Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-12 00:00:00

Аляб»єва Н.А. звернулась до суду з позовом до відповідача в якому просила достроково розірвати договір оренди земельної ділянки укладеного між нею та ПП «Міловське». В обґрунтування позову зазначила, що на підставі державного акту про право приватної власності на землю серії Р2 № 754241 від 27.12.2002 року вона є власником земельної ділянки площею 4,2665 га. Реалізовуючи своє право власності у спосіб, передбачений законодавством, 18.05.2007 року вона уклала з ПП «Міловське» договір оренди земельної ділянки, на підставі якого в оренду на 10 років передана вищезазначена земельна ділянка. Також 18.05.2007 року були підписані акт визначення меж земельної ділянки в натурі та акт прийому-передачі земельної ділянки. Право оренди було зареєстровано у встановленому порядку. Цей договір є діючим на цей час. Відповідачем умови договору не виконувались, останній ніколи своєчасно та повністю не розраховувався з нею, орендна плата за користування земельною ділянкою становила 696,00 грн. на рік. Внаслідок порушення умов договору позивач не тільки не отримала повністю орендної плати за 8 років 5568 грн. та була позбавлена можливості своєчасно сплачувати прибутковий податок з одержаного доходу за надання земельної ділянки та податок на землю. У звязку з чим просить зазначений договір оренди з відповідачем достроково розірвати. В судове засідання позивач не з"явилася її інтереси за угодою про надання юридичної допомоги представляє [PERSON]. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила його задовольнити. Представники відповідача позов не визнали та просили відмовити у його задоволенні у повному обсязі. Як зазначили в письмових запереченнях та пояснили у судовому засіданні, всі умови передбачені договором оренди земельної ділянки б/н від 18.05.2007 виконуються сторонами в повному обсязі. Так, в 2007 році відповідач приступив до використання земельної ділянки лише після державної реєстрації договору, а оскільки врожай в 2007 році ними отримано не було, позивач отримала орендну плату за неповний 2007 рік у 2008 році. Зазаначили, що позивач отримувала орендну плату щорічно. Відповідач також щорічно замість позивача сплачував земельний податок. Жодних скарг та заперечень від позивача протягом 2007-2013 років не надходило. У 2014 році на адресу позивача був направлений лист з повідомленням про необхідність зявитися для отримання орендної плати, проте позивач не зявилася. Вважають, що будь-яких порушень умов договорів з їх боку допущено не було. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст.ст. 59, 60 того ж Кодексу доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши до суду належні та допустимі докази на їх підтвердження, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Судом встановлені обставини і визначені відповідні до них правовідносини. Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії Р2 № 754241 від 27.12.2002 року [PERSON]»євій Н.А. належить на праві приватної власності земельна ділянка, загальною площею 5,2565 га., з яких 4,2665 га. ріллі та 0,9900 га. пасовища, яка розташована на території Міловської сільської ради (а.с. 7). 18.05.2007 року між [PERSON]»євою Н.А. та ПП «Міловське» був укладений договір про оренду земельної ділянки без номеру, площею 4,2665 га., про що у Державному реєстрі земель 19.09.2007 року були вчинені записи № 040768300020 (а.с. 13-16). З вказаного договору вбачається, що орендна плата за користування земельною ділянкою вноситься орендарем у грошовій формі та розмірі 1,5 % від грошової нормативної оцінки земельної ділянки, і становить 696,00 грн. на рік. Як зазначила в судовому засіданні представник позивача орендну плату грошима позивач жодного разу не отримувала. Відповідачем в судовому засіданні були надані розрахунково-платіжні відомості за 2008-2013 роки відповідно до яких [PERSON]»єва Н.А. отримувала орендну плату в розмірі: за 2008 рік 595,00 грн., за 2009 рік 701,37 грн., за 2010 рік 705,50 грн., за 2012 рік 1309,00 грн., за 2013 рік 3400,00 грн. Представник позивача заперечувала факт підписання позивачем платіжних відомостей, наголошувала на тому, що з оригіналами відомостей ознайомитись позивачу не надавали змоги, у звязку з чим було заявлене клопотання про проведення судово-почеркознавчої експертизи. Згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи № 9436 від 18.12.2015 року підписи в розрахунково-платіжних відомостях за грудень 2008 року, жовтень 2009 року, за 2010 рік, від 21.12.2011 року, за листопад 2013 року виконані не [PERSON]»євою Н.А., а виконані іншою особою, а за 2012 рік виконаний позивачем (а.с. 149-170). Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі» іншими законами України і договором оренди землі (ч.1 ст. 6 Закону України «Про оренду землі»). Частиною 1 ст.32 Закону України «Про оренду землі», на вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду у разі невиконання сторонами обов»язків, передбачених ст..24,25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об»єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договору використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом та іншими законами України. Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно ст. 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. У разі систематичного невиконання орендарем обовязків, передбачених статтями 24, 25 Закону України «Про оренду землі» та умовами договору оренди земельної ділянки, несплати орендної плати в установлений договором строк позовні вимоги в частині розірвання договору оренди земельної ділянки підлягають задоволенню. Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 25 червня 2011 року по справі за № 6-17цс11. Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Враховуючи висновки вищевказаної судово-почеркознавчої експертизи, суд зазначає, що представниками відповідачів не надано жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували сплату орендної плати [PERSON]»євій Н.А. за використання належної їй земельної ділянки. За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог [PERSON]»євої Н.А. про розірвання договору оренди земельної ділянки від 18.05.2007 року, укладеного між [PERSON]»євою Н.А. та ПП «Міловське» в особі директора [PERSON], про що в державному реєстрі земель вчинено запис від 19.09.2007 року за № 040768300020. Понесені позивачем судові витрати, а саме: судовий збір 243,60 грн. та вартість експертизи 5636,40 грн., відповідно до ст. 88 ЦПК України, підлягають стягненню на її користь з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved