Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-02 00:00:00

10.07.2018 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про відібрання малолітніх дітей у матері без позбавлення її батьківських прав, посилаючись на те, що [PERSON], відповідач по справі є матір'ю дітей [PERSON] та [PERSON]. Батьком дітей є [PERSON]. Відповідач за місцем проживання по [ADDRESS] характеризується негативно, постійного місця роботи не має, схильна до вживання спиртних напоїв, на зауваження служби у справах дітей та сімї, сільського голови, медичного працівника не реагує. Діти мають зовнішні ознаки недогляду, низький рівень гігієни, не забезпечені необхідними умовами для проживання. [PERSON] відстає від ровесників у фізичному та розумовому розвитку. Від соціального супроводу відповідач відмовилася. За час перебування дітей в медичному закладі КНП Фастівської районної ради «Фастівський центр первинної медико-санітарної допомоги», мати не цікавилася їх життям та здоров'ям, ніякої матеріальної допомоги не надавала, що свідчить про байдужість щодо подальшої долі дітей, у зв'язку з чим позивач просить відібрати [PERSON] та [PERSON] від матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав та стягнути з неї аліменти в розмірі 1/3 частини її заробітку на утримання дітей до їх повноліття. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 20.07.2018 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила дітей не відбирати, вказувала, що буде змінювати своє відношення відносно своїх дітей та має намір працевлаштуватися. Представник третьої особи в судовому засіданні зазначила, що вони зі своєї сторони не раз повідомляли відповідачу про зміну свого відношення до діток однак, остання не реагує. В подальше судове засідання надала письмову заяву в якій просила слухати справу у її відсутність, позовні вимоги позивача підтримує. Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши письмові матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного. [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] видане 20.07.2010 року Відділом РАЦС Фастівського МРУЮ Київської області та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] видане 06.04.2012 року. Батько дітей є [PERSON]. Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17.09.2013 року з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання синів [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1/3 частини його заробітку, щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до їх повноліття. Відповідно до довідки виданої Фастівецькою сільською радою Фастівського району Київської області від 06.06.2018 року № 507, сімя [PERSON], яка проживає без реєстрації в [ADDRESS] складається із трьох осіб: [PERSON] - мати, [PERSON] - син та [PERSON] - син. З характеристики сільського голови Фастівецької сільської ради Фастівського району Київської області від 04.07.2018 року вбачається, що [PERSON] проживає в [ADDRESS]. Має двох дітей сина [PERSON] та сина [PERSON]. За місцем проживання [PERSON] характеризується негативно, постійного місця роботи не має, схильна до вживання алкогольних напоїв. Належної турботи і уваги вихованню дітей, як мати не приділяє, не може забезпечити нормальні житлово-побутові умови проживання. На сьогоднішній день [PERSON] не готова до того, щоб забезпечити належне матеріальне утримання і виховання своїх дітей. Згідно актів обстеження умов проживання, матеріально-побутових умов проживання від 04.01.2018 року, 22.03.2018 року, 06.06.2018 року 04.07.2018 року, за адресою [ADDRESS], комісією було встановлено, що в даному житловому будинку, який має дві житлові кімнати проживає чотири сімї в кількості чотирнадцяти осіб в тому числі за даною адресою проживають відповідач [PERSON] та її діти [PERSON] та [PERSON]. Для виховання та розвитку дітей умов не створено, діти не мають окремих спальних місць, не достатньо продуктів харчування та одягу. [PERSON] було рекомендовано переїхати на проживання у власне житло в м. Фастів та пройти її сину [PERSON] консультацію у дитячого психіатра. З виписки з історії хвороби виданої КНП Фастівської районної ради Фастівська центральна районна лікарня від 31.01.2018 року, вбачається, що [PERSON], перебував в дитячому відділенні КНП ФРР «Фастівської ЦРЛ» з 26.01.2018 року по 31.01.2018 року з діагнозом легкої розумової відсталості та лікарем рекомендовано консультація дитячого психіатра КОПНБ № 2. Спеціалістами Фастівського районного центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді здійснено початкову оцінку потреб родини [PERSON], за результатами здійсненої початкової оцінки потреб, родині надано соціальні послуги та запропоновано супровід. 23.04.2018 року відповідач подала заяву до директора Фастівського центру соціальної служби, якою відмовилася від соціального супроводу, а також зазначила, що свої проблеми може подолати самостійно. Рішенням Виконавчого комітету Фастівецької сільської ради Фастівського району Київської області від 04.07.2018 року № 8/1 визнано доцільним щодо відібрання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] від матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав, у зв'язку з виникненням безпосередньої загрози для життя та здоров'я малолітніх дітей та неналежним виконанням своїх батьківських обов'язків. Відповідно до ч.1 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч.1 ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із ч.1 ст.152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Частиною 4 ст.155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п.8 Постанови КМУ від 24.09.2008 року № 866 «Про питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини» визначено, що у разі, якщо виникла безпосередня загроза життю або здоров'ю дитини, орган опіки та піклування, якому стало відомо про це, приймає рішення про негайне відібрання дитини у батьків або осіб, які їх замінюють. Згідно ч.1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням, або Органу опіки та піклування. Позов про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав позивачем заявлено з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст.164 СК України, а саме ухилення матір»ю дитини від виконання своїх обов»язків по вихованню дитини. Відповідно до роз'яснень пунктів 16 і 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Суд має право вирішити питання про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав та передати органу опіки та піклування (якщо цього потребують інтереси дитини), без визначення при цьому конкретного закладу. При винесенні вказаного рішення суд враховує положення ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХХІІ від 27 лютого 1991 року, в яких зазначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. Суд вважає, що на даний час є підстави для відібрання дітей від відповідача, оскільки атмосфера в сім'ї неблагонадійна для їх розвитку, загрозлива для здоров'я та життя дітей, враховуючи їх вік і обставини поведінки відповідача, а тому позивачем доведено всі підстави для відібрання дітей від матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав. Разом з тим, обов'язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов'язання батьків, при цьому цей обов'язок покладається як на матір дитини так і на батька. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-XІІ) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. У відповідності зі ст.180 Сімейного Кодексу України та роз'яснення п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ, щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з вимогами ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини батьків, дочки, сина. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 та ч.2 ст. 183 Сімейного Кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з ч.4 ст. 170 СК України, при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Отже, оскільки відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, хоча повинна і є особою яка може надавати таку допомогу так, як є працездатного віку, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на користь Служби у справах дітей та сімї Фастівської РДА на утримання дітей в розмірі 1/3 частини її заробітку. Відповідно до статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Також з відповідача підлягає стягненню судовий збір за вимоги майнового та немайнового характеру в сумі 3524,00 грн. у відповідності до ст. 141 ЦПК України. Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місць суд допускає до негайного виконання відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України.

Outcome: approved