Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-11 00:00:00

31.07.2020 позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому з уточненням позовних вимог просить визнати недійсним заповіт, укладений [PERSON] , посвідчений 14 травня 2015 приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Монастирською Мирославою Мирославівною та зареєстрованого у Спадковому реєстрі за №754 та визнати його таким, що прийняв спадщину своєї доньки [PERSON] , померлої [INFO] . В обґрунтування позову вказує на те, що до суду звертається як спадкоємець за законом (першої черги), який усунений від спадкування змістом заповіту, має право на обов`язкову частку у спадщині і у разі визнання заповіту недійсним дістане право на спадкування за законом на загальних підставах. Раніше він звертався до Дрогобицького міськрайонного суду з позовом про призначення йому додаткового строку для прийняття спадщини, який залишений без розгляду за його заявою; до Бориславського міського суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем, яка ухвалою суду залишена без розгляду через наявність спору і до Трускавецького міського суду з позовною заявою про визнання права власності в порядку спадкування, яка також залишена без розгляду за його заявою. Спадкодавець і заповідач, його донька [PERSON] , все життя від народження проживала з ним в м. Бориславі Львівської області за виключенням декількох років її невдалого заміжжя, коли вона зі своїм чоловіком [PERSON] проживала в [ADDRESS] . Після розірвання шлюбу (2000 рік) його дочка разом зі своєю дочкою [PERSON] з 2005 року постійно проживали однією сім`єю з ним та його дружиною [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Про це свідчать довідка ОСББ «Оселя 44» з підписами сусідів та окремі свідчення чотирьох сусідів свідків. За будь-якою іншою адресою [PERSON] не проживала. Додатковим підтвердженням останнього постійного місця проживання її за зазначеною адресою є наявність багатьох її особистих предметів (речей) і документів, зокрема, свідоцтво про народження, закордонний паспорт, медична картка, правовстановлюючі документи на новокуплену квартиру у Трускавці, фотоальбоми й розробки з її педагогічної роботи та багато іншого. Проживаючи з нею за зазначеною адресою, дочка тривалий час не знімалась з реєстрації місця проживання в [ADDRESS] , для збереження права власності на квартирну частку, що не суперечить ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Лише в 2012 році, коли він купив для неї квартиру в [ADDRESS] (новобудова), дочка, залишаючись проживати з ним, змінила реєстрацію місця проживання з Борислава на Трускавець, що також не суперечить зазначеному закону. В цьому році за проханням дочки після шлюбу внучки [PERSON] з [PERSON] він дав дозвіл їм на проживання в його квартирі за адресою [ADDRESS] , яку він після смерті його дружини в 2013 році подарував дочці. Із-за невдалого заміжжя й розірвання шлюбу дочка періодично виїжджала за кордон на тимчасові заробітки. За законодавством, відповідно до ВССУ від 2.11.2016 р. №716/309/14-ц, перебування (навіть тривале) за кордоном на заробітках не означає зміну постійного місця проживання і не впливає на прийняття спадщини. Перебуваючи на заробітках в Італії, дочка тяжко захворіла на рак і після складної операції в безнадійному стані 29 квітня 2015 р. повернулась в Україну з приписом продовження лікування в онкологічній лікарні і [INFO] померла в Дрогобицькій лікарні. Перед поступленням в онкологічну лікарню дочка не за своїм планом і бажанням декілька днів перебувала в подарованій їй квартирі на [ADDRESS] , де проживала її дочка зі своєю сім`єю. Після хірургічної операції дочка дзвонила йому з Італії і сказала дослівно таке: «Тато, я вже точно знаю, що жити в Трускавецькій квартирі, яку ти купив, щоб ми там проживали разом, мені вже не прийдеться, офіційна медицина допомогти мені вже не спроможна, я можу надіятись лише на чудо і трохи на тебе, та добре справляєшся зі своїми тяжкими хворобами і як науковець знаєш теорію раку, тож, може, і мені допоможеш, чекай я скоро приїду». Дізнавшись пре це, [PERSON] , почала дзвонити в Італію і переконувати дочку, що вона краще буде дивитися за нею. А коли переконати не вдалося, було зорганізовано бус від церкви, яким привезли дочку з Італії в Дрогобич. [PERSON] зі своєю сім`єю та їхнім прибічником [PERSON] (його сином) переконували його дочку, що необхідно терміново переоформити обидві квартири на дочку [PERSON] , бо інакше він забере від неї ці квартири. Як пояснюють фахівці, такий вплив легко вдається у випадку онкохворої, коли має місце значна ракова інтоксикація. Перебуваючи вже в лікарні, дочка сказала йому, що вона все, що зробила без бажання, відмінить, як тільки трохи поправиться. Застосовуючи відповідний вплив та не рахуючись зі станом здоров`я своєї мами, [PERSON] домоглася, щоб дочка ще до поступлення до онколікарні оформила дарування дрогобицької квартири та уклала заповіт на все своє майно у т. ч. трускавецьку квартиру і звичайно ж забрала всі привезені зароблені і розрахункові гроші, тобто заволоділа недобросовісно всім, що заробила дочка за все своє життя та ще й немалою частиною того, що заробив він, інвалід першої групи. Використовувати надтяжкий передсмертний стан своєї мами для оформлення несправедливих документів дарування та заповіту на все рухоме й нерухоме майно є не лише аморальним, але й протизаконним. Вплив на дочку та її небажання можна побачити навіть за її підписом на заповіті. А коли настав час на оформлення спадщини [PERSON] приховала факт наявності спадкоємця, який має право на обов`язкову частку у спадщині. Вона обманула нотаріуса і суд, що інших спадкоємців (крім неї) немає і що правовстановлюючі документи на трускавецьку квартиру загублені. [PERSON] знала, що всі документи на трускавецьку квартиру знаходяться у нього, а не сказала про це, бо тоді він був би закликаний до спадкування, а її це не влаштовувало, вона не хотіла втратити навіть маленьку частку з того, чим вона заволоділа. Трускавецький міський суд Рішенням від 24 грудня 2015 року у справі №457/1188/15-ц визнав право власності на трускавецьку квартиру за [PERSON] . Проте, Львівський апеляційний суд Постановою від 05 лютого 2019 року у цій справі скасував рішення Трускавецького міського суду і у визнанні права власності на трускавецьку квартиру [PERSON] відмовив. У результаті квартира за адресою [ADDRESS] , знята з реєстрації права власності на нерухоме майно. Зі сторони [PERSON] мають місця і прямі порушення законодавства. Усупереч законодавству вона 12.05.2015 р. оформила реєстрацію місця проживання [PERSON] в дрогобицькій квартирі ( [ADDRESS] ), що стало підставою для неправомірного нотаріального посвідчення заповіту та відкриття спадщини [PERSON] в Дрогобичі. За «Правилами реєстрації місця проживання», затвердженими КМУ від 02.03.2016р. №207, реєстрація здійснюється тільки за однією адресою. Для проживання за іншою адресою необхідно знятися з реєстрації місця проживання і на протязі 30 днів зареєструватися на новому місці проживання. Дочка мала постійну реєстрацію місця проживання у Трускавці і зняття з реєстрації не було. Заповіт, укладений [PERSON] на ім`я [PERSON] , посвідчений 14 травня 2015 року приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Монастирською Мирославою Мирославівною та зареєстрований у Спадковому реєстрі за №754, є нікчемним в силу порушення вимог законодавства щодо його нотаріального посвідчення відповідно до ч.1 ст. 1257 ЦК та ПП ВСУ від 30.05.2008 р. №7 (п.17). Ні м. Борислав, що був постійним місцем проживання заповідача, ні м. Трускавець, де заповідач мав постійну реєстрацію місця проживання, не відносяться до названого нотаріального округу за наданням нотаріальних послуг. Що стосується прийняття ним спадщини, то зазначає, що заяву про прийняття спадщини у визначений шестимісячний строк він не подавав з тих підстав, що зі спадкодавцем, його дочкою [PERSON] , проживав разом однією сім`єю; що заповіт, складений дочкою на ім`я [PERSON] , охоплював все спадкове майно, а також, що він мав великі проблеми зі своїм здоров`ям і зараз є інвалідом першої групи загального захворювання. Він звернувся до Першої Дрогобицької державної нотаріальної контори з довідкою ОСББ «Оселя 44» з підписами сусідів про постійне його проживання однією сім`єю з [PERSON] , однак йому було відмовлено з посиланням на те, що ним пропущено визначений строк для прийняття спадщини і що з наданою ним довідкою потрібно звертатись до суду. Приватний нотаріус Дрогобицького РНО Монастирська М.М., до якої він теж звертався, при відмові роз`яснила, що в нього пропущений строк для прийняття спадщини, що йому необхідно звернутись до суду і окремо при розмові зауважила, що потрібна довідка про спільне проживання з дочкою у Дрогобичі, а не в Бориславі. 14.08.2021 від [PERSON] надійшов відзив на позов. Вважає, дану заяву безпідставною та просить відмовити у її задоволенні, з врахуванням наступного: Позивач по справі, її дідусь, батько її матері [PERSON] , яка померла [INFO] уже вчетверте за період з 2019 року звертається з різними позовами до декількох судів з приводу спадщини, яка відкрилася після смерті спадкодавця [PERSON] , яка за життя добровільно склала на неї, її єдину дочку, заповіт. Спочатку [PERSON] подавав позов до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області про призначення йому додаткового строку для прийняття спадщини, однак подав заяву про залишення його позову без розгляду. В липні 2019 року [PERSON] повторно подав позовну заяву до Трускавецького міського суду Львівської області, та просив суд «визнати спеціальний строк для прийняття спадщини, визначити повністю чи частково недійсним заповіт, складений 14 травня 2015 року [PERSON] на її, [PERSON] ім`я та просив визнати в порядку спадкування за законом за ним право власності на 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS] ». Крім цього, [PERSON] одночасно в цей період подав ще одну позовну заяву уже до Бориславського міського суду про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем, та також подав і позовну заяву до Трускавецького міського суду Львівської області про визнання за ним права власності у порядку спадкування на спірну квартиру [ADDRESS] . Дана позовна заява Трускавецьким міським судом Львівської області була залишена без розгляду за заявою позивача. Таким чином, [PERSON] , маючи намір заволодіти на той час половиною квартири, яку її матір заповіла їй, своїй єдиній дочці, звернувся одночасно до неї до двох судів та з двома протилежними підставами, а саме позовом та заявою, вимоги яких фактично виключають одна одну. І ось уже вчетверте позивач звертається знову повторно до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області із позовною заявою, в якій просить визнати недійсним заповіт, та визнати його таким, що прийняв спадщину. Ніхто не перешкоджав позивачу своєчасно подати заяву про прийняття ним спадщини після смерті спадкодавця, але протягом більше чотирьох років після смерті [PERSON] він цього не робив, вона жодних перешкод у цьому йому не чинила. Заявник в своїй заяві вказує, що він купив для дочки квартиру у [ADDRESS] , але це не відповідає дійсності, оскільки вказана квартира була придбана за кошти її матері [PERSON] , яка тривалий час працювала за кордоном, передавала йому гроші в Україну і на її прохання він купив дану квартиру. Безпідставно заявник також вказує, що його дочка [PERSON] тимчасово перебувала на заробітках за кордоном, оскільки вона перебувала постійно на заробітках за кордоном, а саме в Італії, починаючи з 1999 року, та виїхала на заробітки за кордон через те, що в неї склалося дуже скрутне матеріальне становище. Вона перебувала постійно на заробітках до 2015 року, лише періодично, на дуже короткий строк, приїжджала на Україну, що підтверджується копією її закордонного паспорта. На той час вона ще була неповнолітньою і дійсно проживала зі своєю бабусею у м. Бориславі, але її мати повністю утримувала її, передаючи майже всі зароблені нею гроші в Україну, своєму батькові, позивачу [PERSON] . Мати важко захворіла, перебуваючи на заробітках і в 2015 році повернулася в Україну, саме до неї, своєї єдиної дочки. Вона на той час уже була заміжньою та проживала у м. Дрогобичі. Мати проживала разом з нею та її сім`єю: чоловіком та сином, що підтверджується довідкою, виданою ОСББ " Оселя - 44 ". Згідно із даною довідкою у [ADDRESS] [PERSON] в останнє була 17 травня 2012 року і після цього вона жодного разу не приїжджала у дану квартиру та не проживала у ній. Згідно із копією будинкової книги, [PERSON] була зареєстрована з 12 травня 2015 року разом з нею, її чоловіком та сином у квартирі [ADDRESS] до дня своєї смерті та була знята з реєстрації 23 червня 2015 року у зв`язку із смертю. Абсолютно безпідставно та голослівно позивач у своїй позовній заяві вказує про те, що порушуючи законодавство, [PERSON] оформила довідку про реєстрацію місця проживання матері у м. Дрогобич, що стало підставою для відкриття спадщини у м. Дрогобичі, оскільки жодної довідки про реєстрацію з порушенням законодавства вона не оформляла, цим займався компетентний орган і мати була зареєстрована у м. Дрогобичі на законних підставах і це було саме її добровільне волевиявлення. Позивач у даній позовній заяві не вказав про те, що мати була важкохворою і потребувала постійного догляду, якого він не здійснював взагалі. Саме вона, її чоловік, батько чоловіка та найближча подруга матері здійснювали догляд за важкохворою матір"ю після перенесеної нею операції. В неї збереглося письмове свідчення її матері [PERSON] , адресоване до відповідної нотаріальної контори від 19 березня 2013 року, в якому вона дослівно вказує про те, що «квартира [ADDRESS] була придбана її батьком - [PERSON] у 2009 році за її розпорядженням і за її гроші, які вона заробила в Італії з 1999 року, з тим, щоб він цю квартиру подарував або заповів моїй дочці [PERSON] після її одруження, і що вона продовжує висилати гроші, які вона заробляє, батькові для того, щоб він їх вкладав у прибуткову справу або тримав у банку і потім за її рішенням заповів їй або її дочці», як дослівно власноручно написала [PERSON] в даній заяві від 19 березня 2013 року. Безпідставно також позивач у своєму позові вказує і про те, що «його постійне проживання разом з дочкою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] включно по день смерті дочки 23 червня 2015 року підтверджується довідкою з ОСББ, з підписами сусідів», оскільки це не відповідає дійсності і мати не проживала разом з заявником до дня своєї смерті, починаючи з 1999 року, про що вона вже вказувала вище і позивач не прийняв спадщини своєчасно, саме тому уже тричі звертався до різних судів із позовами про надання йому додаткового строку для прийняття спадщини. Правильно також і було відкрито спадщину приватним нотаріусом за останнім відомим місцем проживання спадкодавця, її матері саме у м. Дрогобичі, оскільки її мати до смерті постійно проживала та була зареєстрованою саме з нею та її сім`єю у [ADDRESS] , що підтверджується і копією будинкової книги, про що вона вказувала та даний факт зможуть підтвердити також свідки. Безпідставно позивач також вказує у своїй позовні заяві і про те, що «заяву про прийняття спадщини у визначений шестимісячний строк він не подавав з тих підстав, що зі спадкодавцем, його дочкою [PERSON] він проживав разом однією сім`єю, що заповіт, складений дочкою на її, [PERSON] ім`я, охоплював все спадкове майно, а також, що він мав великі проблеми зі своїм здоров`ям», оскільки на той час, позивач працював навіть головою ОСББ, хоча йому сповнилося у 2015 році, на момент смерті її матері, повних вісімдесят два роки, він керував автомобілем і вів активне життя, проживаючи одноособово у чотирьохкімнатній квартирі у м. Бориславі. На той час за кошти її матері він придбав для себе ще одну квартиру у [ADDRESS] , і абсолютно голослівно він в своєму позові вказує про те, що всі зароблені її матір`ю гроші за час її перебування за кордоном забрала та привласнила саме вона. Надає суду довідку про те, що в шестимісячний строк, який законодавцем надається для подання заяви спадкоємцем про прийняття спадщини позивач жодного разу не перебував на стаціонарному лікуванні. Додатково повідомляє, що мати всі особисті документи, якими вона користувалася останніх декілька десятків років зберігала саме у її з чоловіком квартирі, в якій проживала та була зареєстрована на момент смерті, та яке було на той час її постійним місцем проживання. Мати склала заповіт на її ім`я добровільно, це було її особисте добровільне волевиявлення. Отже, оскільки позивач не проживав разом з спадкодавцем постійно на час відкриття спадщини, не був разом з нею зареєстрованим за адресою його місця проживання, не подав без поважної на те причини своєчасно, у шестимісячний строк з дня смерті спадкодавця заяви про прийняття ним спадщини, тобто не виконав жодної із дій, передбачених вимогами ст.1268 ЦК України щодо прийняття спадщини, то його позовні вимоги є безпідставними, а тому просить в позові відмовити за безпідставністю позовних вимог. Позивач та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, позов просили задоволити з підстав, викладених у позові. Відповідач та її представник [PERSON] позову не визнали з підстав, викладених у відзиві на позов. Третя особа приватний нотаріус Дрогобицького районного нотаріального округу Монастирська М.М. просила проводити розгляд справи у її відсутності, надала суду копію спадкової справи. Третя особа завідувач Першої Дрогобицької державної нотаріальної контори О.І. Кушнір просив проводити розгляд справи у його відсутності. З приводу заявлених вимог покладається на думку суду. Суд, вислухавши вступне слово сторін, учасників судового процесу, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з огляду на таке. Відповідно до ст.ст. 15.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Також ч.1 ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Матеріалами справи встановлено і сторонами не оспорюється, що [PERSON] , яка померла [INFO] , була донькою позивача [PERSON] та матір`ю відповідачки [PERSON] (копія свідоцтва про народження [PERSON] Серія [NUMBER] , копія свідоцтва про смерть [PERSON] Серія [NUMBER] ). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Ч.1 ст.1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, визначено ч.2 ст.1220 ЦК України. Відповідно до вимог ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю, право на заповіт здійснюється особисто (ст.1234 ЦК України). Згідно ч.1 ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини (ч.2 ст.1236 ЦК україни). На випадок своєї смерті [PERSON] 14.05.2015 було складено заповіт, який було посвідчено приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Монастирською М.М. та зареєстровано в реєстрі за №754. Згідно вказаного заповіту усе своє майно [PERSON] заповіла своїй доньці [PERSON] , [INFO] . Відповідно до вимог ч.1 ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Як вбачається з копія паспорта [PERSON] Серія [NUMBER] , останній народився [INFO] і на час смерті [PERSON] йому виповнилось 82 роки. Також, [PERSON] 19.09.2018 встановлено 1 групу інвалідності, що підтверджується Довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією Серія 12ААА №828176. Отже судом встановлено той факт, що [PERSON] мав право на обов`язкову частку у спадковому майні після смерті своєї доньки [PERSON] . З копії спадкової справи № 37/2015, наданої суду приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Монастирською М.М. встановлено, що позивачка, як спадкоємець за заповітом, прийняла спадщину після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки у визначений ч.1 ст.1270 ЦК України строк подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини ( [INFO] ). [PERSON] із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті доньки [PERSON] не звертався. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку він не заявив про відмову від неї. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України за № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Відповідно до п. 1 ст.1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Судом встановлено, що на день смерті [PERSON] проживала і була зареєстрованою на [ADDRESS] , що підтверджується копією будинкової книги, довідкою ОСББ «Оселя 44». Свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , підтвердили, що [PERSON] , була онкохворою і повернувшись з Італії зареєструвалась на [ADDRESS] , де проживала разом з дочкою [PERSON] та її чоловіком, які здійснювали за нею догляд. Коли її стан погіршився, її було поміщено у онколікарню на вул. Трускавецькій в м.Дрогобичі, де вона і померла. Реєстрація у м.Дрогобичі була здійснена, зокрема, для того, щоб полегшити процедуру видачі медичних (психотропних) препаратів. Звідси, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині визнання заповіту недійсним з підстав посвідчення такого поза межами нотаріального округу, оскільки такий був посвідчений приватним нотаріусом саме Дрогобицького нотаріального округу за місцем реєстрації спадкодавця та місцем знаходження майна. Судом також встановлено і сторонами не оспорюється той факт, що [PERSON] у 2019 році неодноразово звертався до суду із різними позовами до відповідача, в яких просив призначити йому додатковий строк для прийняття спадщини, однак за його заявою даний позов було залишено без розгляду; із позовом про визначення спеціального строку для прийняття спадщини та визнання недійсним заповіту та із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем, які також була залишені без розгляду за його заявою. Детально проаналізувавши долучені документи, суд приходить до висновку, що позивач не проживав разом з спадкодавцем постійно на час відкриття спадщини, не був разом з нею зареєстрованим за адресою його місця проживання, не подав без поважної на те причини своєчасно, у шестимісячний строк з дня смерті спадкодавця заяви про прийняття ним спадщини, тобто не виконав жодної із дій, передбачених вимогами ст.1268 ЦК України щодо прийняття спадщини, то його позовні вимоги щодо визнання його таким, який прийняв спадщину після смерті його доньки є безпідставними, а тому в задоволенні позову слід віддмовити у повному обсязі. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Згідно вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача у разі відмови в позові. Частиною 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З врахуванням наведеного, беручи до уваги той факт, що позивач [PERSON] звільнений від сплати судових витрат у відповідності до вимог п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", в задоволенні пред`явленого ним позову відмовлено, а тому судові витрати мають компенсуватись за рахунок держави.

Outcome: dismissed