Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-12 00:00:00

В липні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому після уточнення позовних вимог, просив визнати 13100 часток незакінченого будівництвом житлового будинку - 95% готовності, що знаходиться за адресою [ADDRESS], об'єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON], визнати недійсним укладений між [PERSON] та [PERSON] договір іпотеки від 05.06.2008 року та договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 06.10.2009 року, а також визнати недійсним договір іпотеки від 06.02.2010 року та договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 06 лютого 2010 року, укладені між [PERSON] та [PERSON] В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач вказував, що з [PERSON], він перебуває у зареєстрованому шлюбі з 06.09.1997 року. Згідно свідоцтва про право на спадщину від 14 січня 2002 року [PERSON] є власником незакінченого будівництвом будинку по [ADDRESS], який станом на 14.01.2002 року мав 82 % готовності. В подальшому ними були здійснені будівельні роботи і станом на 26.06.2008 року будинок мав вже 95 % готовності. Позивач вважає, що 13 % , тобто 13100 частин житлового будинку є спільною сумісною власністю подружжя, тому він має рівне з [PERSON] право на володіння, користування і розпорядження зазначеним спірним майном. Відповідачка без його згоди вчинила щодо спірного майна правочини, які мають бути визнані недійсними в судовому порядку. Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 10 вересня 2014 року позовні вимоги задоволено, визнано 13/100 часток незакінченого будівництвом житлового будинку - 95% готовності, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], об'єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON], визнано недійсними, укладені між [PERSON] та [PERSON] договір іпотеки від 05 червня 2008 року за реєстровим № 5513, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON], та договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 06 жовтня 2009 року за реєстровим № 4120, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON], визнано недійсним, укладений між [PERSON] та [PERSON], договір іпотеки від 06 лютого 2010 року за реєстровим № 850, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON], визнано недійсним укладений між [PERSON] та [PERSON] договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 06 лютого 2010 року за реєстровим № 853, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] Вирішено питання про розподіл судових витрат. В апеляційній скарзі [PERSON], посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить закрити провадження в частині позовних вимог про визнання 13/100 часток незакінченого будівництвом будинку об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а в задоволенні решти вимог відмовити. Апелянт посилається на те, що вимоги позивача про визнання 13100 частин будинку вже були предметом судового розгляду, а тому суд повинен був відмовити у відкритті провадження у справі в цій частині вимог. Апелянт вказує, що позивач не надав суду доказів того, що збільшення готовності об'єкту незавершеного будівництва з 82% до 95% відбулось за рахунок проведення добудови до будинку, не доведені обсяг та вартість таких робіт, не з'ясовано, чи вкладались позивачем власні кошти у поліпшення майна. Апелянт також наголошує на тому, що на день розгляду позову власником спірного будинку була вона, а тому право спільної сумісної власності за подружжям [PERSON]- [PERSON] не може бути визнане. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що за час перебування у шлюбі [PERSON] та [PERSON] здійснено суттєве поліпшення спірного будинку внаслідок спільних трудових та грошових затрат, а тому 13100 часин будинку є спільною сумісною власністю подружжя, якою один із подружжя розпорядився без згоди іншого. Апеляційний суд не погоджується із таким висновком суду, враховуючи наступне. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб'єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 06.09.1997 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Відповідно до договору купівлі - продажу від 17.06.1993 р., власником незакінченого будівництвом будинку з надвірними спорудами, який мав 66 % готовності, та розташований в [ADDRESS] був [PERSON]- батько відповідача [PERSON] Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.01.2002 року відповідач [PERSON] одержала у спадщину вказаний незакінчений будівництвом будинок з надвірними спорудами (сарай Б, сарай Б1, гараж А1, вбиральня „б"), який мав 82 % готовності та був оцінений Чернігівським МБТІ у 17191 грн. згідно довідки від 09 березня 2000 року. На час укладення між [PERSON] та [PERSON] іпотечного договору 05.06.2008 року вказаний будинок мав 95% готовності. Зазначені обставини встановлені судом та не заперечуються учасниками судового розгляду. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Звертаючись до суду із даним позовом, [PERSON] просив визнати спільною сумісною власністю подружжя 13100 частин незавершеного будівництвом житлового будинку по [ADDRESS]. Проте, рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 11 червня 2012 року, яке набрало законної сили та є чинним, було встановлено, що незавершений будівництвом житловий будинок по [ADDRESS], який має 95% готовності, є особистою власністю [PERSON] (а.с.53-56). Отже, судовим рішенням, яке набрало законної сили, встановлено, що весь спірний будинок, в тому числі і 13/100 його частин, які є предметом даного позову, є особистою власністю [PERSON], тому ця обставинам відповідно до приписів ч. 3 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. За викладених обставин, у суду першої інстанції були відсутні законні підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання 13100 частин незавершеного будівництвом будинку спільною сумісною власністю подружжя. Рішення суду першої інстанції не можна визнати законним та обгрунтованим, воно підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову в позові. На підставі ст. 88 ЦПК України з позивача на користь апелянта належить стягнути 121 грн. 80 коп. судових витрат, які були сплачені при звернення до апеляційної інстанції.

Outcome: partial