Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-14 00:00:00

В квітні 2017 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним первісним позовом, в якому вказав, що на прилюдних електронних торгах придбав житловий будинку та земельну ділянку, виділену для його обслуговування, площею 0,10 га, що розташовані за адресою: Миколаївська область, Вітовський район, с. Мішково-Погорілове, вул. Берегова, 6. Однак в ньому без реєстрації проживає громадянка [PERSON], тому просив, задля забезпечення реалізації його права власності, виселити її з будинку. Потім збільшив свої вимоги і також просив виселити з будинку не тільки [PERSON], а й інших осіб, які там проживають без реєстрації. В травні 2017 року [PERSON] подала зустрічну позовну заяву про визнання прилюдних торгів недійсними, в якій, на обґрунтування своїх вимог зазначила, що торги з продажу зазначеного будинку та ділянки були проведені 8 лютого 2017 року державним підприємством Сетам незаконно. Були порушені її права, так як вона є співвласницею будинку і їй належить 1/2 його частина, але про прилюдні торги їй ніхто не повідомляв і вона не надавала згоду на їх проведення. Також зазначала про порушення процедури проведення торгів, як наприклад: безпідставне і значне заниження ціни майна, неналежне повідомлення про проведення торгів тощо. Виходячи з незаконності проведених торгів просила також визнати недійсними протокол № 234354 проведення електронних торгів від 8 лютого 2017 року та акт від 21 лютого 2017 року про реалізацію нерухомого майна з електронних торгів, а також визнати недійсним свідоцтво про право власності на продані з торгів будинок та ділянку, оформлене 24 лютого 2017 року на ім'я [PERSON] приватним нотаріусом Вітовського районного нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] В судовому засіданні позивач за первісним позовом та його представник первісний позов підтримали, а в задоволенні зустрічного позову просили відмовити, вказуючи, що торги були проведені законно і з дотриманням процедури, тому [PERSON] правомірно набув у власність будинок та земельну ділянку і має право на їх захист шляхом виселення з них інших сторонніх осіб. Відповідач державне підприємство Сетам (далі - ДП Сетам) до суду свого представника не направило, однак представило свої заперечення, в яких також підтвердило дотримання законності проведених прилюдних електронних торгів. Представник ПАТ Мегабанк в свої письмових запереченнях просило відмовити в задоволенні зустрічного позову. Представник Вітовського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Миколаївській області (далі відділ ДВС) в судовому засіданні заперечувала проти задоволення зустрічного позову, вважаючи проведені електронні торги та документи і акти, оформлені на їх підставі, законними. Третя особа по зустрічному позові до судового засідання не з'явився, про його час та місце був повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив. Суд, заслухавши присутніх на засіданні учасників розгляду, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що зустрічний позов підлягає задоволенню, а в задоволенні первісного позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав. У відділі ДВС на виконанні перебуває зведене виконавче провадження з примусового виконання про стягнення зі [PERSON] грошових боргів, в тому числі і за виконавчим листом № 2-486/2009, виданим Жовтневим районним судом Миколаївської області про стягнення з нього на користь ПАТ Мегабанк боргу в сумі 196907 грн. 98 коп. За боржником [PERSON] був зареєстрвоаний житловий будинок, загальною площею 112,7 кв.м. та земельна ділянка, площею 0,10 га, виділена для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер - 4823383003:01:028:0014, що розташовані за адресою: Миколаївська область, Вітовський район, с. Мішково-Погорілове, вул. Берегова, 6. За договором іпотеки від 6 квітня 2007 року, укладеним між [PERSON] та ПАТ Мегабанк, він, на забезпечення виконання договору кредиту, передав в іпотеку цьому банку зазначену ділянку та будинок. Згідно з рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 11 серпня 2009 року зі [PERSON] був стягнутий на користь ПАТ Мегабанк кредитний борг в сумі 196907 грн. 98 коп, а також звернуто стягнення на предмет іпотеки:будинок та ділянку. 16 вересня 2013 року державним виконавцем відділу ДВС був складений акт опису й арешту майна. 15 вересня 2016 року державним виконавцем була складена заявка на реалізацію будинку та ділянки на прилюдних електронних торгах в ДП Сетам. Оцінка майна була проведена ТОВ Аспект за замовленням відділу ДВС, і згідно звіту оцінки від 11 серпня 2016 року вартість будинку та ділянки склала 543244 грн. В подальшому, прилюдні електронні торги в період 24-26 жовтня 2016 року, 22-24 грудня 2016 року не відбулися і вартість майна була уцінена. Відповідно до протоколу № 234354 від 8 лютого 2017 року відбулися чергові електроні торги з продажу зазначених будинку та земельної ділянки, переможцем яких був визнаний учасник 4 [PERSON], з ціною купівлі майна 380270 грн. 80 коп. На підставі цього протоколу, заступником відділу ДВС [PERSON] був складений акт від 21 лютого 2017 року про реалізацію нерухомого майна з електронних торгів, затверджений начальником цього відділу [PERSON], відповідно до якого з електронних торгів був здійснений продаж належних [PERSON] житлового будинку та земельної ділянки, площею 0,10 га, кадастровий номер 4823383003:01:028:0014, що розташовані за адресою: Миколаївська область, Вітовський район, с. Мішково-Погорілове, вул. Берегова, 6. Далі, 24 лютого 2017 року, на підставі вказаних документів, якими оформлені електронні торги, приватним нотаріусом [PERSON] було оформлено та видано [PERSON] свідоцтво про право власності на вказані будинок та ділянку. В той же час, рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 22 вересня 2010 року за позивачкою за зустрічним позовом [PERSON] було визнано право власності на 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: Миколаївська область, Вітовський район, с. Мішково-Погорілове, вул. Берегова, 6, як на майно, набуте за час шлюбу зі [PERSON] Можливість звернення стягнення на частку майна боржника у випадках, коли він володіє майном спільно з іншими особами, передбачено ч. 6 ст. 52 Закону України Про виконавче провадження (далі - Закон), згідно якої стягнення на майно боржника звертається в розмірі й обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця. Отже, вирішення такого процесуального питання необхідне для примусового виконання рішення у разі звернення стягнення на майно. Про необхідність вчинення дій щодо визначення частки боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, зазначено також в п. 12 постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 26 грудня 2003 року Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернення учасників виконавчого провадження". Порядок визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, встановлено ст. 379 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 379 ЦПК України питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного виконавця. Отже, згідно зі ст. 379 ЦПК України право на звернення до суду з поданням про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, має лише державний виконавець. При цьому суд за правилами ст. 379 ЦПК України не просто визначає, а саме виділяє частину майна з метою подальшого звернення стягнення на неї. Виходячи із системного аналізу зазначених норм права, державний виконавець перед вирішенням питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника повинен з'ясовувати питання чи не володіє він даним нерухомим майном спільно з іншими особами та чи мають право на користування даним майном інші особи, після чого вирішувати питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами. Дане питання держаним виконавцем в повній мірі з'ясовано не було, так як державний виконавець не встановив чи не набутий будинок в період шлюбу, чи мають інші особи, наприклад дружина (колишня дружина), право власності на його частку чи право на його користування. Згідно ст. 73 СК України за зобов'язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі. Стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, тільки якщо судом буде встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ч. 2 ст. 16, ч. 1 ст. 215 ЦК України одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, установлених ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього кодексу, зокрема, у зв'язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства. Як установлено судом, підставою для визнання торгів недійсними відповідно до ч. 1 1 ст. 215 ЦК України позивачкою за зустрічним позовом зазначено недодержання державним виконавцем і ДП Сетам під час проведення прилюдних торгів норм Закону та Тимчасового порядку щодо визначення об'єкта цих торгів, у результаті яких відбулось відчуження всього спірного будинку, у тому числі і частки, яка належить позивачці, чим порушені її права. Умови та порядок виконання рішень судів і інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку на час вчинення виконавчих дій, визначено Законом та Інструкцією про проведення виконавчих дій, затвердженою наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 2 квітня 2012 року Цим Законом визначено загальні правові основи організації та діяльності державної виконавчої служби, її завдання й компетенцію, а також учасників виконавчого провадження, закріплено їхні права та обов'язки, у тому числі право стягувачів і боржників та інших учасників виконавчого провадження на оскарження дій (бездіяльності) державного виконавця та порядок цього оскарження (ст.ст. 1, 2, 5, 7, 10, 11, 111, 85 Закону). Аналіз положень Закону й Інструкції № 512/25 від 2 квітня 2012 року свідчить про те, що вони не встановлюють порядку та правил проведення прилюдних торгів, а лише закріплюють, як і ст. 650 ЦК України, такий спосіб реалізації майна, як його продаж на прилюдних торгах, і відсилають до інших нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України та Міністерства юстиції України, якими повинен визначатися порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна. Відповідно до положень указаних правових норм державний виконавець здійснює лише підготовчі дії з метою проведення прилюдних торгів, а самі прилюдні торги з реалізації нерухомого майна організовують і проводять спеціалізовані організації, з якими державною виконавчою службою укладається відповідний договір. Правила проведення прилюдних торгів в даному випадку визначені Тимчасовим порядком реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 656/5 від 16 квітня 2014 року. Цим Тимчасовим порядком визначено, що прилюдні торги - це продаж майна, за яким його власником стає покупець, який під час торгів запропонував за нього найвищу ціну, та передбачено певні правила проведення цих торгів, а саме: по-перше, правила, які визначають процедуру підготовки, проведення торгів; по-друге, правила, які регулюють сам порядок проведення торгів; і, по-третє, ті правила, які стосуються оформлення кінцевих результатів торгів. Таким чином, виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на електронних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника електронних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення електронних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення електронних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на електронних торгах, а отже, є правочином. Такий висновок узгоджується й з нормами ст.