Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-15 00:00:00

07.07.2014 року [PERSON] звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] , в якій з урахуванням уточнень від 05.09.2014 року просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], збільшити розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] у розмірі 1000,00 гривень щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з відповідача на користь позивачки додаткові витрати на малолітню доньку [PERSON], [INFO] у розмірі 800,00 гривень. В обґрунтування заявленого позову позивачка посилається на те, що 17 лютого 2007 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Від даного шлюбу у сторін народилася донька - [PERSON]. 28.10.2010 року шлюб між позивачкою та відповідачем був розірваний, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER]. Дитина проживає з матір'ю. Позивачка вказує, що відповідач не бере участі у вихованні дитини, в освітньо-виховному процесі дитини, грошової допомоги не надає, у фізичному розвитку дитини батько участі не приймає, аліменти на дитину не сплачує, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей. Вищевикладене вимусило позивачку звернутися до суду із відповідним позовом. У судовому засіданні позивачка та її представник уточнені позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили суд їх задовольнити. У судовому засіданні відповідач просив уточнений позов задовольнити частково, а саме збільшити розмір аліментів до 1/3 частини від суми всіх його доходів, в іншій частині позов просив залишити без задоволення, надав заперечення. Представник третьої особи - Київської районної адміністрації Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування у судове засідання не з'явився, надали заяву, в якій просили слухати справу за їх відсутності, наданий ними попередньо висновок підтримували. У судовому засіданні представник прокуратури Київського району м. Одеси позовні вимоги просив залишити без задоволення. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, прокурора, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Як встановлено судом у судовому засіданні, 17 лютого 2007 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб. Від даного шлюбу у сторін народилася донька - [PERSON], [INFO]. 28.10.2010 року шлюб між позивачкою та відповідачем був розірваний Відповідно до рішення Приморського районного суду м.Одеси від 02 квітня 2010 року вирішено стягнути з [PERSON], [INFO] аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON], [INFO] у розмірі ? частини доходів, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини до її повноліття, тобто до [INFO], починаючи з 15.01.2010 року. Відповідно до ст. 192 Сімейного Кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. При вирішенні спору суд має виходити з положень ст. 8 Закону України „Про охорону дитинства", за якою кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Крім того відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік» прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років - 1032 гривні, а для дітей віком від 6 до 18 років - 1286 гривень. Враховуючи вищевикладене та те, що позивач має на утриманні ще одну дитину від іншого шлюбу, офіційна заробітна плата складає 1300,00 гривень, суд вважає за можливе збільшити розмір аліментів до 1/3 частини доходів, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07.07.2014 року до [INFO]. Крім того, суд вважає за можливе відмовити позивачці у задоволені її позовної вимоги щодо стягнення з відповідача додаткових витрат на малолітню доньку у розмірі 800,00 гривень, оскільки будь-яких належних доказів (довідки лікарів, довідки, підтверджуючі витрати, квитанції про сплату за участь дитини у гуртках, секціях та інше) того, що наявна потреба у додаткових витратах (стан здоровя, розвинення особливих здібностей )в ході судового засідання, ані позивачем, ані її представником судові не надано. З яких міркувань позивачкою зазначено саме таку суму позивач аргументовано пояснити не змогла. Також, позивачем було заявлено вимогу щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої [PERSON], [INFO]. Дослідивши матеріали справи, вислухавши показання сторін та допитавши в ході судового засідання свідка - [PERSON], суд вважає за можливе відмовити у задоволені вищевказаної вимоги з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року за № 3 «Про практику застосування судами законодавства про розгляді справ про усиновленні а про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкуються з дитиною необхідному для її нормального усвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов'язків з незалежних від неї причин. З висновку Київської районної адміністрації Одеської міської ради №419/01-11 від 01.04.2015 року вбачається, що батько дитини [PERSON] , на засіданні ради опіки та піклування заперечував проти позбавлення його батьківських прав, пояснив, що не мав змоги належним чином виконувати батьківські обов'язки, оскільки йому у цьому перешкоджала мати дитини. Висловив наміри займатися вихованням дочки, надав копії квитанцій про часткову сплату аліментів та копії медичних довідок про проходження наркологічного та психіатричного оглядів. Київська районна адміністрація як орган опіки та піклування вважає недоцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні його малолітньої дочки [PERSON] Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Однак, зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення батьків від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Так, в ході судового засідання, відповідачем неодноразово вказувалося на те, що з дитиною він спілкуватися бажати, однак дружина всіляко перешкоджає цьому. Позбавлення батьківських прав є крайнім засобом сімейно-правового характеру, який застосовується до батьків, що не забезпечують належне виховання своїх дітей, є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батьків, та і для їхньої дитини. Згідно ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Норми Конвенції про права дитини, говорять про те, що кожна дитина має право на захист зі сторони держави від всіх форм фізичного або психологічного насильства, образи, відсутності піклування або недбайливого ставлення, грубого звернення або експлуатації. Відповідно до вимог Сімейного законодавства України ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно ст.50 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. При прийнятті рішення по справі судом також береться до уваги, що Європейський суд з прав людини (Справа "Савіни проти України" (Заява N 39948/06) у своєму рішенні від 18.12.2008 року наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Закон України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року у ст. 111 передбачає, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Крім того діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ст.114 наведеного вище Закону). Такі ж положення містяться у Конвенції ООН про права дитини, де зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в судовому засіданні не знайшли своє підтвердження факти винного ухилення батька від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, оскільки [PERSON] бажає брати участь у вихованні дитини, хоче з нею бачитись та спілкуватись, цікавиться її подальшою долею. Крім того, судом приймається до уваги те, що відповідач намагався приймати участь у житті дитини (надсилав подарунки, частково сплачував аліменти, погодився на збільшення розміру аліментів), проживав та проживає в іншій області. Також судом приймається до уваги мотив позивачки у поданні даного позову - бажання її співмешканця усиновити дитину. Вказівка позивачки на те, що вона не може виїхати за кордон, оскільки не може отримати на це згоду відповідача та складнощі у влаштуванні дитини до дитячого садка та школи не знайшли своє підтвердження в ході судових засідань, оскільки позивач в останньому судовому засіданні пояснювала, що ще не планувала конкретної поїздки за кордон та відповідач не відмовлявся від надання такої згоди. При вирішенні спору суд доходить до висновку про те, що між колишнім подружжям у теперішній час склались неприязні стосунки, однак дитина у жодному разі не може бути заручником цих стосунків. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: partial