, здоров'ям, духовним розвитком близько 10 років. Відповідач за весь час окремого проживання жодного разу не поцікавився життям сина. На даний час [PERSON] проживає окремо від дитини та не приймає жодної участі у її вихованні, моральному,духовному, фізичному розвитку. Службою у справах дітей Люботинської міської ради надано висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав у відношенні малолітнього [PERSON], [INFO] (а.с.17). Суд погоджується з наданим висновком, так як він є достатньо обґрунтованим, не суперечить інтересам дитини. Тобто судом встановлено, що батько тривалий час не виконує своїх батьківських обов'язків, а позбавлення його батьківських прав не порушить прав малолітньої дитини. Частина 2 ст. 150 Сімейного кодексу України передбачає, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. На підставі п.2) ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до вимог ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. З акту обстеження житлово- побутових умов проживання вбачається, що [PERSON], [INFO], мешкає разом з матір'ю [PERSON], яка створила належні умови для проживання сина, займається його вихованням, духовним розвитком, турбується про його здоров'я, дозвілля. Поряд з тим, батько не займається вихованням та утриманням сина, мешкає окремо та не виявляє уваги до дитини, не цікавиться його життям. Згідно п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (Із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 20 від 19 грудня 2008 р.) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до п. 16 вказаного пленуму ВСУ ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У відповідності до положень ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає до суду письмовий висновок щодо вирішення спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.91р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. У відповідності до вимог ст.ст.7,155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно до змісту ст. 12 ЗУ „Про охорону дитинства" виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток,навчання,створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. Відповідач позовні вимоги визнав. Таким чином, у суду є всі правові підстави для задоволення позову в частині позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки судом встановлено, що він ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню сина, що об'єктивно підтверджено наданими суду доказами. Відповідно до ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. На підставі аналізу зібраних по справі доказів, суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] задовольнити в повному обсязі: Судовий збір позивачкою сплачено в повному обсязі при звернені з позовом до суду.

Outcome: approved