Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-28 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В позовній заяві зазначив, що 5 січня 2015 року відповідач [PERSON] отримав від нього в борг 100000 гривень, які зобов'язався повернути йому в строк до 5 січня 2017 року. Укладення договору позики підтверджується розпискою від 5 січня 2015 року, підписаною власноручно відповідачем. Однак, відповідач у зазначений строк грошові кошти не повернув, його заяви щодо повернення суми позики ігнорує, при особистих зустрічах відмовляється виконувати взяті на себе зобов'язання та всіма можливими способами ухиляється від виконання зобов'язань щодо повернення позики. На даний час заборгованість відповідача перед ним по договору позики від 5 січня 2017 року становить 100000 гривень. Просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики в сумі 100000 гривень. Позивач в судове засідання не з'явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, а тому суд в порядку ст. 169 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явився, хоч про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, а тому суд в порядку ст. 169 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів. На підставі ст.197 ч.2 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що згідно письмової розписки від 05.01.2015 року відповідач [PERSON] отримав від позивача [PERSON] в борг 100000 гривень строком до 5 січня 2017 року. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором і згідно до ст. 1048 цього Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від позичальника від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобов'язань щодо повернення суми позики є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми позики та сплати процентів. В судовому засіданні встановлено, що в порушення умов договору позики від 05.01.2015 року відповідач [PERSON] не виконав належним чином зобов'язання по договору позики і його заборгованість перед [PERSON] за вказаним договором станом на 11 січня 2017 року складає 100000 гривень. Враховуючи наведене, суд вважає, що позов в межах заявлених позовних вимог слід задовольнити повністю і стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] 100000 гривень заборгованості за договором позики. Заходи забезпечення позову, встановлені ухвалою Тячівського районного суду від 19 січня 2017 року, щодо накладення арешту на майно, що належать відповідачу [PERSON], та заборони його відчуження в межах суми позову 100000 гривень, слід скасувати. Судові витрати в частині сплаченого судового збору покласти на відповідача.

Outcome: approved