Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-15 00:00:00

01.11.2017 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява Комунальної установи «Міський спеціалізований будинок дитини №1» до [PERSON], [PERSON], треті особи: Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, Служба у справах дітей Одеської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, в якому позивач просить суд позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав у відношенні малолітньої [PERSON], [INFO], а також стягувати щомісячно на користь [PERSON] аліменти у розмірі по ? частки від заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого на день стягнення, для дітей відповідного віку, з дня подачі заяви до досягнення дитиною повноліття. У позовній заяві представник позивача посилається на те, що з 16 травня 2017 року малолітня [PERSON], [INFO], перебуває в КУ «Міський спеціалізований будинок дитини №1» на повному державному забезпеченні, яка була направлена за розпорядженням Київської районної адміністрації № 280 від 24 травня 2017 року, у зв'язку з тим, що мати [PERSON] [INFO] у зв'язку з тяжким матеріальним станом сім'ї власноруч написала заяву про відмову забрати новонароджену дитину з лікувального закладу, за фактом чого був складений акт КУ «Пологовий будинок № 7» про дитину яку відмовились забрати з лікувального закладу. Відомості про батька записані в свідоцтві про народження відповідно до ст. 133 СК України. За час перебування малолітньої [PERSON], [INFO], в КУ «Міський спеціалізований будинок дитини №1» її ніхто не відвідував, допомоги в вихованні та утриманні дитини не надавав, не піклувався про духовний та моральний розвиток, свої обов'язки по вихованню та утриманню дитини батьки не виконують. Представник позивача також зазначив, що [PERSON] та [PERSON] жодного разу не відвідували доньку, допомоги по вихованню та утриманню не надавали. У зв'язку з захистом прав малолітньої, адміністрація будинку вважає, що батьки перешкоджають рішенню долі дитини та у відповідності до ст. 164 СК України є підстави для позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] стосовно малолітньої [PERSON], [INFO]. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 13.11.2017 року відкрито провадження у цивільній справі на підставі вищевказаної позовної заяви та призначено дату, час і місце проведення попереднього судового засідання. Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 14.02.2018 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні. У судове засідання 16.03.2018 року представник КУ «Міський спеціалізований будинок дитини №1» не з'явилась, про дату, час та місце проведення якого повідомлена належним чином, однак 15.03.2018 року до суду надійшла заява від представника позивача, в якій представник позовні вимоги підтримує, просить суд задовольнити, розгляд справи провести за її відсутності, а також зазначила, що проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник третьої особи органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради у судове засідання не з'явилась, про дату, час і місце проведення якого належним чином повідомлена, однак 12.03.2018 року представник надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує, просить суд задовольнити, підтримує висновок Київської районної адміністрації Одеської міської ради за №32/01-11 від 31.01.2018 року. Згідно з ч. 3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Одеської міської ради у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце проведення якого повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явились, про дату. час і місце проведення яких повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Суд також зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Враховуюче вищевикладене, судом було ухвалено провести розгляд справи за відсутності сторін по справі та у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України, за згодою представника позивача, Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Вивчивши, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позов підлягаючим задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] [INFO] народилась [PERSON], про що 04 травня 2017 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області був складений відповідний актовий запис № 3020 (а.с.11). В графі батько вказано - [PERSON]. В графі матір вказано - [PERSON]. Мати дитини - [PERSON], [INFO], згідно з заявою від 14.03.2017 року (а.с.7) відмовилась забрати новонароджену дитину з медичного закладу, про що адміністрацією Комунальної установи «Пологовий будинок №7» Управління охорони здоров'я Одеської міської ради у присутності працівника сектору превенції Київського відділу поліції в м. Одесі ГУНП в Одеської області, працівника територіального відділу служби у справах дітей Одеської міської ради у Київському районі та працівника ОМЦСССДМ було складено відповідний акт від 14.03.2017 року (а.с.8). На час народження мати дитини - [PERSON], [INFO], перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (актовий запис про реєстрацію шлюбу №23 від 28.01.2012 року, складений Інгульським районним у місті Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Миколаївській області), відмітка про розірвання шлюбу у вищевказаному актовому записі про шлюб відсутня. Згідно з розпорядженням Київської районної адміністрації Одеської міської ради за №178 від 12 квітня 2017 року, надано дозвіл на реєстрацію в органах державної реєстрації актів цивільного стану малолітньої дитини жіночої статі з присвоєнням малолітній прізвище - «[PERSON]», ім'я - «[PERSON]», по батькові - «[PERSON]», дата народження - «[INFO]» та вирішено в графі «відомості про матір» вказати - «[PERSON]», в графі відомості про батька - «[PERSON]», У зв'язку з чим, на підставі вказаного розпорядження, 04 травня 2017 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області був складений відповідний актовий запис № 3020 про народження [PERSON], [INFO]. Відомості про батьків малолітньої внесені до актового запису про народження дитини відповідно до вимог ст. 133 СК України. Відповідно до розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради №280 від 24 травня 2017 року, малолітню [PERSON], [INFO], було тимчасово влаштовано до дитячого державного закладу на повне державне забезпечення. Відповідно до путівки Департаменту охорони здоров'я Одеської обласної державної адміністрації від 11 травня 2017 року №65/03, малолітню [INFO], направлено до Комунальної установи «Міський спеціалізований будинок дитини №1», в якому дитина перебуває по теперішній час. Відповідно до наказу служби у справах дітей Одеської міської ради від 11 травня 2017 року №57 «Про постановку на облік дітей, які опинились у складних життєвих обставинах», малолітня [PERSON], [INFO], перебуває на відповідному обліку. Згідно з листом Комунальної установи «Міський спеціалізований будинок дитини №1» від 19.10.2017 року за №841 повідомлено, що малолітня [PERSON], [INFO], тимчасово перебуває на повному державному забезпечення. За час перебування малолітньої в Комунальній установі «Міський спеціалізований будинок дитини №1» її ніхто з родичів та знайомих не відвідував. Відповідно до довідки служби у справах дітей Одеської міської ради від 05.01.2018 року №05/169/2, інформація про наявність братів та сестер у малолітньої [PERSON], [INFO], відсутня. Відповідно до довідки служби у справах дітей Одеської міської ради від 15.01.2018 року №05/169/1, інформація про наявність житла/майна у малолітньої [PERSON], [INFO], відсутня. Також у відношенні батьків судом встановлено, що згідно довідок з відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Одеській області від 08.11.2017 року та 20.11.2017 року, [PERSON], [INFO], зареєстрований з 28.03.2007 року за адресою: [ADDRESS], паспорт серії [NUMBER], виданий 27.02.2007 року Миколаївським РВ Одеської області (а.с. 16, 39). Згідно довідок з відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Одеській області від 08.11.2017 року та 20.11.2017 року, [PERSON], [INFO], зареєстрованою чи знятою з реєстрації по м. Одесі та області не значиться (а.с. 17, 36). З паспорту громадянина України серії [NUMBER], виданого на ім'я [PERSON], копія якого долучена до матеріалів справи, вбачається, що вона народилася [INFO] та з 23.02.2009 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6). Згідно до довідки № 05/8312 від 14.11.2017 року, виданої Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян не виявлено актового запису про державну реєстрацію смерті відносно [PERSON] (а.с. 37). Згідно до довідки № 05/8311 від 14.11.2017 року, виданої Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян не виявлено актового запису про державну реєстрацію смерті відносно [PERSON], 1990 року народження (а.с. 38). Судом також враховується, що [PERSON] у заяві про відмову забрати дитину з пологового будинку, іншого закладу охорони здоров'я від 14.03.2017 року особисто засвідчила, що їй роз'яснені, а також вона розуміє правові наслідки відмови забрати дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я, надання дитині статусу позбавленої батьківського піклування, усиновлення чи влаштування в інші форми сімейного виховання. Підтвердила, що заяву написала добровільно та власноручно (а.с.7). Преамбулою Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХII від 27 грудня 1991 року (далі Конвенція) визнається, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Відповідно до ст. 3 Конвенції у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно до положень ст. 9 зазначеної Конвенції, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Крім того, відповідно до положень принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за його навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 164 СК України, підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 Постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб , які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Також суд вважає за необхідне зазначити, що питання доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у відношенні малолітньої дитини [PERSON], [INFO], розглядалось службою у справах дітей Одеської міської ради та відповідно до проекту висновку від 05 січня 2018 року за №05/169, служба у справах дітей Одеської міської ради вважає його доцільним. Київська районна адміністрація, як орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у відношенні малолітньої дитини [PERSON], [INFO], що підтверджується висновком від 31.01.2018 року за №32/01-11. З вказаного висновку також вбачається, що з метою встановлення думки батька з приводу позбавлення його батьківських прав у відношенні малолітньої дитини [PERSON], [INFO],Службою у справах дітей Одеської міської ради було направлено листа за адресою реєстрації батька малолітньої дитини, який був отриманий однак жодних пояснень від [PERSON], [INFO], на адресу Служби у справах дітей Одеської міської ради не надходило. Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає встановленим, що [PERSON] та [PERSON] саме ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків у відношенні малолітньої дочки [PERSON], [INFO], у зв'язку з чим, суд вважає обґрунтованими в цій частині вимоги позивача та можливим позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно їх малолітньої дочки [PERSON], [INFO]. Суд зазначає, що згідно з вищевказаними встановленими обставинами вбачається, що відповідачі не надають матеріальну допомогу на утримання дочки. Згідно зі ст. 180, ч. 2 ст. 181 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частинами 2, 3 ст. 166 СК України встановлено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 2 ст. 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. При викладених обставинах суд вважає, що позовні вимоги КУ «Міський спеціалізований будинок дитини №1» в частині стягнення аліментів підлягають задоволенню, а саме підлягає стягненню з [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], на користь КУ «Міський спеціалізований будинок дитини №1» аліменти на малолітню [PERSON], [INFO], у розмірі по ? частці від заробітку (доходу) [PERSON] та [PERSON] щомісячно, але не менш ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на день стягнення, починаючи з 01 листопада 2017 року до досягнення дитиною повноліття, а саме по [INFO]. Згідно з ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 13.11.2017 року було відстрочено КУ «Міський спеціалізований будинок дитини №1» сплату судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру за вимогу про позбавлення батьківських прав в сумі 1600 гривень до ухвалення судового рішення по справі. Крім того, на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» КУ «Міський спеціалізований будинок дитини №1» було звільнено від сплати судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру за вимогою про стягнення аліментів в сумі 1600 гривень. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З урахуванням вищевикладеного, з [PERSON] та [PERSON] в дохід держави підлягає стягненню судовий збір з кожного в сумі по 1600 гривень 00 копійок.

Outcome: approved