Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-18 00:00:00

14.03.2018 позивач звернулася до суду з позовом та просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги позивач мотивує тим, що з 29.04.2007 перебувала зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який було розірвано на підставі рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21.11.2011. [INFO] у сторін народилася дитина - [PERSON] . Зазначає, що за рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 06.12.2013 з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 600,00 грн. щомісячно. Вказує, що син [PERSON] , проживає та перебуває на утриманні у позивача, батько дитиною не цікавиться, оскільки з 2014 року по теперішній час бачився з сином лише два рази та та батьківської турботи не проявляє, аліменти сплачує не регулярно, дозвіл на виїзд дитини за кордон надавався в судовому порядку. Позивач вважає, що відповідач перешкоджає дитині відпочивати, розвиватися та негативно впливає на психологічний розвиток, не проявляє батьківського піклування та підтримки. Враховуючи вищевикладене, позивач просила позов задовольнити в повному обсязі. 15.03.2018 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. 15.03.2018 судом направлені запити до відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в м. Києві та відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації. 23.04.2018 до суду надійшла інформація про зареєстроване місце проживання відповідача. Ухвалою суду від 25.04.2018 в справі відкрито провадження та справу призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні. 02.07.2018 року від відповідача на адресу суду надійшов відзив, в якому зазначає, що між сторонами склалися неприязні стосунки та позивач навмисно чинить перешкоди та не дозволяє зустрічатися з сином. Надав до суду, як на підтвердження сплати аліментів на дитину, копії квитанцій, зазначивши, що сплачує вчасно аліменти. Заперечує проти задоволення позову, оскільки вважає, що відсутні докази неналежного виконання батьківських обов`язків та просить відмовити в задоволенні позову. 24.10.2018 на адресу суду надійшов висновок органу опіки та піклування Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] Ухвалою суду від 28.11.2018 судом закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог та просив відмовити в їх задоволенні у зв`язку з відсутніми підставами для позбавлення його батьківських прав. Представник третьої особи в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги та просила їх задовольнити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Статтею 150 СК України передбачений обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Судом встановлено, що з 29.04.2007 сторони перебувала зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21.11.2011 (Т.1 а.с.10). [INFO] у сторін народилася дитина - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження (Т.1 а.с.9). Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 06.12.2013 з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 600,00 грн. щомісячно, починаючи з 17.07.2013 до досягнення дитиною повноліття (Т. 1 а.с.11). Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати до самостійного життя та праці. Відповідно до положень принципу № 6, принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина заради повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та порозуміння. Вона має, коли це є можливим, зростати під опікою і відповідальністю її батьків і в будь-якому випадку в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її навчання, ця відповідальність покладена перш за все на батьків. Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою держаного контролю, що встановлена законом. Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно п.п. 1-2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо буде встановлено, що вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування, а також, що вона він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пунктами 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначає, що відповідач не виконує належним чином батьківських обов`язків, дитиною не цікавиться та батьківської турботи не проявляє, аліменти сплачує не регулярно. Як вбачається з наданої відповідачем характеристики з місця проживання [PERSON] останній характеризується працелюбством, тривалий час успішно займається підприємницькою діяльністю та має неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . За час перебування сина з батьком, дитина завжди була охайною, доглянутою, перебувала в хорошому настрої, мала дружні стосунки з батьком(а.с.186). Крім того, як вбачається з наданих відповідачем платіжних доручень, останній перераховував кошти на утримання дитини на користь позивача, що також підтверджується розрахунком заборгованості по аліментам (Т.2 а.с.10-11). З довідки Дошкільного навчального закладу № 9 комбінованого типу Деснянського району м. Києва № 03 від 25.01.2018 вбачається, що за період відвідування [PERSON] дошкільного закладу з 20.10.2011 по 25.08.2015, батько жодного разу не приводив та не забирав дитину. У батьківських зборах та святкових заходах участі не брав(Т.1 а.с.203). З довідки комунального закладу «Навчально - виховний комплекс «Спеціалізована школа I-II Ступенів з поглибленим вивченням природничих наук - ліцей № 29» Деснянського району м. Києва № 8 від 17.01.2018 вбачається, що зі слів класного керівника, батько за час навчання жодного разу не був присутній на батьківських зборах, не цікавиться навчанням сина і не приймає участі в його виконанні ( Т .1 а.с. 204). Згідно висновку психоемоційної діагностики малолітнього [PERSON] , 2009 року народження, здійсненого нейропсихологом когнітивного розвитку КПТ психотерапевтом для дітей та дорослих [PERSON] рекомендовано: у разі необхідності звертатися до спеціаліста для зняття тривожного стану дитини через поведінку біологічного батька. Встановлення границь між [PERSON] та [PERSON] для того, щоб додатково не травмувати дитину. Бачитись з [PERSON] за ініціативою [PERSON] ( Т . 1 а.с.196-197). Відповідно до Висновку Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації №102/03/31-9454 від 17.10.2018 про доцільність позбавлення батьківських прав, комісія дійшла висновку, що батько свідомо нехтує своїми обов`язками, ухиляється від виконання та навчання сина, не проявляє до нього батьківської турботи, не цікавиться його життям та здоров`ям, не утримує матеріально належним чином. Деснянська районна в м. Києві державна адміністрація вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] . (Т. 1 а.с.236-239). Як вбачається з долученого до матеріалів справи витягу з протоколу № 20 засідання комісії з питань захисту прав дитини Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 04.10.2018, остання внесла пропозиції до Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, як органу опіки та піклування, щодо надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] (Т. 2 а.с.8-9). Разом з тим, суд не може взяти до уваги зазначене як доказ неналежного виконання батьківських обов`язків [PERSON] Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці звертає увагу, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт оскарження заявником заяви про позбавлення батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до сина (справа «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року). Зазначав, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і такі інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. При цьому звертає увагу на те, що позивач у цій справі намагався побачити дитину та оскаржував заяву про позбавлення батьківських прав і цей факт міг свідчити про його інтерес до дитини. Як вбачається з пояснень відповідача у суді, останній не втратив інтересу до свого сина та бажає приймати участь у його вихованні. Визнав, що дійсно він не відвідував як навчальні заклади дитини, так і за місцем проживання дитини., оскільки на цьому наполягала мати дитини, проте він намагався та не втрачав інтересу до дитини та йому телефонував. Разом з цим вважає, що непорозумінні, які склалися з матір"ю дитини та їх взаємні образи, призвели як наслідок і до відчужженя дитини та небажання сина спілкуватися з ним, як батьком. За таких обставин вважає, що позбавлення його батьківських прав, як крайній захід не є виправданим, а тому просив відмовити у задоволенні позову, надавши йому можливість своєю поведінкою змінити ставлення дитини до нього як батька. З огляду на викладене вище та оцінивши в сукупності надані в судовому засіданні докази, враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] хоча належним чином і в достатній мірі не виконував батьківських прав відносно свого сина [PERSON] , [INFO] , в той же час в судовому засіданні не встановлено, що своєю винною поведінкою відповідач свідомо нехтує своїми обов`язками, а тому з врахуванням встановленого в судовому засіданні, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд вважає за можливе відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав відповідача, попередивши його про необхідність змінити ставлення до виховання сина і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням відповідачем батьківських обов`язків.

Outcome: dismissed