Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-14 00:00:00

06.09.2016р. Апеляційним судом Донецької області цивільну справу за апеляційною скаргою представника Києво-Святошинського виробничого управління житлово-комунального господарства [PERSON] на рішення Тельманівського районного суду Донецької області від 25.06.2014р. у цивільній справі за позовом [PERSON] промислово-будівельного підприємства «Грань» до [PERSON] про стягнення боргу та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] промислово-будівельного підприємства «Грань», третя особа Бузівська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності повернуто Приморському районному суду Запорізької області для вирішення питання усунення недоліків її належного оформлення та ухвалення додаткового рішення, в зв`язку з тим, що в рішенні Приморського районного суду Запорізької області від 30.06.2016р. про відновлення втраченого судового провадження не наведений в повному обсязі зміст встановленого судового рішення рішення Тельманівського районного суду Донецької області від 25.06.2014р. (його вступна і резолютивна частини, а також перелічених процесуальних рішень суду про відкриття провадження у справі, призначення справи до розгляду, тощо). В суд сторони не прибули, хоча належно повідомлялись про час розгляду справи. За ст. 220 ч.3 ЦПК їх участь не є обовязковою. Перевіривши матеріали справи № 326/671/16-цр (провадження № 2-в/326/1/2016) встановлено, що Приморським райсудом відкрито провадження 20.05.16р. за зверненням Києво-Святошинського виробничого управління житлово-комунального господарства про відновлення втраченого судового провадження (справа № 246/563/14-ц) Тельманівського райсуду Донецької області ( а.с. 84). Розгляд справи призначено на 31.05.16р. Проте справа переносилась, з-за неявки окремих учасників, а саме: 31.05.16р., 14.06.16р. (а.с. 91, 104). Востаннє справа призначена була на 30.06.16р. в якому винесено рішення про задоволення заяви, а в задоволенні клопотання представнкиа [PERSON] про відкладення розгляду справи - відмовлено ( а.с. 114-117). Оцінюючи наведені обставини в ухвалі апеляційного суду Донецької області від 05.08.16р., суд вважає, що в рішенні Приморського районного суду Запорізької області від 30.06.2016р. не вирішено усіх обставин згідно ст. 408 ЦПК, що дійсно є підставою для постановлення додаткового рішення. Так, з доданих до заяви Києво-Святошинського виробничого управління житлово-комунального господарства копій документів, на підставі яких можливо відновити провадження, суд врахував: договір оренди майна з правом викупу, укладеного 08.04.2000р. між Києво-Святошинським районним ВУЖКГ та МПБП «Грань», предметом якого є Піонерський табір «Корчагінець», розташований в с.Бузова Києво-Святошинського району Київської області ( а.с. 18-19); договір на право тимчасового користування землею, укладений 03.02.2002р. між Бузівською сільською радою та МПБП «Грань» ( а.с. 20-21); договір підряду № 16/5 від 25.05.2009р. між МПБП «Грань» та ПП. [PERSON] ( а.с. 22-23); попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна Спортивно-оздоровчого комплексу «Смерекова хата», укладений 20.02.2003р. між МПБП «Грань» та [PERSON] з додатками ( а.с. 24-30); технічний паспорт на громадський будинок Спортивно-оздоровчий комплекс «Смерекова хата» ( а.с. 31-54). Крім того, суду подано належно завірену копію рішення по цій справі від 25.06.2014р. (№ 246/563/14-ц), зміст якого не є пошкодженим, та в ньому зазначено, що Тельманівський районний суд Донецької області у складі: головуючого судді Чиньонова О.В., при секретарі Чабан О.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом [PERSON] промислово-будівельного підприємства Грань до [PERSON], третя особа Бузівська сільська рада Києве-Святошинського району Київської області, про стягнення суми боргу, та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] промислово-будівельного підприємства Грань, третя особа Бузівська сільська рада Києве - Святошинського району Київської області, про визнання права власності па нерухоме майно в порядку напувальної давності, в с т а н о в и в, що 15 травня 2014 року Мале промислово-будівельне підприємство Грань звернулося до Тельманівського районного суду з позовною заявою про стягнення суми боргу, посилаючись на те що 8 квітня 2003 раку між позивачем по первісному позову та [PERSON], був укладений усний договір оренди нерухомого майна, а саме: Спортивно - оздоровчого комплексу „Смерекова хата, що знаходиться за адресою: с. Бузова, вул. Садовського, 1б Києво-Святошинського району Київської області та складається з: - готелю з площами приміщень; основна частина 752,2 кв.м., 2-й поверх - 867,7кв.м., спортивна зала 169,6 кв.м., прибудова - 18,9 кв.м., балкон - 19,8 кв.м.;- каплиці площею 16,3 кв.м., з ганком площею 7,6 кв.м..;- сцени площею 23,0 кв.м., з танцювальним майданчиком площею 97,0 кв.м;- шести альтанок площею 12,4 кв.м., кожна;- кафе з площами приміщень: на 1 поверсі - 219,4 кв.м., мансардному поверсі - 216,6 кв.м,, тамбур - 8,2 кв.м., тераса- 41,2 кв.м., ганки площами 9,7 кв.м., 4,8 кв.м,, 2,1кв.м.;- підвалу площею 271,5 кв.м., з входом площею 10,9 кв.м.;- бані з площами приміщень: на 1 поверсі - 103,5 кв.м., мансардою - 74,1 кв.м.; прибудовою - 14.3 кв.м.;- сторожки площею 9,2 кв.м,, з ганком площею 2,6 кв.м.,- шашличної площею 9,2 кв.м. Відповідно до усного договору оренди, укладеного між позивачем та [PERSON], 8 квітня 2003 року, розмір орендної плати складає 10 000 грн. за місяць, а строк договору оренди складав 10 років. У кінці січня 2014 року представник [PERSON] промислово-будівельного підприємства "Грань прибув до [PERSON] з проханням виконати умови усного договору найму, укладеного між позивачем та відповідачем 8 квітня 2003 року та сплатити на користь позивача по первісному позову грошові кошти у сумі 100000 грн.(сума оренди за весь час), на що відповідач по первісному позову відповів відмовою. Позивач по первісному позову вважає, що відмова відповідача по первісному позову сплатити грошові кошти за найм нерухомого майна грубо порушує його права як власника та дії відповідача по первісному позову не відповідають вимогам чинного законодавства України та просить суд визнати усний договір оренди від 8 квітня 2003 року, вищевказаного нежитлового приміщення розірваним, стягнути з відповідача по первісному позову на свою користь грошові кошти у розмірі 100 000 гривень та зобов'язати відповідача по первісному позову звільнити нерухоме майно. Не погоджуючись з даного позовною заявою, [PERSON], далі по тексту позивач по зустрічному позову, в рамках ст. 123 ЦПК України подав до суду зустрічну позовну заяву, у якій просив суд відмовити Малому промислово-будівельному підприємству Грань у задоволені його позову та визнати за позивачем по зустрічному позову в порядку набивальної давності право власності на нерухоме майно, а саме: па Спортивно-оздоровчий комплекс „Смерекова хата, що знаходиться за адресою: с. Бузова, вул. Садовського, 1-Б, Києво-Святошинського району Київської області та складається з: - готелю з площами приміщень: основна частина - 752,2 кв.м., 2-й поверх - 867,7кв.м., спортивна зала - 169,6 кв.м., прибудова - 18,9 кв.м., балкон - 19,8 кв.м.:- каплиці площею 16,3 кв.м., з ганком площею 7,6 кв.м.;- сцени площею 23,0 кв.м., з танцювальним майданчиком площею 97,0 кв.м;- шести альтанок площею 12,4 кв.м., кожна;- кафе з площами приміщень: на 1 поверсі - 219,4 кв.м., мансардному поверсі - 216,6 кв.м., тамбур - 8,2 кв.м., тераса - 41,2 кв.м., танки площами 9,7 кв.м, 4,8 кв.м., 2.1кв.м.;- підвалу площею 271,5 кв.м., з входом площею 10,9 кв.м.:- бані з площами приміщень: на 1 поверсі - 103,5 кв.м., мансардою 74,1 кв.м., прибудовою 14,3 кв.м.;- сторожки площею 9,2 кв.м,, з ганком площею 2,6 кв.м.;- шашличної площею 9.2 кв.м. Сторони в судове засідання не з'явилися, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутністю. Представник позивача по первісному позову на заявлених вимогах наполягав, Відповідач по первісному позову проти заявлених вимог заперечував, просив суд залишити їх без задоволення, також просив суд задовольнити його зустрічну позовну заяву. Представник третьої особи - Бузівської селищної ради Києво-Святошинського району проти позову позивача по первісному позову заперечував та просив суд зустрічний позов задовольнити у повному обсязі. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов висновку про задоволення зустрічного позову [PERSON], позовні вимоги [PERSON] промислово-будівельного підприємства Грань задоволенню не підлягають з наступних підстав. 8 квітня 2008 року між Малим промислово-будівельним підприємством Грань та Києво-Святошинським районним виробничим управлінням житлово-комунального господарства було укладено Договір оренди майна з правом викупу, яке відповідно до акту прийомки-передачі піонерського табору Корчагінець від 8 квітня 2000 року було передано в оренду орендарю. Вказане майно складається з приміщення школи; складського приміщення; їдальні; майстерні; девята павільйонів: водонапірної башти; скважини; душової; двух цистерн душової і знаходиться за адресою: селище Бузова, Києво-Святошинського р-ну, Київської області. Загальна площа майна становить 70000 кв.м. Стан майна на момент передачі в оренду оцінюється, як непридатний для подальшого використання. Також, 3 лютого 2002 року між Бузівською сільською радою, далі по тексту - третя особа та відповідачем по зустрічному позову було укладено Договір на право тимчасового користування землею (в том числі на умовах оренди), відповідно до умов якого третя особа (власник землі) надав, а позивач (землекористувач) прийняв в тимчасове користування земельну ділянку загальною площею 3,8 га згідно з планом землекористування. 25 травня 2002 року між. [PERSON] промислово-будівельним підприємством Грань та Приватним підприємцем [PERSON] було укладено договір підряду, на підставі якого замовник доручив, а виконавець виконав наступні роботи: будівництво ресторану, бані, каплички, бесідки, павільйони в термін до 25 травня 2005 року. Сума робіт по даному договору склала 3.000.000 гривень. На початку 2003 року виконавець виконав взяті на себе зобовязання і передав МПБП Грань збудований ресторан, бані, каплички, бесідки, павільйон. 20 лютого 2003 року між Малим промислово-будівельним підприємством Грань та [PERSON] був підписаний попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: Спортивно-оздоровчий комплекс „Смерекова хата, що знаходиться за адресою с. Бузова, вул. Садовського, 1-Б, Києво-Святошинського району Київської області та складається з:- готелю з площами приміщень: основна частина 752,2 кв.м., 2-й поверх - 867,7кв.м., спортивна зала - 169,6 кв.м., прибудова - 18,9 .кв.м,, балкон - 19- 8 кв.м.; -каплиці площею 16,3 кв.м., з ганком площею 7,6 кв.м.;- сцени площею 23,0 кв.м., з танцювальним майданчиком площею 97,0 кв.м;- шести альтанок площею 12,4 кв.м., кожна; - кафе з площами приміщень: на 1 поверсі - 219,4 кв.м., мансардному поверсі 216,6 кв.м., тамбур - 8.2 кв.м., тераса 41,2 кв.м., ганки площами 9,7 кв.м., 4,8 кв.м., 2,1 кв.м.;- підвалу площею 271,5 кв.м., з входом площею 10,9 кв.м.;- бані з площами приміщень: на 1 поверсі - 103,5 кв.м., мансардою - 74,1 кв.м., прибудовою 14,3 кв.м.;- сторожки площею 9,2 кв.м., з ганком площею 2.6 кв.м.;- шашличної площею 9,2 кв.м. Відповідно до п.1.1 попереднього договору позивач по зустрічному позову та відповідач по зустрічному позову зобовязалися у майбутньому, в строк не пізніше 10 березня 2003 року укласти договір купівлі-продажу Спортивно-оздоровчого комплексу „Смерекова хата, що знаходиться за адресою: с. Бузова, вуя. Садовського, 1-Б, Києво-Святошинського району Київської області. Відповідно до п,1.3 попереднього договору позивач по зустрічному позову передав відповідачу по зустрічному позову, а відповідач по зустрічному позову отримав, в рахунок суми, яку позивач по зустрічному позову повинен був сплатити відповідачу по зустрічному позову за купівлю предмету Основного договору грошові кошти в якості завдатку у сумі 100 000( сто тисяч гривень), що є еквівалентом на день підписання договору 20 000 доларів США. Сторони дійшли взаємної згоди, що відповідна сума с завдатком в розумінні законодавства цього Договору. Вказану суму грошей, третя особа отримала від позивача готівкою повністю, до підписання цього Договору. Згідно до п.1.4 попереднього договору купівлі-продажу нерухомого манна ціна предмету Основного договору визначається сторонами у сумі 1000 000 гривень, що є еквівалентом 200 000 доларів США, яку позивач по зустрічному позову повинен був сплатити відповідачу по зустрічному позову у день підпису правочину (за мінусом суми завдатку). 25 лютого 2003 року Мале промислово-будівельне підприємство Грань передав [PERSON] Спортивно - оздоровчий комплекс Смерекова хата, що знаходиться за адресою: с. Бузова, вул. Садовського, 1-Б, Києво-Святошинського району Київської області в натурі, про що свідчить акт прийому-передачі нерухомого майна. З матеріалів справи вбачається, що правовідносини між Малим промислово- будівельним підприємством Грань та [PERSON] виникли у 2003 році, тобто до набрання чинності з 1 січня 2004 року діючого, Цивільного кодексу України, який, відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень, застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тому суд вирішує спір за первісним позовом на підставі норм законодавства, чинного на час укладення договору, а саме Цивільного кодексу України в редакції 1963 року. В Цивільному кодексі України в редакції 1963 року поняття договору оренди не існувало. Передача майна у тимчасове користування регулювалося нормами статей щодо майнового найму. Згідно ст. 256 ЦК України 1963року за договором майнового найму наймодавець зобов'язується надати наймачеві майно у тимчасове користування за плату. Згідно ст.257 цього ж Кодексу договір майнового найму між громадянами на строк більше одного року повинен бути укладений -у письмовій формі. Договір найму майна державних, кооперативних та інших громадських організацій повинен бути укладений у письмовій формі, за винятком випадків, передбачених окремими ми правилами. Таким чином, посилання позивача за первісним позовом про укладення усного договору оренди між позивачем [PERSON] промислово-будівельним підприємством Грань та [PERSON]В, є безпідставними і такими, що не ґрунтуються на законі. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до умов попереднього договору купівлі - продажу нерухомого майна [PERSON] сплатив Малому промислово-будівельному підприємству Грань 100,000 гривень в якості завдатку. Згідно ст. 195 ЦК України 1962 року завдатком визнається грошова сума, що видасться однією з договірних сторін в рахунок належних з неї за договором платежів другій стороні в підтвердження укладення договору і в забезпечення його виконання. Відповідно до ст.224 ЦК Україна 1963 року за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Таким чином, фактично між Малим промислово-будівельним підприємством Грань та [PERSON] був укладений договір купівлі - продажу. Оскільки позивач за зустрічним позовом [PERSON] не ставить питання про визнання договору купівлі-продажу дійсним, відповідно до принципу диспозитивності (ст. 11 ЦПК України) суд розглядає зустрічний позов в межах заявлених вимог про визнання за ним права власності за напувальною давністю. Досліджуючи матеріали зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] промислово-будівельного підприємства Грань, третя особа Бузівська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку напувальної давності, суд вважає його таким, що підлягає задоволенню з огляду на наступне. [PERSON]В з кінця лютого 2003 року володіє зазначеним у зустрічному позові нерухомим майном, то знаходиться за адресою с. Бузова, вул. Садовського, 1-Б, Києво- Святошинського району Київської області та складається з: - готелю з площами приміщень: основна частина - 752,2 кв.м., 2-й поверх - 867,7кв.м., спортивна зала - 169,6 кв.м., прибудова - 38,9 кв.м-, балкон - 19,8 кв.м.;- каплиці площею 16,3 кв.м., з ганком площею 7,6 кв.м.;- сцени площею 23,0 кв.м., з танцювальним майданчиком площею 97,0 кв.м;- шести альтанок площею 12,4 кв.м. кожна:- кафе з площами приміщень: на 1 поверсі - 219,4 кв.м., мансардному поверсі - 216,6 кв.м., тамбур - 8.2 кв.м., тераса 41,2 кв.м., ганки площами 9,7 кв.м., 4,8 кв.м., 2.1кв.м.;- підвалу площею 271,5 кв.м.,з входом площею 10,9 кв.м.;- бані з площами приміщень: на 1 поверсі - 103,5 кв.м., мансардою - 74,1 кв.м., прибудовою - 14,3 кв.м.:- сторожки площею 9,2 кв.м., з ганком площею 2,6 кв.м.:- шашличної площею 9,2 кв.м,, та використовується як обєкт громадського харчування (кафе). Технічний стан нерухомого майна - задовільний. Згідно ч.1 та 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно «збувається за рішенням суду, зокрема, у випадку, коли особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном, продовжує відкрити, безперервно володіти ним протягом десяти років, ч. 2 ст. 344 ЦК України. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] відкрито, добросовісно та безперервно володіє вказаними нежитловими приміщеннями з 25 лютого 2003 року. Відповідно до ст.316 ЦК України, правом власності є право особи та річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від воді інших осіб. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, то не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не виплітає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набувальна давність (або давність володіння) відносяться до первісних способів набуття права власності, тому що права набувача основані не на минулій власності чи відносинах правонаступництва, а на обовязковій сукупності обставин, передбачених ч. 1 ст.344 ЦК України. Право власності належить до числа таких субєктивних прав, які можуть виникнути при наявності певного юридичного факту, а то й їх сукупності. Тому, виходячи зі змісту ст.344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи, і, які повинен довести саме позивач, є: законний об'єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння). Таким чином, особою, яка володіє чужим майном при зазначених обставинах, у всіх випадах є не власник і, тим більше, власник ні в якому випадку не може набути майно у власність за давністю володіння. Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. Володілець за давністю є незаконним володільцем, про що зазначено в ч. 1 ст.344 ЦК України (особа заволоділа чужим майном). Добросовісність с однією із засад цивільного законодавства, наряду з справедливістю та розумністю (ст. 3 ЦК України). Для визнання володільця добросовісним вважається достатнім, щоб вій не набув майно злочинним шляхом чи способом, який завідомо суперечить основам правопорядку та моралі. Доказів набуття [PERSON] нерухомого майна, зазначених у зустрічному позові злочинним шляхом чи способом, який завідомо суперечить основам правопорядку та моралі суду не надано. Відсутні і докази того, що, у позивача по зустрічному позову наявний умисел причинити шкоду іншій особі, або того, що позивач по зустрічному позову допускає легковажності або самонадійності чи необережності по відношенню до можливого завдання шкоди. Наведене дає підстави вважати позивача по зустрічному позову добросовісним володільцем спірного нерухомого майна. Ще однією важливого обставиною, яка підлягає доведенню за позовом про визнання прана власності за набувальною давністю, є: відкритість володіння, тобто очевидне для третіх осіб, які повинні мати можливість це бачити, не перешкоджати доступу до нього інших осіб, які мають право отримувати про це майно інформацію. Надані позивачем по зустрічному позову докази: розміщення у зазначеному зустрічному позові нерухомому майні, яке використовується обєкт громадського харчування, відповідної реклами, укладання на потязі володіння вказаним майном відповідних численних договорів на його обслуговування, платіжні доручення про сплату наданих послуг на протязі всього часу користування майном свідчить, про відкритість володіння (очевидне для третіх осіб, які мали можливість це бачити, відсутність перешкод, доступу де нього інших осіб, які мають право отримувати про це майно інформацію). Ст.344 ЦК України про набувальну давність не вказує, що вважається перериванням володіння за давністю. Безперервність володіння, яке відповідає всім зазначеним в законі умовам, повинне бути на протязі визначених законом строків і цей строк диференціюється в залежності від обєкта (для нерухомого майна 10 років). У п.8 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України передбачено, що правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності ЦК, З наданих позивачем по зустрічному позову документів вбачається, що давність володіння [PERSON] нерухомим майном та його безперервність (тобто строк володіння) бере початок з 25 лютого 2003 року, а на час розгляду спору у суді складає понад 11 років. Отже, вищенаведене свідчить, що позивачем по зустрічному позову доведена суду сукупність певних юридичних фактів, які виходячи зі змісту ст.344 ЦК України мають значення дав цієї справи, а саме: законність об'єкту володіння; добросовісність володіння: відкритість володіння; давність володіння спірним нерухомим майном та земелькою ділянкою. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ст. 15 ЦК України). Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав і а інтересів може бути визнання права. Власник майна, відповідно до ст.392 ЦК України, може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншого особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Факт подачі позивачем по первісному позову позовної заяви про звільнення нежитлового приміщення свідчить про оспорювання та невизнання права власності [PERSON]В на цілостний майновий комплекс. Стаття 41 Конституції України зазначає, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ч.4 ст.344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Доказів порушення права інших осіб визнанням права власності [PERSON] на зазначене нерухоме майно та земельну, суду не надано. Враховуючи наведене, суд вважає позовні вимоги [PERSON]В повязані із визнанням за ним в порядку набувальної давності право власності, на зазначені у позові нежитлові приміщення обґрунтованими та такими, що її підлягають задоволенню. На підставі викладеного, ст.ст. 195, 256, 257 Цивільного кодексу України в редакції 1963 року, ст.ст. 3, 55, 16. 316, 328, 344 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved