Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-06 00:00:00

22.10.2018 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем [PERSON] Свої вимоги мотивував тим, що шлюбні відносини між ними припинилися і наміру їх поновлювати не мають, шлюб є формальним, його збереження суперечить їх інтересам та інтересам дітей, тому змушений звернутися до суду. Сторони у підготовче судове засідання не прибули, надали суду письмові заяви про розгляд справи у їх відсутності; у письмовій заяві позивач позовні вимоги підтримав повністю, які просила задовольнити; відповідач у письмовій заяві позовні вимоги визнала у повному обсязі на підставі доводів, викладених в позовній заяві, не заперечила проти розірвання шлюбу, прізвище просила не змінювати, місце проживання дочки [PERSON] визначити з нею. Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та надані докази, з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі з наступних підстав. Згідно з ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред"явлений одним із подружжя. Встановлено, що сторони 16 листопада 2002 року зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів громадянського стану Новоград-Волинського міського управління юстиції Житомирської області, актовий запис №339, що стверджується свідоцтвом про одруження /а.с.4/. Дошлюбне прізвище відповідачки [PERSON]. Від цього шлюбу у сторін є неповнолітні діти: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження/ копія а.с.5,6/. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, що мають істотне значення. Таким чином, з урахуванням обставин, викладених в позовній заяві, перебуваючи у шлюбі, сторони не змогли створити міцної сім'ї, поступово втратили зв'язки між собою, а, отже, сім'я припинила своє існування. За таких обставин суд приходить до висновку, що сім'я розпалася остаточно. Шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам сторін та їх неповнолітніх дітей, що має суттєве значення для них, тому є підстави для розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Ч.3 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Отже, позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Місце проживання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], слід визначити за місцем проживання її матері, про що у сторін спору не виникло. Місце проживання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] суд не визначає, оскільки за ч. 3 ст. 160 Сімейного кодексу України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Прізвище відповідачу після розірвання шлюбу суд залишає без змін. Крім того, оскільки позивач у позові просить усі судові витрати покласти на нього, суд не вирішує питання про стягнення судових витрат з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved