Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-21 00:00:00

В липні 2017 року позивачка [PERSON] звернулась до районного суду з позовною заявою з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, в якій просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за розпискою від 07.03.2017 року у розмірі 40 000,00 грн. - основного боргу; 2 169,86 грн. - 3% річних від суми заборгованості; 11 121,64 грн. - пеня за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, а всього 59 811,50 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 07 березня 2017 року позивач позичила відповідачеві на строк до 25 березня 2017 року 40 000,00 грн., про отримання зазначеної суми коштів відповідач склав розписку. Однак, позивачка неодноразово зверталась до відповідача з вимогою погасити борг, але відповідач грошей не повернув та під будь-яким приводом ухиляється від виконання свого зобов`язання. Провадження у справі відкрито ухвалою від 03.08.2017 р. Представником відповідача поданий відзив на позовну заяву, в яких сторона відповідача зазначає, що наприкінці лютого - початку березня 2017 року відповідач отримав замовлення на замір та виготовлення кухні за адресою: [ADDRESS] від невідомої особи на ім.»я Наталя. Вказує, що здійснивши замір, відповідач запропонував замовнику підписати договір та узгодити кошторис та інші деталі. Однак, до квартири зайшли декілька молодиків спортивної статури, занизивши двері, в руках одного був ніж, у іншого пістолет. Як стверджує відповідач, один з них був чоловік позивачки. Внаслідок застосування до відповідача фізичного тиску, погроз розправою, відповідач змушений був написати розписку про наявність боргу перед [PERSON] , при цьому ніяких грошей відповідач у позивачки не брав. Відповідно до п.9 розділу ХІІІ «Перехідні положення ЦПК України (2017 р.) розгляд даної справи підлягає за нормами ЦПК України (2017 р.), чинного з 15.12.2017 р. Справа розглянута в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі з підстав, зазначених в заяві, надав пояснення, аналогічні викладеним в позові обставинам, просив задовольнити позов та ухвалити відповідне рішення. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти позову в повному обсязі з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву, та просив відмовити в його задоволенні. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню за таких підстав. Судом встановлено, що 07 березня 2017 року позивачем було передано відповідачу, суму в розмірі 40 000,00 грн. Про отримання відповідачем даної суми від позивача [PERSON] власноручно написана розписка від 07.03.2017 року. Дані обставини підтверджені обома сторонами у справі та оригіналом вищевказаної розписки від 07.03.2017 р., наданої позивачем. Як вбачається з вищевказаної розписки, отримані від позивача кошти в розмірі 40,000 грн. відповідач зобов`язувався повернути до 25.03.2017 року. Представник відповідача стверджує, що вказані кошти відповідач не брав, а розписка була написана відповідачем під фізичним тиском, погрозою розправою чоловіка позивачки та іншого невідомого йому чоловіка. Перевіряючи доводи сторони позивача та заперечення сторони відповідача, суд виходить з того, що відповідно до вимог ст.11 ч.2 п.1 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори. Приписами ст.526 ЦК України визначено, що зобов`язання повинно виконуватися належним чином, згідно з умовами договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - згідно звичаїв ділового обороту або інших вимог, які завжди висуваються. ЗЗгідно зі ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій борг, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом або не слідує із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту. Статтею 530 ЦК України встановлено, що, якщо в зобов`язанні встановлений строк (дата) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (дату). Згідно ч.1 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним в момент учинення дій щодо передання предмета договору на основі попередньої домовленості (п.2 ч.1 ст.1046 ЦК). Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передання грошової суми позичальнику. Відповідно до чч.1 та 2 ст.207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що здійснений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю, розписка про отримання в борг коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної суми. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. За приписами ч.1 ст.1049 ЦК України визначено, що за договором позики, позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Як вбачається з розписки від 07.03.2017 р., відповідачем [PERSON] отримані від позивача [PERSON] у борг грошові кошти, даним документом відповідач зобов`язувався їх у встановлений в розписці строк. Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку, що правовідносини, що склались між позивачем та відповідачем, є правовідносинами за договором позики, і саме відповідач зобов`язаний повернути кошти позивачу. Заперечення відповідача про те, що він не брав кошти, а розписка була написана ним під фізичним тиском та погроз розправою, суд не приймає до уваги. Статтею 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Про отримання зазначених коштів від позивача відповідач склав відповідну розписку із зобов"язанням їх повернення до 25.03.2017 року, оригінал якої знаходиться в матеріалах справи. РРозписка від 07.03.2017 року складена особисто відповідачем та власноручно ним підписана, в судовому засіданні вказані обставини представниками відповідача не заперечувались. Розписка про отримання у борг грошових коштів відповідачем є документом, який виданий боржником кредитору, тобто позивачу, за договором позики, що підтверджує його укладення і умови цього договору, засвідчує отримання відповідачем від позивача певної грошової суми. Вищевказаний договір позики, укладений між сторонами, в судовому порядку не визнаний недійсним, на день розгляду справи є чинним, а тому суд не приймає до уваги заперечення відповідача про те, що дана розписка була написана під психологічним тиском. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. ООтже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладання договору позивачем наданий оригінал боргового документу. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У судовому засіданні достеменно встановлено, що відповідач у встановлений договором позики строк (до 25.03.2017 року) не повернув грошові кошти. Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку, що цивільні права позивача порушені, а тому підлягають захисту в судовому порядку. Враховуючи те, що відповідач не надав доказів на спростування доводів та доказів позивача, позивачем наданий суду оригінал боргового документу відповідача - розписки від 07.03.2017 р., то, таким чином, в судовому засіданні достовірно встановлено, що заборгованість відповідача перед позивачем на час розгляду справи складає у розмірі 59 811,50 грн., з яких: 40 000,00 (сорок тисяч) гривень 00 коп. - основного боргу, інфляційні збитки - 6 520,00 грн., 3% річних - 2 169,86 грн., розрахунок пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання - 11 121,64 грн. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки позов є обґрунтованим, його вимоги засновані на законі та знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 640,00 грн., що підтверджено квитанцією, яка міститься у матеріалах справи, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 11, 526, 527, 530, 625, 1046, 1048 ЦК України,

Outcome: approved