Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що [INFO] помер її батько [PERSON] . За життя [PERSON] заповіту не залишив. Після його смерті позивач, як спадкоємець за законом прийняла спадщину, звернувшись до державної нотаріальної контори з відповідною заявою. Дружина спадкодавця та мати позивачки - [PERSON] відмовилась від прийняття спадщини на користь [PERSON] Мати спадкодавця [PERSON] померла [INFO] . До спадкового майна входить житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на який померлий за життя не оформив відповідних правовстановлюючих документів, що стало причиною відмови у видачі їй свідоцтва про право на спадщину. Просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Учасники справи в судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Олишівською селищною радою надано до суду заяву, в якій селищний голова повідомляє про визнання позову в повному обсязі та просить розглядати справу за відсутності представника селищної ради. [PERSON] надала до суду заяву, в якій повідомляє про визнання позову в повному обсязі та просить розглядати справу за її відсутності. Від в.о. завідуючої Куликівської районної державної нотаріальної контори Завалієвої В.В.надійшла заява про проведення судового засідання без її участі. Позовна заява надійшла до суду 20 лютого 2019 року. 20 лютого 2019 року заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, підготовче судове засідання призначено на 18 березня 2019 року та двічі відкладалось на 16 квітня 2019 року та на 10 травня 2019 року. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Безпосередньо дослідивши письмові докази у справі та матеріали спадкових справ № 50/2018, щодо майна померлого [INFO] року [PERSON] та № 40/2018, щодо майна померлої [INFO] року [PERSON] , наданих в.о. завідуючої Куликівської районної державної нотаріальної контори Завалієвою В.В., суд приходить до наступного. [PERSON] помер [INFO] (а.с. 6). Після його смерті відкрилася спадщина, до якої, зокрема, входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] . Згідно з довідкою виконкому Куликівської селищної ради Куликівського району Чернігівської області № 914 від 27.11.2018 року [PERSON] на день смерті [INFO] проживав за адресою: [ADDRESS] , разом з матір`ю - [PERSON] , дружиною [PERSON] , дочкою [PERSON] та падчеркою - [PERSON] (а.с.12). Згідно з інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) [PERSON] , який помер [INFO] , заповіту не залишив (а.с.80). Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Зі спадкової справи № 50/2018 вбачається, що 23 жовтня 2018 року позивач звернулася до Куликівської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом, яка відкрилася після смерті [PERSON] (а.с.67). Дружина спадкодавця [PERSON] надала до нотаріальної контори заяву, в якій відмовилася від належної частки у спадщині на користь позивачки (а.с.71). Мати спадкодавця - [PERSON] фактично прийняла спадщину за законом, так як проживала на момент смерті спадкодавця разом з ним та не подала до нотаріальної контори відмову від прийняття спадщини. Свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлого [PERSON] вона не отримувала. [PERSON] отримала три свідоцтва про право на спадщину за законом на 2/3 частини земельних ділянок, які належали [PERSON] (а.с.74-75). [PERSON] померла [INFO] . Зі спадкової справи № 40/2018 вбачається, що [PERSON] на день смерті [INFO] була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] , разом з невісткою - [PERSON] , онуками [PERSON] та [PERSON] (а.с.53). За життя [PERSON] залишила заповіт, яким земельну ділянку площею 3,22 га, що розташована на території Смолянської сільської ради Куликівського району Чернігівсько області заповіла - [PERSON] . Заповіт складений 26 листопада 2013 року, посвідчений секретарем виконкому Смолянської сільської ради Куликівського району Чернігівської області Ткаченко О.М., зареєстрований в реєстрі за № 25 (а.с. 56). [PERSON] та [PERSON] 14 вересня 2017 року уклали шлюб, внаслідок чого прізвище останньої було змінено на « [PERSON] » (а.с.60). 21 вересня 2018 року [PERSON] звернулася до Куликівської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом, яка відкрилася після смерті [PERSON] (а.с.52). [PERSON] отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом на три земельні ділянки, які належали померлій [PERSON] (а.с.60-61). 23 жовтня 2018 року [PERSON] звернулася до Куликівської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом, яка відкрилася після смерті [PERSON] (а.с.56). Син померлої [PERSON] надав до нотаріальної контори заяву, в якій відмовився від належної частки у спадщині на користь позивачки (а.с.58). [PERSON] отримала три свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частку у праві власності на земельні ділянки, які належали [PERSON] , який помер [INFO] , спадкоємцем на частину майна якого була його мати [PERSON] , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав (а.с.65-66). З повідомлення в.о. державного нотаріуса Куликівської районної державної нотаріальної контори Завалієвої В.В. від 12.02.2019 року вбачається, що позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю у спадкодавця документів, підтверджуючих право власності на вищевказане майно за померлим (а.с.17). Згідно з довідкою КП „Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації" ЧОР № 276 від 02.11.2018 року станом на 31 грудня 2012 року (згідно з даними інвентаризаційної справи) на будинок [ADDRESS] право власності не зареєстровано (а.с. 18). У технічному паспорті на спірний будинок вказано, що його побудовано у 1978 році (а.с. 20-22). У погосподарських книгах Смолянської сільської ради на 2001-2005, 2006-2010, 2011-2015, 2016-2020 роки вказано, що головою домогосподарства за адресою: [ADDRESS] , являється [PERSON] (а.с. 23-41). Відомостей щодо самочинного будівництва суду не надано. Надані суду докази суперечностей не містять та оцінюються судом як достовірні. Згідно зі ст. ст. 55, 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Порядок реєстрації нерухомості в Української СРСР регулювався Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, Міністерства комунального господарства Української РСР від 31.01.66 затвердженою Заступником Міністра комунального господарства Української РСР В.Романовим 31 січня 1966 р., яка втратила чинність 13.12.95. Відповідно до п. 6 зазначеної інструкції «Не підлягають реєстрації будинки та домоволодіння, які розташовані на територіях, що вилучені з віддання місцевих Рад депутатів трудящих постановами Уряду (на землях промислових підприємств, транспорту, Міністерства оборони СРСР та ін.). Не підлягають реєстрації також будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані». Тобто, якщо будинок було побудовано в сільській місцевості, він не підлягав державній реєстрації та на нього не виготовлялась документація про право власності. Згідно з положеннями ч.1 ст. 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, і щодо зазначених об`єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: 1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; 2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав. Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені об`єкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким об`єктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність. Судова практика, що склалась після зміни законодавства в частині реєстрації прав власності на нерухоме майно в сільській місцевості, стала на захист прав власників такого майна та їх спадкоємців. Так, згідно з Інформаційним листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та\\або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Такі випадки характерні для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок за спадкодавцем підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла. Суди обґрунтовано задовольняють позови спадкоємців про визнання за ними права власності на житловий будинок при поданні документів щодо права користування або права власності на земельну ділянку, на якій розташовано житловий будинок, висновку БТІ або сертифікату відповідності, виписки з погосподарської книги сільської ради щодо належності будинку, а також наявних рішень про видачу спадкодавцю свідоцтва про право власності на будинок, яке він не отримав. За таких умов, враховуючи, що будинок за адресою: [ADDRESS] було побудовано до 05.08.1992 року, але за життя [PERSON] не отримав правовстановлюючого документу на будинок, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON] та визнати за нею право власності на зазначений будинок з господарськими будівлями та спорудами. На підставі викладеного,

Outcome: approved