overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-12 00:00:00

24 листопада 2014 року [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивач зазначила, що 02 березня 1994 року вона зареєстрував шлюб з відповідачем [PERSON] в Лабушненській сільській раді Кодимського району Одеської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 03. Від спільного життя народилися діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося із-за різниці в поглядах на життя. Шлюбні відносини припинили, стосунки відновлювати не збираються, любов та повага між ними відсутні. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, надала суду заяву якою просить справу слухати в її відсутність, позов підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення від 23 грудня 2014 року та від 06.01.2015 року. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Сторони перебували у шлюбі з 02 березня 1994 року, але шлюбні відносини припинили у зв'язку з непорозуміннями, підстав для примирення суд не вбачає, сім'я розпалася остаточно. Стосунки відновлювати не збираються, любов та повага між ними відсутні. Шлюб розривають вперше. Суд приходить до висновку, що збереження сім'ї є неможливим. Згідно ст.112 СК України „Суд постановляє рішення про розірвання шлюб, якщо буде встановлено та з'ясовано фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них". Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

24 листопада 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, яким просила про стягнення аліментів у розмірі 1/4 частки доходу відповідача на утримання доньки [PERSON], [INFO], через ненадання ним допомоги матеріального забезпечення у добровільному порядку. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала. Відповідач позовні вимоги визнав. Пояснив, що батьківство стосовно доньки визнав у добровільному порядку. За окремого проживання з дитиною допомогу надає за можливості. Інші утриманці у нього відсутні. Стан здоров"я має задовільний. Джерелом матеріального забезпечення для його слугують тимчасові заробітки та допомога батьків. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, суд встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Сторони по справі є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується записами даних про батьків у свідоцтві про народження серії І-ФП №257420, виданому повторно 24 листопада 2016 року за актовим записом №13, місце реєстрації Виконавчий комітет Нововасилівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області (а.с.4). Визнання відповідачем батьківства у добровільному порядку підтверджується копією актового запису про народження та повним витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження дитини (а.с.16-18). Дитина проживає з матір'ю в с.Новокондакове Снігурівського району Миколаївської області, згідно представленої довідки виконавчого комітету Нововасилівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області за №1391 від 24 листопада 2016 року (а.с.5). Батьки дитини у суді визнали обставину не досягнення домовленості про утримання дитини за роздільного проживання. Між сторонами по справі мають місце сімейні правовідносини щодо обов'язку батьків на утримання дітей до досягнення ними повноліття, визначеного ст.180 СК України. Згідно ст.181 СК України одним із способів виконання батьками обов'язку утримувати дитину є стягнення аліментів за рішенням суду, у тому числі у частці від доходу одного з батьків. На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження. Визначаючи розмір стягнення, в порядку ст.182 СК України, суд враховує задовільний стан здоров'я дитини та її матеріальне становище за надання утримання лише матір'ю, відсутність у дівчинки власного майна, положення відповідача, який є працездатним, не має інших утриманців. Відповідач не повідомив суду про інші обставини, які б могли вплинути на рішення про визначення іншого розміру стягнення. Суд приходить висновку про обґрунтованість визначення розміру аліментів у частці заробітку (доходу) батька, відповідно положень ст.183 СК України, а саме стягнення 1/4 частки його заробітку (доходу), починаючи з дати звернення позивачки до суду з позовом. Суд ухвалює про стягнення з відповідача судового збору у порядку ст.ст.79,88 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-12 00:00:00

