Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-06 00:00:00

[PERSON] звернулась до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що остання перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем у справі в період часу з 25.04.2012 року по 30.04.2014 року. Від шлюбу сторони у справі мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини. [PERSON] аліменти самостійно не сплачує, не цікавиться життям дитини, не телефонує, не виявляє бажання спілкуватися з сином, не приймає участі у його вихованні. 28.02.2017 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON]. Між [PERSON] та сином позивача склалися добрі родинні відносини. Неповнолітній [PERSON] вважає [PERSON] своїм батьком. [PERSON] має намір усиновити [PERSON] в подальшому, що відповідає інтересам дитини у вихованні в повній родині. Враховуючи те, що відповідач у справі жодним чином не був позбавлений можливості приймати участі у вихованні дитини, позивач не чинила будь-яких перешкод у спілкування батька з дитиною, однак [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов'язків, [PERSON] змушена звернутися до суду з цим позовом. В ході розгляду справи судом частково задоволено заяву позивача про виклик та допит свідків в частині виклику в судове засідання для допиту в якості свідків [PERSON] та [PERSON] При цьому, у задоволенні клопотання про виклик та допит свідка [PERSON], судом відмовлено. Так, відмовляючи у задоволенні клопотання в цій частині суд виходив з того, що [PERSON] перебувала в залі судового засідання під час підготовчого засідання у цій справі, що у відповідності до ч. 2 ст. 230 ЦПК України, унеможливлює її допит в якості свідка. Також, судом задоволено заяву представника відповідача [PERSON] про виклик та допит свідків [PERSON] та [PERSON] В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд їх задовольнити. Представники відповідача [PERSON] та [PERSON] заперечували проти задоволення позовних вимог [PERSON], просили суд відмовити у їх задоволенні та пояснили, що [PERSON] з 2015 року не спілкується з дитиною та не приймає участі у вихованні сини, оскільки перебуває на заробітках за межами країни. Також, зазначили, що аліменти на утримання дитини відповідач сплачує регулярно, а тому на думку останніх, підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав відсутні. Представник третьої особи 1 до зали судового засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи 2 до зали судового засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. 23.11.2018 року на адресу суду від представника РА ЗМР по Комунарському району як орган опіки та піклування надійшов висновок про роз'яснення спору про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON]. Крім того, 07.12.2018 року на адресу суду від представника третьої особи 2 надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, в якій остання просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] Допитана в судовому засіданні у якості свідка зі сторони позивача [PERSON] пояснила, що є колегою по роботі позивача та знайомі з останньою приблизно рік. Також, свідок повідомила, що [PERSON] добросовісно виконує свої материнські обв'язки. Неповнолітній [PERSON] біологічного батька не згадує. Батьком називає другого чоловіка позивача [PERSON] При цьому, [PERSON] зазначила, що ніколи не чула, щоб [PERSON] перешкоджала [PERSON] у спілкуванні з дитиною. В судовому засіданні свідок зі сторони позивача [PERSON] повідомила, що знайома з позивачем з вересня 2016 року, оскільки їх діти разом відвідують дитячий заклад. Крім того, [PERSON] повідомила, що біологічного батька дитини та його родичів жодного разу не бачила. Проте, бачила другого чоловіка [PERSON] - [PERSON], який неодноразово забирав дитину разом із дитячого садочка. Свідок зі сторони відповідача [PERSON] пояснила, що є сусідкою матері та представника відповідача - [PERSON] Також, [PERSON] пояснила, що бачила, як [PERSON] спілкувалась з внуком та несла до нього пакунки. Була свідком спілкування [PERSON] з батьком через програму «Skype». Останній раз бачила [PERSON] (відповідача) приблизно 2-3 роки потому влітку. Допитана в судовому засіданні свідок зі сторони відповідача [PERSON] повідомила суд про те, що бачила, як [PERSON] особисто спілкувався з дитиною в 2013 році, 2014 році та у 2016 році. Потім продовжив спілкування через інтернет. Влітку 2016 року в останнє спілкувався з дитиною. Крім того, зазначила, що батько спілкується з дитиною раз в півроку. Заслухавши пояснення позивача, представників сторін та свідків, розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, судом встановлені наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Частиною 4 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30.04.2014 року у цивільній справі №333/1668/14-ц встановлено, що 25.04.2012 року між [PERSON] та [PERSON] Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів було зроблено актовий запис за № 60. Зазначеним вище заочним рішенням, яке набуло законної сили 13.05.2014 року (а.с. 16), шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Статтею 51 Конституції України унормовано, що батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України (далі за текстом - СК України), батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини (ч. 1). Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ч. 2). Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя (ч. 3). Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Судом встановлено, що сторони у справі є батьками неповнолітнього - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження від 21.08.2014 року серії [NUMBER], актовий запис № 404 (а.с. 17). Заочним рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 19.02.2015 року у справі № 332/332/15-ц, яке набуло законної сили 03.03.2015 року (а.с.172), позовні вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] аліментів задоволено. Згідно з вказаним рішенням з [PERSON] на користь позивача стягнуто аліменти на утримання малолітнього сина - [PERSON], [INFO] в розмірі 1 032 грн. та аліменти на утримання позивача до досягнення дитиною трирічного віку у розмірі 1 218 грн. 28.02.2017 року між [PERSON] та [PERSON] ([PERSON]) [PERSON] зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], актовий запис № 128 (а.с. 18). Статтею 151 СК України визначено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини (ч. 1). Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам (ч. 2). Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства (ч. 3). Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, однією з підстав позбавлення батьківських прав визначено ухилення батьків від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно з ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має, зокрема, один з батьків. Як вбачається з довідок про реєстрацію місця проживання особи від 14.05.2018 року за №№04-26/2-5163, 04-26/2-5164 (а.с. 14-15), малолітній [PERSON], [INFO], зареєстрований та фактично проживає з матір'ю - [PERSON], [INFO]. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року № 3, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктом 16 цієї ж постанови передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Зазначені факти як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Із змісту позовної заяви слідує, що батько дитини - [PERSON], [INFO], не цікавиться життям сина - [PERSON], не виявляє бажання спілкуватися з дитиною та приймати участі у його виконанні. Факт ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов'язків відносно малолітнього [PERSON], [INFO], підтверджується дослідженими в судовому засідання наступними письмовими доказами. Так, розпорядженням голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району від 07.07.2015 року №232р. встановлено графік спілкування батька, [PERSON] з малолітнім сином [PERSON], [INFO] щосереди, а також в день його народження (11 серпня), Новий рік, Різдво та Пасху по 3 години за попередньою домовленістю між батьками та в присутності матері - гр. [PERSON] (а.с. 13). Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05.04.2018 року у справі № 333/6772/17 позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за кордон задоволено. Згідно з вказаним рішенням позивачу надано дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України до Мексиканських Сполучених Штатів неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу батька дитини - [PERSON], в період з 15.01.2018 року по 31.05.2018 року. Також, за змістом вказаного рішення судом встановлено, що [PERSON] не має можливості отримати згоду відповідача ([PERSON]) на виїзд дитини за кордон з метою відпочинку та оздоровлення, оскільки останній місце свого фактичного постійного проживання позивачу не повідомляє та ухиляється від спілкування з останньою (а.с. 74-75). Відповідно до довідки від 18.05.2018 року, виданої лікарем КУ «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 4» [PERSON], [PERSON], [INFO], спостерігається в КУ «ЦПМСД №4» від народження. Догляд за дитиною від народження і по теперішній час здійснює мати. [PERSON], який був зареєстрований як батько дитини, участі у вихованні, лікуванні та догляду не приймає. На прийом в дитячу поліклініку КУ «ЦПМСД» завжди приходила мати. Вказаний як батько [PERSON] поліклініку ніколи не відвідував (а.с. 10). Також, з матеріалів справи слідує, що [PERSON], [INFO], відвідує секцію з футболу (ФК «Титан-Металург») комунальної установи «Заводський районний фізкультурно-спортивний комплекс» з 10.05.2017 року, що підтверджується довідкою від 18.05.2018 року №128, виданою директором КУ «Заводський районний фізкультурно-спортивний комплекс» Запорізької МР. Згідно з вказаної вище довідки, при прийомі дитини до секції з футболу батько [PERSON] не був присутній та не брав участі у вихованні дитини, не приводив та не забирав [PERSON] з секції по футболу, жодного разу батько не з'являвся у приміщені футбольного закладу, не брав участі у заходах, які проводились ФК «Титан-Металург» (а.с. 11). Відповідно до довідки від 30.05.2018 року б/н, виданою директором дитячого розвиваючого центру Єврейський громадський центр «Мазаль ТОВ» імені Макса Гранта, [PERSON], [INFO], відвідує групу дитячого розвитку «Почемучки» з 01.09.2016 року. При прийомі дитини до групи дитячого розвитку «Почемучки» батько [PERSON] не був присутнім та не брав участі у вихованні дитини, не приходив та не забирав дитину з групи дитячого розвитку, жодного разу батько дитини не з'являвся у приміщені центру, не брав участі у заходах, які проводились педагогами дитячого центру (а.с. 9). Як вбачається з довідки, виданої за підписом завідувачем дитячого навчального закладу № 256, [PERSON], [INFO], відвідує дитячий садок №256 з 12.09.2016 року. При прийомі в дитячий садок батько - [PERSON] не був присутній. В книзі «Прибуття дітей до дитячого закладу» [PERSON] був зареєстрований як батько дитини. [PERSON] не брав участі у вихованні дитини, не відвідував батьківські збори, не приводив та не забирав дитину, не брав участі у заходах, які проводив дитячий садок разом з батьками (а.с. 12). З наявних в матеріалах справи розрахунків заборгованості по аліментам від 23.03.2018 р. (а.с. 36), від 08.05.2018 р. (а.с. 7) та від 17.07.2018 року (а.с. 34), за підписом державного виконавця Комунарського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ в Запорізькій області, [PERSON] станом на 28.02.2018 р., 30.04.2018 р. та 30.06.2018 року мав загальну заборгованість зі сплати аліментів в сумі 3 883,61 грн., 5 947,61 грн. та 8 011,61 грн. відповідно. Згідно з актом обстеження умов проживання від 28.08.2018 року, складеного членами комісії відділу по Заводському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, квартира за адресою: [ADDRESS], в якій проживають [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], має добрі санітарно-гігієнічні умови, в квартирі чисто та придбано, речі впорядковані. Для виховання, розвитку та проживання дитини створені такі умови: є окрема кімната, спальне місце, багато іграшок, розвиваючих ігор, є одяг, взуття, речі, продукти харчування. Стосунки в родині доброзичливі. Проведеною бесідою з матір'ю [PERSON] встановлено, що батько дитини [PERSON] тривалий час не займається вихованням малолітнього сина, не спілкується з ним, не цікавиться його життям та здоров'ям, тому вона звернулась до суду з питанням позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 51). Відповідно до характеристики від 31.10.2018 року № 209, виданої в.о. директора КУ «Заводський районний фізкультурно-спортивний комплекс», [PERSON], [INFO], працює тренером-викладачем з бодібілдингу з січня 2018 року. [PERSON] зарекомендувала себе як висококваліфікований викладач, що володіє сучасними педагогічними технологіями, має достатній рівень професійних знань, значний досвід викладацької діяльності, компетентність фахівця, постійно працює над собою з метою самовдосконалення. [PERSON] використовує в начальному процесі сучасні інноваційні технології навчання. Багато часу приділяє виховній роботі. Вміє знаходити найбільш важливі сучасні методики у виховній роботі, які використовує у своїй роботі. Організовує тренувальні заняття, змагання, взаємодію між спортсменами. До роботи ставиться серйозно і відповідально. Постійно підвищує свій професійний рівень. Визначається загальною культурою. Спокійна, ввічлива, доброзичлива у відношеннях з колегами та вихованцями, порядна, вимоглива до себе, принципова. Користується повагою співробітників та вихованців (а.с. 145). Також, із змісту характеристики на вихованця дошкільного навчального закладу (ясел-садка) № 256 «Пролісок» від 29.11.2018 року за підписом практичного психолога та в.о. завідувача, вбачається, що [PERSON], [INFO], проживає і виховується у неповній сім'ї, яка складається з мами [PERSON] та самого [PERSON]. Вихованням дитини займається мама. Контакт вихователів з [PERSON] встановлений, вона завжди приймає активну участь у вихованому процесі і житті групи. Батько [PERSON] у виховному процесі і житті групи участі не приймає. За весь час перебування хлопчика у дитячому садку, [PERSON] зрідка згадував про батька, лише тоді, коли у дитини питали про нього. Хлопчик емоційно не реагує при згадуванні батька. За весь час відвідування дитиною дитячого садка батько ніколи не приходив. [PERSON] займається лише мама (а.с. 146). Факт неналежного виконання [PERSON] батьківських обов'язків відносно малолітнього [PERSON], [INFO], підтверджується показаннями свідків [PERSON] та [PERSON], які були допитані в судовому засіданні та попереджені судом про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань. При цьому, із наданих в судовому засіданні показань свідків [PERSON] та [PERSON] слідує, що останнє спілкування батька ([PERSON]) із сином [PERSON] відбувалось приблизно рік-півтора роки потому через мережу інтернет SKYPE. При розгляді справи по суті спору судом прийнято до уваги, що станом на 31.10.2018 р., тобто в період розгляду цієї справи в суді, відповідач повністю погасив заборгованість по сплаті аліментів, що підтверджується розрахунком заборгованості по аліментам від 31.10.2018 року (а.с. 111). Крім того, представниками відповідача до матеріалів справи в якості доказів сплати [PERSON] аліментів на утримання малолітнього [PERSON] додано розписки [PERSON] про отримання від [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина від 14.03.2015 року на суму 4 000 грн. (а.с. 170), від 10.08.2015 року на суму 2 500 грн. (а.с. 169), від 15.12.2015 року на суму 7 000 грн. (а.с. 167), від 14.12.2016 року на суму 29 100 грн. (а.с. 168), від 13.01.2017 року на суму 2 000 грн. (а.с. 165), а також копії квитанцій від 06.05.2015 року на суму 3 038 грн., від 23.06.2015 року на суму 1 321 грн. (а.с. 164), від 27.03.2015 року на суму 3 038 грн. (а.с. 163), від 27.07.2017 року на суму 8 000 грн., від 03.11.2018 року на суму 11 000 грн., квитанція на суму 2 300 грн. (а.с. 162), від 13.09.2018 року на суму від 11 000 грн., від 19.10.2018 року на суму 3 045 грн. (а.с. 161), копія поштового повідомлення від 18.10.2018 року про отримання [PERSON] коштів у розмірі 11 000 грн. (а.с. 76). Разом з тим, розглянувши наведені вище докази надані представниками відповідача, суд виходить з того, шо підставою заявлених вимог у цій справі є ухилення батька ([PERSON]) від виховання своєї дитини та свідоме нехтування останнім своїми батьківськими обов'язками, а не неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань зі сплати аліментів, що встановлені рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 19.02.2015 року у справі № 332/332/15-ц. Так, суд вважає, що сплата аліментів на утримання дитини не є єдиним обов'язком, який повинен виконувати [PERSON], як батько по відношенню до своєї малолітньої дитини - [PERSON] Додані представниками відповідача до матеріалів справи скріншоти переписки жодним чином не підтверджують факт належного виховання [PERSON] свого сина - [PERSON], а тому не приймаються судом до уваги. Також, суд виходить з того, що із змісту вказаних скріншотів не можливо ідентифікувати осіб, що ведуть переписку за цими скріншотами (а.с. 77 - 80). Крім того, із долучених представниками відповідача фотокарток із зображенням [PERSON] разом із [PERSON] та наданими [PERSON] (представником відповідача) поясненнями вбачається, що останнє спілкування батька з дитиною (не через мережу інтернет) відбувалось у 2015 році (а.с. 81-87). Даний факт не заперечувався сторонами в ході розгляду цієї справи. Також, в ході розгляду справи судом прийняті до уваги пояснення позивача, за змістом яких в період з 01.06.2018 р., тобто з дати звернення останньої з цим позовом до суду по 07.12.2018 р. (по день ухвалення рішення по суті спору у цій справі), відповідач - [PERSON] жодним чином не намагався зв'язатись з позивачем особисто з метою мирного врегулювання спору та належного виконання своїх батьківських обов'язків щодо виховання малолітнього [PERSON] В матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження порушення позивачем, встановленого розпорядженням голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району від 07.07.2015 року №232р. (а.с. 13) графіку спілкування батька, [PERSON] з малолітнім сином [PERSON]. Відповідно до ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов'язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (ч. 4). Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5). Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6). Згідно з висновком районної адміністрації Запорізької МР по Комунарському району від 08.11.2018 року №1995/01-32/05 «Щодо роз'яснення спору про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON], [INFO]» комісією з питань захисту прав дитини встановлено, що відповідач у справі з 2012 року та по цей час мешкає в Російській Федерації. Останній заперечує проти позбавлення його батьківських прав, бажає приймати участь у вихованні сина. Планує в грудні-січні 2018-2019 року приїхати на постійне місце проживання та повноцінно займатися дитиною. Під час приїзду в м. Запоріжжя спілкувався з дитиною, в 2015 році бачив дитину в останнє, також спілкувався по скайпу, коли дитина була у його матері, з літа 2017 року позивач дитину бабусі [PERSON] не дає. У зв'язку з тим, що позивач під час тимчасового перебування відповідача у м. Запоріжжі перешкоджала спілкуванню з сином, в липні 2015 року [PERSON] звертався до органу опіки та піклування Заводського району м. Запоріжжя про встановлення графіку спілкування, про що було прийнято відповідне розпорядження від 07.07.2015 року №232р. відповідач аліменти на утримання сина сплачує, станом на 31.10.2018 року заборгованість відсутня. Враховуючи викладене, бажання батька опікуватись дитиною, а також те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, комісія дійшла висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 126). Статтею 89 ЦПК України унормовано, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1). Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ч. 2). Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. 3). Розглянувши наведений вище висновок районної адміністрації Запорізької МР по Комунарському району від 08.11.2018 року №1995/01-32/05 судом встановлено, що останній складено за відсутності батька дитини - [PERSON] та без надання останнім особистих пояснень з приводу предмету спору. Також, із висновку вбачається, що зазначення комісією у висновку про бажання батька спілкуватись з дитиною ґрунтувалось лише на проведеної бесіди з бабусею дитини по лінії батька - [PERSON]. За таких обставин, оскільки висновок засідання комісії районної адміністрації ЗМР по Комунарському району як органу опіки та піклування від 08.11.2018 року №1995/01-32/05 не містить достатнього обґрунтування щодо прийнятого рішення, складений без особистої участі батька дитини - [PERSON], надання останнім особистих пояснень та без обстеження умов проживання дитини, суд не погоджується із зазначеним висновком органу опіки та піклування, як з недостатньо обґрунтованим. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Таким чином, дослідивши в судовому засіданні наявні в матеріалах цієї справи докази у їх сукупності, заслухавши пояснення позивача, представників сторін у справі та свідків, суд приходить до висновку, що будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що [PERSON] (окрім сплати аліментів) дійсно піклується про фізичний і духовний розвиток своєї малолітньої дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя, забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, надає дитині доступ до культурних та інших духовних цінностей, сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, виявляє інтерес до її внутрішнього світу матеріали цієї справи не містять. З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], є обґрунтованими, підтвердженими зібраними у справі доказами, а тому задовольняються судом. Також, судом роз'яснюється [PERSON], що у відповідності до норм ч. 1 ст. 169 СК України, останній має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір в розмірі 704,8 грн. судом покладається на відповідача.

Outcome: approved