Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-15 00:00:00

09 січня 2015 року [PERSON] звернулась до суду з заявою в якій просить суд встановити факт належності [PERSON], [INFO], заповіту складеного від імені [PERSON], 24 вересня 2007 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої Львівської державної нотаріальної контори, реєстраційний №2-1571. Заявник в обґрунтування своїх вимог зазначила, що [INFO] року померла її бабця - [PERSON]. У зв'язку із цим відкрилась спадщина за заповітом, складеним бабцею на користь своїх онучок - [PERSON] та [PERSON], 24 вересня 2007 року у Третій Львівській державній нотаріальній конторі, після чого вона отримала витяг про реєстрацію у спадковому реєстрі за №36346066 від 16.01.2014 року. Після звернення в Третю Львівську державну нотаріальну контору з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом виявилось, що у тексті заповіту допущена помилка у році її народження. З огляду на такі факти просить заяву задовольнити та постановити рішення, яким встановити факт належності [PERSON], [INFO] заповіту складеного від імені [PERSON], 24 вересня 2007 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої Львівської державної нотаріальної контори, реєстраційний №2-1571. У судовому засіданні заявник подану заяву підтримала в повному обсязі, надавши пояснення аналогічні викладеним в ній. Представник заінтересованої особи - Третьої Львівської державної нотаріальної контори в судове засідання не з"явився, надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи у відсутності представника нотаріальної контори. У відповідності до ст.169 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності представника заінтересованої особи на підставі наявних у справі доказів, які суд вважає достатніми. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 24 вересня 2007 року складено заповіт від імені [PERSON], 24 вересня 2007 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої Львівської державної нотаріальної контори, реєстраційний №2-1571, згідно якого [PERSON] заповіла належний їй на праві приватної власності будинок [ADDRESS], в рівних частинах кожному: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 4). Як вбачається із зазначеної в поданій до суду заяві [PERSON], померла [INFO] року. Після її смерті заявник звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, однак не змогла реалізувати своє право на прийняття спадщини, оскільки виявили невідповідність року народження у складеному заповіті. Судом встановлено, що помилка у році народження спадкоємця виникла ще під час складання заповіту від імені [PERSON], 24 вересня 2007 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої Львівської державної нотаріальної контори, реєстраційний №2-1571. Факт того, що заповіт складений від імені [PERSON], 24 вересня 2007 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої Львівської державної нотаріальної контори, реєстраційний №2-1571, належить [PERSON], [INFO] стверджується долученими до матеріалів справи копією свідоцтва про народження [PERSON], від 27.12.1995 року, виданого Брюховицькою селищною радою народних депутатів, копією паспорта громадянина України ім'я [PERSON], [INFO], виданого 25 квітня 2014 року Шевченківським РВ у м.Львові ГУ ДМС України у Львівській області, серія КП 009907 (а.с. 3,6) та іншими матеріалами справи, з яких вбачається, що правильною датою народження [PERSON] є: [INFO] З пояснень заявника у судовому засіданні також зясовано, що при оформленні паспорта громадянина України, за бажанням [PERSON] було зазначено імя тільки [PERSON], оскільки вона навчається за кордоном та подвійне імя [PERSON] буде завдавати невеликих труднощів. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема, встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У відповідності до п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року (із змінами, внесеними згідно зПостановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25.05.1998 року) «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу. Факт про встановлення якого просить заявник, дасть їй підстави для реалізації своїх прав як спадкоємця. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що заповіт складений від імені [PERSON], 24 вересня 2007 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої Львівської державної нотаріальної контори, реєстраційний №2-1571, складений на користь [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], суд приходить до висновку, що заяву [PERSON] слід задовольнити.

Outcome: approved