Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-01 00:00:00

12.03.2019 АТ КБ «ПРИВАТБАНК", (надалі - Банк), звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на наступне. 28.10.2008 між Банком та [PERSON] укладено договір №б/н (надалі - Договір), за яким вона отримала кредит у розмірі 8000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Свої зобов'язання Банк виконав повністю. Відповідач же, порушила умови Договору і, станом на 17.02.2019 має заборгованість перед Банком на загальну суму 20600,58 гривень, яку і просять стягнути на їх користь із відповідача разом із понесеними судовими витратами - 1921,00 грн. В порядку ч.5 ст. 279 ЦПК України, з ініціативи суду, сторони про дату, час та місце судового засідання повідомлялися своєчасно судовими повістками про виклик, але в судове засідання не з'явилися. Відзив на позовну заяву не подано. Позивач та відповідач надали до суду письмові заяви в яких просять справу розглядати за їх відсутності при цьому позивач позовні вимоги підтримує, а відповідач їх визнала частково. Не визнає вимоги щодо стягнення нарахованих пені, штрафів, посилаючись на те, що такі вимоги суперечать законодавству України. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Частиною 8 ст. 279 ЦПК України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Суд, дослідивши матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження та оцінивши належність, допустимість, достовірність доказів, з'ясувавши обставини справи, приходить до наступного. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що Банк є акціонерним товариством, юридичною особою та має банківську ліцензію на надання банківських послуг. [PERSON] є громадянкою України, про що свідчить фотокопія її паспорту (а.с.29-30). 28.10.2008 між Банком та [PERSON]укладено договір №б/н, за яким вона отримала кредит у розмірі 8000,00 гривень на умовах, як викладено вище. За твердженням позивача Договір складається із заяви позичальника разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку» які викладені на зазначеному банківському сайті. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення прав та обов'язків. За ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.629 цього Кодексу договір є обов'язковим до виконання сторонами. Свої зобов'язання щодо надання кредиту Банк виконав. Банк зазначає, що в порушення умов Договору відповідач, станом на 17.02.2019 має загальну заборгованість перед Банком у розмірі 20600,58 гривень, яка складається із наступного: - заборгованість за тілом кредиту - 6902,46 грн., - заборгованість за простроченим тілом кредиту - 5062,82 грн., - заборгованість за нарахованими відсотками - 0, 00 грн., - нарахована пеня за прострочене зобов'язання - 7216,22 грн., - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. - 200,00 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: - штраф (фіксована частина) - 250,00 грн., - штраф (процентна складова) - 969,08 грн. Розмір заборгованості підтверджується наданим розрахунком (а.с.5-11). Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до Умов надання банківських послуг (надалі -Умов…): - п.2.1.1.5.5. позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором; - п.2.1.1.5.6 - у разі невиконання зобов'язань за договором на вимогу Банку боржник повинен виконати зобов'язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати Винагороди Банку. - п. 2.1.1.7.6 - при порушені позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф, розмір якого встановлюється тарифами. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу. У відповідності до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Банку достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Отже вимоги Банку щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту, заборгованості за простроченим тілом кредиту, суд вважає доведеними і такими, що підлягають задоволенню. Вимога позивача щодо стягнення з відповідача на їх користь пені за прострочене зобов'язання та за несвоєчасність сплати боргу, та штрафів задоволенню не підлягає з наступних підстав. Із Довідки про умови кредитування з використанням платіжної картки «Універсальна 30 днів пільгового періоду» вбачається, що відповідач із розмірами та порядком нарахування пені та штрафів ознайомлений. Разом із тим позивач цей документ не відносить до тих які складають Договір між Банком та позичальником. Суд виходить з того, що цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України пеня та штраф є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Крім того, із ст. 549 ЦК України вбачається і те, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Отже встановлений договором позики вид забезпечення виконання зобов'язання у вигляді неустойки - 259 грн. як штраф (фіксована частина) не відповідає змісту цього поняття та її правовій природі, як грошової суми, що обчислюється у відсотках до суми зобов'язання. Як передбачено ч.1 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Вбачається, що вищезазначені Умови… на які, як на підставу своїх вимог, посилається позивач, не містять підпису відповідача, а в анкеті-заяві позичальника від 28.10.2008 відсутня домовленість щодо сплати пені та штрафів за невиконання договору. Судом не встановлено наявності належних і допустимих доказів, які підтверджували б, що ці Умови…, є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови… мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та, відповідно, чи брав на себе зобов'язання зі сплати неустойки в разі порушення зобов'язання з повернення кредиту. Такі висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 22 березня 2017 року № 6-2320цс16 та правовою позицією Верховного Суду, викладеною у Постанові від 14 лютого 2018 (справа № 578/132/16-ц, провадження № 61-3836св18). Таким чином судом встановлено що такі умови договору не відповідають вимогам закону, а тому в цій частині не підлягають задоволенню. На підставі ч.1, п. 1 ч. 2 ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ними і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору - 1921,00 грн. На підставі ст.ст. 526, 626,627,628, 629, 1049, 1050, 1054, 1055 ЦК України, ст.ст. 4,5,10,12,13,19,23,34,8,141,175,176,211,229,235, ч.2 ст. 247, ст. ст. 258, 259, 265, 268, 280-282, 354,355 ЦПК України, суд,-

Outcome: partial