Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання договору дійсним, проте в подальшому змінила позовні вимоги, просила визнати право власності на нерухоме майно. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що 29 вересня 2000 року вона купила у [PERSON] домобудівлю [ADDRESS] , яка складається із житлового будинку літ. А жилою площею 13,1 кв. м., загальною площею 22,3 кв.м. та надвірних господарських будівель та споруд: літньої кухні літ. Б, бані літ. В, туалету літ. Г, навісу літ. Д, сарая з підвалом літ. Е, помпи № 1, забору № 2,3. Договір купівлі-продажу був укладений на товарній біржі „ВА-БАНК" в м. Гола Пристань та зареєстрований згідно ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» в Журналі реєстрації біржових угод за р. № 2-1449. На теперішній час, у зв`язку з сімейними обставинами, вона вирішила продати зазначену нерухомість, однак, позбавлена можливості оформити відчуження в нотаріальному порядку, так як нотаріуси не погоджуються посвідчити угоду в зв`язку з неналежністю правовстановлюючого документа на домобудівлю: договір купівлі-продажу не посвідчено нотаріально. Після укладення договору, його умови сторонами було виконано повністю. В 2009 році [PERSON] померла, а тому посвідчення договору в нотаріальному порядку є неможливим. В зв`язку з даними обставинами, змушена звернутись до суду з даним позовом, в якому просить визнати за собою право власності на домобудівлю [ADDRESS] . В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі та наполягала на їх задоволенні. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, проте надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 29 вересня 2000 року на товарній біржі «ВА-БАНК» у м. Херсон між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу домоволодіння [ADDRESS] , яке складається з житлового будинку літ. А жилою площею 13,1 кв. м., загальною площею 22,3 кв.м. та надвірних господарських будівель та споруд: літньої кухні літ. Б, бані літ. В, туалету літ. Г, навісу літ. Д, сарая з підвалом літ. Е, помпи № 1, забору № 2,3. Згідно ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» договір зареєстровано в Журналі реєстрації біржових угод за № 2-1449. 30 листопада 2000 року право власності на домоволодіння зареєстровано за [PERSON] у Херсонському державному бюро технічної інвентаризації. Як вбачається з повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 00028967666 від 18 грудня 2020 року, [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] . Згідно листа завідуючого Голопристанською державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON] (померлої [INFO] ) до Голопристанської ДНК Херсонської області не подавались заяви про прийняття або відмову від спадщини ні за законом, ні за заповітом. Спадкову справу не заведено. Свідоцтва про право на спадщину не видавались. Відомості про спадкоємців у Голопристанській ДНК відсутні. До правовідносин купівлі-продажу, які виникли між сторонами необхідно застосувати Цивільний кодекс Української РСР від 18.07.1963 року, оскільки взаємні права та обов`язки відповідно до правочину виникли в 2000 році під час дії ЦК УРСР. Статтею 128 ЦК УРСР, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно з ч. 1 ст. 227 ЦК УРСР, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», угода зареєстрована на біржі, не підлягає нотаріальному посвідченню і вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Таким чином, [PERSON] , придбавши у [PERSON] за договором купівлі-продажу, зареєстрованому на товарній біржі, житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, на підставі ст. 15 ЗУ «Про товарні біржу», ст. 128 ЦК УРСР набула права власності на домобудівлю, однак не посвідчила угоду у порядку, передбаченому ст. 227 ЦК УРСР, що позбавило її можливості у подальшому вільно розпоряджатися своєю власністю. Наміри відчуження майна виникли у позивача за дії чинного Цивільного Кодексу України, ст. 392 якого передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, яким засвідчується його право власності. Враховуючи зміни у законодавстві, що регулюють виниклі правовідносини, позивач позбавлена можливості реалізувати право власності на нерухоме майно, оскільки це право не визнається, а іншого способу для поновлення порушеного права, ніж обраний позивачем, законом не передбачено. Таким чином, суд приходить до висновку про достатність підстав для задоволення позовної заяви про визнання права власності, оскільки позовні вимоги знайшли своє відображення в письмових доказах, які були досліджені в ході судового засідання. На підставі викладеного,

Outcome: approved