Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-11 00:00:00

22.02.2019 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що ним 04.04.2014 року було надано, відповідно до договору позики, [PERSON] позику в сумі 150 000 грн., що по курсу долара США становить 15 689,61 долар, вподальшому ним було надано додатково кошти [PERSON] в сумі 18 000 грн., що по курсу долара становить 1583 долари, строк повернення було погоджено до 04.10.2014 року, та відповідно [PERSON] написано розписку про отримання коштів. Зазначені кошти в строк відповідач не повернув, оригінал розписки ним втрачено. У Маловисківському відділі поліції ГУ НП в Кіровоградській області відкрито кримінальне провадження по факту заволодіння шахрайським способом коштів, в ході розслідування якого [PERSON] визнає факт отримання від нього коштів. Тому просить суд, стягнути з [PERSON] на свою користь за договором позики кошти в сумі 349 536 грн. 61 коп. та 86 622 грн 90 коп. інфляційних втрат, 300 000 грошового відшкодування моральної шкоди. В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позові. Представник відповідача позов не визнав, посилаючись на обставини викладені у відзиві. Крім того, зазначив, що оригінал розписки відсутній, а отже відсутні будь-які зобов"язання, докази на які вказує позивач, що містяться в матеріалах кримінального провадження не доводять факту укладення договору позики, тому просить відмовити в задоволенні позову та застосувати строк позовної давності. Вислухавши вступне слово сторін, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступні обставини. [PERSON] є інвалідом ІІІ групи, має на ураження опорно-рухового апарату та потребує лікування. З роздруківки ПриватБанку вбачається, що [PERSON] 25 травня 2014 року та 28 травня 2014 року здійснено переказ коштів в сумі 1000 грн. та 17 000 грн. [PERSON] . З роздруківок sms повідомлень вбачається, що протягом тривалого часу відбувалося спілкування між [PERSON] та [PERSON] з приводу повернення коштів та операційного втручання. З матеріалів кримінального провадження за № 12016120190000845 від 14.11.2016 року, досліджених в судовому засіданні вбачається, що на підставі заяви [PERSON] внесено відомості до ЄРДР за ч.1 ст. 190 КК України, оскільки [PERSON] 04.05.2014 року передав у борг знайомому [PERSON] кошти в сумі 197 000 грн і які по даний час не повернуто. В ході досудового розслідування допитано свідків та [PERSON] , до матеріалів кримінального провадження долучено подані письмові докази [PERSON] , а саме роздруківки з sms повідомлень з мобільного телефону, банківські роздруківки. Наразі досудове розслідування триває. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною першою статті 202 ЦК України, передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно приписів ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, згідно ч.1 ст. 1050 ЦК України. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, згідно ст. 81 ЦПК України. Позивачем на підтвердження факту укладення договору позики, не надано оригінал договору позики укладений між сторонами, в матеріалах кримінального провадження оригінал розписки відсутній. З пояснень позивача в судовому засіданні встановлено, що позивач не має оригіналу письмової розписки наданої [PERSON] про отримання коштів в борг. Матеріали кримінального провадження не підтверджують факт укладення договору позики між сторонами, а також факт передачі грошей. Відповідно до приписів ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Отже, позивачем не доведено в судовому засіданні ті обставини на які він вказує в позові, а тому судом не встановлено підстав для задоволення позову. Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Суд не вбачає підстав для застосування строку позовної давності, адже в матеріалах справи відсутні докази укладення договору позики, а тому не можливо встановити дату укладення договору, суму позики, дату повернення боргу, та відповідно день коли позивач дізнався про порушення свого права. За таких обставин, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed