Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-09 00:00:00

17 жовтня 2013 року [PERSON] звернувся із позовом до суду та просив постановити судове рішення, яким стягнути з відповідача заборгованість за договором позики, що складається з неповернутої суми отриманої позики у розмірі 31 880 грн. 00 коп. та штрафу у розмірі 3 300 грн., а всього 35 180 грн. 00 коп. При цьому позивач посилався на те, що між ним та відповідачем 23.11.2011 року був укладений письмовий договір позики, за письмовою розпискою відповідач отримала від нього 43 980 грн. 00 коп. Належним чином відповідач взяті на себе за укладеним договрром забов"язання не виконує, внаслідок чого він вимушений звернутися до суду. Позивач [PERSON], будучи належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, в судове засідання не з'явився, направивши до суду свого представника. В судовому засіданні представник позивача за дорученням [PERSON] підтримала позовні вимоги в повному обсязі та пояснила, що 23.11.2011 року між сторонами укладено договір позики, за умовами якого [PERSON] передав [PERSON] гроші в сумі 43 980 грн. 00 коп, а остання зобов'язалась повернути першому позику до 20.05.2014року. [PERSON] при свідках розписалася в договорі позики та особисто написала письмову розписку про отримання грошей. Позика була безпроцентна, але у разі порушення строків повернення позики понад 30 календарних днів відповідач забов"язалася сплачувавти позикодавцеві штраф в розмірі 20% від суми неповерненої позики. На даний час кошти в повному обсязі не повернуті, штрафні санкції не сплачені, на усні попередження [PERSON] не реагує, в зв'язку з чим позивач був змушений звернутися до суду з даним позовом. Посилаючись на ст.ст. 1046, 1050 ЦК України предстаник позивача просила задовольнити заявлені вимоги у повному обсязі. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнала в повному обсязі та просила відмовитиу його задоволенні. При цьому відповідач пояснила, що вона перебувала у трудових стосунках із позивачем, який є приватним підприємцем, працючи за трудовим договором №5897 від 04.10.2006 продавцем продовольчих товарів в кіоску ПП [PERSON] на підставі трудового договору №5897 від 04.10.2006 року. В листопаді 2011 року вона, маючи намір звільнится з роботи, поставила до відому про це роботодавця, але позивач, який мав перед нею заборгованість по заробітній платі та не бажаючи її звільняти та остаточно розраховуватися із нею, без неї, за участі сторонніх осіб, провів інвентарізацію матеріальних цінностей у кіоску і ніби виявив недостачу товаро-матеріальних цінностей на суму 43 980 грн. 00 коп., що не відповідало дійсності. Оскільки позивач утритмував її трудову книжку, перешкоджаючи їй працевлаштуватися на нову роботу, вона під його тиском підписала договір позики та написала боргову розписку. Але фактично будь-яких коштів по розписці від позивача вона не отримувала. Після звільнення з роботи вона деякий час вносила в касу позивача, як приватного підприємця, гроші, але пізніше припинила це робити, оскільки не погодилася з тим, що взагалі була така недостача. Оспорюючи договор позики на тій підставі, що грошові кошти насправді не були одержані нею від позикодавця, із посиланням на ч. 1 ст. 1051 ЦК України, відповідач просила у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Дійсно, у відповідно до положень ст. 1046 ЦК Україниза договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) у власність гроші, або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути таку ж суму грошей або рівну кількість речей того ж роду і якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у 10 разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (ст. 1047 ч.1 ЦК). На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2 ст. 1047ЦК). Як передбачено ст. 1049 ЦК, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У той же час, у відповідності до ст. 1051 ЦК позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи, відповідач [PERSON] на підставі трудового договору №5897 між працівником і фізичною особою - підприємцем дійсно працювала продавцем у позивача [PERSON] з 04 жовтня 2006 року і по 28 листопада 2011 року. 23.11.2011 року між сторонами, як фізичними особами, було укладено договір позики, за умовами якого [PERSON] передав [PERSON] кошти в сумі 43 980 грн. 00 коп., а остання зобов'язалась до 20.05.2014 року рівномірними частинами по 1 500 грн. щомісяця до 20 числа повернути позику позикодавцеві. / а.с. 5/ Представник позивача на вимогу суду надала суду орігінал договору позики від 23.11.20011 року. Згідно п. 5.1. договору він набуває чинності з моменту підписання його сторонами і є дійсним до моменту його остаточного виконання. Судом встановлено, що орігінал договору позики, як і його копія, що мається на а.с. 5, позивачем не підписана. За таких умов, на думку суду, договір позики між сторонами чинності не набув. Далі. На підтвердження факту отримання відповідачем грошових коштів представник позивача пред"явила суду орігінал розписки, що її написала відповідач, та пояснила, що відповідач частково виконала свої забов"язання перед позивачем, повернувши частину коштів. Втім, досліджені судом прибуткові касови ордери за грудень 2011 року по березень 2013 року свідчать про те, що кошти, які вносила відповідач у зазначений проміжок часу, начиб-то на погашення боргу по укладеному договору позики, отримувала касир приватного підприємця [PERSON] та оприбутковувала їх у зв"язку із його приватнопідприємницькою діяльністю, у той час як договір позики був укладений між сторонами, як фізичними особами. Прибутковий касовий ордер від 28.12.2011 року свідчить про те, що не виплачена відповідачу заробітня плата при звільненні з роботи, замість її виплати була зарахованана на погашення заборгованості. За таких обставин, суд доходить висновку про те, що відповідач дійсно не отримувала від позивача грошових коштів по борговій розписці, а останній укладанням договору позики з відповідачем фактично намагався здійснити новацію боргу. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, оцінив у сукупності докази, які позивач надав суду на підтвердження своїх вимог суд доходить висновку , що підстав для задоволення його позову не має, оскільки він не довів належними та допустими доказами, як укладання договору позики між ним та відповідачем так і передачу грошови коштів останній. На підставі викладеного та,

Outcome: dismissed