ст. 650, 655 та ч. 4 ст. 656 ЦК України, які відносять до договорів купівлі-продажу процедуру прилюдних торгів, результатом яких є видача нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів на підставі складеного та затвердженого в установленому порядку акта державного виконавця про проведені торги. Отже, ураховуючи те, що відчуження майна з електронних (прилюдних) торгів відноситься до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені чч. 1-3 та 6 ст. 203 ЦК України (ч. 1 ст. 215 цього Кодексу). Разом із тим слід зазначити, що оскільки виходячи зі змісту ч. 1 ст. 215 ЦК України підставами недійсності укладеного за результатами прилюдних торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення, тобто безпосередньо за результатами прилюдних торгів, то підставами для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених в даному випадку Тимчасовим порядком. Що стосується порушень, допущених державним виконавцем під час здійснення своїх повноважень, передбачених Законом, до призначення прилюдних торгів, у тому числі визначення вартості чи оцінки майна (ст. ст.18, 24-27, 32, 3355, 57 цього Закону), то такі дії (бездіяльність) державного виконавця підлягають оскарженню в порядку, передбаченому Закону України Про виконавче провадження, КАС України. Аналізуючи зміст норм права: ст. ст. 177, 179, 181, 182, 183, 186, 188, 190, 191 ЦК України, які визначають поняття речі як об'єкта цивільних прав, нерухомої речі, належність речі до подільної й неподільної залежно від можливості поділу або виділу частки з об'єкта нерухомого майна; ст. 66 Закону України Про виконавче провадження щодо підготовки і проведення прилюдних торгів; ст.1 Тимчасового порядку, яка визначає поняття лота як одиниці майна, що виставляється для продажу на електронних торгах, слід дійти висновку про те, що об'єктом реалізації з електронних торгів (лотом) могло бути нерухоме майно, яке є об'єктом цивільних прав (будівля, споруда, інші приміщення, земельна ділянка, підприємство як цілісний майновий комплекс або його частина, виділена у встановленому законом порядку в окремий самостійний об'єкт власності). Як убачається з матеріалів справи, реалізації на електронних торгах підлягала частка боржника [PERSON] в спірному будинку, а не цілий будинок, який належить і йому, і позивачці за зустрічним позовом на праві спільної часткової власності. Однак частка боржника [PERSON] в спірному будинку не була виділена в натурі і не набула статусу самостійного об'єкта нерухомості в передбаченому законом порядку, тому не могла бути реалізована з електронних торгів, а реалізація всього будинку, в якому знаходиться і частка позивачки, не відповідає вимогам закону. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові № 6-148цс13 від 15 січня 2014 року від 18 вересня 2013 року. При цьому, суд зазначає, що земельна ділянка, повністю належить [PERSON] і його колишня дружина не володіє часткою у ній, однак, виходячи з її цільового призначення для обслуговування житлового будинку, суд вважає, що її продаж окремо від будинку з прилюдних торгів, є неможливим, що витікає з положень ст.ст. 181, 186, 375 ЦК України. Також суд відмічає, що під час розгляду справи було встановлено, що будинок, який був проданий на електронних торгах, розташований не тільки на земельній ділянці, належній боржнику [PERSON], а і на земельній ділянці, розташованій по сусідству по вул. Берегова, 4, яка належить громадянці [PERSON], хоча раніше вона і належала йому. Однак це також під час проведення електронних прилюдних торгів встановлено і враховано не було. Що стосується позовних первісних вимог, то з врахуванням задоволення зустрічного позову і визнання недійсним правочину, за якого [PERSON] набув права власності на будинок, то його притязання на виселення з нього співвласника будинку безпідставні та необґрунтовані. До того ж, відповідачка за первісним позовом є власником 1/2 частини будинку, тому за положеннями ст.ст. 317, 319, 321, 325, 356, 379-380, 383, ЦК України має право ним володіти та проживати у ньому. Вимоги [PERSON] про виселення з будинку інших осіб, заявлені до [PERSON], виходячи з положень ст. 10, 11, 15 ЦПК України суд не може задовольнити, оскільки особа може вимагати захисту від порушення її прав, вчинені саме цією особою (за окремими виключеннями). Тому пред'явлення вимог про виселення необхідно пред'являти до конкретних осіб, які порушують право на власність (житло) власника (ст.ст. 391, 405 ЦК України, ст. 72, ст. 156 ЖК України). Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з відповідачів за зустрічним позовом підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачкою за зустрічним позовом, а витрати позивача за первісним позовом з відповідачки стягненню не підлягають. З врахуванням викладеного,

Outcome: approved