24 листопада 2016року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання, особи такою, що втратив право на користування житловим приміщенням і свої доводи обґрунтовує тим, що він 09.09. 2015 року купив квартиру [ADDRESS] у [PERSON] від імені якого на підставі довіреності посвідченої 11.07.2014 року діяла його сестра. З 09.09.2015 року власником житла є позивач. Відповідач у серпні 2104 року разом з родиною виїхали на постійне місце проживання до Росії, але з реєстрації не знявся, особистих речей, іншого майна відповідача в квартирі немає. Добровільно відповідач не бажає знятися з реєстрації, тому він змушений звернутися до суду. Позивач до судового засідання не з'явився, але надав заяву слухати справу без його участі, на позовних вимогах наполягає. Відповідач у зал суду не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги визнає. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 2 ст. 405 Житлового кодексу України, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення понад одного року. Так, у судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав. /а.с.7/. У вище вказаній квартирі зареєстрований [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою директора ВП " Домоуправління № 2 від 04.09.2015 року за № 447./а.с.11/. Аналізуючи викладене, суд вважає, що відповідач втратив право на користування житловим приміщенням, оскільки не мешкає у зазначеному будинку понад одного року. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

24 лютого 2014 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. У заяві вона посилається на те, що вона має у власності земельну ділянку площею 8, 51 га, розташовану в межах території Порічанської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області, передану їй для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, право власності на яку посвідчено Державним актом на право власності на земельну ділянку серії МК № 086411, виданий 01 вересня 2004 року на підставі розпорядження Веселинівської районної державної адміністрації № 499-р від 10 серпня 2004 року. На теперішній час заявниця має намір передати вищевказану земельну ділянку в оренду. Однак під час прийняття рішення стосовно надання вищевказаної земельної ділянки в оренду було виявлено, що в Державному акті на право власності на земельну ділянку серії МК № 086411 від 01 вересня 2004 року прізвище заявниці вказано як [PERSON], що не відповідає паспортним даним заявниці [PERSON]. Наявні розбіжності перешкоджають заявниці довести факт належності їй вищевказаного Державного акту на право власності на земельну ділянку, а тому вона вимушена звернутися до суду. В судове засідання заявниця [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явилися, представник надав суду заяву якою просить справу слухати в його відсутність, заяву заявниці підтримує в повному обсязі та з підстав зазначених в заяві. Представник заінтересованої особи відділу Держземаганства у Веселинівському районі Миколаївської області в судове засідання не з`явився, надав суду заяву якою просить справу слухати в його відсутність. Відповідно до ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема п. 6 вказаної статті передбачає встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Частиною 2 п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року „Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" зазначено, що на підставі п. 6 ст. 273 ЦПК України (п. 6 ч. 1 ст. 256 в редакції від 18.03.2004 року) суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу. Дослідивши матеріали справи, а саме: 1. копію державного акту на право власності на земельну ділянку серії МК № 086411, виданий 01 вересня 2004 року Веселинівською районною державною адміністрацією Миколаївської області за № 01040101598 на ім`я [PERSON] 2. копію свідоцтва про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON], серії [NUMBER], виданого виконавчим комітетом Заводівської сільської ради Березівського району Одеської області 06 червня 2000 року; 3. копію відповіді відділу Держземагенства у Веселинівському районі Миколаївської області від 08 січня 2014 року; 2. копію паспорта громадянина України серії [NUMBER], виданого Березівським ГУ МВС України в Одеській області 14.08.2009 року на ім`я [PERSON] та інші матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, а факт належності правовстановлюючого документу, встановленим. На підставі викладеного, згідно ст. ст. 256, 259 ЦПК України, суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

24 лютого 2014 року позивач [PERSON] звернулась до Краснокутського районного суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, але в даний час разом не проживають. Від цього шлюбу мають одну неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. На даний час дитина знаходиться на повному утриманні позивача, в зв'язку з чим за захистом інтересів неповнолітньої дитини позивач звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини. Позивач [PERSON] в попереднє судове засідання не з'явилася, однак надала суду заяву про підтримання позовних вимог. Відповідач [PERSON] в попереднє судове засідання не з'явився, однак надав суду заяву про визнання позову та про слухання справи у його відсутність. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 ЦПК України, згідно якої у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши письмові докази та матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що дійсно сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданого 04 липня 2003 року Олексіївською сільською радою Краснокутського району Харківської області. Від цього шлюбу мають одну неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Згідно свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER], виданого 03 липня 2012 року Олексіївською сільською радою Краснокутського Харківської області, батьками дитини записані [PERSON] та [PERSON]. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище відповідача [PERSON], а також те, що стягнень за іншими виконавчими листами у нього немає. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В силу ч.2 ст. 182 СК України мінімальний розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього Кодексу. Позивачка відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України „Про судовий збір" від 08.07.2011 року звільнена від сплати судового збору, а тому згідно з ч.3 ст.88 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 243,60 грн. Поряд з тим, згідно з положеннями п.1 ч.1 ст.367 Цивільного процесуального кодексу України, суд допускає негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-31 00:00:00

24 січня 2009 року сторони зареєстрували шлюб в Кошаринецькій сільській раді Бершадського району Вінницької області (актовий запис № 01). Від шлюбу мають двох неповнолітніх доньок [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. На обґрунтування своїх позовних вимог позивачка в позовній заяві вказує, що причиною, яка спонукала її звернутись до суду з позовом про розірвання шлюбу є те, що подружнє життя у них з відповідачем не склалося, так як вони різні за звичками та характером люди, що призвело до розпаду сім'ї. Оскільки їх шлюб носить лише формальних характер просить розірвати укладений між ними шлюб. Спір по майні у сторін відсутній. Від позивачки надійшла заява, в якій вона підтримує позов і просить розглянути справу у її відсутність. Від відповідача надійшла заява, в якій він визнає позов і просить розглянути справу у його відсутність. Дослідивши матеріали справи та усі зібрані по справі докази, давши їм оцінку в сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 24.01.2009 року сторони уклали шлюб, який зареєстровано в Кошаринецькій сільській раді Бершадського району Вінницької області (актовий запис № 01), що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим 24.01.2009 року Кошаринецькою сільською радою Бершадського району Вінницької області . Судом з'ясовано, що сторони наміру зберегти сім"ю не мають, оскільки не підтримують шлюбних стосунків, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти його розірвання, що свідчить про те, що їх сім'я розпалася і зберегти її неможливо. Виниклі правовідносини регулюються ст. ст. 104, 105, 110, 112, 113 СК України, відповідно до яких шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню: шлюб між сторонами має бути розірваний, оскільки судом встановлено, що спільне життя між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] не склалось, були припиненні шлюбно-сімейні відносини, відсутнє бажання проживати надалі однією сім'єю, а тому подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, що має істотне значення. За змістом ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до вимог ч. 8 ст. 235 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Позивачка бажання змінити своє прізвище після розлучення не виявила. На підставі ст.ст.110,112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-01 00:00:00

24 січня 2014 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом в якому просила розірвати шлюб укладений 16.10.1982 року з відповідачем [PERSON]. Позивачка в судове засідання не з'явилась, однак надала суду заяву, в якій просила суд розглядати справу без її участі, свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач направив до суду заяву в якій вказав, що не заперечує проти задоволення позовних вимог позивачки та просить справу слухати за його відсутності в судовому засіданні. Згідно положень ст.174 ЦПК України в разі визнання позову відповідачем, суд, за наявності законних підстав постановляє рішення про задоволення позву. Суд, дослідивши матеріали справи, на підставі ст.ст.110,112 Сімейного кодексу України вважає позов обґрунтованим і підлягаючим задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що позивачка знаходиться у зареєстрованому шлюбі з 16.10.1982 року, згідно свідоцтва про укладення шлюбу, виданого Ваганічеською сільською радою, Городнянського району, Чернігівської області, актовий запис № 5, від якого народилася дитина - [PERSON], [INFO]. Спільне життя між сторонами не склалося, виникли постійні сварки із-за різних поглядів на життя. Сторони припинили шлюбні відносини, хоча і проживають разом за однією адресою, але спільного господарства не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують. Подальше примирення сторін між собою та збереження шлюбу не представляється можливим. Як встановлено судом, спору між сторонами про проживання спільної дитини та поділ майна на час розгляду цієї справи немає. Після розірвання шлюбу позивачка виявила бажання залишити шлюбне прізвище ,,[PERSON]". Відповідно до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тобто з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню, сплачений останньою судовий збір в сумі 243,60 гривень.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-28 00:00:00

24 січня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалось через відсутність порозуміння між ними. У них постійно виникають суперечки та сварки, що доволі часто переростають у скандали. Така атмосфера в сім'ї негативно впливає на виховання та моральний стан дитини. Між ними зникло почуття любові та поваги. З листопада 2016 року вони перестали проживати разом, шлюбно-сімейні відносини між ними принижені, спільного господарства вони не ведуть, мають різні бюджети. Подальше збереження сім'ї та примирення між ними неможливе. Просила розірвати шлюб. Позивач [PERSON] в заяві просила розгляд справи проводити без її участі, позов підтримує, просить його задовольнити, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Суд за згодою позивача у відповідності до ст. 224 ЦПК України ухвалив проводити заочний розгляд справи та вирішити її на підставі наявних доказів. Дослідивши зміст позовної заяви та додані документи, суд вважає, що позовні вимоги позивача слід задовольнити, виходячи з наступного. Подружжя перебувають в зареєстрованому шлюбі з 20 вересня 2003 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] (а.с.7). Від шлюбу мають неповнолітню дитину: дочку - [PERSON], [INFO], яка перебуває на утриманні матері, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] та довідкою виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької міської ради №46 від 13.01.2017 (а.с.8,9). Подружжя сімейних відносин не підтримують, сумісного господарства не ведуть, мають різні бюджети. Між сторонами склались правовідносини, що регулюються ст.ст. 104, 105, 110, 112 СК України. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. В силу ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідач в судове засідання не з'явився, що свідчить про відсутність в нього інтересу на збереження шлюбу. Таким чином, шлюб носить формальний характер, його збереження суперечить моральним засадам суспільства, не відповідає інтересам сторін, а тому шлюб між [PERSON] та [PERSON] доцільно розірвати. Судові витрати на користь держави, в силу ст. 88 ЦПК України та відповідно до вимог Закону України „Про судовий збір" №3674-VI від 08.07.2011 року, підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-05 00:00:00

24 січня 2019 р [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на її утримання в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу)щомісячно до досягнення дитиною - сином [PERSON], [INFO], трьох років. В позовній заяві позивач вказала, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON], має з ним неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідач матеріальної допомоги на її утримання та утримання дитини не надає, ухиляється від покладених на нього обов"язків утримувати сім'ю. Син знаходяться на її утриманні. Вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, не працює, джерела доходу не має, потребує утримання від чоловіка - батька дитини, який є працездатний, може надавати їй утримання. Просить позовні вимоги задовольнити повністю та стягнути з відповідача в її користь аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною - сином [PERSON], [INFO], трьох років. Відповідач [PERSON] копію позовної\~заяви отримав, належним чином повідомлений про розгляд справи у спрощеному провадженні, не подав суду клопотання про розгляд справи за його участю, письмового відзиву на позовну заяву не подав. Дослідивши письмові докази, суд знаходить, що позов слід задовольнити з таких підстав. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії І-БВ № 145565 від 21 січня 2016 (а.с. 3). У шлюбі мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження серія І-БВ №279043 виданим 13 серпня 2016 р (а.с.4). Відповідно до ст. 84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Статтею 80 СК України передбачено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. На підставі викладеного, з урахуванням того, що позивачка не працює, не має джерела доходу у зв'язку з відпусткою по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, відповідач працездатний, має постійне місце роботи і отримує заробіток, достатній для виконання свого обов'язку по утриманню дружини, яка потребує утримання у зв'язку непрацездатністю на період догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення, суд знаходить позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів законними, підставними та обгрунтованими. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача в користь держави відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved