Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-15 00:00:00

[PERSON], звертаючись з позовом до суду, просила стягнути з [PERSON] на свою користь заподіяну матеріальну шкоду внаслідок залиття квартири у розмірі 2150,00 грн., що складає вартість виконання ремонтно-відновлювальних робіт оздоблення пошкодження стелі та придбання кухонних меблів, компенсацію за заподіяну моральну шкоду в розмірі 500,00 грн. та судовий збір в розмірі 243 грн.60 коп., що є предметом позову. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити, пояснила, що 19 січня 2014 року сталось залиття квартири [ADDRESS], власником якої є позивач. Факт залиття підтверджується Актом від 21 січня 2014 року, який складено працівниками ЖРЕО №401, яким встановлено, що залиття сталось з вини власника квартири [ADDRESS]. Внаслідок залиття, стеля у ванній кімнаті та санвузлі потребує ремонту вартість якого складає 1000,00 грн., згідно кошторису складеного ПП «Шанс-К», також водою було залито меблі на кухні, а саме: кухонна шафа та тумба під мийку, у зв'язку з чим позивач вимушена була придбати нові меблі, вартість яких склала 1150,00 грн., що підтверджується Договором купівлі-продажу меблів від 19 лютого 2014 року, укладеного з ФОП [PERSON] Позивач вважає, що внаслідок неправомірних дій відповідача, яка недбало ставиться до сантехнічного обладнання у своїй квартирі, що призвело до залиття квартири позивача, відповідач має відшкодувати позивачу матеріальну шкоду, яку вона оцінює в розмірі 2150,00 грн. Крім того, позивач вважає, що їй завдано моральну шкоду, яка пов'язана з тим, що внаслідок значного психічного впливу обставин, пов'язаних із залиттям квартири, вона втратила надію та спокій, змушена проживати в квартирі, яка не відповідає еталону нормального та придатного житла, відповідач не бажає добровільно відшкодувати завдану шкоду, тому позивач вимушена витрачати час на проведення обстеження квартири, для з'ясування розміру завданої матеріальної шкоди, звертатись з позовом до суду з приводу захисту її прав та інтересів, тому просить відшкодувати за рахунок відповідача моральну шкоду, яку оцінює в розмірі 500,00 грн. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечувала, просила в позові відмовити з підстав, викладених у запереченнях на позов, які приєднано до матеріалів справи (а.с.27-28), пояснила, що Акт від 21 січня 2014 року, який складено працівниками ЖРЕО №401, не є підтвердженням того, що саме з вини відповідача виникло залиття, оскільки даний акт складено у відсутності відповідача, акт їй не було вручено, є сумніви щодо дати складання акту, який ймовірно був складений працівниками ЖРЕО в квітні 2014 року, тому вважає безпідставними вимоги позивача про відшкодування за її рахунок матеріальної та моральної шкоди, оскільки не доведена вина відповідача в залитті квартири позивача, крім того визначений позивачем розмір матеріальної шкоди є не обґрунтованим та не базується на відповідних доказах, також заперечує проти відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачем не доведено, внаслідок яких саме неправомірних дій відповідача завдано моральну шкоду, та якими доказами позивач підтверджує розмір завданої моральної шкоди. Третя особа - Комунальне підприємство «Керуюча дирекція Дніпровського району м.Києва» в судове засідання не з'явилась, про час та місце слухання справи третя особа повідомлялась належним чином, про причини неявки представника суд не повідомила. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Виходячи зі змісту положень ст.ст. 11, 15 Цивільного кодексу України, цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право за судовий захист. Захист же цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст.16 Цивільного кодексу України. А за змістом зазначених норм, саме власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Згідно ч.1 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ст. 386 Цивільного кодексу України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Як убачається з матеріалів справи, [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS], що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло, яке видане 12 грудня 1994 року. (а.с.6) Відповідач [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS], що підтверджується Договором купівлі-продажу квартири від 29 квітня 1999 року. (а.с.29) Відповідно до ст.179 Житлового кодексу УРСР користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і при будинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.18 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 08 жовтня 1992 року №572, власники квартир зобов'язані використовувати приміщення житлових будинків за призначенням, забезпечувати збереження жилих і підсобних приміщень квартир та технічного обладнання будинків, дотримувати правил пожежної безпеки. При появі несправностей у квартирі вживати заходів до їх усунення власними силами або силами підприємства по обслуговуванню житла. Як з'ясовано судом, підтверджується наявними у справі доказами, на підставі Акту від 21 січня 2014 року, який складено комісією у складі: майстра з ремонту [PERSON], майстра технічної дільниці [PERSON], слюсаря сантехніка [PERSON], який затверджено начальником ЖРЕО №401 Богонос О.В., встановлено, що залиття квартири [ADDRESS] відбулось з вищерозташованої квартири [ADDRESS], в зв'язку з тим, що на водяній гребінці ХВ вийшов з ладу шаровий кран. (а.с.9) Даний доказ, як підтвердження факту залиття квартири позивача, суд вважає достовірним, оскільки Акт про причини залиття складений з дотриманням вимог п.2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, які затверджено Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року за №76, з урахуванням Додатку №4 до цих Правил, яким зафіксовано дату залиття; відомості про звернення позивача з відповідною заявою про залиття її квартири; міститься посилання на причину аварії, конкретизовано місце залиття, з встановленням обставин подій та причин їх виникнення, а також із зазначення висновку про необхідні роботи по їх усуненню. Таким чином, суд вважає, що вина відповідача [PERSON], яка є співвласником квартири [ADDRESS], щодо залиття квартири позивача [PERSON], яка є співвласником квартири [ADDRESS] цього ж будинку, доведена належними допустимими доказами, які підтверджують факт залиття квартири, з визначенням причини залиття . При цьому, суд критично відноситься до позиції відповідача, висловленої в судовому засіданні, з приводу відсутності вини відповідача у залитті квартири позивача, оскільки будь-яких доказів, які мали спростувати надані позивачем докази, які підтверджують факт залиття її квартири, суду надано не було, клопотань про витребування таких доказів відповідачем під час розгляду справи не заявлялось, а відповідно до положень ч.4 ст.60 Цивільного процесуального кодексу України, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. За вимог цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини. ( ч.1 та 2 ст.1166 Цивільного кодексу України) Стаття 1192 Цивільного кодексу України зобов'язує особу, яка завдала шкоду, відшкодувати її в натурі за вибором потерпілого (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо), або відшкодувати завдані збитки в повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконаних робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Отже, відшкодування збитків - це відновлення майнового стану учасників правовідносин за рахунок іншого суб'єкта - правопорушника. Порушення майнових та особистих немайнових прав може спричинити виникнення у потерпілої особи моральної (немайнової шкоди. Право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає лише у випадках, передбачених законом або договором. Однією з необхідних умов цивільно-правової відповідальності є наявність безпосереднього причинного зв'язку між протиправною поведінкою правопорушника і збитками потерпілої сторони. Тобто, протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитками, що виникли у потерпілої особи, - наслідком протиправної поведінки заподіювача. Суд враховує, що шкода заподіяна майну фізичної особи підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії (бездіяльність) останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. (п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»). Згідно ст. 319 ЦК України власність зобов'язує, а відтак - власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 322 ЦК України). Звертаючись з позовом до суду, позивач [PERSON] просить відшкодувати за рахунок відповідача [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 2150,00 грн., заподіяної внаслідок залиття квартири позивача, яке мало місце 19 січня 2014 року, яка включає: 1000,00 грн. - вартість відновлювального ремонту квартири, яка визначена позивачем на підставі Зведеного кошторисного розрахунку вартості ремонтно-відновлювальних робіт по оздобленню стелі за адресою: [ADDRESS], складений директором Приватного підприємства «Шанс-К» Кривошлик К.О., та 1150,00 грн. - вартість нових меблів (кухні), які придбано на підставі Договору №6 купівлі-продажу від 19 лютого 2014 року. Згідно ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи із загального обсягу доказів, які надано позивачем на підтвердження заподіяних збитків, суд не бере за основу, як доказ, Зведений кошторисний розрахунок вартості ремонтно-відновлювальних робіт по оздобленню стелі за адресою: [ADDRESS], складений 04 лютого 2014 року директором Приватного підприємства «Шанс-К» Кривошлик К.О., оскільки кошторисний розрахунок складено без проведення обстеження квартири позивача, не визначає загальний обсяг робіт необхідних для проведення відновлюваного ремонту нежитлових приміщень, які були пошкодженні внаслідок залиття, відсутній перелік витратних матеріалів та їх вартість, яка має визначатись на дату залиття, тому є підстави вважати, що кошторис складений не уповноваженим органом та без дотримання норм та стандартів, які затверджені Держбудом України. При цьому суд враховує, що відповідно до Акту про залиття від 21 січня 2014 року, який складено працівниками ЖРЕО №401, при обстеженні квартири позивача виявлено сліди залиття, а саме: у ванній кімнаті - стеля (побілка) - мокрі плями розміром 0,50мх0,50м; в санвузлі - стеля (побілка) - мокра пляма біля фанової труби, однак ці обставини не відображено у кошторисному розрахунку, який складено ПП «Шанс-К», що унеможливлює з'ясувати дійсний розмір заподіяних збитків та обсяг робіт, які необхідно виконати для відновлення приміщень квартири позивача, які фактично постраждали внаслідок залиття. Крім того, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача в частині відшкодування вартості меблів (кухні), яка визначена у розмірі 1150,00 грн., оскільки сам факт пошкодження меблів не відображено безпосередньо в Акті про залиття квартири позивача, як і відсутні докази, які мали підтвердити, що пошкодженні речі (меблі) втратили свої властивості та не придатні для подальшого використання, у зв'язку з чим виникає необхідність придбання нових речей, а сам факт укладення Договору №6 купівлі-продажу від 19 лютого 2014 року між ФОП [PERSON] та позивачем на придбання меблів (кухні), не може слугувати беззаперечним доказом доведення факту заподіяння збитків. Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факт спричинення матеріальної шкоди, яка оцінена в розмірі 2150,00 грн., та пов'язана з необхідністю проведення ремонту в квартирі та відновлення пошкоджених речей, за відсутності належних та допустимих доказів, які мали дійсну вартість відновлюваного ремонту квартири та обсягу виконаних робіт, що є предметом доказування в межах розгляду даного спору, оскільки розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконаних робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду визначені в ст.1167 Цивільного кодексу України. Зазначена правова норма встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за завдання моральної шкоди настає за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: протиправної поведінки, моральної (немайнової) шкоди, причинного зв'язку та вина завдавала. Як роз'яснено у п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 „Про судову практику про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" зазначається, що особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що шкода без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Разом з тим, позивачем [PERSON] не надано належних та допустимих доказів, які мали підтвердити факт заподіяння позивачу моральної шкоди, як і не наведено правових підстав для відшкодування моральної шкоди за рахунок відповідача, інших обставин, які мали свідчити про те, що діями відповідача позивачу завдана моральна шкода, судом не встановлено. З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON], третя особа Комунальне підприємство «Керуюча дирекція Дніпровського району м.Києва» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі. В порядку ст.88 Цивільного процесуального кодексу України відсутні підстави для розподілу судових витрат, враховуючи, що судом винесено рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed