Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-16 00:00:00

04.11.2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, в позові просить стягнути на свою користь відповідно до ст. 237-1 КЗпП України з Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь», одноразово, в рахунок компенсації моральної шкоди внаслідок отриманого професійного захворювання, суму у розмірі 50 000 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що з 13.09.1996 року по 20.12.2017 року він працював у ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на посаді «горновий доменної печі», стаж роботи позивача на цьому підприємстві 21 рік 1 місяць 27 днів. У 2015 році позивача Указом Президента № 432/2015 було нагороджено орденом «За заслуги» 3 ступеня за вагомий особистий внесок у розвиток вітчизняної металургійної та гірничнодобувної промисловості, багаторічну сумлінну працю та високий професіоналізм. 20.12.2017 року позивач звільнився з підприємства відповідача за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію. Відповідно до Медичного висновку лікарсько-експертної комісії високоспеціалізованого профпаталогічного лікувально-профілактичного закладу про наявність професійного захворювання від 24.01.2019 року № 141, виданим ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» позивачу встановлено наступні професійні захворювання: «Радикулопатія шийна С7-С7 та попереково-грижова L5-S1, часто рецидивуючий перебіг, з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим і м`язово-тонічними синдромами, з гіпотрофією м`язів правою гомілки та помірним парезом розгиначів правої стопи, нейродистрофією у вигляді деформуючого остеоартрозу тазостегнових суглобів (справа другого-третього ступеня, зліва першого ступеня), двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу ліктьових і колінних суглобів (ПФ другого ступеня). Відповідно до пунктів 9, 16, 17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 06.02.2019 року (форма П-4): пункт 9: дата встановлення остаточного діагнозу позивача за вказаними вище професійними захворюваннями 24.01.2019 року; пункт 16: професійне захворювання виникло за таких обставин «внаслідок тривалого стажу роботи позивача в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПАТ «Запоріжсталь»; пункт 17: причиною виникнення у позивача професійного захворювання «є наявність на його робочому місці шкідливих виробничих факторів», перелік яких надалі зазначається в цьому пункті. В пунктах 11, 12 Санітарно-гігієничних характеристиках умов праці від 09.11.2017 року, затверджених заступником начальника ГУ Держпраці у Запорізькій області міститься таблиця, в якій зазначено фактори виробничого середовища та трудового процесу, у другій колонці якої вказане» нормативне значення» (яке є гранично допустимим), а в інших колонках (3-6) фактичне значення» згідно атестацій за 2001, 2006, 2011, 2016 роки, яке по багатьом факторам перевищує нормативне, іноді в десятки, сотні разів: як, наприклад, показники кремнію діоксиду: нормативне значення «4,0 мг/м 3», а фактичне значення від «9,24 до 182,5 мг/м3», показники інфрачервоного випромінювання: нормативне значення «140 Вт/м3», а фактичне значення від «2824 до 8790 Вт/м3». Згідно Довідки до акту огляду МСЕК серія АБ № 1022427 від 11.03.2019 року позивачу встановлено третю групу інвалідності безстроково, причина інвалідності: професійне захворювання. Згідно Довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги, серія АБ № 0035406 від 11.03.2019 року ступінь втрати професійної працездатності позивача складає 40 %. Позивач вважає встановленим безумовний причинний зв`язок між виникненням у нього професійних захворювань та, як наслідок цього, втратою працездатності на 40 % , встановлення 3 групи інвалідності, і роботою на підприємстві відповідача, а тому з боку роботодавця (відповідача) позивачу має бути відшкодована моральна шкода, завдана ушкодженням здоров`я. В результаті професійного захворювання, в сукупності тих моральних переживань, страждань та інших негативних емоцій позивачу була спричинена моральна шкода, що, виражається в фізичних стражданнях, моральних переживаннях за подальший стан свого здоров`я, душевних стражданнях, пов`язаних з перенесеним відчуттям приниження, після отримання статусу особи з інвалідністю, неможливістю розпоряджатися своїм часом через необхідність проходити періодичні стаціонарні лікування, тощо. Посилаючись на наведені обставини, [PERSON] просить суд стягнути з ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на його користь одноразову суму 50 000 грн., як відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання. Також позивач просить стягнути з відповідача понесені ним витрати на правову допомогу у розмірі 7300 грн. Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08.11.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи. Відповідач ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» скористався своїм правом на подачу відзиву на позовну заяву. У відзиві зазначав, що відповідач вважає позов не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Зазначає, що позивачем не доведено факт заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру та з чого він при цьому виходить. Так, позивач працював на ПАТ «Запоріжсталь» за професією горнового доменної печі доменного цеху, яка відноситься до професій зі шкідливими умовами праці. При прийомі на роботу позивач був ознайомлений з умовами праці, що умови праці є шкідливими, погодився з даними умовами праці. Оскільки у зв`язку з технологічними особливостями металургійного виробництва забезпечити повною мірою здорові умови праці та повністю усунути шкідливі фактори неможливо, роботодавець з метою забезпечення соціальних гарантій працюючим, зайнятим в шкідливих і важких умовах праці повною мірою здійснював надання пільг та компенсацій, передбачених Законом України «Про охорону праці». При цьому, підприємство у повному обсязі дотримувалось вимоги законодавства щодо прав позивача, у галузі охорони праці, що забезпечувались з урахуванням вимог Закону України «Про охорону праці». Крім того, ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» посилається на те, що підставою для допущення або не допущення працівника до роботи, є саме довідка про проходження працівником періодичного медичного огляду в якій зазначено про придатність або не придатність працівника до виконання певної роботи. Згідно з такими довідками позивач був визнаний придатним для роботи за професією горнового доменної печі. Професійні захворювання не з`являються раптово. Воно починається задовго до його встановлення та має тривалий перебіг з наростанням симптомів. За таких обставин, вбачається, що позивач свідомо приховував від лікарів, що проводили періодичні медичні огляди, та від відповідача наявність ознак початкової стадії професійного захворювання, яке в подальшому стало причиною втрати ним працездатності. Якби позивач своєчасно повідомив роботодавця про свій дійсний стан здоров`я, то було б можливо уникнути втрати позивачем працездатності. Своєчасне виведення позивача із зони впливу важких умов праці та шкідливих факторів допомогло б зберегти його здоров`я та не допустити настання наслідків що є на даний момент. Таким чином, позивач знаючи про дійсний стан свого здоров`я, свідомо приховав дану інформацію від відповідача та добровільно погодився працювати в шкідливих для здоров`я умовах чім свідомо погіршував стан свого здоров`я. Наслідком цього є часткова втрата позивачем працездатності та його моральні страждання. Дослідивши та проаналізувавши доводи сторін, надані письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи встановлено, що з 13.09.1996 року по 20.12.2017 року позивач [PERSON] працював у ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на посаді «горновий доменної печі», стаж роботи позивача на цьому підприємстві 21 рік 1 місяць 27 днів. З копій медичних довідок про проходження попереднього (періодичного) медичного огляду працівника від 12.03.2012, 31.01.2013, 05.05.2014, 03.02.2015, 21.01.2016, 23.01.2017, доданих відповідачем до відзиву на позов, комісією зроблено висновок про те, що [PERSON] придатний для роботи за професією горновий. У 2015 році позивача Указом Президента № 432/2015 було нагороджено орденом «За заслуги» 3 ступеня за вагомий особистий внесок у розвиток вітчизняної металургійної та гірничнодобувної промисловості, багаторічну сумлінну працю та високий професіоналізм. 20.12.2017 року позивач звільнився з підприємства відповідача за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію. Відповідно до Медичного висновку лікарсько-експертної комісії високоспеціалізованого профпаталогічного лікувально-профілактичного закладу про наявність професійного захворювання від 24.01.2019 року № 141, виданим ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» позивачу встановлено наступні професійні захворювання: «Радикулопатія шийна С7-С7 та попереково-грижова L5-S1, часто рецидивуючий перебіг, з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим і м`язово-тонічними синдромами, з гіпотрофією м`язів правою гомілки та помірним парезом розгиначів правої стопи, нейродистрофією у вигляді деформуючого остеоартрозу тазостегнових суглобів (справа другого-третього ступеня, зліва першого ступеня), двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу ліктьових і колінних суглобів (ПФ другого ступеня). Відповідно до пунктів 9, 16, 17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 06.02.2019 року (форма П-4): пункт 9: дата встановлення остаточного діагнозу позивача за вказаними вище професійними захворюваннями 24.01.2019 року; пункт 16: професійне захворювання виникло за таких обставин «внаслідок тривалого стажу роботи позивача в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПАТ «Запоріжсталь»; пункт 17: причиною виникнення у позивача професійного захворювання «є наявність на його робочому місці шкідливих виробничих факторів», перелік яких надалі зазначається в цьому пункті. В пунктах 11, 12 Санітарно-гігієничних характеристиках умов праці від 09.11.2017 року, затверджених заступником начальника ГУ Держпраці у Запорізькій області міститься таблиця, в якій зазначено фактори виробничого середовища та трудового процесу, у другій колонці якої вказане» нормативне значення» (яке є гранично допустимим), а в інших колонках (3-6) фактичне значення» згідно атестацій за 2001, 2006, 2011, 2016 роки, яке по багатьом факторам перевищує нормативне, іноді в десятки, сотні разів: як, наприклад, показники кремнію діоксиду: нормативне значення «4,0 мг/м 3», а фактичне значення від «9,24 до 182,5 мг/м3», показники інфрачервоного випромінювання: нормативне значення «140 Вт/м3», а фактичне значення від «2824 до 8790 Вт/м3». Згідно Довідки до акту огляду МСЕК серія АБ № 1022427 від 11.03.2019 року позивачу встановлено третю групу інвалідності безстроково, причина інвалідності: професійне захворювання. Згідно Довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги, серія АБ № 0035406 від 11.03.2019 року ступінь втрати професійної працездатності позивача складає 40 %. Медичною документацією підтверджено знаходження позивача на стаціонарному лікуванні в різних лікувальних закладах у періоди, що підтверджується медичними виписками із медичної карти [PERSON] . Частиною 4 статті 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Згідно з частинами першою та третьою статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Частиною першою статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Право на отримання виплати за моральну шкоду за наявності факту її заподіяння виникає у потерпілого з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання. Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Отже, матеріалами справи підтверджується, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло з вини ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь», а право позивача на відшкодування моральної шкоди виникло з дня встановлення висновком МСЕК стійкої втрати працездатності. Визначаючи розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, суд враховує глибину та ступінь моральних і фізичних страждань позивача, яких він зазнав та зазнає внаслідок професійного захворювання, встановлення йому втрати працездатності у розмірі 40 %, та третю групу інвалідності, характер ушкодження здоров`я, що є незворотним, а також принцип розумності і справедливості. При цьому, доводи відповідача щодо відсутності підстав для стягнення моральної шкоди з роботодавця є необґрунтованими, оскільки за матеріалами справи вбачається, що внаслідок отриманих професійних захворювань позивач проходив лікування та потребує подальшої реабілітації. Доводи відповідача, що саме позивач винний в отриманні професійного захворювання, оскільки відповідно до статті 38 КЗпП України не скористався правом розірвання трудового договору за власним бажанням та продовжував працювати, відповідно до ст. 43 Конституції України вільно обрав місце свого працевлаштування, є необґрунтованими, оскільки статтею 153 КЗпП України передбачено обов`язок власника або уповноваженого ним органу забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці та впровадження сучасних засобів техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечення санітарно-гігієнічних умов, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. При цьому, судом встановлено, що причиною професійного захворювання позивача є робота в умовах впливу шкідливих виробничих факторів. При цьому, суд звертає увагу, що при визначенні розміру моральної шкоди, судом враховується обставини, на які ПАТ «Запоріжсталь» посилається у відзиві на позов, зокрема, щодо додержання підприємством вимог ЗУ «Про охорону праці» в частині інформованості працівника про умови праці та забезпечення необхідними засобами індивідуального захисту. Разом з цим, вказані обставини не є такими, що повністю звільняють ПАТ «Запоріжсталь» від відповідальності за професійне захворювання позивача. При визначення стягнутої на користь [PERSON] суми на відшкодування моральної шкоди, суд також враховує період, який останній, працював саме на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує обставини, які мають суттєве значення: характер, глибину і обсяг фізичних та душевних страждань, яких [PERSON] зазнав у зв`язку із хронічними професійними хворобами, значний відсоток втрати працездатності (40 %), тяжкість вимушених змін його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Вказаний вище висновок узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 05.12.2018 року у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) у постанові від 23.01.2019 року у справі № 210/2104/16-ц (провадження № 14-597цс18) та у постанові від 20.11.2019 року у справі № 210/3177/17 (провадження № 14-288цс19). При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, а тому приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 30 000 грн. Тому позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди слід задовольнити частково. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, яка не може бути виправленою шляхом лише констатації судом факту порушення (ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікована 17.07.1997). Достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є визнаний судом факт порушення права (справедлива сатисфакція потерпілій стороні, справи «Савула проти України», № 12868/05, рішення від 10.12.2009р.; «Войтенко проти України», № 18966/02, рішення від 29.06.2004р.). Не заслуговують на увагу доводи відповідача, проте, що при винесенні судового рішення суду слід враховувати положення Закону України від 16.01.2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», яке набрало чинності 23.05.2020 року, внесено зміни до п.п. 164.2.14 статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди, з огляду на наступне. Законодавство у сфері оподаткування встановлює, що будь-який дохід, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного періоду, підлягає оподаткуванню згідно положень ст. 164 Податкового кодексу України. При цьому, пп. 164.2.14 Податкового кодексу України має деякі винятки із загального правила, за якими не оподатковуються, зокрема, і суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю. Аналогічну правову позицію з цього питання викладено у постанові Верховного Суду у справі № 180/683/13-ц від 25.07.2018 року, за якою Верховний Суд встановив, що Податковий кодекс України визначає види отриманих фізичними особами доходів, які зараховують до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (ст. 164 ПКУ), і доходів, які не беруть до розрахунку загального (річного) оподатковуваного доходу (ст. 165 ПКУ). При цьому Верховний Суд звернув увагу, що згідно з пп. "а" пп. 164.2.14 до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку належить зараховувати дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю. Тобто сума, яку за рішенням суду стягують на користь платника податків для відшкодування збитків, завданих останньому внаслідок заподіяння шкоди його життю та здоров`ю, оподаткуванню не підлягає. Проте Законом № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України», якими підпункт "а" підпункту 164.2.14 доповнено словами "а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Зазначена норма набрала чинності з 23.05.2020 року. За приписами статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. За текстом цього підпункту поняття моральної шкоди не поділено на категорії осіб, оскільки визначено тільки її загальне поняття, суми якого можуть бути стягнуті з різних підстав. Таким чином, обмеження її розміру для платників податку, на користь яких за рішенням суду стягнуто суму моральної шкоди, спричинену внаслідок заподіяння шкоди їх життю та здоров`ю, погіршує конституційні права та законні інтереси таких осіб. Саме таку категорію платників податків законом було звільнено від оподаткування стягнутих за рішенням суду сум моральної шкоди, що закріплено у вище вказаному правовому висновку ВС. Аналогічного висновку також дійшов Верховний Суд в ухвалі від 04.08.2021 року по справі № 332/2120/20, провадження № 61-11843ск21. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України ст.ст. 5, 4 ЗУ «Про судовий збір», враховуючи, що позивач [PERSON] звільнений від сплати судового збору при звернення до суду з даним позовом, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір за вимоги майнового характеру, заявлені до них, в розмірі актуальному на день подачі позову в сумі по 908 грн. Крім того, відповідно до ст.ст. 137, 141 ЦПК України суд вважає необхідним частково стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати на правничу допомогу через наступне. [PERSON] просить стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7300 грн. Так, згідно з ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача понесених ним витрат на правничу допомогу, суд виходить з того, що в межах цієї справи позивач [PERSON] отримував правову допомогу адвоката Біліченка О.О. та сплатив за це в загальній сумі 7300 грн. Вказані обставини підтверджуються Договором про надання правової допомоги б/н від 03.2021 року, Актом приймання виконаних робіт/послуг №1 від 13.12.2021 року, квитанцією до прибуткового касового ордеру № 1 від 13.12.2021 року на суму 7300 грн. Водночас, представником відповідача подані заперечення щодо розміру витрат на правову допомогу з посиланням на те, що вони не є співмірними із складністю справи, фактично витраченим адвокатом часом та обсягом відповідних послуг, у зв`язку з чим просили зменшити такі витрати. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Оцінивши повідомлені представником відповідача обґрунтування, які суд знаходить частково доречними, виходячи з предмету спору, ціни позову, значення справи для сторін, критеріїв реальності адвокатських послуг та розумності їх розміру, суд відповідно до вимог ст. 137 ЦПК України вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 3000 грн., саме вказана сума буде співмірним розміром витрат на правову допомогу, виходячи з ціни позову та обсягу виконаних робіт.

Outcome: partial