Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до Рівненського міського суду із цивільним позовом до [PERSON], третя особа відділ опіки і піклування служби у справах дітей Рівненського міськвиконкому про зміну розміру стягнення аліментів, стягнення додаткових витрат на дитину та позбавлення батьківських прав. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що від спільного проживання в шлюбі із відповідачем має сина [PERSON], [INFO]. 06 травня 2011 року Рівненським міським судом було ухвалено рішення згідно з яким відповідача зобов'язано сплачувати аліменти на її користь для утримання сина у розмірі 408 грн. з усіх доходів щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Ухвалюючи рішення про стягнення з відповідача аліментів в твердій грошовій сумі, суд виходив з того, що відповідач не отримує постійного доходу. Однак , на даний час відповідач офіційно працевлаштований, про що він її повідомив особисто та має постійний дохід, а отже і має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини у відповідній частці від заробітку. Крім того вважає, що на даний час є всі підстави для позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина. Відповідач не виховує дитину, не піклується про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, не створює належні умови для розвитку її природних здібностей, не проявляє поваги гідності дитини, не готує її до самостійного життя та праці. Вказує, що їхній син має захворювання на гемофілію «А» важкої форми, в зв'язку із чим являється дитиною - інвалідом з дитинства. Також, відповідач не спілкується з сином, не відвідує його за місцем проживання. Просить позов задовольнити. В судовому засіданні позивач-відповідач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, за мотивів, викладених у позові. Просили позов задовольнити. Відповідач-позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, підтримали подані на позовну заяву заперечення та пояснили, що після розірвання шлюбу він не переставав спілкуватися з позивачкою та сином. Систематично його відвідував, грався, купляв іграшки та ліки, тощо. Спочатку він залишав матеріальну допомогу готівкою. З 2010 року позивачка змінила місце проживання. Адресу їхнього проживання надавати йому категорично відмовилась, нічим того не мотивуючи. Проте, періодично давала йому можливість спілкуватись на вихідних з сином по місцю його проживання. Влаштувавши дитину в садочок, надати інформацію в який саме садочок ходить дитина позивач категорично відмовилась. Пояснив, що знає про хворобу сина і не відмовлявся допомагати його лікувати. З 2011 року стосунки загострились, очевидно причиною стало його одруження. Інформувати про стан здоров'я дитини позивач фактично перестала. Оскільки на даний час він ніде не працює, тому матеріальний стан погіршився. Окрім того внаслідок психоемоційних хвилювань у нього погіршився стан здоров'я і він двічі потрапляв у лікарню. Просили відмовити [PERSON] у задоволенні позову. Представник третьої особи відділу опіки та піклування служби у справах дітей Рівненського міськвиконкому підтримала позовні вимоги і вважає за доцільне позбавити гр.. [PERSON] батьківських прав стосовно сина, [PERSON], [INFO]. Прокурор в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити, так як гр. [PERSON] не виконує своїх батьківських обов'язків щодо малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідач-позивач в судовому засіданні подав суду зустрічну позовну заяву до [PERSON], третя особа відділ опіки та піклування служби у справах дітей Рівненського міськвиконкому про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною і в її вихованні, обґрунтовуючи тим, що мати дитини систематично перешкоджає йому у спілкуванні та вихованні його дитини, не надаючи йому можливості бачитися з сином, приймати участь у вихованні та взагалі будь-яким чином піклуватися про дитину. Його телефонні дзвінки ігнорує, про стан дитини не повідомляє. Подарунки демонстративно виставляє за двері, тощо. Просить зустрічний позов задовольнити в повному обсязі. Позивач-відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили в зустрічному позові відмовити за безпідставністю позовних вимог. Представник третьої особи відділу опіки та піклування служби у справах дітей Рівненського міськвиконкому в судовому засіданні підтримала висновок органу опіки та піклування про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною від 07.08.2012 року №08-1131, додатково вказала, що самого факту чинення перешкод батьку у побаченнях з сином не встановлено. Суд, заслухавши думку сторін, допитавши свідків, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, та оцінивши їх в сукупності, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду із захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON], матір'ю якого є [PERSON], а батьком - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, актовий запис № 750. 06 травня 2011 року Рівненським міським судом було ухвалено рішення згідно з яким відповідача зобов'язано сплачувати аліменти на корить позивача для утримання сина у розмірі 408 грн. з усіх видів доходів щомісячно до досягнення дитиною повноліття. З копії трудової книжки [NUMBER] від 01.01.2002 року вбачається, що [PERSON] з 30.11.2012 року не працює та не має постійного доходу. З копій епікризів №1094 та №19546 вбачається, що [PERSON] перебував на лікуванні у кардіологічному відділенні Центральної міської лікарні м. Рівне. Згідно ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Також, син відповідача [PERSON] має захворювання на гемофілію «А» важкої форми, що підтверджується копією корінця медичного висновку №216 від 26.11.2010 року та копіями епікризів (а.с. 13, 14). Хвороба сина вимагає придбання необхідних медичних препаратів, вартість яких підтверджується наявними в справі довідками № 2/1527 від 03.09.2013 року, №2/1526 від 03.09.2013 року та №2/1525 від 03.09.2013 року. Відповідно до ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову [PERSON] про зміну розміру стягнення аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину слід відмовити, оскільки відповідач не має постійного доходу, а також сам потребує лікування, має свою сім"ю. Відповідно ч.2 п.16 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема : не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєння нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ст. 164 СК України - мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, є хронічними алкоголіками або наркоманами. Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради № 08-1877 від 01.11.2013 року - орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради вважає за доцільне позбавити гр. [PERSON] батьківських прав стосовно сина, [PERSON], [INFO]. Свідок [PERSON] вказала, що з позивачкою і з її сином бачиться приблизно по два рази на тиждень. Інколи забирає хлопчика додому. Дитина потребує батька. Відповідача вона ні разу не бачила і не знає його, хоча на всі свята буває з [PERSON]. В судовому засіданні свідок [PERSON] вказала, що знає батька дитина, але бачила його чотири роки назад. Дитину вона бачить кожних вихідних і на канікулах, оскільки вони сусіди по дачі. Про допомогу зі сторони батька їй нічого невідомо. По місцю проживання позивачки також буває, але батька жодного разу не бачила. Також свідок [PERSON] вказав, що він сусід позивачки. Дуже часто бачить позивачку і дитину. Інколи дитина залишається в них. Батька з дитиною він давно не бачив. Дитина потребує допомоги у зв'язку з хворобою. [PERSON] називає татом іншу людину, тобто вітчима. Виходячи із вище наведеного, а також вимог розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] про позбавлення батьківських прав підлягає до задоволення. Відповідач ніяким чином не покращує життя дитини, а тільки обтяжує. Батько ні усно, ні письмово не спілкується з сином, не проявляє до нього батьківської турботи, хоча має таку можливість. Відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов'язків. Крім того, суд виходить з вимог справедливості та вважає, що позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно сина [PERSON] буде тільки в інтересах дитини, яка потребує постійного лікування. Також позивач пояснила суду, що вона разом з [PERSON] подали заяву в про укладення шлюбу в Ольденбурзі, і останній має намір усиновити дитину та надавати необхідне дитині лікування. Згідно ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. У відповідності до ст. 157 СК України, той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Звернувшись до суду за захистом своїх порушених зі сторони позивачки - відповідачки батьківських прав та інтересів, [PERSON] не довів перед судом будь-якими засобами доказування, передбаченими ч.2 ст.57 ЦПК України, обставин, якими обґрунтовував свої позовні вимоги, тобто не подав належних і допустимих доказів в обґрунтування цих обставин, а саме - що колишня дружина чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною, у чому ці перешкоди проявляються, методи чи способи, які при цьому використовує мати дитини, щоб перешкодити батькові бачитися із сином, спілкуватися з ним та виховувати дитину. Листом служби у справах дітей Рівненського міськвиконкому №01-14/89 від 27.03.2014 року повідомлено, що служба у справах дітей підтримує висновок органу опіки і піклування про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною від 07.08.2012 року №08-1131. Крім того, з висновку органу опіки та піклування від 07.08.2012 року №08-1131 щодо розв'язання спору про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, а також з характеристики [PERSON], [INFO], наданих ДНЗ ясла-садок №42 м. Рівного вбачається, що вихованням дитини займається мама, тато - [PERSON] не бере участі у вихованні сина, а про свого рідного батька дитина не згадує. Із розмови з хлопчиком було з'ясовано, що він не має бажання бачитись зі своїм батьком. Також, суд критично ставиться до пояснення свідка [PERSON], який вказав, що бачив відповідача-позивача з сином у 2012 та у 2013 році. Також був свідком, як [PERSON] в садочку чинила перешкоди батьку бачитись з дитиною. Свідок [PERSON] вказав, що наскільки йому відомо зі слів [PERSON], невістка не дозволяє йому бачитись з сином. Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити за недоведеністю позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial