Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-31 00:00:00

18 квітня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про встановлення факту та визнання права власності. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що [INFO] помер дід позивача [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на квартиру за адресою: [ADDRESS]. 06 серпня 2002 року [PERSON] склав заповіт, яким усе своє майно заповів сину [PERSON], який є єдиним спадкоємцем, оскільки інших дітей у [PERSON] та [PERSON], яка померла у 2001 році, не було. [PERSON] проживав разом зі своїм батьком [PERSON] з січня 2009 року у квартирі за адресою: [ADDRESS], оскільки батько потребував сторонньої допомоги. Після смерті батька [PERSON] здійснив його поховання. [INFO] [PERSON] помер. Позивач [PERSON] є братом [PERSON]. Позивач [PERSON], як спадкоємець [PERSON], звернувся з заявою до Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини, посилаючись на те, що його батько [PERSON] прийняв спадщину після смерті діда [PERSON], оскільки постійно з ним проживав, проте йому було відмовлено у зв'язку з необхідністю підтвердити факт постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а також у зв'язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документа на спадкове майно. За таких обставин позивач просить встановити факт, що [PERSON] постійно проживав зі своїм батьком [PERSON], який помер [INFO], на час смерті останнього за адресою: [ADDRESS], визнати за [PERSON] право власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS]. У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги на підставах, викладених у позові, просив суд позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, проте до суду надіслана заява, в якій відповідач просить розгляд справи провести без його участі, позовні вимоги визнав повністю, просить позов задовольнити. Справжність підпису [PERSON] у даній заяві була посвідчена нотаріусом Мінського міського нотаріального округу Багрицевич Надією Іванівною. Також нотаріусом була встановлена особа [PERSON] (а.с. 37). Допитана у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] суду пояснила, що проживає за адресою: [ADDRESS] з 20 лютого 1976 року і є сусідкою сім'ї [PERSON] та [PERSON] [PERSON] був єдиним сином покійних [PERSON] та [PERSON]. Спочатку померла [PERSON] Коли [PERSON] захворів, то його син [PERSON] почав проживати з ним, доглядав за батьком, а також здійснив його поховання. До дня смерті [PERSON] проживав зі своїм батьком. У [PERSON] було двоє синів: [PERSON] та [PERSON]. [PERSON], допитаний у судовому засіданні якості свідка, суду пояснив, що проживає за адресою: [ADDRESS] з 20 лютого 1976 року і є сусідом сім'ї [PERSON] та [PERSON], у яких був один син [PERSON], який проживає у Білорусії. Спочатку померла [PERSON] і [PERSON] залишився проживати сам. Син [PERSON] проживав разом з батьком приблизно з 2008 року по день смерті батька, оскільки останній хворів, тому потребував догляду. [PERSON] також здійснив поховання свого батька. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заяви та заперечення на них, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] помер [INFO] (а.с. 3). [PERSON] померла [INFO] (а.с. 4). 06 серпня 2002 року [PERSON] склав заповіт, яким квартиру [ADDRESS] а також гараж [NUMBER] в гаражному кооперативі № 12 міста Івано-Франківська та земельну ділянку для ведення садівництва площею 0,032, що розташована на території Івано-Франківської міської ради, заповів [PERSON] (а.с. 5). [INFO] [PERSON] помер (а.с. 6). [PERSON] народився [INFO], батьком якого є [PERSON], матір'ю - [PERSON] (а.с. 7). [PERSON] уклав шлюб 05 серпня 1989 року, після реєстрації шлюбу змінив прізвище з [PERSON] на [PERSON] (а.с. 8). Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, зареєстрована спадкова справа після смерті [PERSON] (а.с. 9). Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на квартиру від 02 січня 1992 року, [PERSON] на праві особистої власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10). Згідно будинкової книги, у квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11-14). На квартиру за адресою: [ADDRESS] складений технічний паспорт, замовником якого є позивач [PERSON] (а.с. 15-17). Ринкова вартість двокімнатної квартири, загальною площею 43.3 м.кв., що розташованаза адресою: [ADDRESS], складає 97 039,00 грн. без ПДВ (а.с. 18-19). З довідки Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори від 12 серпня 2015 року № 2687/02-14 вбачається, що [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з необхідністю встановити факт спільного проживання зі спадкодавцем, а також у зв'язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документа (а.с. 20). Згідно витягу зі Спадкового реєстру, спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON], який помер [INFO], відсутні (а.с. 43). Відповідно до довідки Обслуговуючого кооперативу «Житловий № 10» від 10 грудня 2015 року, покійний [PERSON] з липня 2008 року по липень 2009 року проживав понад шість місяців без реєстрації з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] до дня смерті батька та здійснив його похорони (а.с. 44). Згідно довідки, виданої Першою Івано-Франківською державною нотаріальною конторою від 06 листопада 2015 року № 3618/02-14/5, заведена спадкова справа №412/2015 після смерті [PERSON], який помер [INFO], на день видачі довідки спадкоємцем майна померлого є його син [PERSON], [INFO], який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 45). [PERSON] у жовтня 2008 року встановив надмогильний пам'ятник матері [PERSON] на кладовищі у селі Чукалівка вартістю 5 230,00 грн. (а.с. 46). Відповідно до довідки Обласного комунального підприємства «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації» від 09 листопада 2015 року №02157, згідно архівних даних за [PERSON] було зареєстровано право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS]. Підстава для реєстрації права власності - свідоцтво про право власності від 02 січня 1992 року, видане Виконавчим комітетом УЖКГ Івано-Франківської міської ради народних депутатів на підставі рішення МВК від 09 жовтня 1991 року № 338. Реєстровий запис №4121, книга № 32. Переходів права власності на даний об'єкт у Обласному комунальному підприємстві «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації» не реєструвалось (а.с. 47- 48). Стаття 129 Конституції України передбачає, що однією з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен при вирішенні питань щодо його цивільних прав і обов'язків або встановленні обґрунтованості будь якого кримінального обвинувачення, висунутогопроти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Положеннями частин першої-третьої статті 10 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин першої-другої статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до пункту 5 частини другої статті 234 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина друга статті 256 Цивільного процесуального кодексу України). Суд визнає достовірність показань свідків з урахуванням того, що їх показання відповідають і не суперечать іншим, вказаним вище доказам, дослідженим і перевіреним судом. Таким чином, юридичний факт, що [PERSON] постійно проживав зі своїм батьком [PERSON] на час смерті останнього за адресою: [ADDRESS] підтверджений вище зазначеними показаннями свідків та письмовими доказами, дослідженими, перевіреними судом, даний факт має для позивача юридичне значення, від його встановлення залежить реалізація його права на отримання спадщини після смерті його батька [PERSON] як спадкоємця за законом і іншого порядку його встановлення немає, тому вимога про встановлення факту підлягає задоволенню. При цьому до вказаного висновку суд дійшов, виходячи не тільки з вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17 березня 2011 року (остаточне 17 червня 2011 року), в пункті 45 якого зазначено: «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства"). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі "Салман проти Туреччини")". Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Стаття 1218 Цивільного кодексу України передбачає, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно вимог частини першої статті 1220 Цивільного кодексу України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до статті 1258 Цивільного кодексу України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Стаття 1261 Цивільного кодексу України встановлює, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно частини другої статті 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Стаття 328 Цивільного кодексу України передбачає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності з положеннями статті 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У судовому засіданні судом достовірно встановлено, що позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем після смерті батька [PERSON], який помер [INFO], останній є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON], який помер [INFO] і який є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], проте оригінал свідоцтва про право власності на квартиру був втрачений, що є підставою для визнання у судовому порядку права власності за позивачем на нерухоме майно в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON]. Враховуючи вищевикладене, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту та визнання права власностіпідлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного, відповідно до статей 328, 392, 1216, 1218, 1220, 1258, 1261 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved