Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-22 00:00:00

25 листопада 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженої відповідальності «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» про стягнення заборгованості по заробітній платі. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 01 серпня 2017 року його було прийнято у ТОВ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» на посаду охоронця другого класу на підставі наказу № 138/к від 21 липня 2017 року. Наказом № 201/к від 18 червня 2019 року він був звільнений та переведений у ПАТ «Сумське НВО», тобто днем звільнення є 18 червня 2019 року. При звільненні роботодавець не у повному обсязі провів із позивачем розрахунки при звільненні, не виплативши заробітної плати за період роботи з 01 листопада 2018 по 28 лютого 2019 року в ТОВ «Сумське МНВО» у сумі 11\~363 грн. 89 коп. За описаних обставин позивач звертався до суду з заявою про видачу судового наказу, проте ухвалою суду від 01 листопада 2019 року судовий наказ від 10 жовтня 2019 року про стягнення із ТОВ «Сумське МНВО» на користь [PERSON] заборгованості по заробітній платі у сумі 11\~363 грн. 89 коп. скасовано, оскільки між сторонами наявний спір про право. Вказує, що на даний час розрахунки відповідач не провів, кошти позивач не отримував, у зв`язку з чим змушений звернутись за захистом своїх прав. Посилаючись на викладені вище обставини, [PERSON] просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість по нарахованій, але виплаченій заробітній платі у сумі 11\~363 грн. 89 коп. Ухвалою від 26 листопада 2019 року відкрито провадження у справі за вказаним вище позовом як малозначної, тобто такої, що потребує швидкого розгляду, справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (а. с. 12). 26 грудня 2019 року за клопотанням позивача ухвалою суду витребувано у ТОВ «Сумське МНВО» наступні документи: довідку про нараховану, але не виплачену заробітну плату у сумі, що належить до виплати [PERSON] (після утримання податку з доходів фізичних осіб та військового збору) на а. с. 17-18. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує на суму 9\~960,53 грн. (оскільки сума 1\~403, 36 грн. вже виплачена) та просить їх задовольнити (а. с. 33 ). Представник відповідача ТОВ «Сумське МНВО» у судове засідання не з`явився, надіславши до суду письмове пояснення стосовно позовних вимог. Також у порядку ст. 84 ЦПК України до суду надіслано документи на виконання вимог ухвали суду (а. с. 21-30). У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, повно, всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Згідно із вимогами ч. 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України). Законодавець у ч. 1 ст.\~16\~ЦК України та ч. 1 ст.\~4\~ЦПК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 ст. 16 ЦК України визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів полягає у з`ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення. Однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до положень ч. 3 ст.\~12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. ст.\~76-78,\~ст.\~81\~ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показання свідків. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Під час розгляду вказаної цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов`язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині подання ними доказів та розгляду заявлених заяв і клопотань. З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу в межах заявлених вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Судом встановлено, що між сторонами склалися цивільно-правові відносини, що виникають із укладення трудового договору, і регулюються нормами КЗпП України. Так, 01 серпня 2017 року [PERSON] було прийнято у ТОВ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» на посаду охоронця другого класу на підставі наказу № 138/к від 21 липня 2017 року. В подальшому, наказом № 201/к від 18 червня 2019 року [PERSON] був звільнений у зв`язку з переведенням за згодою працівника у ПАТ «Сумське НВО», де й надалі продовжує працювати. Дані обставини підтверджуються копією трудової книжки серії [NUMBER] (а. с. 7). Як вбачається із довідки ТОВ «Сумське МНВО» від 04 жовтня 2019 року № 236 сума заборгованості по заробітній платі за період з 01 листопада 2018 по 28 лютого 2019 року колишнього працівника [PERSON] після утримання податку з доходів фізичних осіб та військового збору складає 11\~363 грн. 89 коп. (а. с. 8). Зі змісту довідки, виданої ТОВ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» 11 жовтня 2019 року за № 251 вбачається, що кількість робочих годин згідно з графіком роботи [PERSON] становить: у квітні 2019 року 168 год.; у травні 2019 року 162 год.; Відпрацьовано: у квітні 2019 рок у- 168 год., нараховано зарплату в сумі 4\~467 грн. 95 коп., у травні 2019 року 162 год., нараховано 4\~499 грн. 97 коп. Розрахунок середньої заробітної плати за два передостанні місяці становить: (4\~467 грн. 95 коп.+4\~499 грн. 97 коп.) / (168 год.+162 год.)=217 грн. 44 коп. 19,5% (ПДФО, військовий звіт)=175 грн. 04 коп. без податків та зборів (а. с. 9). [PERSON] у позовній заяві зазначає, що ухвалою суду від 01 листопада 2019 року скасовано судовий наказ від 10 жовтня 2019 року про стягнення із ТОВ «Сумське МНВО» на його користь заборгованості по заробітній платі у сумі 11\~363 грн. 89 коп., оскільки між сторонами наявний пір про право. Вказує, що на даний час розрахунки відповідач не провів, кошти не отримував. Згідно із довідкою від 20 грудня 2019 року, виданої Товариством з обмеженою відповідальністю «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» сума заробітної плати, що належить до виплати [PERSON] станом на день звільнення (24.06.2019) складала 11\~363 грн. 89 коп. Виплата заробітної плати здійснена частково, а саме : [PERSON] виплачена за грудень 2018 року сума становить 1\~403 грн. 36 коп. Таким чином на день видачі довідки сума заборгованості перед працівником (сума визначена з урахуванням утриманого податку на доходи фізичних осіб та військового збору) складає 9\~960 грн. 53 коп. (а.\~с.\~24-26). Із відомостей розподілу виплат ТОВ «Сумське МНВО», меморіального ордеру від 12.11.2019 року та платіжного доручення від 13.11.2019 року вбачається, що [PERSON] була виплачена частина заборгованості по заробітній платі у сумі 1 403,36 грн. (а с. 24-28 ) Отже, враховуючи вище викладені обставини, із відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі у сумі, що належить до виплати станом на день звернення до суду у розмірі 9\~960 грн. 53 коп. (сума визначена з урахуванням утриманого податку на доходи фізичних осіб та військового збору). Відповідно до ч. ч. 1, 7 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Як вбачається зі ст. ст. 22, 94, 97 КЗпП України, ст. ст. 1, 21, 24 Закону України «Про оплату праці", на власника підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу покладений обов`язок виплачувати працівнику заробітну плату. В силу ч. 1 ст.\~21\~Закону України\~«Про оплату\~праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно із ст.\~115\~КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до\~ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Таким чином судом встановлено, що при звільненні [PERSON] , відповідач ТОВ «Сумське машинобудівне\~науково-виробниче\~об`єднання» не виплатило нараховану заробітну плату у строки, визначені у ст. 116 КЗпП України, що є підставою для стягнення на користь позивача заборгованості по заробітній платі. При цьому,\~суд не\~знаходить підстав\~для звільнення\~відповідача від\~сплати заборгованості\~по заробітній\~платі,\~оскільки відповідач\~не надав\~суду належних\~та допустимих\~доказів на\~підтвердження відсутності\~його вини\~у невиплаті\~належних позивачу\~сум в\~день звільнення, а відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності за несвоєчасну виплату заробітної плати позивачу. Таким чином,\~суд встановив,\~що право\~позивача порушене\~і підлягає\~захисту,\~а отже\~приходить до\~висновку,\~що позовні\~вимоги [PERSON] \~про стягнення\~з ТОВ\~«Сумське МНВО»\~заборгованості по\~заробітній платі\~підлягають частковому\~задоволенню у розмірі 9\~960 грн. 53 коп. (сума визначена з урахуванням утриманого податку на доходи фізичних осіб та військового збору). Відповідно до ст.\~141\~ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 768 грн. 40 коп.

Outcome: partial