Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-10 00:00:00

15 березня 2017 року до Кременчуцького районного суду Полтавської області звернулася [PERSON] з заявою про перегляд рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 12 травня 2016 року за нововиявленими обставинами по цивільній справі № 536/584/16-ц за позовом [PERSON] до Недогарківської обєднаної сільської територіальної громади Кременчуцького району Полтавської області (правонаступник Максимівської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області), [PERSON] про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування. [PERSON] свою заяву обґрунтувала тим, що рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 12 травня 2016 року було задоволено позов [PERSON] до Недогарківської обєднаної сільської територіальної громади Кременчуцького району Полтавської області (правонаступник Максимівської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області), [PERSON] про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування. Заявник [PERSON] вважає рішення суду таким, що має бути переглянуто за нововиявленими обставинами виходячи з наступного. В основу свого судового рішення № 536/584/16-ц суд поклав рішення Кременчуцького районною суду Полтавської області від 25.03.2016 року по справі №536/233/16-ц, яке на момент розгляду даної справи мало статус набравшого чинності. Всі висновки рішення суду щодо якого заявник ставить питання про перегляд базуються саме на ньому. Однак, ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 03.10.2016 рокувказане рішення скасовано, а провадження в справі закрито. Відтак, жодної доказової бази у позивача для обґрунтування його позову (який в цілому побудований виключно на скасованому нині рішенні) не має. Заявник зазначив, що висновок у справі, що розглядається, предметом якої є рішення Максимівської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області про надання дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, про те, що відповідач при його винесенні не здійснював владні управлінські функції, ґрунтується на неправильному застосуванні норм процесуального права, оскільки в цих правовідносинах відповідач реалізує свої контрольні функції у сфері управління діяльності, що підпадає під юрисдикцію адміністративного суду. На підставі вищевикладеного, [PERSON] просила суд ухвалити рішення, яким: Переглянути за нововиявленими обставинами та скасувати рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 12 травня 2016 року по справі № 536/584/16-п за позовом [PERSON] до [PERSON] та Максимівської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області про визнання незаконними та скасування рішень органу місцевою самоврядування Постановити нове рішення яким в задоволенні позову відмовити повністю або закрити провадження в справі. Сторони по справі в судове засідання не зявилися. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що в матеріалах справи міститься повідомлення про вручення поштового відправлення. Відповідно до ст.365 ЦПК України, неявка в судове засідання належним чином повідомлених осіб не є перешкодою для розгляду заяви. Суд, дослідивши заяву [PERSON] та матеріали справи, дійшов до висновку, що заява про перегляд заочного рішення підлягає задоволенню, рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 12 травня 2016 року по справі № 536/584/16-п за позовом [PERSON] до [PERSON] та Максимівської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області про визнання незаконними та скасування рішень органу місцевою самоврядування підлягає скасуванню, а провадження у справі підлягає закриттю з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 12 травня 2016 року було задоволено позов [PERSON] до Недогарківської обєднаної сільської територіальної громади Кременчуцького району Полтавської області (правонаступник Максимівської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області), [PERSON] про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування. В основу свого судового рішення № 536/584/16-ц суд поклав рішення Кременчуцького районною суду Полтавської області від 25.03.2016 року по справі №536/233/16-ц, яке на момент розгляду даної справи мало статус набравшого чинності. Всі висновки рішення суду щодо якого заявник ставить питання про перегляд базуються саме на ньому. Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 03.10.2016 рокувказане рішення скасовано, а провадження в справі закрито. Відтак, жодної доказової бази у позивача для обґрунтування його позову (який в цілому побудований виключно на скасованому нині рішенні) не має. Відповідно до п.3 ч.2 ст. 361 ЦПК України, підставою для перегляду судового рішення є - скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення чи постановлення ухвали, що підлягають перегляду. Постановою Верховного Суду України від 19.09.2016 року по справі № 824/167/15-а повністю подібній до вищезазначеної, встановлено, що "Відповідно до частини другої статті 2 КАС дo адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. Відповідно до пункту І частини другої статті 17 КАС компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування. їхню посадову чи службову особу інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС). Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою аби службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій. Відповідно до частини першої статті 124 Земельного кодексу України (далі - ЗК) передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Частиною першою статті 122 ЗК передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в мелісах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону (частина перша статті 116 ЗК). За правилами частини першої статті 123 ЗК надання земельних ділянок комунальної власності у користування здійснюється, зокрема, органами місцевого самоврядування напідставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у випадках, передбачених законом, або на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меле земельної ділянки в натурі (на місцевості), При ньому розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, передбачених статтею 122 цього Кодексу. Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки (частина 2 статті 123 ЗК). Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячиний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні (частина третя статті 123 ЗК). Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186 цього Кодексу. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи, приймає рішення про надання земельної ділянки у користування (частина шоста статті 123ЗК). Рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються: затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки: вилучення земельних ділянок у землекористувачів із затвердженням умов вилучення земельних ділянок (у разі необхідності): надання земельної ділянки особі у користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання, у тому числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування втрат сільськогосподарського ти лісогосподарського виробництва. Підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів. Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у наданні земельної ділянки у користування або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що ними встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у користування (оренду) громадян ти органи, уповноважені розглядати ці питання. Вони передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у користування (оренду) зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у користування, за результатами розгляду яких визначені в статті 123 ЗК органи приймають одне з відповідних рішень. Отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у користування (оренду). Отже, висновок у справі що розглядається, предметом якої є рішення Максимівської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області про надання дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, про те, що відповідач при його винесенні не здійснював владні управлінські функції, ґрунтується на неправильному застосуванні норм процесуального права, оскільки в цих правовідносинах відповідач реалізує свої контрольні функції у сфері управління діяльності, що підпадає під юрисдикцію адміністративного суду. Тому, як вбачається з вищевикладеного, дана категорія справ повиннірозглядатися у порядку адміністративного, а не цивільного судочинства. Оскільки рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 12 травня 2016 року по цивільній справі № 536/584/16-ц за позовом [PERSON] до Недогарківської обєднаної сільської територіальної громади Кременчуцького району Полтавської області (правонаступник Максимівської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області, [PERSON] про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, було винесено з порушенням норм процесуального законодавства, та не могло бути розглянуто в порядку цивільного судочинства, тому вищезазначене рішення підлягає скасування Відповідно до п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо: справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства; оскільки суд не може розглядати дану справу в порядку цивільного судочинства, тому провадження по справі підлягає закриттю.

Outcome: approved