Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-04 00:00:00

05.10.2020 року позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» звернувся до Хотинського районного суду Чернівецької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що [PERSON] звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 13.04.2013 року, у подальшому розмір кредитного ліміту було збільшено до 11000,00 гривень, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Позичальник [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір, що підтверджується її підписом у заяві. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керується п. 2.1.2.3, п. 2.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладанні договору надав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Зазначають, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» належним чином виконав зобов`язання по видачі кредиту, а позичальник [PERSON] порушила умови кредитного договору та станом на 20.07.2020 року в неї виникла прострочена заборгованість у розмірі 25795,18 гривень, яка складається з наступного: 18296,47 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. 0.00 гривень - заборгованість за поточним тілом кредиту; 18296,47 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредитом; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 6301,10 гривень - заборгованість за простроченими відсотками; 1197,61 гривень - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 0,00 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн. - нарахована комісія. Підтримуючи вищевикладене, просять задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, також просять стягнути з відповідача на їх користь сплачений судовий збір. Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 08 жовтня 2020 року провадження в справі відкрито, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, під час подачі позовної заяви до суду надав клопотання про слухання справи у відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримують, не заперечують щодо винесення в справі заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, але була належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні в повному обсязі. Відзив на позовну заяву підтримав, посилаючись на викладене у відзиві. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, вивчивши та дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Так, судом встановлено, що [PERSON] звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 13.04.2013 року. Згідно матеріалів справи, судом встановлено, що в подальшому розмір кредитного ліміту відповідачу було збільшено до 11000,00 гривень. Відповідач [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір, що підтверджується її підписом у заяві. При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Також відповідач [PERSON] підписала анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПРИВАТБАНКУ, чим фактично уклала з Банком Договір. Як встановлено судом, позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» належним чином виконав зобов`язання по видачі кредиту. Згідно розрахунку заборгованості за договором № б/н від 13.04.2013 року, укладеного між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] станом на 20.07.2020 року у відповідача виникла прострочена заборгованість у розмірі 25795,18 гривень, яка складається з наступного: 18296,47 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. 0.00 гривень - заборгованість за поточним тілом кредиту; 18296,47 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредитом; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 6301,10 гривень - заборгованість за простроченими відсотками; 1197,61 гривень - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 0,00 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн. - нарахована комісія. Даний факт заборгованості відповідача [PERSON] позивач обґрунтовує розрахунком заборгованості за кредитом позичальника перед банком. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, якою передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. У зв`язку з невиконанням умов кредитного договору відповідач [PERSON] допустив заборгованість за кредитом. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до вищевикладеного, АТ КБ „ПРИВАТБАНК" вимагає від відповідача [PERSON] повернути йому всю суму заборгованості по кредиту зі сплатою заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України та заборгованості по пені. Проте, суд, не погоджується із такими доводами представника позивача, та вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступних підстав. Так, судом встановлено, що відповідач [PERSON] отримала кредитні кошти і у неї виникло зобов`язання повернути такі кошти, у розмірах та у строки, зазначені у кредитному договорі, за користування кредитом. Так, судом встановлено, що відповідач [PERSON] дійсно 13 квітня 2013 року підписала заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. Проте, в даній заяві-анкеті відсутні відомості про встановлення кредитного ліміту, процентів за користування кредитом, штрафних санкцій, комісій чи інших послуг банку, та в матеріалах справи відсутні підписані відповідачкою [PERSON] - Умови та Правила надання банківських послуг у Приватбанку. При цьому, судом встановлено, що матеріали справи містять лише підписані Умови та Правила надання банківських послуг у Приватбанку відповідача [PERSON] станом на 23.07.2020 року, однак як вбачається з матеріалів справи, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість, яка виникла станом на 20.07.2020 року, тобто до ознайомлення відповідачки із умовами кредитування та їх підписання. При цьому, судом встановлено, що дана інформація про Умови кредитування від 23.07.2020 року не містить положень про те, що вона поширюється на відносини, що склались між сторонами з моменту підписання відповідачкою заяви-анкети від 13.04.2013 року. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17 зазначила, що неможливо застосувати до правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача та неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував щодо факту ознайомлення відповідача [PERSON] із доданими до позову Умовами і Правилами надання банківських послуг та їх дійсність з моменту підписання заяви-анкети до 20.07.2020 року (кінцева дата нарахування позивачем заборгованості). Проте, як встановлено судом, відповідно до наданої позивачем банківської виписки з рахунків відповідачки [PERSON] щомісячно списувались кошти (Покупка - 259,14 гривень), а пізніше регулярне списання платежу за договором 16050403740930 , на які як ствердив представник відповідача в судовому засіданні остання згоди на це, не надавала, при цьому як встановлено судом, зазначені суми списувались за рахунок кредитного ліміту, тобто нараховувались відсотки на суму заборгованості, що вже включала в себе заборгованість по відсотках та пеню за попередні періоди. Окрім того, в матеріалах справи відсутні будь-які належні докази узгодження між сторонами розміру та порядку нарахування відсотків за користування кредитом (зокрема підписаних відповідачкою Умов та Правил надання банківських послуг до 20.07.2020 року). Як встановлено судом, в матеріалах справи відсутні будь - які докази погодження між сторонами кредитного ліміту, із наданої до матеріалів справи довідки вбачається, що максимальний розмір кредитного ліміту для відповідачки [PERSON] становив 11000,00 гривень, з чого слідує, що сума до стягнення з відповідачки боргу на 7296,47 гривень перевищує розмір встановленого кредитного ліміту по картковому рахунку за тілом кредиту. Крім того, із матеріалів справи, судом встановлено, що з 13.09.2018 року кредитний ліміт для відповідачки [PERSON] взагалі був відсутній, хоча заборгованість останньої станом на 13.09.2018 року становила 13286,19 грн., а до 04.05.2020 (тобто в період коли кредитний ліміт для відповідачки був відсутній та вона не могла користуватись коштами позивача) її заборгованість перед позивачем збільшилась більш ніж на 12000,00 гривень. При цьому, жодних підтверджень про те, що з відповідачем [PERSON] було погоджено комісію за зняття коштів до підписання нових умов та правил надання банківських послуг (23.07.2020 року) суду не надано. Також судом встановлено, що з карткового рахунку відповідача періодично списувались кошти за операцію (Покупка), проте доказів, що це за операція і де вона зазначена матеріали справи не містять, і представник відповідача в судовому засіданні підтвердив, що відповідач [PERSON] договору про надання цієї послуги не укладала і такий відсутній в матеріалах справи. Дослідивши вищевказану виписку суд встановив, що відповідачем [PERSON] знімались з карткового рахунку кошти в меншій сумі, ніж погашено нею на картковий рахунок, які [PERSON] вносила на погашення тіла кредиту. Враховуючи все вищевикладене, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі, оскільки надані позивачем докази не є достатніми у своїй сукупності для встановлення наявності заборгованості у [PERSON] за кредитним договором № б/н від 13.04.2013 р. станом на 20.07.2020 року. Відповідно до ст. 141 ЦПК України в разі відмови в задоволенні позовних вимог, судові витрати стягненню не підлягають. На підставі вищенаведеного та

Outcome: dismissed