Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-15 00:00:00

Вироком Жовківського районного суду Львівської області від 27 лютого 2018 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. І ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді штрафу в сумі 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 6800 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2(два) роки. Цим же вироком [PERSON] звільнено від призначеного основного та додаткового покарання на підставі ст. 1 п. «е», ст.15 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016. Вироком суду встановлено, що [PERSON] 20 листопада 2015 року, приблизно о 19.00 год., керуючи автомобілем марки «КІА PREGIO», реєстраційний номер [NUMBER] , по дорозі зі сполученням Кмїв-Чоп під`їзд до міста Львова у районі 5 км+300м., в межах села Малехів Жовківського району Львівської області, порушуючи вимоги п.п. 12.2,12.4,12.3 Правил дорожнього руху України, які виразились у тому, що при русі в умовах недостатньої видимості не обрав швидкість руху в таких межах, щоб мати змогу зупинитися у межах видимості проїзної частини дороги, але не більше 60 км./год, через що такими своїми діями створив аварійну обстановку, що призвела до зіткнення із попутним автомобілем марки «ВАЗ-2108», реєстраційний номер « [NUMBER] » під керуванням [PERSON] , який в цей час знаходився попереду на його смузі руху з подальшим викиданням даного автомобіля на зустрічну смугу руху, де в цей час рухався автомобіль марки «Peugeut Boxer», реєстраційний номер « [NUMBER] » під Керуванням [PERSON] , з яким відбулось подальше контактування. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки «ВАЗ-2108» реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] отримала перелом правої ключиці, лобкової і сідничної кісток справа, закриту черепно-мозкову травму у вигляді струсу головного мозку з наявністю ран на голові, синець в ділянці правого надпліччя та садно в ділянці правого колінного суглобу, які утворились від дії тупих предметів. Могли виникнути при контакті тіла потерпілої з виступаючими частинами салону автомобіля та відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалого розладу здоров`я при відсутності ознак небезпеки для життя. Як вбачається з довідки Комунального некомерційного підприємства «Клінічної лікарні швидкої медичної допомоги м.Львова» № 18 від 12.03.2018 потерпіла [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні в 1-му травматологічному відділенні лікарні з 20 листопада 2015 року по 04 січня 2016 року (45 ліжко-днів). Загальна сума затрачених лікарнею коштів на лікування потерпілого становить 9434 гри. та на даний час [PERSON] не відшкодована. На час розгляду судом кримінального провадження відносно [PERSON] , цивільний позов на захист інтересів держави у порядку ст. 128 КПК України прокурором не заявлявся. Просить позов задоволити. Представник позивача - прокурор Прокуда Н.М. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та з мотивів зазначених у ній та просила такі задоволити. Представник відповідача в судовому засіданні заперчив проти заявленого позову та зазначив, що Червоноградською місцевою прокуратурою 09.08.2019 року було надіслано повідомлення в Львівську міську раду про те, що ними подано до суду позов про щодо відшкодування витрат, здійснених на лікування потерпілої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, що вказує на порушення інтересів держпви, оскільки ні Львівською міською радою ні Комунальним некомерційним підприємством "Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги не вжито заходів представницького характеру. Цього ж дня, 09.08.2019 року Червоноградською місцевою прокуратурою Львівської області було подано позов до суду. Зазначає, що тим самим не доведено бездіяльність Клінічної лікарні та Львівської міської ради, а тому просив у задовооленні позову відмовити повністю. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ч. 2 ст. 81 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Судом встановлено, що вироком Жовківського районного суду Львівської області від 27 лютого 2018 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. І ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді штрафу в сумі 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 6800 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2(два) роки та звільнено від призначеного основного та додаткового покарання на підставі ст. 1 п. «е», ст.15 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року. Самим вироком суду встановлено, що [PERSON] , 20 листопада 2015 року, приблизно о 19.00 год., керуючи автомобілем марки «КІА PREGIO» реєстраційний номер [NUMBER] , по дорозі зі сполученням Київ-Чоп під`їзд до міста Львова у районі 5 км+300м., в межах села Малехів Жовківського району Львівської області, порушуючи вимоги п.п.12.2,12.4,12.3 Правил дорожнього руху України, які виразились у тому, що при русі в умовах недостатньої видимості не обрав швидкість руху в таких межах, щоб мати змогу зупинитися у межах видимості проїзної частини дороги, але не більше 60 км./год, через що такими своїми діями створив аварійну обстановку, що призвела до зіткнення із попутним автомобілем марки «ВАЗ-2108», реєстраційний номер « [NUMBER] » під керуванням [PERSON] , який в цей час знаходився попереду на його смузі руху з подальшим викиданням даного автомобіля на зустрічну смугу руху, де в цей час рухався автомобіль марки «Peugeut Boxer», реєстраційний номер « [NUMBER] » під Керуванням [PERSON] , з яким відбулось подальше контактування. Внаслідок ДТП пасажир автомобіля марки «ВАЗ-2108» реєстраційний номер [NUMBER] » [PERSON] отримала перелом правої ключиці, лобкової і сідничної кісток справа, закриту черепно-мозкову травму у вигляді струсу головного мозку з наявністю ран на голові, синець в ділянці правого надпліччя та садно в ділянці правого колінного суглобу, які утворились від дії тупих предметів. Могли виникнути при контакті тіла потерпілої з виступаючими частинами салону автомобіля та відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалого розладу здоров`я при відсутності ознак небезпеки для життя. Таким чином, у даному випадку є підстави для звільнення від доказування, оскільки вироком Жовківського районного суду Львівської області від 27.02.2018 року у справі № 444/1554/17, який набрав законної сили 19.04.2019 року встановлено, що [PERSON] - відповідачем у справі вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України. Відповідно до довідки Комунального некомерційного підприємства «Клінічної лікарні швидкої медичної допомоги м. Львова» № 18 від 12.03.2018 року вбачається, що потерпіла [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні в 1-му травматологічному відділенні лікарні з 20 листопада 2015 року по 04 січня 2016 року (45 ліжко-днів). Загальна сума затрачених лікарнею коштів на лікування потерпілого становить 9434 грн., які на даний час [PERSON] не відшкодована. Відповідно до вимог ч. 1 сг. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст. 1206 Цивільного кодексу України, особа, що вчинила злочин зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину. Частиною 3 цієї статті визначено, якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Окрім того, відповідно до п. З постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.07.1995 №11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16.07.1993. Термін і обгрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебуває на лікуванні. До справи може бути приєднана довідка-розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Відповідно до п. 2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16.07.1993, (надалі Порядок) сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував па лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 89 Бюджетного Кодексу України до видатків, що здійснюються з бюджетів міст республіканського Автономної Республіки Крим та обласного значення, районних бюджетів, бюджетів об`єднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, належать, окрім іншого, видатки на охорону здоров`я. Згідно п. 4 Порядку, стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я. Відповідно до інформації Комунальної міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги фінансування лікарні на витрати пов`язані із наданням стаціонарної медичної допомоги, особам, потерпілим від злочинів, здійснювалося з державного бюджету у вигляді медичної субвенції та місцевого бюджетів (міський бюджет м.Львова). Відповідно до Положення про Управління охорони здоров`я департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, управління є виконавчим органом Львівської міської ради відповідно до ухвали міської ради від 26.05.2016 У» 505 «Про затвердження структури виконавчих органів Львівської міської ради, загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів», утвореним відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» Згідно з п.7-8 розділу «Компетенція управління» вищевказаного Положення, управління охорони здоров`я організує фінансове забезпечення підпорядкованих комунальних підприємств, установ та організацій та їх матеріально-технічне забезпечення, а саме: -розроблення бюджетного запиту сфери охорони здоров`я на підставі бюджетних запитів підпорядкованих комунальних підприємств, установ та організацій для подання фінансовому управлінню міської ради у встановлені ним терміни і а порядку . -отримання бюджетних призначень на охорону здоров`я через їх затвердження у рішенні про міський бюджет, доведення у встановленому порядку до підпорядкованих комунальних підприємств, установ, організацій відомостей про обсяги асигнувань. -здійснення внутрішнього контролю за повно гою надходжень отриманих підпорядкованими комунальними підприємствами, установами, організаціями коштів та ефективністю їх використання. -здійснення контролю та аналізу використання залучених підпорядкованими комунальними підприємствами, установами, організаціями коштів інших підприємств, установ, організацій та з інших джерел на їх утримання. Відповідно до ч. 7 ст. 128 Кримінального процесуального кодексу України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, мас право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Згідно з ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює: представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначений законом. Частиною 3 ст. 56 ЦПК України передбачено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляд) справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Відповідно до ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Однією з форм представництва інтересів держави є звернення до суду з позовом (заявою, поданням) ( ч.6 ст.23 Закону України « Про прокуратуру»). Рішенням Конституційного Суду України від 08.04.1999 року передбачено, що із врахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям і лише прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обгрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Поняття «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах», означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованих на захист інтересів держави. Таким органом відповідно до ст.ст. 6, 7, 13, 143 Конституції України може бути орган державної влади чи орган місцевою самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади. З огляду на те, що Комунальне некомерційне підприємство «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги м. Львова» відноситься до установ комунальної власності, а кошти, які надаються на лікування хворих, надходять із державного бюджету та міського бюджету м. Львова, у даному випадку відсутність коштів призводить до ненадходження коштів до бюджету, що ускладнює процес безкоштовного лікування осіб, які цього потребують, чим завдається істотна шкода державним інтересам в цілому, відтак Червоноградська місцева прокуратура з метою захисту державних інтересів, вважає за необхідне звернутися із позовом в інтересах держави в особі виконавчого органу Львівської міської ради - Управління охорони здоров`я департаменту гуманітарної політики про відшкодування витрат, понесених закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинних дій. Вказані вище обставини свідчать про порушення інтересів держави та є підставою для звернення прокурора в суд для захисту інтересів держави. Відповідно до ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала чи постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Підсумовуючи вищевикладене [PERSON] , зобов`язаний у відповідності до вимог ст. 1206 ЦК України відшкодувати 9434 гри.- витрат, понесених закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілої [PERSON] , від злочинних дій. Відсутність відшкодування коштів, витрачених закладом охорони здоров`я з вини [PERSON] на стаціонарне лікування потерпілої від злочину [PERSON] , негативно впливають иа фінансування витрат на лікування інших хворих, внаслідок чого порушуються інтереси держави у сфері дотримання прав і свобод людини і громадянина в галузі охорони здоров`я та забезпечення пов`язаних з ними державних гарантій, що і є підставою для звернення прокурора в межах своєї компетенції до суду на захист державних інтересів. А тому суд приходить до всновку, що позовні вимоги прокуратури є законними, юридично і документально обгрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. А тому, суд прийшов до висновку, що з відповідача в користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 2102,00 грн. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог позивача.

Outcome: approved