Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] і просить позбавити відповідача батьківських прав відносно нього, а також стягнути з відповідача на його користь аліменти у розмірі 1700,00 грн. до його повноліття, які перерахувати на його особистий рахунок. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що [INFO] померла його мати [PERSON] Позивач разом з братом [PERSON] проживають у квартирі, яку отримали в спадщину після смерті діда. Відповідач - [PERSON], їх батько, з ними не проживає.Позивач зазначає, що батько зловживає спиртними напоями, жорстоко поводиться з ним, ображає, ніякої допомоги не надаває і не піклується про нього. На даний час у батька інша сім'я. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явився повторно. У відповідності до ч.5 ст.74 ЦПК України належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи за адресою проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, з будь-якими заявами та клопотаннями про неможливість розгляду справи у його відсутність до суду не звертався. Представник виконавчого комітету Житомирської міської ради як органу опіки та піклування у судовому засіданні надав висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача та просить в інтересах дитини позов задовольнити. Третя особа - [PERSON] у судове засідання не з'явився, згідно поданої заяви позовні вимоги підтримує та просить розглядати справу у його відсутність. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 та ч.2 ст.158 ЦПК України. Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає необхідним позов задовольнити частково, виходячи з наступного. Відповідно до ч.2 ст. 3 СК України дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України, ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов'язані виховувати свою дитини, піклуватися про його здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток дитини, забезпечити одержання ним повної загальної середньої освіти, готувати дитину до самостійного життя. Відповідно до положень ст.164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком позивача - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 15.02.2001 року міським відділом реєстрації актів громадянського стану Житомирського обласного управління юстиції (а.с.3). [INFO] померла мати позивача - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.4). З довідки №376 від 24.02.2017 року ЖБК №2 вбачається, що позивач зареєстрований за адресою:[ADDRESS] з лютого 21.02.2017 року по теперішній час (а.с.5). Відповідно до висновку виконавчого комітету Житомирської міської ради як органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача, затвердженого рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради №716 від 02.08.2017 року (а.с.30), [PERSON] участі у вихованні сина не бере, матеріальної, будь-якої іншої допомоги не надає, за місцем постійного проживання дитину не відвідує, не бере участі у підготовці її дорослого життя, самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, будучи присутнім на комісії, не заперечував проти позбавлення його батьківських прав відносно сина [PERSON]. Виконавчий комітет Житомирської міської ради, як орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітнього сина [PERSON],[INFO]. Пленум Верховного Суду України в пунктах 15, 16 Постанови № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто, прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Враховуючи викладене, висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON], а також те, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує харчуванням, медичним доглядом, лікуванням; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення та не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, тому позовна вимога про позбавлення відповідача батьківських прав підлягає задоволенню. Згідно ч.2 ст.166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч.3 ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У матеріалах справи відсутні докази незадовільного стану здоров"я або непрацездатності відповідача, відомості про перебування на його утриманні інших осіб, його тяжкого матеріального становища чи інших обставин, які мають істотне значення при визначенні розміру аліментів. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог в частині стягнення аліментів, а саме у розмірі 1000,00 грн. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню судові витрати в дохід держави, що складаються з судового збору розмірі 640 грн. 00 коп. за позовну вимогу майнового характеру, а також у розмірі 640 грн. 00 коп. за вимогу немайнового характеру, оскільки позивач в силу закону звільнений від їх сплати. На підставі ст. ст. 164, 165, 166, 180, 182, 183 Сімейного кодексу та

Outcome: partial