Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-01 00:00:00

20.11.2019 року позивач звернувся до суду з позовом, який надалі уточнив, до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, посилаючись на те, що внаслідок ДТП, яка сталась 20.11.2016 року йому були завдані збитки, позивач звернувся до страхової компанії для виплати йому страхового відшкодування, проте відповідач добровільно відмовляється виплачувати страхове відшкодування. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Маломуж А.І. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 16.12.2019 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 14.04.2020 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. В судове засідання позивач не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, просив суд позовні вимоги задовольнити повністю. Представник відповідача ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» в судове засідання не з`явився, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив у задоволенні позову відмовити посилаючись на те, що поліс позивача є недійсним, та автомобіль на момент ДТП не був забезпечений, а тому наданий європротокол не може бути доказом настання страхового випадку. Просив розглянути справу за його відсутності. Представник третьої особи МТСБУ в судове засідання не з`явився, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду пояснення, відповідно до яких повідомив, що транспортні засоби обох учасників ДТП були забезпечені полісами, а страхових, членство якого припинено, зобов`язаний виконати свої зобов`язання згідно з укладеними ним договорами обов`язкового страхування, цивільно-правової відповідальності. Просив розглянути справу за його відсутності. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причину неявки суд не повідомила, пояснення не надала. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що 20 листопада 2016 року, приблизно о 13 год. 45 хв., на регульованому перехресті вул. Ак. Філатова - вул. Варненська, в м. Одеса сталось дорожньо-транспортна пригода. Водій автомобіля «Toyota Camry» р.н. [NUMBER] , [PERSON] , порушив вимоги Правил дорожнього руху, а саме вимогу п. 10.4., Правил дорожнього руху: «У разі повороту ліворуч не надав перевагу у русі зустрічному транспортному засобу», (надалі ПДР), що затверджені постановою Кабінету`Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. №1306. Приймаючи до уваги відстуність суперечок між водіями стосовно обставин зіткнення та безпосередній вини водія автомобіля «Toyota Camry» р.н. [NUMBER] ,встановивши наявність усіх правоустановчих документів на обидва автомобіля, та можливість оформлення даного ДТП за правилами «Європротоколу» водій автомобіля «Toyota Сamгу» р.н. [NUMBER] зателефонував до страхової компанії «ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» (далі ПАТ «СК УПСК») з якою у нього укладено договір обов`язкого страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс АЕ 7116927 від 19.02.2016), після чого була проведенна фотофіксація розміщення обох автомобілів на перехресті, на місці зіткнення, та складено відповідний бланк « Європротоколу ». Європротокол - спеціальний бланк повідомлення про настання дорожньо-транспортної пригоди, який заповнюється водіями-учасниками ДТП на місці аварії, потім надається страховику та стає підставою для виплати страхового відшкодування потерпілим. Європротокол може заповнюватися як в паперовому вигляді, на спеціальному бланку, так і в електронній формі, з використанням системи «Електронний Європротокол». Таким чином, європротокол - це спрощена форма оформлення ДТП його учасниками без виклику патрульної поліції. На час скоєння дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «Fiat Grande Punto» р.н. [NUMBER] водій автомобіля позивача мав договір (полюс) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/9047300 від 28.04.2016 року терміном дії до 27.04.2017 рік. Даний поліс виданий ПАТ «СК «СКАЙД». На наступній день позивач та водій автомобіля «Toyota Сamгу» р.н. [NUMBER] приїхали до філіалу ПАТ «УПСК» для подання заяви та проведення огляду автомобіля. 25 січня 2017 року позивач отримав відповідь про те, що «НАЦКОМФІНПОСЛУГ» повідомляє, що згідно з інформацією, наданою ПрАТ «УПСК» станом на 19.01.2017 року (дата надана ПрАТ «УПСК» до пакету документів за Вашою страховою справою) у ПрАТ «УПСК» відсутня заява про виплату страхового відшкодування. Листом від 29.08.2017 року позивачеві повідомлено, що при проведенні розслідування виявлено що наданий позивачем поліс №АЕ/9047300 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від ПАТ «СК «СКАЙД» не внесений у загально державну базу і тому автомобіль FIAT GRANDE PUNTO, реєстраційний номер [NUMBER] не є забезпеченим згідно Закону України № 1961-IV. Застереження щодо цього є у п.11 полісу(договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Слід зазначити згідно ст. 33.2, статті 33, Закону України № 1961-IV передбачено, "у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. Зважаючи на вищезазначене позивач складати Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (европротокол), тому ГРУ ПрАТ «УПСК» не може взяти його до уваги, як документ підтвердження настання страхової події. Згідно відповіді наданої МТСБУ від 03.01.2017 року бланк полісу серії №АЕ/9047300 виданий Дирекцією МТСБУ ПАТ «СК «Скайд», в єдиній централізованій базі даних МТСБУ інформація щодо укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/9047300 відсутня. Однак, у випадку укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/9047300 з ПАТ «СК «Скайд», він діє на умовах, передбачених у даному договорі, незалежно від того внесені чи не внесені представником страховика відомості про укладений договір страхування до ЦБД МТСБУ. МТСБУ має право застосовувати заходи впливу по відношенню до страховиків - членів МТСБУ. що не виконують своїх обов`язків, передбачених Статутом МТСБУ. ПАТ «СК «Скайд» 31.05.2016р. втратило статус асоційованого члена МТСБУ та відповідно до п. 52.1 ст. 52 Закону припинило членство в МТСБУ, а відповідно МТСБУ не має повноважень для здійснення перевірки діяльності страховика та застосування до нього заходів впливу. З викладеного вбачається, що цивільно-правова відповідальність позивача застрахована. Відповідно до висновку експерта № 5845 від 29.01.2017 року вартість відновлювального ремонту автомобіля FIAT GRANDE PUNTO, реєстраційний номер [NUMBER] , яким керував позивач складає 15004,65 грн. та вартість матеріального збитку 10061 грн. У добровільному порядку відшкодувати спричинені збитки відповідач відмовляється. За змістом ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Таким чином, суд зазначає, що позивач звернувшись до суду із позовною заявою до відповідача про відшкодування завданої майнової шкоди, реалізував своє абсолютне право на відшкодування завданої майнової шкоди за рахунок страхового відшкодування. Окрім того, позивачем понесені витрати на проведення зазначеної вище оцінки у сумі 1000,00 гривень, що підтверджується квитанцією № 023567 від 27.01.2017 року. Стосовно відшкодування моральної шкоди, то ст. 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У відповідності до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» від 31.03.1995 р. № 4, позивачем має бути доведено в чому полягає ця шкода, з яких міркувань він виходив визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. Згідно з пунктами 4, 5 Постанови Пленуму Верховного суду України « Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди» від 31.03.1995 р. № 4 від час вирішення питання про відшкодування моральної шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Вирішуючи дану позовну вимогу, суд, виходить з того, що відшкодування моральної шкоди повинно бути спрямоване на досягнення сатисфакції і не може бути джерелом до збагачення позивача. Суд враховує, що значні ушкодження, завдані внаслідок ДТП, позбавляють [PERSON] можливості використовувати свій автомобіль як для роботи, так і для особистих потреб та те, що позивач змушений користуватись громадським транспортом, змінювати звичний графік дня, а також постійні звернення до різних інстанцій для можливості отримання страхового відшкодування, що спричиняє йому значний моральний дискомфорт, що завдало йому незручності, додаткові витрати та непотрібні емоційні хвилювання. Враховуючи те, що дії відповідача знаходилися в причинному зв`язку з тим, що позивач зазнав моральних страждань, суд виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості приходить до висновку, що підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди, оскільки на думку суду саме цей розмір буде відповідати спричиненій позивачу моральній шкоді, а розмір шкоди в сумі 25000 грн. з врахуванням фактичних обставин справи на думку суду є завищеним. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх часткового задоволення. Щодо стягнення з відповідачів витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 3 частини першої статті 133 ЦПК України). Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Відповідно до пункту 4 частини першоїстатті 1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність`договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Частинами першою та другою статті 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність`передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Відповідно до ч.ч. 1-4ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витратна правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Відповідно роз`яснень, які містяться в 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати на правничу допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Враховуючи викладене у задоволенні вимог про стягнення витрат на правничу допомогу слід відмовити, оскільки суду не було надано документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Окрім того не підлягають задоволенню витрати на копіювання документів та витрати на оплату поштових відправлень, оскільки вони не відносяться до судових витрат. Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 483,50 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial