Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-13 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися в суд з позовом до Відкритого акціонерного товариства «Теплоенергомонтаж» про відшкодування шкоди, завданої смертю сина у зв»язку з виконанням трудових обов»язків, третя особа Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Нетішині. Ухвалою Славутського міськрайсуду від 03 лютого 2015 року за клопотанням позивачів та їх представника замінено третю особу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального стархування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Нетішині на належну третю особу на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Славутському районі. Ухвалою Славутського міськрайсуду від 16 квітня 2015 року за клопотанням позивачів та їх представника замінено відповідача Відкрите акціонерне товариство «Теплоенергомонтаж» на Публічне акціонерне товариство «Теплоенергомонтаж». Крім того, вищевказаною ухвалою за клопотанням позивачів та їх представника замінено третю особу на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Славутському районі на співвідповідача Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Славутському районі. В обгрунтування позовних вимог позивачі посилалися на те, що їх син [PERSON] працював монтажником по монтажу технологічних трубопроводів і обладнання в Славутському монтажному управлінні ВАТ «Теплоенергомонтаж» з лютого 1998 року. [INFO] року [PERSON] виконував свої трудові обов»язки. В цей же день о 15 год. 30 хв. він був знайдений мертвим біля розподільчого пристрою РП-10. За результатами спеціального розслідування цей нещасний випадок не був визнаний таким, що пов»язаний з виробництвом. Таке рішення неодноразово оскаржувалося в органах прокуратури та судах. 20 вересня 2010 року за наказом Територіального управління Держнаглядохоронпраці по Хмельницькій області повторно було призначено комісію з розслідування даного нещасного випадку. За результатами повторного розслідування нещасного випадку 15 листопада 2010 року було встановлено, що нещасний випадок з [PERSON] вважається пов»язаним з виробництвом, про що було складено акти за формою Н-1 та Н-5. Крім того, було встановлено, що відповідальним за настання нещасного випадку є виконроб трубопровідного цеху СМУ ВАТ «ТЕМ» [PERSON], який не здійснював належний контроль за дотриманням підпорядкованим персоналом обов»язків з охорони праці. Позивачі вважають, що внасідок цього їм завдано матеріальної шкоди у виді одноразової допомоги на сім»ю в розмірі п»ятирічного заробітку, одноразової допомоги на кожного утриманця у виді річного заробітку, інфляційних втрат, витрат на поховання та моральної шкоди. В обґрунтування моральної шкоди позивачі посилаються на те, що смертю сина був порушений звичайний спосіб їх життя, нормальні життєві зв»язки, які вимагали та вимагають додаткових зусиль для організації життя. Крім того, представники відповідача звинуватили [PERSON] у тому, що він у власних корисливих цілях самовільно покинув роботу і під час крадіжки кольорового металу загинув від ураження електричним струмом. Публікація в пресі про цей випадок спричинила їм ще більшу душевну травму та стала перешкодою у спілкуванні із знайомими. Вони намагалися відновити чесне ім»я свого сина та стали звертатися до різних державних, правоохоронних органів та суду. Це негативно вплинуло на стан їхнього здоров»я, тому вони змушені були звертатися до лікарів. З гудня 1999 року по даний час вони позбавлені можливості жити повноцінним життям і реалізувати свої плани. Заподіяні їм моральні переживання, пов"»зані із втратою сина неможливо відшкодувати у матеріальній формі. Тому просять стягнути з відповідачів на користь [PERSON] 22209 грн. одноразової допомоги, 6107 грн.43 коп. інфляційних втрат, 4441 грн.80 коп. річного заробітку, 1184 грн.98 коп інфляційних втрат та 95000 грн. за заподіяну моральну шкоду та на користь [PERSON] - 4441 грн.80 коп. річного заробітку, 1097 грн. 14 коп інфляційних втрат та 95000 грн. за заподіяну моральну шкоду. Крім того, просять стягнути з відповідачів на їх користь витрати, пов»язані з похованням в розмірі 550 грн. та 1500 грн. за виготовлення надгробного пам»ятника. Також просять покласти на відповідачів стягнення судових витрат. В судовому засіданні позивачі [PERSON], [PERSON] та їх представник Максимчук В.М. позов підтримали з підстав, викладених у позовній заяві. Представники відповідача ПАТ «Теплоенергомонтаж» Гоков О.В., Калабський С.В. позову не визнали. Заперечуючи проти позову Калабський С.В. посилався на те, що факт нещасного випадку, пов»язаного з виробництвом, що спричинив смерть [PERSON] встановлено актами Форми Н-1 та Н-5. Однак вказані акти не є належними доказами вини підприємства в настанні смерті потерпілого. Зазначені акти спростовуються висновком судової комісійної електротехнічної експертизи з охорони праці та безпеки життєдіяльності від 07 вересня 2011 року. Під час розслідування нещасного випадку не було встановлено факту смерті потерпілого на території роботодавця під час виконання трудових обов»язків або факт його перебування біля пристрою РП-10 за територієї підприємства за дорученням керівників. При цьому не визначено які шкідливі та небезпечні умови праці на підприємстві привели до смерті потерпілого, не встановлено причинного зв»язку між діями підприємства та смертю потерпілого. Враховуючи діюче законодавство, відшкодування шкоди позивачам повинно здійснювати Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Славутському районі. [PERSON] не має право на відшкодування шкоди, оскільки на момент смерті потерпілого не досяг 60-річного віку. Витрати на поховання не підтверджені належними доказами, тому задоволенню не підлягають. Відповідно до вимог закону одноразова допомога не підлягає індексації. Позивачами не надано жодного об»єктивного доказу вини ПАТ «Теплоенергомонтаж» в заподіянні їм моральної шкоди. Тому просить відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Славутському районі Рожкова І.М. позову не визнала і пояснила, що нещасний випадок з потерпілим [PERSON] стався [INFO] року до моменту набрання чинності Закону України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», тобто до 1 квітня 2001 року. Тому позивачі не мають право на отримання одноразової допомоги за рахунок фонду. Відповідно до вимог закону одноразова допомога у разі смерті потерпілого не відноситься до об»єкту індексації. Позивачі не надали належним чином засвідчених документів, що свідчать про їх витрати на поховання. Діючим законодавством не передбачено відшкодування моральної шкоди відділенням виконавчої дирекції Фонду у Славутському районі. Тому просить відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши представлені письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Так, рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 15 квітня 2014 року встановлено і відповідно до ст.61 ч.3 ЦПК України не підлягає доказуванню, що [PERSON] працював монтажником технологічних трубопроводів у Славутському монтажному управлінні ВАТ «Теплоенергомонтаж». [INFO] року він у складі бригади монтажників здійснював демонтаж металевих конструкцій приміщення електрозварювальників на території підприємства. У цей же день стався нещасний випадок, внаслідок якого [PERSON] загинув. Близько 15 год. 30 хв. тіло останнього було знайдено неподалік розподільчого пристрою РП-10 №4, що розташований за 42 метра від огорожі виробничої бази ВАТ «ТЕМ» на території ВАТ «Управління будівництва Хмельницької АЕС». Смерть настала від ураження організму електричним струмом. За результатами спеціального розслідування вказаного нещасного випадку 05 листопада 2010 року відповідною комісією було складено акт форми Н-5 та 11 листопада 2010 року - акт форми Н-1, затверджені начальником управління Держгірпомнагляду по Хмельницькій області 15 листопада 2010 року. Вказаними документами нещасний випадок, що стався [INFO] року із [PERSON] визнано пов»язаним з виробництвом. Крім того, встановлено, що відповідальним за настання нещасного випадку є виконроб трубопровідного цеху СМУ ВАТ «ТЕМ» [PERSON], який не здійснював належний контроль за дотриманням обов»язків з охорони праці підпорядкованим персоналом, чим порушив вимоги п.1.2*, п.11 додатку №1 СНиП 111 4-80*. Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 15 квітня 2014 року відмовлено в задоволенні позову ВАТ «Теплоенергомонтаж» до територіального управління Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України в Хмельницькій області, треті особи - відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Нетішині Хмельницької області, [PERSON], про скасування актів форми Н-5, Н-1 та визнання нещасного випадку таким, що не пов»язаний з виробництвом. На даний час вищевказані акти форми Н-1 та Н-5 є чинними та являються підставою для звер\-нення за відшкодуванням шкоди. Відповідно до п.1-2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» спори, що виникають із приводу заборгованості, повинні вирішуватися на підставі законодавства, яке було чинним на момент виникнення в потерпілого права на відшкодування. Згідно ст.11 Закону України «Про охорону праці», яка діяла на момент виникнення права на відшкодування шкоди, у разі смерті потерпілого розмір одноразової допомоги повинен бути не менше п'ятирічного заробітку працівника на його сім'ю, крім того, не менше річного заробітку на кожного утриманця померлого, а також на його дитину, яка народилася після смерті. Аналогічна норма передбачена п.10 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров»я, пов»язаним з виконанням ним трудових обов»язків, затверджених постановю Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року №472 (далі Правил), які діяли на момент виникнення права на відшкодування шкоди. Відповідно до п.8 вказаних Правил у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди (одержання частини втраченого заробітку) мають особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Такими особами є: 2) жінки старші 55 років і чоловіки старші 60 років; Із свідоцтва про народження [PERSON], виданого 31 січня 1976 року Славутським райвідділом ЗАГС вбачається, що його батьками є [PERSON] та [PERSON] Відповідно до довідки КП «Славутське ЖКО» №3061 від 25 листопада 2010 року [PERSON] був зареєстрований та проживав в [ADDRESS] разом з батьками [PERSON] та [PERSON] [PERSON] народилася [INFO] року і на момент смерті потерпілого досягла 55 річного віку, тому має право на відшкодування шкоди. [PERSON] народився [INFO] року та не досяг 60 років на момент смерті сина, тому права на відшкодування шкоди відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону праці», п.8,10 Правил не має і в задоволенні його вимог про стягнення одноразової допомоги у виді річного заробітку та інфляційних втрат слід відмовити. Згідно п.22-24 вищевказаних Правил середньомісячний заробіток для обчислення розміру відшкодування потерпілому втраченого заробітку (або відповідної його частини) визначається за бажанням потерпілого за 12 або 3 останні повні календарні місяці роботи, що передували каліцтву, а при професійному захворюванні - стійкій втраті професійної працездатності. Види оплати праці, що враховуються при обчисленні середньомісячного заробітку, визначаються відповідно до чинного законодавства про пенсійне забезпечення. Середньомісячний заробіток, обчислений у порядку, передбаченому в пунктах 22, 23 цих Правил, береться до визначення розміру одноразової допомоги потерпілому або його сім'ї та утриманцям у разі смерті потерпілого. Відповідно до довідки №43 від 24 листопада 2010 року середньомісячний заробіток потерпілого [PERSON] за останні повні 3 календарні місяці складає 245 грн.70 коп. (352,71+177,42+206,98):3). Таким чином розмір одноразової допомоги на сім»ю складає 14742 грн., а на утриманця - 2948 грн. 40 коп. Відповідно до п.1-2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» особам, які потерпіли на виробництві до 1 квітня 2001 р., Фонд сплачує страхові виплати та надає соціальні послуги з того часу, коли відповідні підприємства передали йому в установленому порядку документи, що підтверджують право цих працівників (членів їхніх сімей) на такі виплати й послуги, або коли таке право встановлено в судовому порядку. [PERSON] потерпів на виробництві до 1 квітня 2001 року. Право позивачки [PERSON] на відповідні виплати в даний час встановлюється в судовому порядку. Із пояснень представника відповідача Рожковї І.М. вбачається, що відділенням виконавчої дирекції Фонду у Славутському районі [PERSON] виплачується щомісячна допомога внаслідок смерті сина. Зазначене дає об»єктивні підстави для стягнення одноразової допомоги на сім»ю та на утриманця з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Славутському районі на користь [PERSON]. Згідно ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» від 17 липня 2003 року №1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані у гривнях на території України, які не мають разового характеру. Відповідно до п.3 вищевказаної Постанови №1078 до об»єктів індексації не відноситься одноразова допомога у разі стійкої втрати професійної працездатності або смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання. Таким чином вимоги позивачки про стягнення інфляційних втрат задоволенню не підлягають. Позивачі просять стягнути з відповідачів витрати, пов»язані з похованням сина в розмірі 550 грн. та 1500 грн. за виготовлення пам»ятника. В обгрнутування свої вимог вони посилаються на довідку, видану [PERSON] в тім, що вона отримала деталі пам»ятника на суму 1500 грн. від підприємця [PERSON] 10 березня 2005 року та накладну №64 від 08 грудня 1999 року на обслуговування ритуального обіду на суму 550 грн. Зазначена довідка та накладна не свідчать про сплату позивачами зазначених в них коштів, тобто про їх реальні витрати. Позивачами не надано документів (квитанцій, чеків) про сплату ними коштів на обслуговування ритуального обіду та виготовлення пам»ятника. Тому в задоволенні вищевказаних вимог слід відмовити. Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» дія цього Закону поширюється на осіб, які працюють на умовах трудового договору (контракту) на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від їх форм власності та господарювання, у фізичних осіб, на осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, та громадян - суб'єктів підприємницької діяльності. Виплата Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України грошових сум на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю застрахованої особи внаслідок нещасного випадку на виробництві, членам її сім'ї зазначеним Законом не передбачена. Отже, Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» не регулює правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди, завданої загибеллю працівника внаслідок нещасного випадку на виробництві, членам його сім'ї. Такі відносини регулюються статтею 440-1 ЦК УРСР 1963 року, яка діяла на момент виникнення права на відшкодування шкоди, оскільки моральна шкода батькам загиблого заподіяна за умови, що в трудових відносинах із відповідачем знаходився їх син, а для неї таке заподіяння є позадоговірним правовідношенням. Відповідно до ст. 440-1 ЦК України (1963 року) моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла моральну шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п'яти мінімальних розмірів заробітної плати. На підставі ст. 440-1 ЦК України 1963 року заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Суд вважає, що діями відповідача ПАТ «Теплоенергомонтаж», а саме відсутністю належного контролю за дотриманням підпорядкованим персоналом обов»язків з охорони праці, позивачам [PERSON] та [PERSON] спричинені моральні страждання, пов'язанні із безповоротною втратою близької людини, відчуттям самотності, які є прямим наслідком нещасного випадку, в результаті якого загинув їх син [PERSON] На думку суду страждання позивачів викликають певні зміни у їхньому житті. Зі смертю єдиного сина вони втратили сенс життя, відчувають самотність, їх рід не продовжиться. Вони також втратили впевненість у завтрашньому дні, оскільки син був матеріальною опорою їх родини. Позивачі страждають, як батьки, що втратили єдиного сина і ця втрата є невідновною і непоправною. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує характер, глибину душевних страждань позивачів, які втратили сина і виходячи з засад розумності та справедливості, вважає, що на користь кожного із позивачів слід стягнути по 75000 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди. До вимог про відшкодування моральної шкоди, як вимог, що випливають з порушення особистих немайнових прав, строки позовної давності відповідно до ст.83 ЦК УРСР (1963) року не застосовуються. Відповідно до п.18 ст.5 Закону України «Про судовий збір» Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Славутському районі звільняється від сплати судового збору. Згідно квитанцій, виданих адвокатом Максимчуком В.М. 19 грудня 2014 року та 29 грудня 2014 року [PERSON] та [PERSON] понесли витрати на правову допомогу по 4000 грн. кожний. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача ПАТ «Теплоенергомонтаж» підлягають стягненню на користь кожного з позивачів по 3158 грн. витрат на правову допомогу, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (78,95%) та 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати за годину участі особи, яка надавала правову допомогу (всього 26 год.). Крім того, відповідно до ст.88 ЦПК України з ПАТ «Теплоенергомонтаж» підлягає стягненню в дохід держави 243 грн. 60 коп. судового збору.

Outcome: approved