Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-20 00:00:00

07 квітня 2014 року комунальне комерційне підприємство ДМР «Донецькміськтепломережа» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідачкою у порушенні зобов'язань тривалий час оплата комунальних платежів здійснювалась в неповному розмірі. Представник позивача в судовому засіданні повністю підтримала позовні вимоги, суду пояснила, що відповідачка є власником квартири [ADDRESS], вона користується послугами з постачання теплової енергії, яку надає позивач. ККП ДМР «Донецькміськтепломережа» з 01.07.2005 року надає теплопостачання населенню, а також здійснює нарахування за надані послуги. Нарахування за користування послугами з теплопостачання здійснюється згідно с затвердженими у встановленому порядку тарифами. Відповідачка, фактично отримуючи комунальні послуги з теплопостачання, які надаються їй централізовано відповідно до встановленого порядку комунальним підприємством як суб'єктом господарювання, оплату за них тривалий час належним чином не здійснює. У липні 2013 року позивач звертався до суду з вимогою стягнути з відповідачки заборгованість в порядку наказного провадження. Але ухвалою від 16 серпня 2013 року у прийнятті заяви Позивача про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з відповідачки відмовлено, оскільки відповідачка зареєстрована та мешкає за адресою [ADDRESS], що відноситься до території юрисдикції Кіровського райсуду м. Донецька. Позивач звернувся до суду про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання з [PERSON] у позовному провадженні. Позивач просить визнати поважними причинами пропуск строку позовної давності для звернення до суду, тому що, позивач скористувався своїм правом для звернення до суду з заявою про видачу судового наказу, але судом було відмовлено у прийнятті судового наказу за непідсудністю. Після отримання ухвали суду позивач скористувався правом для звернення до суду у позовному провадженні. До теперішнього часу оплату за опалення та гаряче водопостачання відповідачка не здійснює. За період з 01.12.2010 року по 01.01.2014 року відповідачка має заборгованість за послуги теплопостачання у сумі 1436,84 грн. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу за весь час прострочення. Заборгованість у сумі 1436,84 грн. складається з: -1293,31 грн. - сума основного боргу за послуги теплопостачання за період з 01.12.2010 року по 01.01.2014 року; -134,98 грн. -3% річних за період з 01.12.2010 року по 01.01.2013 року; -8,55 грн. - індекс інфляції за період з 01.12.2010року по 01.01.2013 року. Посилаючись на наведені обставини і правове обґрунтування заявлених вимог, позивач просить суд поновити строк позовної давності на стягнення заборгованості за послуги теплопостачання, стягнути з відповідачки наявну заборгованість з несплачених комунальних платежів за період з 01.12.2010 року по 01.01.2014 року у розмірі 1436,84 грн., а також понесені судові витрати у сумі 243,60 грн. Представник позивача в судовому засіданні повністю підтримала позовні вимоги і надала суду пояснення, аналогічні вищевказаному. Відповідачка позов не визнала, суду пояснила, що вона є власником квартири [ADDRESS], вона користується послугами з постачання теплової енергії, яку надає позивач. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальний строк позовної давнини становить 3 роки, а позивач просить стягнути заборгованість за більший строк. Крім того, загально тепломір на будинку встановлений без її відома, і вона щомісячно не отримувала повідомлень про нарахування суми за теплопостачання по її квартирі. Вона просить відмовити у позові в повному обсязі. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) встановив наступне. Комунальне комерційне підприємство «Донецькміськтепломережа» створено рішенням Донецької міської ради від 27.09.2004 року № 13/25. Підприємство з 01.07.2005 року надає теплопостачання населенню, а також здійснює нарахування за надані послуги. Відповідачка є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується випискою з особового рахунку [NUMBER] «УК Будьонівського району», підставою є свідоцтво про право власності на спадщину від 24.04.2007 року. Позивачка користується послугами з постачання, яку надає позивач, про що в судовому засіданні позивачка не заперечувала. Згідно копії особистого рахунку відповідачка є власником двокімнатної квартирі за вищевказаною адресою. Загальна площа квартири складає - 53,50 кв.м, встановлені прилади обліку: тепломір підключене - 17.06.2011 року, індивідуальний водомір підключене 29.06.2010 року. Підключення квартири відповідачки до централізованого опалення житлового будинку свідчить про фактичне існування між сторонами договірних відносин з приводу постачання та споживання теплової енергії. За таких обставин при вирішенні справи суд виходить із обсягу прав і обов'язків сторін відповідно до чинного законодавства, яке регулює взаємовідносини суб'єкта господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг, та фізичних осіб, які отримують послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води. Статтями 20, 21 Закону України від 24 червня 2004 року № 1875-ІV «Про житлово-комунальні послуги» визначені права й обов'язки споживача і виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, а обов'язком - оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Аналогічне положення закріплене в чинному Житловому кодексі Української РСР, в статті 67 якого передбачено, що наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія та інші послуги). Згідно з пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Згідно з частиною 3 статті 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги" органи місцевого самоврядування затверджують ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги в розмірі економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво. Матеріалами справи встановлено, що комунальне комерційне підприємство ДМР «Донецькміськтепломережа» у спірний період надавало на об'єкт споживання комунальні послуги з централізованого опалення, які використані відповідачкою для власних потреб. З довідки, яка представлена позивачем, про розрахунок нарахування та оплату поточних комунальних платежів з централізованого теплопостачання по квартирі за адресою [ADDRESS], вбачається, що за період з 01.12.2010року по 01.01. 2014 року заборгованість за спожиту теплову енергію становить 1436,84 грн. , яка складається з: -1293,31 грн. - сума основного боргу за послуги теплопостачання за період з 01.12.2010 року по 01.01.2014 року; -134,98 грн. -3% річних ; -8,55 грн. - індекс інфляції. Відповідно до пункту 32 Правил споживач має право на несплату вартості послуг лише в разі їх ненадання виконавцем або припинення надання в установленому порядку за письмовою заявою споживача. За правилами статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом ( ст. 525 ЦК України). Положеннями частин 1-3 статті 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Враховуючи викладене, суд визнає, що відповідачкою порушено виконання зобов'язання з оплати фактично наданих позивачем ККП ДМР «Донецькміськтепломережа» послуг з централізованого теплопостачання, чим заподіяно матеріальну шкоду позивачу. Відповідачкою не представлено суду об'єктивних доказів, що це сталося не з ії вини. Суд визнає правильним наданий позивачем розрахунок терміну та суми заборгованості по оплаті наданих послуг з централізованого опалення спірної квартири, який відповідає встановленому законодавством порядку і затвердженими тарифами. Виходячи із закріпленого в статті 11 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд за основу приймає період та, зокрема первісну та кінцеву дати стягнення заборгованості, визначені позивачем. У липні 2013 року позивач звертався до суду з вимогою стягнути з відповідачки заборгованість в порядку наказного провадження. Ухвалою Будьонівського райсуду м. Донецька від 16 серпня 2013 року у прийнятті заяви Позивача про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з відповідачки відмовлено, оскільки відповідачка зареєстрована та мешкає за адресою [ADDRESS], що відноситься до території юрисдикції Кіровського райсуду м. Донецька. Після отримання ухвали суду, Позивач звернувся до Кіровського райсуду м. Донецька, за місцем проживання відповідачки, з позовом про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання з [PERSON] у позовному провадженні. Оцінюючі зібрані докази, суд вважає визнати поважними причинами пропуск строку позовної давності для звернення до суду, тому що, позивач скористувався своїм правом для звернення до суду з заявою про видачу судового наказу, але судом було відмовлено у прийнятті судового наказу за непідсудністю. Після отримання ухвали суду позивач скористувався правом для звернення до суду у позовному провадженні. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в порядку положень статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідачкою, як споживачем послуг з централізованого теплопостачання внаслідок односторонньої відмови від договірних зобов'язань частково виконує свої зобов'язання. Такі дії відповідачки є протиправними, у зв'язку з чим за правилами статті 611 ЦК України стосовно них настають правові наслідки у вигляді відшкодування на користь позивача у вищевказаній сумі заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача у повному обсязі. Позивачем, на користь якого ухвалене рішення, документально підтверджена сплата судового збору у розмірі 243 грн. 60 коп. Відповідно до вимог статті 88 ЦПК України понесені судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в повному обсязі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved