Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-29 00:00:00

26.04.2018 до Краснолиманського міського суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя(а.с. 3-4). 14.05.2018 позивач [PERSON] уточнила позовні вимоги та просила визнати спільною сумісною власністю подружжя нерухоме майно: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: вул. Широка, (колишня назва вул. Червоноармійська), буд.42, смт. Зарічне(колишня назва смт. Кіровськ), Лиманського(колишня назва Краснолиманського) района, Донецької області; та поділити зазначено майно в натурі між нею та відповідачем [PERSON] (а.с.26-28). Позивач [PERSON], будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилась, просить справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримала повністю, про що суду надала відповідну заяву (а.с. 37). Відповідач [PERSON], належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, вимоги позивача визнав, просить розглянути цивільну справу у його відсутності, про що надав до суду відповідну заяву(а.с.38). Дослідивши зібрані у справі докази, всебічно і повно зясувавши всі обставини справи, на яких грунтуються позовні вимоги, суд встановив, що фактичні обставини та відповідні їм цивільні правовідносини регулюються положеннями ст. 60, 70,71 СК України ( в редакції 10.01.2002року), ст. 365, 368-372 ЦК України, положеннями постанов пленуму Верховного Суду України: від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», постанов пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ: від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»; від 25.09.2015 № Про практику застосування cудами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок", та цивільно-процесуальним законодавством України. З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив наступне. 08.03.1997 Кіровською селищною радою Краснолиманського району Донецької області був зареєстрований шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], 19.12.1976року народження, актовий запис № 3. Неповнолітніх дітей, від сумісного життя сторони не мають(а.с.7). В період перебування у шлюбі сторони придбали нерухоме майно: житловий будинок з господарськими спорудами, який розташований за адресою: вул. Широка (колишня вул. Червоноармійська), буд.42, смт. Зарічне ( колишнє смт. Кіровськ), Лиманський (колишній Краснолиманський) район. Правовстановлюючий документ на вказане майно - договір купівлі-продажу жилого будинку, який посвідчено приватним нотаріусом Краснолиманського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON] 13.12.1999, зареєстровано в реєстрі за № 2315, та зареєстровано 13.12.1999 в бюро технічної інвентаризації м. Красний Лиман за № 2250. Зазначений договір купівлі-продажу житлового будинку оформлений на імя відповідача [PERSON](а.с.8). Відповідно до ст. 60 СК України (в редакції 10.01.2002) майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. Пункт 17 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України від 07.02.2014 № 5 Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав визначає, що відповідно до статті 368 ЦК спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Так, спільною сумісною власністю, зокрема, є: майно, набуте подружжям за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Враховуючи, що спірне майно набуте подружжям [PERSON] за час шлюбу, та між сторонами не було укладено будь-яких договорів, щодо майна, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд приходить до висновку, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, слід визнати спільною сумісною власністю подружжя. Згідно ст. 70, 71 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними і якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Майно, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі без шкоди для його господарського призначення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між сторонами, з присудженням іншому з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на вказане майно. Тобто, позовні вимоги позивача в частині визнання права спільної сумісної власності подружжя на нерухоме майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, являються обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю. Статтею 370 ЦК України передбачено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до п. 22. постанови пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 6972 СК та статті 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. При вирішенні питання про розподіл сумісно нажитого майна в натурі, суд враховує те, що між сторонами практично відсутній спір про порядок такого поділу. Крім того, у позивача та відповідача відсутній намір щодо компенсації вартості невідповідності часток у вказаному майні. Тому, враховуючи вищевказані вимоги чинного сімейного та цивільного законодавста, а також обставини справи, а саме те, що сторони досягли згоди відносно розподілу майна, не наполягають на сплаті будь-якої компенсації вартості майна іншій стороні, та враховуючи наступні обставини, що, на теперішній час сторони проживають окремо, спірне майно набуте за час шлюбу, суд вважає за можливе розділити зазначене спільно нажите майно наступним чином: залишити за [PERSON] на праві власності Ѕ частину житлового будинку господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: вул. Широка, (колишня назва вул. Червоноармійська), буд.42, смт. Зарічне(колишня назва смт. Кіровськ), Лиманського(колишня назва Краснолиманського) района, Донецької області. Враховуючи те, що житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, зареєстрований на праві власності за [PERSON], в звязку з визнанням їх обєктом сумісної власності сторін, виділом частки майна в натурі і залишенням їх за позивачем [PERSON], на підставі ст. 364, 365 ЦК України, суд вважає за необхідне припинити право власності [PERSON] на вказане нерухоме майно. На підставі викладеного та

Outcome: approved