Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-06 00:00:00

23 квітня 2013 року ПАТ « Дельта Банк» ( далі Банк) звернулось з позовом до [PERSON] про стягнення 962 464, 54 грн боргу, який виник у результаті неналежного виконання відповідачем своїх зобов»язань за кредитним договором № 174/ФВ-06 від 07.03.2012 року, укладеним з Банком. На обґрунтування позову Банк вказував, що відповідач, згідно вказаного договору отримав на умовах, передбачених ним, кредит у розмірі 876 754,37 грн , проте, умови кредитного Договору щодо повернення кредиту порушував, у результаті чого утворилась заборгованість, розмір якої, з врахуванням відсотків, станом на 01.03.2013 року становить 962 464,54 грн . У зв»язку зі смертю боржника ухвалою суду від 10.09.2013 року після отримання офіційної інформації з Державного реєстру актів цивільного стану громадян та копії Актового запису про смерть, з яких вбачається що [PERSON] помер [INFO], провадження у справі було зупинене для залучення правонаступників. 21.10.2013 року ухвалою суду провадження у справі відновлене, а 09.12.2013 року ухвалою суду, співвідповідачами по справі залучено [PERSON], [PERSON] та [PERSON], 23 лютого 2015 року справу за позовом Банку розглянуто по суті та ухвалене рішення, яким позовні вимоги ПАТ « Дельта Банк» до [PERSON] задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь позивача з врахуванням вартості спадкового майна, 706 236,00 грн заборгованості та 2457,85 грн судових витрат. У решті вимог Банку відмовлено. Не погоджуючись з таким судовим рішенням [PERSON] звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення та відмовити ПАТ « Дельта Банк» у задоволенні позову повністю. Апелянт вважає рішення суду першої інстанції незаконним, а саме, ухваленим з порушенням норм як матеріального так і процесуального права, зокрема, вказує на порушення норм ст.ст.1281,1282 ЦК України та зазначає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. На думку відповідача [PERSON], суд невірно застосував положення ст.1281 ЦК України та дійшов безпідставно висновків про те, що з вимогою до нього, як спадкоємця боржника Банк звернувся у межах строку, передбаченого ст.1281 ЦК України. Вказує, що в матеріалах справи наявні докази обізнаності Банку станом на квітень 2013 року про смерть [PERSON]А, про що свідчать листи-відповіді Банку від 23.04.2013 року, направлені на його адресу з посиланням на його звернення до Банку, де він повідомляв про смерть [PERSON] Апелянт зазначає, що, оскільки Банк у строк, передбачений ч. 2 ст.1281 та у порядку, визначеному ч.2 ст.1282 ЦК України не звернувся до нього, як спадкоємця з вимогою про сплату одноразовим платежем заборгованості за кредитним договором спадкодавця - [PERSON], право вимоги до нього, як спадкоємця, кредитором втрачено, як те вбачається з ч.4 ст.1281 ЦК України. Також, [PERSON] вважає, що, визначаючи розмір спадкового майна, в межах якого спадкоємці боржника відповідають перед кредитором, суд безпідставно виходив з ринкової вартості спадкового майна, а саме нежитлового приміщення по [ADDRESS] , та визначив вартість станом на дату проведення експертизи - 24.12.2014 року, у той час, як мав керуватись висновком оцінювача від 11.09.2013 року, наявним у матеріалах спадкової справи, який є належним доказом вартості спадкового майна, оскільки саме ця вартість нотаріусом зазначена у свідоцтві про право на спадщину. Письмових заперечень на апеляційну скаргу від позивача не надходило. У судовому засіданні [PERSON] та його представник апеляційну скаргу підтримали, посилаючись на викладені у ній обставини та доводи. Представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вважаючи, що рішення суду першої інстанції є законним, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і належним чином обґрунтоване. Стверджує, що звернення Банку до суду у квітні 2013 року з позовом до [PERSON] мало місце тому, що про смерть боржника позивачу не було відомо, а цей факт став відомим лише у судовому засіданні. Вважає, що процесуальне залучення у судовому засіданні співвідповідачем [PERSON] свідчить про дотримання кредитором спадкодавця положень ст. 1281, 1282 ЦК України. Після оголошеної перерви у розгляді справи та, не отримавши від Банку інформації, витребуваної судом апеляційної інстанції в порядку ч.4 ст.10, ст.303 ЦПК України, а також, враховуючи, що представник позивача у судове засідання після оголошеної перерви не з»явився, причини не явки не повідомив, відповідач та його представник заявили клопотання про допит у якості свідків відповідача [PERSON] та його матері [PERSON], які можуть надати інформацію щодо часу та обставин звернення [PERSON] з повідомленням про смерть [PERSON] Для забезпечення повного, об»єктивного з»ясування всіх обставин справи, які можуть вплинути на вирішення даного спору, апеляційним судом клопотання було задоволене . У судовому засіданні, будучи попередженими про кримінальну відповідальність за неправдиві свідчення чи відмову свідчити , свідки присяглись говорити правду та пояснили, що через кілька днів після похорон [PERSON] вони знайшли серед інших його документів та паперів кредитний договір від 07.03.2012 року № 174/ФВ-06. Сума кредиту була значною, тому, розуміючи про можливі юридичні наслідки непогашення заборгованості, якщо така існує, вони наприкінці березня 2013 року звернулись на особистий прийом до керівника відділення ПАТ « Дельта Банк» у Чернігові, після чого [PERSON] написав та подав письмову заяву , приєднавши копію свідоцтва про смерть [PERSON]. Саме на це звернення 23.04.2013 року Банк надав [PERSON] дві відповіді, які знаходяться в матеріалах справи, де Банком засвідчується співчуття з приводу непоправної втрати, та, вказувалось, що по факту опрацювання звернення [PERSON] та наданого ним пакету документів, вжиті заходи, спрямовані на задоволення викладених у зверненні питань. Проте, до цього часу вимога Банку до [PERSON] відповідно до приписів ст.1282 та 1282 ЦК України не пред"явлена. Заслухавши доповідь судді, пояснення відповідача та його представника, представника позивача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, пояснення свідків, перевіривши законність рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.303 ЦПК України, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Суд першої інстанції, пославшись на ст.ст.627,530,525,526,610, ст.612,535,629,1046 -1054,1216,1217,1218,1223,1261-1265, 1220,1222,1258,1268-1270,1296,1281 та 1282 ЦК України , виклавши у мотивувальній частині їх зміст, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, вважав встановленим та виходив з того, що між Банком та позичальником [PERSON] існували кредитні зобов»язальні правовідносини, які позичальник порушив, що призвело до виникнення боргу у сумі 962464,54 грн .Оскільки, [INFO] [PERSON] помер, а спадщину, що відкрилась після смерті у встановленому порядку прийняв лише [PERSON], він має відповідати по кредитних зобов»язаннях спадкодавця у межах вартості спадкового майна, вартість якого визначається на підставі висновку експертизи станом на день її проведення, тобто, 24.12. 2014 року. Факт звернення Банку з позовом до [PERSON], який помер [INFO] та факт залучення в порядку правонаступництва, до участі у цивільній справі спадкоємця [PERSON], суд визнав підтвердженням факту належного та своєчасного, тобто у порядку та у строки, передбачені ст.1281,1282 ЦК України, звернення кредитора до спадкоємців боржника - позичальника із вимогою про сплату боргу. З такими висновками суду першої інстанції не може погодитись апеляційний суд, оскільки вони суперечать наявним у справі, а також додатково дослідженим у судовому засіданні апеляційного суду доказам, суперечать нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини. Судом апеляційної інстанції, встановлено і не оспорюється сторонами, що, відповідно до кредитного договору № 174/ФВ-06 від 07.03.2012 року, укладеного між Банком та [PERSON], Банк надав, а [PERSON] отримав кредитні кошти у розмірі 876 754,37 грн з розрахунку 12,75% річних за весь час користування кредитом на період з 07.03.2012 року по 13.09.2023 року. Станом на 01.03.2013 року у результаті неналежного виконання [PERSON] умов договору у нього виникла заборгованість у розмірі, який з врахуванням непогашених відсотків, становить 962 464,54 грн. ( т.1 а.с.6-10). 23.04.2013 року Банк звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором(т.1а.с.24). [INFO] [PERSON]помер ( т.1а.с.38). Спадкоємцем померлого [PERSON] є [PERSON], який станом на [INFO], тобто на момент відкриття спадщини був неповнолітнім ( т.1 а.с.60). У серпні 2013 року [PERSON] звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, а у вересні 2013 року отримав свідоцтво про право на спадщину, яка складається з нежитлового приміщення, загальною площею 126,8 кв. м», розташованого у дев»ятиповерховому житловому будинку [ADDRESS], автомобіля „Опель Зафіра" та з 1/3 частки квартири [ADDRESS].( т.1 а.с.103-110). Також, апеляційним судом встановлено і не оспорюється позивачем, що 23.04.2013 року Банком на адресу [ADDRESS] на ім»я [PERSON] було направлено дві офіційні відповіді на його звернення , в яких засвідчувалось співчуття з приводу непоправної втрати та про опрацювання Банком звернення [PERSON] і пакету наданих останнім документів, з подякою за звернення та наданням контактних телефонів Контакт -центру Банку для отримання консультацій(т.1 а.с.99,100). Тобто, 23.04.2013 року Банку достовірно було відомо про смерть [PERSON] та про прийняття спадщини [PERSON], який не приховував жодної інформації і засвідчував свої наміри відповідати за зобов»язаннями спадкодавця. Також, за вказаною адресою Банком 07.09.2013 року направлялась відповідь [PERSON] про опрацювання його чергового звернення та про необхідність надання ним Банку свідоцтва про спадщину(т.1 а.с.101). Крім того, судом встановлено, що [PERSON] та спадкоємець [PERSON] були зареєстровані за однією адресою, а саме [ADDRESS], про що Банку було відомо ( т.1 а.с. 2,6,13,14,38 ). Встановлені обставини дають підстави для висновку, що відповідно до ч.3,4 ст.1268 ЦК України, [PERSON] з часу відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину, у зв"язку з чим спростовуються пояснення представника позивача про те, що вимога Банком у строки, визначені ст.1281 ЦК України не пред"являлась до [PERSON], оскільки лише у серпні 2013 року останній прийняв спадщину. Отже, встановлені обставини свідчать, що у строки та в порядку, передбаченими ст. ст. 1281,1282 ЦК України Банк не звернувся з вимогою до [PERSON] про погашення ним боргу [PERSON] шляхом сплати одноразового платежу всієї суми боргу, але у межах вартості спадкового майна. Тому, за правилами ч.4 ст.1281 ЦК України кредитор втратив право пред"являтити вимоги до спадкоємця про стягнення заборгованості [PERSON] . Зважаючи на встановлене, висновки суду першої інстанції про те, що Банк» правомірно з дотриманням строків, передбачених ст.1281 ЦК України, пред»являє позовні вимоги до спадкоємця [PERSON] є помилковими. Порядок прийняття спадщини, яка відкрилась після 1 січня 2004 року регулюється Главою 87 ЦК України. Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем визначені у частинах 3,4 ст.1268 ст.1269 ЦК України. Спадкоємець, який постійно проживав разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини, та(або) який на час відкриття спадщини був неповнолітнім, вважається таким, що прийняв спадщину. Як вбачається з матеріалів справи і спадкоємець [PERSON] і спадкодавець [PERSON] зареєстровані проживаючими за однією адресою - [ADDRESS], про що наявна інформація у матеріалах кредитної справи і матеріалів кредитної справи вбачається, що Банку про це було відомо. Враховуючи, що відповіді, які Банк надавав [PERSON] датовані 23.04.2013 року, та, оцінюючи наведені докази у сукупності з поясненнями свідків, аналізуючи факт невиконання Банком ухвали суду про надання достовірної інформації з реєстрів вхідної кореспонденції у березні-квітні 2013 року, апеляційний суд приходить до висновку, що станом на 23.04.2013 року Банк знав про смерть позичальника, тобто, знав про відкриття спадщини та знав , ( повинен був знати) про прийняття спадщини [PERSON]. Тобто, шестимісячний строк для пред»явлення вимоги до спадкоємця [PERSON] слід рахувати з 23.04.2013 року по 23.10.2013 року. Але, у цей період вимога Банку до спадкоємця заявлена не була, що в силу положень ч.4 ст. 1281ЦК України позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців боржника за правилами ст.1281,1282 ЦК України. Факт залучення до участі у цивільній справі в якості співвідповідача [PERSON] без дотримання порядку та строків пред»явлення вимог до спадкоємців боржника, визначених ст.1281 та 1282 ЦК України свідчить про помилковість обраного позивачем способу захисту порушеного права, шляхом стягнення боргу із спадкоємця в порядку правонаступництва без врахування приписів ст.1281 ,1282 ЦК України. Саме така позиція викладена у Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 08.04.2015 року та правових висновках по справі №6-33ц/15, відповідно до якої, оскільки зі смертю боржника зобов»язання по поверненню кредиту включаються до складу спадщини, то підлягають застосуванню норми ст.ст.1281,1282 ЦК України щодо строків пред»явлення кредитором вимог до спадкоємців і порядку задоволення цих вимог кредитора. Крім наведеного, апеляційний суд також вважає, що суд першої інстанції належним чином не мотивував рішення про відмову у задоволенні решти позовних вимог, у той час як вимоги до інших відповідачів також не підлягають задоволенню, оскільки зазначені особи вони помилково, з порушенням норм процесуального права були включені у склад учасників та залучені до складу співвідповідачів за даним позовом. Враховуючи, що однозначних підстав для застосування положень ч.1 ст. 310 ЦПК України не встановлено, а рішення, яке оскаржується, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення помилкового рішення, відповідно до приписів пунктів 1-4 ч.1 ст.309 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові повністю. Відповідно до положень ст.88 ЦПК України у відшкодування витрат, понесених [PERSON] по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги, (т.2 а.с. 12) з позивача необхідно стягнути на користь апелянта 1827, 00 грн.

Outcome: approved