Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-27 00:00:00

18.07.2014 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості та штрафних санкцій. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що за усним договором ним було поставлено відповідачу посівний матеріал на суму 15933,40 грн. Проте відповідач за товар розрахувався не в повному обсязі, в зв'язку з чим станом на даний час має заборгованість в сумі 7933,40 грн. Оскільки до теперішнього часу відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав, за отриманий товар в повному обсязі не розрахувався, позивач змушений звернутися до суду із даним позовом за захистом своїх прав та просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість у розмірі 7933,40 грн., 3% річних у розмірі 361,24 грн., суму боргу з урахуванням індексу інфляції у розмірі 873,50 грн., пеню в розмірі 1136,32 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,60 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти ухвалення у справі заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, заяв та заперечень проти позову не надав. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Судом встановлено, що протягом квітня 2010 року [PERSON] отримав від ТОВ «Аграрник-Кіровоградщина» соняшник на загальну суму 15933,40 грн., що підтверджується видатковими накладними: № РН-0000145 від 23.04.2013 р. на суму 12276,71 грн., № РП-0000093 від 12.04.2010 р. на суму 3656,69 грн. (а.с. 7-8). 20.04.2010 року відповідачем було здійснено розрахунок за товар в сумі 7500,0 грн. та 21.04.2010 року на суму 500 грн., що підтверджується випискою банку (а.с.9). Розмір заборгованості становить 7933,40 грн. Відповідно до вимог ст. 11 ЦК України підставами виникнення прав та обов'язків є договори та інші правочини. Статтею 202 ЦК України передбачено загальне поняття правочину, яким є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до вимог ст. 205 ЦК України угода може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму угоди, якщо інше не встановлено законом. Угода, для якої не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається укладеною, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Таким чином, суд вважає, що між ТОВ «Аграрник-Кіровоградщина» та [PERSON] було укладено угоду, згідно з якою позивач передав у власність відповідачу товари, а відповідач - прийняв їх та зобов'язався їх сплатити, про що свідчать підписані відповідачем видаткові накладні. Відповідно до угоди купівлі-продажу та суті цього зобов'язання, згідно з яким продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець - прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму, то у відповідача після отримання товару виникає обов'язок його сплатити. Сторонами вимоги угоди виконані в частині відвантаження позивачем та отриманням товару відповідачем, що підтверджується підписаними видатковими накладними. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимогам Цивільного Кодексу України. Згідно із вимогами ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. 11.12.2012 року відповідачу була направлена претензія щодо погашення заборгованості в розмірі 7933,40 грн. протягом 7 днів з моменту отримання претензії (а.с.6), однак відповідач претензію не отримав, згідно поштового конверта остання була повернута за закінченням терміну зберігання (а.с.40). Згідно постанови Пленуму ВГСУ № 14 від 17.12.2013 р. днем пред'явлення вимоги кредитором слід вважати день, у який боржник одержав надіслану йому вимогу, а в разі якщо вимогу надіслано засобами поштового зв'язку і підприємством зв'язку здійснено повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення, то днем пред'явлення вимоги є дата оформлення названим підприємством цього повідомлення. Ухилення боржника від одержання на підприємстві зв'язку листа, що містив вимогу (відмова від його прийняття, нез'явлення на зазначене підприємство після одержання його повідомлення про надходження рекомендованого або цінного листа) не дає підстав вважати вимогу непред'явленою. Отже, кредитором пред'явлено вимогу згідно поштового повідомлення 14.12.2013 р., заборгованість на час розгляду справи не погашена, тому суд вважає, що вимоги позивача в цій частині обґрунтовані та підлягають задоволенню. Стаття 625 ЦК України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотка річних від простроченої суми. Розглянувши розрахунок суми боргу з урахування індексу інфляції та 3% річних наданий позивачем, суд приходить до висновку про їх вірне нарахування та, з огляду на зазначене, позовні вимоги про стягнення суми боргу з урахуванням індексу інфляції в сумі 873,50 грн. та 3% річних в сумі 361,24 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі. Крім цього позивач просить стягнути пеню за період з 08.07.2013 р. по 08.07.2014 р. в сумі 1136,32 грн., однак дана позовна вимога не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Згідно ст.ст. 546, 547, 549 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватись неустойкою. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. Враховуючи відсутність письмової форми правочину щодо забезпечення виконання зобов'язання з визначенням конкретного розміру відсотка для обрахування пені, вимога про стягнення пені задоволенню не підлягає, оскільки не ґрунтується на законі. Суд не приймає до уваги посилання позивача на положення ст. 3 ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», як на підставу нарахування пені, зазначеної в розрахунку заборгованості, оскільки цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, суб'єктами яких є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності. Згідно рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2013 від 11.07.2013 р. в аспекті конституційного звернення положення другого речення преамбули Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" від 22 листопада 1996 року № 543/96-ВР з наступними змінами у взаємозв'язку з положеннями статей 1, 3 цього закону потрібно розуміти так, що обмеження пені у грошових зобов'язаннях подвійною обліковою ставкою Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, поширюється на правовідносини, суб'єктами яких є лише підприємства, установи та організації незалежно від форм власності і господарювання та фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності (підприємці). Відповідач [PERSON] не є суб'єктом підприємницької діяльності (підприємцем), в зв'язку з чим вказаний Закон не підлягає застуванню до спірних правовідносин. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial