Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-05 00:00:00

14 квітня 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором у розмірі 11201 грн. 38 коп. В обґрунтування позову зазначено, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт від 17.09.2012 року, [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 18981,19 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному режимі: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з умовами та правилами, тарифами складають між ним та банком кредитний договір, підтверджується підписом у заяві. Згідно ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 23 березня 2016 року має заборгованість 28731 грн. 57 коп., яка складається з наступного: 14526,70 грн. - заборгованість за кредитом; 4326,85 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 9878,02 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; Від цієї суми заборгованості віднімається сума, у розмірі 17529,19 грн., яка була задоволена рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 22.07.2014 року, де різниця становить 11202,38 грн. Представник позивача у судове засідання не з'явився, просив справу розглядати за відсутності представника, проти ухвалення заочного рішення не заперечував, на задоволенні позовних вимог наполягав. Відповідач [PERSON] в судове засідання вчетверте не з'явився. Згідно даних відділу адресно - довідкової роботи ГУ ДМС України в Харківській області, [PERSON], [INFO], значиться зареєстрованим за адресою, зазначеною у позовній заяві, а саме: [ADDRESS] (а.с. 40) Крім того, в матеріалах справи міститься поштове повідомлення з якого вбачається, що 11 травня 2016 року [PERSON] особисто під розпис отримав копію позовної заяви з додатком до неї та судову повістку про виклик у судове засідання (а.с. 44) Таким чином, відповідачу [PERSON] відомо про те, що в провадженні суду знаходиться вищезазначена цивільна справа. Відповідно до положення ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до положення ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Виходячи з положень ст. ст. 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов"язується надати грошові кошти позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити відсотки. ПАТ КБ "Приватбанк" свої зобов"язання за договором та угодою виконав в повному обсязі. Так, відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт від 17.09.2012 року [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 18981,19 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному режимі: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з умовами та правилами, тарифами складають між ним та банком кредитний договір, підтверджується підписом у заяві. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 23 березня 2016 року має заборгованість 28731 грн. 57 коп., яка складається з наступного: 14526,70 грн. - заборгованість за кредитом; 4326,85 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 9878,02 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; Від цієї суми заборгованості віднімається сума, у розмірі 17529,19 грн., яка була задоволена рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 22.07.2014 року, де різниця становить 11202,38 грн. Згідно ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону. Стаття 509 ЦК України передбачає, що зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, у т.ч. сплатити гроші, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Непогашення відповідачем заборгованості перед банком за кредитним договором свідчить про грубе порушення ним його умов, а також вимог ст. 525 ЦК України, які встановлюють неприпустимість односторонньої відмови від виконання зобов'язань. Стаття 1050 ЦК України встановлює, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що відповідачем [PERSON] не виконувалися належним чином, відповідно до умов укладеного кредитного договору, зобов'язання щодо сплати суми кредиту та процентів за користування ним. Згідно ст. 88 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача належить стягнути сплачені ним при пред'явленні позову судовий збір у розмірі 1378 грн. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Outcome: approved