Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначив, що 25.05.2017 року він одружився із відповідачкою. Від шлюбу неповнолітніх дітей у них немає. Позивач вказує, що сімейні відносини з відповідачкою погіршились, у них часто виникають сварки, конфлікти, відносини їх стали неприязними, внаслідок чого, вони припинили спільно проживати, не підтримують шлюбних відносин, не ведуть спільного господарства. Позивач вважає, що примирення між ними не можливе і просить шлюб розірвати. Позивач подав до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити у його відсутності, вимоги заяви просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлена в установленому законом порядку, заяв про участь у розгляді справи не надійшло. Статтею 280 ЦПК України передбачається, що у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, а також якщо відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Як встановлено в судовому засіданні, одружившись сторони спільно непроживають, спільного господарства не ведуть, подружніх стосунків не підтримують, їх сім`я фактично розпалася. Причинами розпаду сім`ї є різні погляди сторін та життя, шлюб, сім`ю, відсутність взаєморозуміння, через що між сторонами виникали конфлікти, сварки. Позивач вважає, що примирення між ними не можливе і просить шлюб розірвати. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції, і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ст.ст.105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Виходячи із положень ст. 112 Сімейного кодексу України, приймаючи до уваги взаємовідносини, які склалися між сторонами, суд вважає, що сім`я між позивачем та відповідачем фактично розпалася, збереження сім`ї за таких обставин стало неможливим подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу не відповідатиме взаємним інтересам сторін, і шлюб має бути розірвано. Згідно ст. 141 ЦПК України судові витрати залишити за позивачем.

Outcome: approved