Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-07 00:00:00

30 червня 2020 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що на виконання покладених ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо призначення тимчасової державної допомоги дітям» від 08.09.05 р.№ 2853, на органи соціального захисту населення» управлінням соціального захисту населення виконкому Київської районної у м. Полтаві ради гр. [PERSON] на утримання сина [PERSON] 2015 р.н., було призначено тимчасову державну соціальну допомогу за період з 01.09.2016 р. по 31.01.2018 р. на загальну суму 7027 грн. 50 коп. на підставі вищевикладеного виплата даної допомоги була здійснена за період з 01.09.2016 р. по 31.01.2018 р. на суму 7027 грн. 50 коп. Згідно листа Київського відділу державної виконавчої служби у Полтавській області від 16.09.2019 р. № 49717 [PERSON] працює в Полтавському тампонажному управління ПАТ «Укрнафта» та проживає за адресою: [ADDRESS] . 21.10.2019 р. Управління направило на вищевказану адресу претензію з проханням повернути фактично виплачену допомогу. Відповідач свою провину визнав. 27.11.2019 р. між Управлінням та [PERSON] була укладена мирова угода про добровільне повернення коштів виплаченої допомоги взамін аліментів на протязі шести місяців. Кошти на рахунок Управління повернуто не було. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 06.07.2020 року було відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідно до ч. 2-6 ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). З огляду на предмет позову, зокрема, те що дана справа є малозначною справою і ціна позову не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, яка підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Обставини справи, що згідно ч. 3 ст. 274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку. Враховуючи викладене, суд вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами. Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ст.4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За вимогами ст. ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Пунктом 8 статті 181 Сімейного Кодексу україни, передбачено, якщо місце проживання батьків невідоме, або вони ухиляються від сплати аліментів, або не мають можливості утримувати дитину, дитині призначається тимчасова державна допомога з урахуванням матеріального стану сім`ї, у якій виховується дитина. Виплата тимчасової державної допомоги здійснюється за рахунок Державного бюджету України. Призначення та виплата державної допомоги дітям покладено, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо призначення тимчасової державної допомоги дітям» від 08.09.05 р. № 2853, на органи соціального захисту населення. Так, на виконання покладених вищевказаним Законом та прийнятою на виконання даного Закону Постановою Кабінету Міністрів України від 22.02.06 р. № 189 повноважень, управлінням соціального захисту населення виконкому Київської районної у м. Полтаві ради гр. [PERSON] на утримання сина [PERSON] 2015 р.н. було призначено тимчасову державну соціальну допомогу за період з 01.09.2016р. по 31.01.2018р. на загальну суму 7027 грн. 50 коп. а саме: 01.09.2016р. по 30.11.2016р.-368,40 грн. (помісячно); 01.12.2016р. по 28.02.2017р.-406,50 грн. (помісячно); 01.03.2017р. по 30.04.2017р.-406,50 грн.(помісячно); 01.05.2017р. по 31.08.2017р.-427,80 грн.(помісячно); 01.09.2017р. по 30.11.2017р.-427,80 грн.(помісячно); 01.12.2017р. по 28.02.2018р.-447,60 грн.(помісячно). 12.01.2018 року [PERSON] повідомила Управління, що в січні 2018 року отримала від свого колишнього чоловіка аліменти в розмірі 1298 грн. 68 коп. На підставі вищезазначеної заяви, рішенням Управління від 16.01.2018р. виплата тимчасової допомоги дітям батьки яких ухиляються від сплати аліментів не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме була припинена. На підставі вищевикладеного виплата даної допомоги була здійснена за період з 01.09.2016р. по 31.01.2018р. на суму 7027 грн. 50 коп. Відповідно до п.10 Постанови Кабінету Міністрів України від 22.06.06 р., виплата тимчасової допомоги припиняється у разі встановлення місця проживання особи або можливості утримувати дитину, яка зобов`язана сплачувати аліменти, а статтею 7 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо призначення тимчасової державної допомоги дітям» суми державної допомоги підлягають стягненню з платника аліментів до Державного бюджету. Пунктом 10 статті 181 Сімейного кодексу України передбачено, що суми наданої дитині тимчасової державної допомоги підлягають стягненню з платника аліментів до Державного бюджету України у судовому порядку. Тому, відповідно до п. 12 Постанови КМУ від 22.06.2006 р., якщо виникла можливість стягнення аліментів з одного з батьків, виявлено, що один з батьків може утримувати дитину або місце проживання (перебування) одного з батьків встановлено, у зв`язку з чим можливе стягнення з нього коштів на утримання дитини, орган соціального захисту населення звертається до суду із заявою про стягнення суми сплаченої тимчасової допомоги. Згідно листа Київського відділу державної виконавчої служби у Полтавській області від 16.09.2019р. № 49717 [PERSON] працює в Полтавському тампонажному управління ПАТ «Укрнафта» та проживає за адресою : [ADDRESS] . 21.10.2019р. № 08-09/8745 Управління направило на вищевказану адресу претензію з проханням повернути фактично виплачену допомогу. Відповідач свою провину визнав. 27.11.2019р. між Управлінням та [PERSON] була складена мирова угода про добровільне повернення коштів виплаченої допомоги взамін аліментів на протязі шести місяців. Відповідно до п. З Мирової угоди у разі пропущення платежу протягом 2 місяців поспіль справа буде передана до суду. Також [PERSON] був повідомлений ( пункт 5 ) що будь-які витрати , що виникатимуть у разі невиконання мирової угоди покладаються на Боржника. Не зважаючи на всі ці умови до цього часу кошти на рахунок Управління не повернуто. Утримання дитини являється, насамперед обов`язком її батьків. Держава несе субсидіарний (додатковий) обов`язок щодо надання дитині матеріального забезпечення. Позивач стверджує , що на день подання заяви, у провадження судів України або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішує спір , немає справи зі спору до цього ж Відповідача, про той же предмет і з тих же підстав, що і у зазначеній позовній заяві, і немає рішення цих органів з такого спору. Враховуючи те, що відповідач добровільно не сплатив кошти на утримання дитини, сплачені позивачем, суд вважає, що позов заявлено обґрунтовано, його було доведено протягом судового засідання, а тому він підлягає задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2102,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved