Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-15 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 801 127 грн. В обгрунтування доводів посилається на те, що 14.01.2021 року між позивачем та відповідачем вчинено правочин, за яким позивач на прохання відповідача надав кошти у сумі 17000 доларів США терміном повернення до 29.01.2021 року, а 18.01.2021 року позивач позичив відповідачу кошти у 10000 Євро, що станом на 18.01.2021 року за курсом НБУ складало 342 000 грн. з терміном повернення до 26.01.2021 року. Вказує, що договір між сторонами не укладався, оскільки гроші відповідачу необхідно було терміново, відповідач знайома позивачу людина, а тому відповідач налдав письмове зобов`язання (розписку). Вимоги позивач мотивує тим, що станом на 11.03.2021 року відповідач взяті на себе зобов`язання за договорами позики від 14.01.2021 року та від 18.01.2021 року у встановлений договором строк не виконав, позичені кошти не повернув, від повернення ухиляється. У зв`язку з чим просить суд, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість у розмірі 801 127,00 грн. та сплачений судовий збір. Суд своєю ухвалою від 24.03.2021 року прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче судове засідання. Сторонам направлено копії ухвали про відкриття провадження у справі та відповідачу копія позовної заяви та доданими до позову документами з використанням послуг поштового зв`язку, які надаються АТ "Укрпошта". Інформація щодо розгляду справи розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет - e-mail inbox@sv.zk.court.gov.ua. Судовий розгляд справи призначений відповідно до ухвали Свалявського районного суду Закарпатської області 20.04.2021 року з повідомленням сторін. Ухвалою Свалявського районного суду Закарпатської області від 12.03.2021 року накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, грошові кошти, які знаходяться у банківських установах, що на праві приватної власності належать [PERSON] у межах заявлених позовних вимог на суму 809 138, 28 грн. Ухвалою Свалявського районного суду Закарпатської області від 26.05.2021 року накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, грошові кошти (крім заробітної плати та соціальних виплат), які знаходяться у банківських установах, що на праві приватної власності належать [PERSON] , які є спільною сумісною власністю подружжя, у межах заявлених позовних вимог на суму 809 138, 28 грн. Суд своєю ухвалою від 09.07.2021 року за клопотанням [PERSON] скасував заходи забезпечення позову, накладені ухвалою Свалявського районного суду Закарпатської області від 26.05.2021 року в частині накладення арешту на розрахунковий рахунок приватного підприємця [PERSON] . Позивач подав до суду заяву (вх. №5120) про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач подав до суду заяву (вх. №5119) про розгляд справи у його відсутності. Заявлені позовні вимоги визнає в повному обсязі, не заперечує щодо задоволення позову. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу «Акорд» не здійснювалося (ч.2 ст. 247 ЦПК України). Суд проводить розгляд справи без участі сторін, за наявними доказами та матеріалами у справі та доходить такого висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України - у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно ст. 13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; ч. 1 ст. 81 ЦПК України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. ОБСТАВИНИ СПРАВИ, УСТАНОВЛЕНІ СУДОМ та ОБГРУНТУВАННЯ ВИСНОВКІВ СУДУ: Відповідно до ст. 15 ЦК України, ст. 55 Конституції України - кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 202 ЦК України - правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Договір позики - це один з видів зобов`язань, спрямованих на передачу майна. Враховуючи, що договір - це взаємна угода сторін, тому в ньому містяться окремі положення, умови, визначаються права та обовязки сторін. Сукупність вищезгаданих, погоджених сторонами умов і становить зміст договору. Судом встановлено, що відповідно до оригіналу розписки «14 січня 2021 року [PERSON] , [INFO] , мешканець [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] , паспорт [NUMBER] , виданий Свалявським РВ УМВС України в Закарпатській області від 20.10.1995 року, отримав від [PERSON] , [INFO] , мешканця [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] , паспорт [NUMBER] , виданий Свалявським РВ УМВС України в Закарпатській області від 22.11.2002 року кошти у сумі 17000 доларів США терміном до 29.01.2021 року". (а.с.54). Відповідно до оригіналу розписки «18 січня 2021 року фізична особа-громадянин [PERSON] , [INFO] , мешканець [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] , паспорт [NUMBER] , виданий Свалявським РВ УМВС України в Закарпатській області від 20.10.1995 року зобов`язується сплатити фізичній особі-громадянину [PERSON] , [INFO] , мешканцю [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] , паспорт [NUMBER] , виданий Свалявським РВ УМВС України в Закарпатській області від 22.11.2002 року кошти у сумі 342000 грн, що еквівалентно 10000 Євро до 26.01.2021 року згідно домовленості сторін". (а.с.55). За змістом статей 525, 526, 599 ЦК України - зобов`язання повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 1046 ЦК України - за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним у момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п. 2 ч.1 ст. 1046 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України - на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У відповідності до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України - правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. А тому письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику суд ураховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду в постанові від 23.10.2019 року, справа №723/304/16-ц: «за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки». Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права (суд ураховує правові висновки Верховного Суду України в постанові від 02.07.2014 року, справа №6-79цс14: "відповідно до норм ст.ст.1046,1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання». В судовому засіданні встановлено, що станом на день звернення позивача до суду, відповідач [PERSON] взяті на себе зобов`язання за договором позики від 14.01.2021 року у встановлений договором строк до 29.01.2021 року та договром позики від 18.01.2021 року у встановлений договором строк до 26.01.2021 року - не виконав, позичені кошти не повернув. Відповідно у ст. 533 ЦК України - грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Згідно доданих позивачем розписок встановлено, що [PERSON] передав у власність [PERSON] грошові кошти у іноземній валюті 17000 доларів США та 10000 Євро. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. За правовим змістом цієї норми Закону всі зобов`зання в Україні (крім випадків визначених спеціальним Законом ) має бути виконане у Гривні. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим ч.2 ст. 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Позивачем додана довідка про офіційний курс Національного банку України на день звернення позивача до суду станом на 11.03.2021 року та здійснено розрахунки. Відповідно ст. 89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Європейський суд з прав людини вказав, що п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Відповідно до ч.1 ст. 95 ЦПК України - письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до ст. 264 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. За таких обставин, з`ясувавши достатність доказів і взаємний зв`язок у сукупності, наявних у справі доказів, в розумінні ст. 76-81 ЦПК України, враховуючи, що розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання, суд доходить висновку, що зявлену вимогу про стягнення з відповідача заборгованості за розписками у сумі 801127 грн. слід задовольнити. Відповідно до п.6 ст. 264 ЦПК України - під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до п.2 ч.5 ст. 265 ЦПК України - у резолютивній частині рішення зазначаються розподіл судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При вирішенні питання розподілу між сторонами судових витрат, суд враховує, що відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України - у разі задоволення позову, судові витрати покладаються на відповідача. Позивачем документально підтверджено оплату судового збору в сумі 8011,28 грн. (квитанція №3671120163 від 11 березня 2021 року), а тому суд доходить висновку, що судовий збір слід стягнути з відповідача. З огляду на вищезазначене, враховуючи встановлені та перевірені в судовому засіданні докази, що стягнення є способом захисту цивільних прав та інтересів позивача, зважаючи на обставини, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, суд вважає вимоги позивача обгрунтованими та доходить висновку, що їх слід задовольнити в повному обсязі. Статтею 129 - 1 Конституції України визначено: Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Відповідно до ч.1 ст. 18 ЦПК України - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 ч.1 Перехідних положень (розділ ХІІІ) ЦПК України - до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Outcome: approved