Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк», 3-тя особа: Державна інспекція України з питань захисту прав споживачів про визнання дій протиправними, стягнення моральної шкоди, посилаючись на те, що 14.11.2006 року між нею та ВАТ «Кредитпромбанк» було укладено кредитний договір № 37/3/06-НВС, відповідно до якого банк надав позивачці кредит у розмірі - 178 000,00 доларів США, строком до 14.11.2029 року. 26.06.2013 року позивачка дізналась, що ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» уклали договір купівлі-продажу прав вимоги за її кредитним договором. Позивачка вважає, що ПАТ «Кредитпромбанк» перед укладенням кредитного договору № 37/3/06-НВС від 14.11.2006 року не повідомив її у письмовій формі про кредитні умови, як це передбачено ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у зв'язку з чим [PERSON] вважає, що її права, як споживача, порушені, а тому вона змушена звернутись до суду за захистом своїх прав. [PERSON] просить суд визнати дії ПАТ «Кредитпромбанк» при не повідомленні її у письмовій формі перед укладенням кредитного договору № 37/3/06-НВС від 14.11.2006 року про кредитні умови, зокрема: 1) про наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; 2) про вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати страхування, юридичне оформлення тощо); 3) про варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; 4) про податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; 5) про переваги та недоліки пропонованих схем кредитування - неправомірними. Крім того, позивачка просить суд розірвати кредитний договір № 37/3/06-НВС від 14.11.2006 року, укладений між нею та ПАТ «Кредитпромбанк» та стягнути з АТ «Дельта банк» на користь позивачки завдану їй моральну шкоду у розмірі - 300 000,00 гривень. У судовому засіданні представники позивачки підтримали позовні вимоги та просили суд їх задовольнити. Представник відповідача ПАТ «Дельта Банк» надав суд письмові заперечення, в яких просив суд відмовити у задоволенні вимог [PERSON], посилаючись на те, що вимоги є необґрунтованими, позивачкою пропущено строк позовної давності та на підтвердження завдання немайнової шкоди, [PERSON] не надано жодного доказу. Відповідач ПАТ «Кредитипромбанк» у судове засідання не з'явився. Про дату, час та місце слухання справи, повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. 3-тя особа Державна інспекція України з питань захисту прав споживачів, звернулась до суду з клопотанням про розгляд справи за відсутності представника 3-ї особи. Суд, вислухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини та дослідивши докази по справі, вважає, що у задоволенні вимог [PERSON] необхідно відмовити, з наступних підстав. Судом встановлено, що 14.11.2006 року між нею та ВАТ «Кредитпромбанк» було укладено кредитний договір № 37/3/06-НВС, відповідно до якого банк надав позивачці кредит у розмірі - 178 000,00 доларів США, строком до 14.11.2029 року. Кредитний договір № 37/3/06-НВС від 14.11.2006 року складається з двох частин: 1) Частина № 1 має базові умови кредитування та визначення термінів (сума кредиту, термін надання кредитних коштів, процентну ставку, рахунки на які позичальник повинен погашати кредит, плату за кредит та інше); Частина № 2 є невід'ємною кредитного договору та містить інші істотні умови договору, такі як, основні умови договору, права та обов'язки сторін, забезпечення зобов'язань позичальника, порядок нарахування процентів, штрафні санкції та інше. 26.06.2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, згідно якого ПАТ «Дельта Банк» за кредитними договорами, серед яких і кредитний договір № 37/3/06-НВС від 14.11.2006 року, укладений між ПАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] Позивачка стверджує, що ПАТ «Кредитпромбанк» не повідомив її у письмовій формі, перед укладенням кредитного договору, про кредитні умови, як це передбачено ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а тому вона вважає дії відповідача неправомірними та просить суд розірвати кредитний договір № 37/3/06-НВС від 14.11.2006 року. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Стаття 1055 ЦК України передбачає, що кредитний договорі укладається у письмовій формі. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. У разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону Договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) умови дострокового розірвання договору; 7) інші умови, визначені законодавством. Забороняється у будь-який спосіб ускладнювати прочитання споживачем тексту детального розпису сукупної вартості споживчого кредиту, зазначеного у договорі про надання споживчого кредиту або у додатку до такого договору, у тому числі шляхом друкування його кеглем, меншим за кегль шрифту основного тексту, злиття кольору шрифту з кольором фону. Як вбачається з матеріалі справи, позивачкою не надано суду жодного доказу, який би підтвердив факт не отримання від ПАТ «Кердитпромбанк» необхідної інформації, перед підписанням кредитного договору, передбаченої ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», що порушило б її право, як споживача. Позивачка, підписавши кредитний договір погодилась з усіма умовами договору та відповідно взяла на себе зобов'язання щодо повернення кредитодавцю кредитних коштів та передбачених договором платежів, та як встановлено у судовому засіданні, [PERSON] не відмовлялась від своїх обов'язків та виконувала їх, згідно кредитного договору з 2006 року. У відповідності до ст. 525, 526, ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинно виконуватися належним чином у встановлені строки, а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Позивачка, посилаючись на ч. 2 ст. 651 ЦК України, просить суд, розірвати кредитний договір № 37/3/06-НВС від 14.11.2006 року, украдений з ПАТ «Кердитпромбанк», так як між відповідачем та позивачкою не було погоджено істотні умови договору, перед його укладенням, що є підставою для розірвання договору. Частина 2 ст. 651 ЦК України передбачає, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, установлених договором або законом; істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Стаття 509 ЦК України передбачає, що зобов'язання виникають з підстав, установлених ст. 11 цього кодексу, зокрема з правочинів. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої (кредитора) певну дію (передати майно, сплатити кошти тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Невиконання або виконання зобов'язання з порушенням умов, визначених його змістом (неналежне виконання )є порушенням зобов'язання (ст. 61 ЦК України). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема розірвання договору. Враховуючи вказані норми та докази, надані сторонами, суд вважає, що відсутні будь-які підстави, передбачені чинним законодавством, для розірвання кредитного договору № 37/3/06-НВС від 14.11.2006 року, укладеного між позивачкою та ПАТ «Кердитпромбанк». Крім того, суд погоджується з представником ПАТ «Дельта Банк» в тому, що позивачкою пропущено строк позовної давності, передбачений ст. 257 ЦК України, так як з моменту підписання кредитного договору позивачка виконувала свої обов'язки, що свідчить про схвалення укладеного правочину. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушення нормальних життєвих зв'язків, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Пункт 5 постанови пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 (зі змінами, внесеними Постановою від 25.05.2001 року № 5) «про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачає, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішення спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявні такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань, за яких обставин чи якими діями вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він при цьому виходить. Суд вважає, що позивачкою не надано доказів завдання відповідачем ПАТ «Дельта Банк» їй моральної (немайнової) шкоди, а тому відповідно вимога позивачки про стягнення моральної шкоди у розмірі - 300 000,00 гривень, не підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає у рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмова у прийнятті. Стаття 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованими. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позивачка не довела свої позовні вимоги належним чином, у зв'язку з чим позов не підлягає задоволенню. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed