Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-21 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів. Свій позов мотивує тим, що відповідно до рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 січня 2018 року з нього стягуються аліменти на користь повнолітньої непрацездатної дитини [PERSON] в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходів), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15.11.2017 року, до досягнення дитиною 23 років. Вказує, що на даний час у зв`язку з одруженням, народженням дитини, зміною порядку фінансування і розміру заробітної плати, він не має реальної можливості сплачувати аліменти у встановленому розмірі. Отримуваних ним коштів заробітної плати, яка є єдиним джерелом його доходів, не вистачає для забезпечення матеріальних потреб його нової сім`ї та витрат, пов`язаних з утриманням малолітньої дитини та дружини, яка не працює, а перебуває в декретній відпустці по догляду за дитиною. Натомість, матеріальний стан і розмір доходів відповідача [PERSON] змінився і в кращу сторону і розмір її щомісячних доходів, з врахуванням отримуваних аліментів, щомісячної соціальної допомоги у вигляді пенсії, доплат, гуманітарної допомоги та субсидій є значно вищим, ніж дохід кожного члена його сім`ї. На підставі наведеного, просить зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього за рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 січня 2019 року на користь [PERSON] до 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав. Представник відповідача проти задоволення позову заперечив. Пояснив, що розмір стягуваних з позивача аліментів є мінімальним. [PERSON] є інвалідом I-Б групи з дитинства та потребує постійного стороннього догляду та коштів для забезпечення необхідних життєвих потреб. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 січня 2018 року з [PERSON] (і.н. [NUMBER] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] ) стягуються на користь [PERSON] (і.н. [NUMBER] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] )\~ аліменти на її утримання, у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 15.11.2017 року і до досягнення дитиною двадцяти трьох років (а.с. 4-7). Підставою для ухвалення даного рішення слугувало те, що позивач після досягнення повноліття продовжує навчання в 11 класі Луцького навчально-реабілітаційного центру за індивідуальною формою навчання. Частиною першою статті 199 СК України визначено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Під час розгляду справи відповідач визнав позовні вимоги. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як роз`яснено у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки статті 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13. Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку". Отже, вказаним законом встановлено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на дитину менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Звертаючись до суду із позовом, позивач [PERSON] просить зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього за рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 січня 2019 року на користь [PERSON] до 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом враховано, що у зв`язку з одруженням та народженням у позивача 26.08.2019 року дитини, матір якої перебуває в декретній відпустці по догляду за дитиною, його матеріальний стан змінився. Однак, враховано, що матір дитини також отримує декретні виплати, перебуваючи у відпустці по догляду за дитиною. Разом з\~тим,\~як вбачається\~з матеріалів\~справи,\~розмір місячної\~компенсаційної виплати,\~отримуваної [PERSON] \~(матір`ю\~відповідачки),\~яка не\~працює та\~здійснює догляд\~за дитиною\~інвалідом становить\~33,\~73\~грн., що є її єдиним доходом; розмір субсидії, одержаної [PERSON] для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг з травня 2019 року по вересень 2019 року становить 1\~532, 01 грн.; компенсація на бензин, ремонт та технічне обслуговування автомобіля, виданого [PERSON] , як особі з інвалідністю з дитинства 1а групи, за період з 01.01.2019 року по 31.08.2019 року становить 169, 03 грн., що є незначним та не може рахуватись як покращення матеріального стану стягувача аліментів. Проаналізувавши всі\~вищезазначені обставини,\~враховуючи стан\~здоров`я\~доньки позивача\~(стягувача),\~виходячи з\~закріплених ч.\~9\~ст.\~7\~СК України\~принципів справедливості,\~добросовісності та\~розумності,\~відповідності моральним\~засадам суспільства,\~те,\~що розмір\~стягуваних з\~позивача аліментів\~є невеликим, суд приходить до висновку, що позивач не довів суду, що його матеріальний або сімейний стан змінилися настільки, що унеможливлює виплату ним присуджених аліментів, водночас, зменшення їх розміру негативно вплине на рівень життя [PERSON] , її фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток. Беручи до уваги вищезазначене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed