Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-11 00:00:00

04 червня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб із [PERSON], мотивуючи свої вимоги тим, що спільне подружнє життя з відповідачем не склалося. На даний час спільне господарство не ведеться. Вважає подальше спільне життя із [PERSON] та збереження сім'ї неможливим. Від подружнього життя спільних дітей не мають. Оскільки відповідач не бажає з'являтися до РАЦСу для написання заяви про розірвання шлюбу, вона змушена звернутися до суду. Також, просила після розірвання шлюбу, відновити дівоче прізвище - «[PERSON]». 11 червня 2018 року ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області позовна заява [PERSON] прийнята до розгляду та відкрите загальне позовне провадження. 03 липня 2018 року ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання сторони не з"явилися, через канцеліряю суду подали заяви про розгляд справи у їх відсутності, в яких вказали, позивач - про підтримання позову, відповідач - про визнання позову. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 16 березня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] Чернігівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області зареєстрований шлюб, про що було складено відповідний актовий запис за № 323. Подружні відносини подружжя припинило, спільне господарство не ведеться, подальше збереження шлюбу позивач вважає не можливим, оскільки це суперечить її інтересам. Спільних дітей подружжя не має. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен має право припинити шлюбні відносини. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Отже, на підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. При цьому згідно ч. 6 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» той з подружжя, який бажає відновити своє дошлюбне прізвище, повинен заявити про це в органі державної реєстрації актів цивільного стану під час державної реєстрації розірвання шлюбу. Таким чином, зміна прізвищ громадян України знаходиться поза компетенцією суду, а тому клопотання позивача про зміну її прізвища на дошлюбне, задоволенню не підлягає. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору. Враховуючи викладене,

Outcome: approved