Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-21 00:00:00

05 липня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди. В позові зазначив, що він - [PERSON], з 10.08.1981 р. по 12.05.2016 р. працював водієм великовантажних автомобілів на вивезенні гірничої маси з карєру в гірничотранспортному цеху №1 Першотравневого карєру ПАТ «Північний гірничозбагачувальний комбінат. Тривалий стаж роботи (34 роки 6 місяців) в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу призвели до стійкої втрати його професійної працездатності та професійних захворювань: вібраційної хвороби другої стадії від дії загальної вібрації: синдроми церебрально-периферичної ангіодистонії, ускладненої дисциркуляторною енцифалопатією з вестибулопатією та полірадикулоневропатії з вираженим статико-динамічним порушеннями на шийному і поперековму рівнях, нейродистрофією у вигляді двостороннього плечолопаткового періартрозу (ПФС другого ст.) та періартрозу колінних суглобів (ПФ першого-другого ст.), деформуючого артрозу в сполученні з періартрозом ліктьових суглобів (ПФ першого-другого ст.); хронічного обструктивного захворювання легень першої ст. (пиловий бронхіт першої ст., емфіземи легень першої ст.), група «А». ЛН першого-другого ст. Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 29 березня 2016 р. професійне захворювання виникло за таких обставин: «Працюючи водієм автотранспортних засобів в кар'єрі виконував роботи з управління технологічними автомобілями в кар'єрі. При цьому, внаслідок недосконалості технології відкритого видобутку руди, мавших місце важких режимів експлуатації автотранспортних засобів, підпадав під вплив підвищених параметрів загальної вібрації, аерозолю переважно фіброгенної дії. Причиною виникнення професійного захворювання стало - перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, умови праці водія автотранспортних засобів в кар'єрі за рівнем виробничої загальної транспортної вібрації відносяться до 3 класу 1 ступеня шкідливості, за концентрацією аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони - до 3 класу 2 ступеня шкідливості (дослідження проведені на підприємстві для атестації робочих місць за умовами праці Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини в 2015 році), вібрація загальна транспортна, рівень в дБ: 67 при гранично допустимому до 65, аерозоль переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони, концентрація, мг/м3: з вмістом кристалічного кремнію діоксину у пилу від 10% до 70% - 4,4 при гранично допустимій до 2,0. З наведеного видно, що норми і правила охорони праці, гігієнічні регламенти та нормативи було недодержано адміністрацією ПАТ «ПівнГЗК». Висновком МСЕК № 6 від 12.05.2016 р. йому первинно визначена стійка втрата професійної працездатності у розмірі 60 % ( 45% - вібраційна хвороба; 15% -ХОЗЛ). Крім того, йому встановлено 3-тю групу інвалідності. На підставі Постанов фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі від 30 травня 2016 р. йому призначена одноразова допомога в разі стійкої втрати професійної працездатності у розмірі 14055,60 грн., та щомісячну допомогу в сумі 5644,31 грн. Оскільки професійне захворювання виникло внаслідок тривалої роботи в шкідливих умовах під час виконання трудових обов'язків, то заподіяна моральна шкода випливає з трудових правовідносин і має відшкодуватися роботодавцем, який не створив безпечних умов праці. В зв'язку з наведеним він вважає, що професійне захворювання спричинено йому з вини ПАТ «ПівнГЗК» , яке порушувало норми з безпеки праці та не забезпечило безпечні умови роботи, що призвело його до моральних страждань. Моральна шкода, заподіяна йому з вини відповідача до цього часу не відшкодована. В зв'язку з професійним захворюванням та втратою працездатності змінилися його образ і якість життя, що завдає йому моральних страждань. Він постійно відчуває стійкий біль в шийному і попереково-крижовому відділі хребта з іррадіацією в обидві руки та ноги, який посилюється при рухах та фізичних загрузках, біль та обмеження рухів у ліктьових, плечових і колінних суглобах, біль та оніміння у руках, мерзлякуватість кистей, побіління пальців рук на холоді, загальну слабкість, задишку при помірному фізичному навантаженні, кашель сухий та з мокротинням, зниження слуху, порушення сну. Такий стан не дає йому можливості спокійно спати по ночам, займатись хатньою роботою. Будь-які фізичні навантаження викликають у нього задуху. Через захворювання він не може виконувати навіть незначну роботу по дому, тому вона лягла на плечі його дружини, що приводить до сварок та непорозуміння у сім`ї. Він раніше вів активний спосіб життя, любив мандрувати, захоплювався рибалкою, збиранням грибів та ін. Зараз він змушений відмовитись від цього. У нього було багато друзів - однодумців, які підтримували його захоплення. Через хворобу порушилися його зв'язки з друзями, що спричиняє йому душевні страждання. У зв'язку з хворобою віг змушений багато часу проводити у лікарнях, де незадовільні умови для життя, побутові незручності. Під час лікування він змушений переносити біль, приймати велику кількість ліків. Вказане підтверджується витягами з лікарняних епікризів. Факт завдання йому моральних страждань підтверджується актом розслідування професійного захворювання, медичним висновком №122 від 21.01.2016р., виписними епікризами лікарень, де він проходив лікування. Порушення законних прав призвели його до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно з раніше діючою ст. 34 ЗУ „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві і професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», розмір виплати відшкодування моральної шкоди розраховувався виходячи з розміру мінімальної заробітної плати та не міг перевищувати двісті розмірів мінімальної заробітної плати. Вважає за можливе розрахувати розмір завданої йому з вини відповідача моральної шкоди за аналогією з вказаною вище нормою. Мінімальна заробітна плата в Україні на даний час складає 1450 грн. Отже, загальний розмір заподіяної йому моральної шкоди складає 200 х 60% х 1450 грн. = 174000 грн. За складання позовної заяви та надання правової допомоги в суді мною сплачено 2000грн. На підставі викладеного, просить суд стягнути з Приватного акціонерного товариства "Північний гірничозбагачувальний комбінат" на його, [PERSON], користь моральну шкоду у сумі 174000 грн. та судові витрати по справі, а саме витрати на правову допомогу у сумі 2000 грн. В судове засідання позивач не зявився, надав заяву до суду про підтримку позовних вимог і про розгляд справи в його відсутність. Представник позивача [PERSON]. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги свого довірителя. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні не визнала позовні вимоги в повному обсязі та пояснила, що дійсно згідно з записами у трудовій книжці позивач працював водієм автосамоскида, водієм великовагового автомобіля на вивезенні руди, породи з карєру гірничо-транспортного цеху №1 «ПІВНГЗК» у період 10.08.2016р. по 12.05.2016р., звільнений за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію, ст.38 КЗпП України. Рішенням ЛЕК НДІ промислової медицини м.Кривого Рога від 21.01.2016р. йому встановлені професійні захворювання: вібраційна хвороба 2 ст. від дії загальної вібрації та хронічне обструктивне захворювання легень (ХОЗЛ) 1 ст., що підтверджується Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 29.03.2016 р. (надалі - Акт ф. П-4). Таким чином, зазначені факти (тривалої роботи позивача в умовах впливу шкідливих виробничих факторів та встановлення йому профзахворювань) підтверджені належними доказами і не оспорюються відповідачем. Вважають, що відповідач здійснює свою господарську діяльність у відповідності до чинного законодавства, на підставі Статуту та спеціального дозволу на розробку надр, виданого оргак державного регулювання. Основним видом господарської діяльності відповідача є видобуток залізорудної сировини відкритим способом, її переробка та виробництво залізорудні концентрату і металізованих обкотишів. Звичайно, що в процесі такої діяльності, повязаної розкриттям надр буровибуховим методом, застосуванням важкої бурової, землерийної та іншої техніки, а також і технологічного авто- та залізничного транспорту, виникають шкідливі виробничі фактори (пил, вібрація, шум), які негативно впливають на навколишнє середовище здоровя працівників, зайнятих у виробничому процесі. Крім того, слід врахувати, що комбінат був спроектований та побудований на початку 66 років минулого століття за технологією, яка передбачала використання обладнання, машин, механізмів, при роботі яких виникає вплив шкідливих виробничих факторів на орган працівників, однак, свого часу цей проект пройшов державну експертизу на відповідні діючим нормативним актам з охорони праці. Однак, оскільки досягти повного усунення шкідливих виробничих факторів, зокрема, пил гірничорудній галузі неможливо з обєктивних причин, відповідач згідно з вимогами ч.5 ст.153 КЗпП України повідомляв про це територіальний орган Держгірпромнагляду та отримував нього тимчасові дозволи (діючий - тимчасовий Дозвіл (№741.13.15) Криворізьк гірничопромислового територіального управління Держгірпромнагляду) на проведення роб таких умовах. Таким чином, у діях відповідача відсутні ознаки протиправності, яка є однією з підстав відшкодування моральної шкоди. Ст. 22 КЗпП України забороняється необгрунтована відмова у прийнятті на роботу. Таким чином, відповідач на міг відмовити потерпілому [PERSON] в реалізації його права на працю шляхом укладення трудового договору та роботи на комбінаті. При цьому, у відповідності до ст.29 КЗпП України та ст.5 ЗУ «Про охорону праці», під час прийому на роботу, а також після кожної атестації робочих місць, які проводились у 1994, 2000, 2005 та 2010 та 2015 роках, він був ознайомлений під розписку з інформацією про умови праці, наявність на його робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, можливі наслідки їх впливу на здоров'я. За роботу в таких умовах відповідач надавав позивачеві підвищену оплату праці, додаткові відпустки, профілактичне харчування. Також, у відповідності до ст. 13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» за результатами атестації робочих місць за умовами праці, йому було встановлено право на пільгове пенсійне забезпечення за віком за Списком №1 (у віці 50 років за наявності загального стажу роботи не менше 20 років, з яких стажу роботи за Списком №1 не менше 10 років). Таким чином, позивач, знаючи і розуміючи, що умови праці на його робочому місці є шкідливими і небезпечними, що може призвести до ушкодження його здоровя внаслідок тривалої роботи в таких умовах, свідомо і добровільно погоджувався на таку роботу, маючи на увазі отримання підвищеної заробітної плати, встановлених законодавством пільг і компенсацій та право на пенсію на пільгових умовах у значно більш ранньому віці. У звязку з цим відповідач вважає, що працівник несе особисту відповідальність за наслідки тривалої роботи в шкідливих умовах праці, які виражаються у погіршенні стану його здоров я і виникненні профзахворювання. Так, у відповідності до ст. 153, ч.5 КЗпП України працівник має право відмовитися від дорученої роботи, якщо створилася виробнича ситуація, небезпечна для його життя чи здоровя, або людей, які його оточують. Також ст. 38 КпП України працівникові надано право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений час, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні, а у разі, якщо власник або уповноважений ним органом не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору - у визначений працівником строк з отриманням вихідної допомоги у розмірі, не меншому трьохмісячного заробітку Також, у досягнувши фактично пенсійного віку 50 років та отримавши пенсію у 2008році, позивач продовжував ще майже 8 років працювати в умовах перевищення гранично допустимих норм вібрації та запиленості повітря, що, безперечно, поглибило ступінь ушкодження його здоровя. Таким чином, оскільки тривалість роботи працівника в шкідливих умовах праці (а також використання ним засобів індивідуального захисту) залежить лише від нього самого, існує причинно-наслідковий звязок між діями самого потерпілого і виникненням у нього професійного ушкодження здоровя. Оцінюючи розмір заподіяної моральної шкоди у сумі 174 000 грн., представник позивача виходив із норми п.3 ст. 34 Закону України №1105 «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання». Між тим, зазначена норма регулювала обовязок Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві по відшкодуванню моральної шкоди потерпілим, і не стосується правовідносин між позивачем і відповідачем. Крім того, на думку відповідача, зазначена сума не відповідає вимогам справедливості і розумності з урахуванням тих критеріїв, які склались внаслідок багаторічної судової практики за аналогічними цивільними спорами. На підставі вищевикладеного просять суд відмовити [PERSON] у задоволені позовних вимог до ПРАТ «ПІВНГЗК» про стягнення моральної шкоди в сумі 174 000 грн. Суд заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторонами не оспорюється той факт, що позивач [PERSON] працював водієм автосамоскида, водієм великовагового автомобіля на вивезенні руди, породи з кар єру гірничо-транспортного цеху №1 «ПІВНГЗК» у період 10.08.2016р. по 12.05.2016р., звільнений за власним бажанням у зв язку з виходом на пенсію, ст.38 КЗпП України. Рішенням ЛЕК НДІ промислової медицини м.Кривого Рога від 21.01.2016р. йому встановлені професійні захворювання: вібраційна хвороба 2 ст. від дії загальної вібрації та хронічне обструктивне захворювання легень (ХОЗЛ) 1 ст., що підтверджується Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 29.03.2016 р. (надалі - Акт ф. П-4) а.с.5-12, 13-15. Згідно Довідки МСЕК № 6 від 12.05.2016 р. йому первинно визначена стійка втрата професійної працездатності у розмірі 60 % ( 45% - вібраційна хвороба; 15% -ХОЗЛ). Крім того, йому встановлено 3-тю групу інвалідності а.с.20-21. Ст.173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Згідно ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Згідно п.13 Постанови Пленуму ВС України №4 від 31.03.1995 р. „Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди", судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП (набрала чинності 13.01.2000р.) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Преамбулою Закону України «Про охорону праці» від 14 жовтня 1992 року N 2694-XII зі змінами і доповненнями (далі Закон N 2694-XII) встановлено, що цей Закон N 2694-XII визначає основні положення щодо реалізації конституційного права працівників на охорону їх життя і здоров'я у процесі трудової діяльності, на належні, безпечні і здорові умови праці. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Вищезазначені вимоги конкретизуються, зокрема, у ч.4 ст.153 КЗпП України, у якій зазначається, що власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. За змістом ч.ч.1-3 статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої в наслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я та душевних стражданнях, яких особа зазнала в звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини душевних і фізичних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізацій, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно ч.2 ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи. До юридичного складу, який є \~ підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих звязків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Вказане свідчить про те, що закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди \~за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обовязку власника відшкодувати моральну шкоду. \~ Відповідно до вимог ст.14 «Про охорону праці», Акту розслідування причин виникнення хронічного захворювання від 29 березня 2016р. (а.с.13-15), виписок МСЕК а.с.20,21, виписок із медичної карти хвороби [PERSON] (а.с.24-37) - суд вважає, що вищевказані докази свідчать про доведеність позову. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної( немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача, та часу роботи у відповідачів, вини позивача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Отже, враховуючи те, що вперше позивачу встановлено 60% втрати працездатності та встановлено 3-тю групу інвалідності, а також фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що слід позовні вимоги [PERSON] задовольнити частково та стягнути з Приватного акціонерного товариства Північний гірничозбагачувальний комбінат» на його користь в рахунок компенсації моральної шкоди 90 000 грн. та витрати на правову допомогу по справі в розмірі 2000 грн.. На підставі ст. ст. 153 КЗпП України, ст..1167 ЦК України , ст.10, 11, 60, 88, 209 ч.3, 212, 213-214, 218 ЦПК України, суд,-

Outcome: partial