Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-26 00:00:00

Адвокат Родрігес Наталія Аркадіївна , в інтересах [PERSON] звернулася з позовом до Акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я, посилаючись на те, що він 16 років працював в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, внаслідок чого отримав професійні захворювання - вібраційна хвороба, радикулопатія та туговухість. Висновком МСЕК у 2018 році йому первинно встановлено 65% втрати працездатності у зв`язку з професійним захворюванням та третю групу інвалідності. 26.11.2019 року висновком МСЕК залишено 65% втрати професійної працездатності, з яких - 40% вібраційна хвороба. 20% радикулопатія, 5% туговухість. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що він змушений тривалий час проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури, лікування. Розмір моральної шкоди позивач оцінює в сумі 180000 гривень, яку просив стягнути з відповідача. 30 березня 2020 року судом постановлена ухвала про відкриття провадження та призначення розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) учасників судового розгляду. 16 квітня 2020 року через канцелярію суду відповідач надав відзив на позовну заяву. У якому просив в задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування зазначив, що вимоги позивача про відшкодування його моральної шкоди є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на нормах чинного трудового законодавства України, статтею 237-1 КЗпП України встановлено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Підставою відшкодування моральної шкоди працівнику є доведеність сукупності таких обставин: факту порушення прав працівника у сфері трудових відносин, як наслідку протиправного винного діяння підприємства; факт заподіяння працівникові моральної шкоди у вигляді моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи потребі у докладені додаткових зусиль для організації свого життя; наявності причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діями/бездіяльністю підприємства та завданою моральною шкодою; обґрунтованість розміру моральної шкоди та його підтвердження відповідними доказами. Позивач, стверджуючи про заподіяння йому моральної шкоди, не наводить жодних доказів, якими підтверджується факт заподіяння йому моральних страждань. Щодо розміру моральної шкоди у сумі 180000 гривень позивач не наводить міркувань та обставин, з яких він виходив при здійсненні відповідного розрахунку та якими доказами це підтверджується. Позивачем не наведено жодних доказів на підтвердження факту заподіяння йому моральних страждань. Єдиним допустимим засобом доказування наявності (спричинення) моральної шкоди у позивача в результаті виробничої травми є висновок експерта за наслідками проведення відповідної експертизи. Проте висновок експертизи в матеріалах справи відсутній. У справах про відшкодування моральної шкоди застрахованим громадянам (працівникам), що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, при вирішенні питання про встановлення факту моральної шкоди, необхідно виходити з наступних обставин: характеру каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, інших документів і наявних відомостей про потерпілого. Позивач у позовній заяві зазначає, що первинним оглядом МСЕК у 2018 році йому було встановлено 65% втрати професійної працездатності і встановлена третя група інвалідності, однак відповідної довідки про первинний огляд позивач до суду не надав. Відповідно виписки акту МСЕК від 26.11.2019 року [PERSON] при повторному огляді встановлено 65% втрати професійної працездатності, встановлена 3 група інвалідності до 01.11.22 року. Встановлена позивачу третя група інвалідності не позбавляє його можливості і далі працювати. Позивач при приманні на роботу та і в процесі трудової діяльності при ознайомленні з умовами праці на своєму робочому місці отримував від відповідача інформацію про те, що умови праці на його робочому місці є шкідливими, існує «професійний ризик», під яким розуміють імовірність порушення здоров`я в результаті несприятливого впливу професійних факторів з урахуванням важкості наслідків. Відповідальність за ст. 237-1 КЗпП України настає в тому випадку, якщо власник або уповноважений ним орган не забезпечив працівників , які працюють в шкідливих умовах праці, засобами колективного та індивідуального захисту і не скоротив час дії шкідливих виробничих факторів; це призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагає від працівника додаткових зусиль для організації свого життя. Протиправність дії, бездіяльність або вина їх відсутня. З позовної заяви та додатків до неї розрахунок розміру компенсації моральних страждань не підтверджується жодними належними, допустимими, достовірними, достатніми доказами. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] працював на підприємстві відповідача, в умовах впливу шкідливих факторів протягом 16 років на посаді підземного гірничого робітника очисного вибою 5 розряду, учнем підземного кріпильника (а.с.14-16). Відповідно медичного висновку ЛЕК ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» про наявність професійного характеру захворювання від 18.09.2018 року, [PERSON] має три професійні захворювання (а.с.12-13). Згідно повідомлення про професійне захворювання від 19.09.2018 року секретаря ЛЕК Александровича В.І. - ПАТ «Марганецький ГЗК», з 18.09.2018 року [PERSON] має три професійні захворювання (а.с.7). Згідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 09.10.2018 року встановлено причини виникнення професійного захворювання [PERSON] : важкість праці - маса вантажу, що підіймається та переміщується вручну складала 40 кг при допустимому значенні до 30 кг; робоча поза незручна 57,4% при допустимому значенні до 25%; вібрація - при нормативному значенні 76 дБ складав 81дБ; шум - при нормативному значенні 80 дБА складав 92 дБА; мікроклімат - температура повітря складала 21,8?С, при допустимому значенні 16-19?С (а.с.8-11). Відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги МСЕК від 26.11.2019 року [PERSON] повторно встановлено третю групу інвалідності, встановлено 65% втрати професійної працездатності - 40% вібраційна хвороба, 20% радикулопатія, 5% туговухість, з 01 грудня 2019 року по 01 грудня 2022 року (а.с.6). Відповідно довідки до акту огляду МСЕК від 26.11.2019 року [PERSON] при повторному огляді встановлено третю групу інвалідності, у зв`язку із професійними захворюваннями з 01 грудня 2019 року строком до 01 грудня 2022 (а.с.6). З наведеного вбачається, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, а отже наявні у зв`язку з цим підстави, передбачених ст.ст. Кодексу законів про працю України 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди, виходячи з наступного. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Згідно частин 1,3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача. Враховуючи встановлені судом обставини, які знайшли підтвердження в наданих доказах, встановлений факт завдання моральної шкоди позивачу підприємством - відповідачем внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці, встановлених нормативів щодо рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, суд вважає, що причинена моральна шкода підлягає компенсації. Доводи представника АТ «МГЗК» про відсутність обов`язку підприємства відшкодовувати моральну шкоду завдану позивачу, суд до уваги не приймає, оскільки обов`язок створити безпечні умови праці законодавством покладено на роботодавця. Щодо позиції представника відповідача про те, що позивач свідомо обрав роботу протягом тривалого часу із шкідливими умовами та фактором виробничого процесу, то ці обставини не виключають законодавчо закріпленого обов`язку роботодавця, забезпечити безпечні умови виробничого середовища. Крім того, доводи представника відповідача факту відсутності підстав відшкодування позивачу моральної шкоди суд вважає безпідставними, оскільки вказане спростовується матеріалами справи: факт заподіяння такої шкоди, у зв`язку із професійним захворюванням, встановлений медичним висновком про тривалість лікування та перенесений фізичний біль. Так, позивач відчуває стійкий виражений біль у шийному та попереко-крижовому відділі хребта, з іррадіацією у праву ногу, біль і обмеження руху в ліктьових, плечових і колінних суглобах, періодично судоми в м`язах литкових суглобів, болі і оніміння рук, мерзлякуватість кистей, побіління пальців рук на холод і зниження слуху, що вимагає додаткових зусиль для продовження активного громадського життя та підтримання в належному стані здоров`я, він обмежений в спілкуванні з оточуючими, вирішенні своїх побутових потреб, що порушує його нормальні життєві зв`язки. Таким чином, встановивши, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло з вини АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат», яким було допущено перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, що підтверджено висновками МСЕК щодо втрати позивачем працездатності, суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання (постанова Верховного Суду від 20 лютого 2019 року по справі № 211/2524/16-ц). Обґрунтовуючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності змін його здоров`я, розміру втрати працездатності, постійний характер страждань, який переносить стійкий виражений біль у шийному та попереко-крижовому відділі хребта, з іррадіацією у праву ногу, біль і обмеження руху в ліктьових, плечових і колінних суглобах, періодично судоми в м`язах литкових суглобів, болі і оніміння рук, мерзлякуватість кистей, побіління пальців рук на холод і зниження слуху, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, виходячи із засад розумності та справедливості, з урахуванням ступеню втрати професійної працездатності - 65%, період роботи у відповідача на протязі 16 років в умовах впливу шкідливих факторів, що також призвело до інвалідності ІІІ групи, тому суд вважає необхідним визначити розмір компенсації в сумі 65 000 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає також стягненню судовий збір на користь держави в розмірі 840 гривень 80 коп.

Outcome: partial