Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-21 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до сільськогосподарського виробничого кооперативу «Агрофірма «Карпати» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В позовній заяві зазначив, що у колгоспі імені [PERSON], який згодом було перейменовано у сільськогосподарський виробничий кооператив «Агрофірма «Карпати», він був прийнятий з 08.03.1977 році. 10.04.1991 року він був переведений на посаду начальника цегельного заводу згідно протоколу №4 від 27.04.1991 року. З даної посади його було звільнено 31 березня 2013 року за статтею 38 КЗпП України. Причиною його звільнення стало грубе порушення головою правління [PERSON] статті 31 КЗпП України, яка зобовязує його як роботодавця виплачувати йому та іншим працівникам заробітну плату і забезпечити умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Останні два роки перед звільненням адміністрація агрофірми взагалі припинила виплату йому заробітної плати, мотивуючи свої дії браком коштів та прийняттям рішення про ліквідацію агрофірми. Голова правління сільськогосподарського виробничого кооперативу «Агрофірма «Карпати» [PERSON] порушив вказану статтю трудового законодавства України, звільнивши його 31 березня 2013 року з посади начальника цегельного заводу за статтею 38 КЗпП України, не виплативши йому в день звільнення заборговану заробітну плату, яка за нарахуваннями бухгалтерії агрофірми становила в сумі 9030,61 гривень. При цьому вказана адміністрацією агрофірми сума заборгованої заробітної плати в розмірі 9030,61 гривень йому не виплачена до цього часу. На його письмовий запит до адміністрації агрофірми про надання довідки, де просив вказати суму заборгованої йому заробітної плати та розшифровкою сум нарахувань при звільненні, він отримав відповідь, що сума його заробітної плати 9030,61 гривень зарахована ними в односторонньому порядку без його усної згоди, заяви та бажання, у вартість майнового паю. При цьому, адміністрація агрофірми порушила пункт 1 статті 127 КЗпП України, де вказано, що відрахування із заробітної плати можуть провадитись тільки у випадках, передбачених законодавством України. Крім того, у серпні 2014 року, він дізнався, що голова правління [PERSON] безпідставно та без письмового повідомлення зменшив йому оклад з вересня 2012 року по день звільнення 31.03.2013 року з розміру мінімального на той час окладу 1104 гривні до 500 гривень, тобто на 604 гривні щомісячно. З розпорядчим рішенням, наказом про зменшення йому розміру окладу з 1104 гривень до 500 гривень його не ознайомлено до цього часу. Про дане рішення адміністрації агрофірми його повідомлено у серпні 2014 року усно касиром [PERSON], яка здійснювла працівникам нарахування заробітної плати. Така дія голови правління [PERSON] порушує статтю 103 КЗпП України, де вказано, що про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника не пізніше як за два місяці до їх запровадження або зміни. При цьому, сума не донарахованої йому заробітної плати до розміру мінімального окладу становить 4684 гривні. Враховуючи наведене та на підставі частини 1 статті 117 КЗпП України за невиплату йому адміністрацією правління сільськогосподарського виробничого кооперативу «Агрофірма «Карпати» суми заборгованої заробітної плати в розмірі 9030,61 гривень у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, та при відсутності спору про їх розмір повинні виплатити йому середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, який станом на 01.11.2014 року складає 32616,09 гривень. Позивач зазначив, що нарахування середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку проводиться згідно пункту 1, пункту 8 розділу ІV Порядку затвердженого Постановою КМУ №100 від 08.02.1995 року. Відповідно до вищезазначеної постанови нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках передбачених чинним законодавством календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством на число календарних днів за цей період. У даному випадку у січні 2013 року згідно табеля облік робочого часу було відпрацьовано 21 робочих дні (168 годин), а у лютому 2013 року - 20 робочих днів (160 годин). Мінімальна заробітна плата у січні, лютому 2013 року становила 1218 гривень. Термін затримки заробітної плати з 01.04.2013 року по 01.11.2014 року становить 549 днів, із них за 2013 рік 275 днів, у 2014 році - 274 дні. Сума середнього заробітку становить 32616,09 гривень. Крім того, адміністрація підприємства не провела йому нарахування компенсації через втрату частини заробітної плати, у звязку із порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством, яка повинна нараховуватися в день виплати заробітної плати згідно до статті 34 Закону України «Про оплату праці». Також, бухгалтерією агрофірми не проведено йому нарахування та виплату компенсації за невикористані календарні дні відпустки згідно частини 5 статті 83 КЗпП України, статті 24 Закону України «Про оплату праці». Просить суд стягнути з сільськогосподарського виробничого кооперативу «Агрофірми «Карпати» на його користь 9030,61 гривень заборгованості по заробітній платі та 32616,09 гривень середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.04.2013 року по 01.11.2014 року. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю, посилаючись на викладені в письмовій позовній заяві обставини. Позивач [PERSON] додатково пояснив, що письмову заяву щодо передачі йому в пай колгоспного магазину він не писав, дозволу на зарахування заробітної плати в рахунок паю він не давав, ніяких робіт в ? частині колгоспного магазину, який нібито йому надали як майновий пай в рахунок погашення заробітної плати, він не проводив. Яка його частка майнового паю в грошовому виразі в агрофірмі йому не відомо. Також зазначив, що до його звільнення в день він працював по вісім годин. Просять позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, вважає його безпідставним та пояснив, що позивач [PERSON] працював директором заводу і сам нараховував собі заробітну плату та проводив відповідні нарахування. Так як завод не працював і доходів не було, позивачем та його дружиною була подана заява про видачу їм майнових паїв, які були нараховані як безоплатні, але паї не покривали суму вартості обєкта, який замовили позивач з дружиною. З листопада 2013 року позивачу були виписані необхідні документи на обєкт в рахунок майнового паю і позивач достовірно знав, що сума не виплаченої заробітної плати йому зарахована в рахунок майнового паю. Комісія неодноразово повідомляла позивача про те, що йому необхідно доплатити різницю коштів між вартістю зарахованої в рахунок майнового паю (? частини колгоспного магазину) заробітної плати та вартістю частини вказаного магазину. Оскільки у позивача відсутня заборгованість по заробітній платі з боку кооперативу «Агрофірма «Карпати», розрахунок з позивачем був проведений у листопаді 2013 року шляхом зарахування заробітної плати в рахунок часткової оплати вартості магазину, позивач ще сам боргує перед кооперативом, просить в задоволенні позову відмовити. Одночасно представник відповідача в судовому засіданні заявив клопотання про застосування строків позовної давності. Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] перебував в трудових відносинах з відповідачем сільськогосподарським виробничим кооперативом «Агрофірма «Карпати», працював на посаді начальника цегельного заводу «Бервенна» до часу його звільнення - 31.03.2013 року, що стверджується трудовою книжкою позивача серії УКР №1874134 (а.с.5). В письмовій заяві [PERSON] від 14.11.2013 року, зазначено що він просить видати йому майновий пай колгоспний магазин та пай його померлих батьків (а.с.18). В протоколі засідання комісії з реорганізації майнових паїв СГВК «Агрофірма «Карпати» від 20.02.2013 року за №12 також зазначено, що комісією вирішено заробітну плату начальнику і змінному майстрові на цегельному заводі «Бервенна» не нараховувати з квітня 2013 року та у звязку з припиненням діяльності цегельного заводу «Бервенна» звільнити з роботи його начальника [PERSON] (а.с.13). В протоколі засідання комісії з реорганізації майнових паїв СГВК «Агрофірма «Карпати» від 29.11.2013 року за №16 зазначено, що на підставі письмової заяви [PERSON] та [PERSON] від 14.11.2013 року члени комісії вирішили виділити [PERSON] ? частину магазину, а [PERSON] виплатити майновий пай у грошовому виразі (а.с.14-15). В протоколі засідання комісії з реорганізації майнових паїв СГВК «Агрофірма «Карпати» від 30.09.2014 року за №28 зазначено, що члени комісії вирішили нараховану [PERSON] суму заробітної плати станом на кінець березня 2013 року в сумі 9030,61 гривень зарахувати на погашення частини його боргу по виплаті вартості ? частини магазину та визначено, що борг [PERSON] перед агрофірмою «Карпати» після цього складає 8123,48 гривень (а.с.16-17). В письмовому повідомленні від 15.10.2014 року за №3 зазначено, що СГВК «Агрофірма «Карпати» було повідомлено [PERSON], що згідно із протоколами №12 від 20.02.2013 року, №16 від 29.12.2013 року, №28 від 30.09.2014 року про викуп ? частини магазину, розрахунки між ним та СГВК агрофірмою «Карпати» склалися наступним чином: розмір належного [PERSON] майнового паю складає 4566 гривень. [PERSON] отримав автомобіль вартістю 1650,58 гривень по накладній №322 від 19.12.2000 року, залишок майнового паю становить 2950,48 гривень. Вартість ? частини магазину СГВК «Агрофірма «Карпати» складає 20104,57 гривень, з цієї вартості вирахувано вартість майнового паю (залишок 2950,48 гривень). Станом на кінець березень 2013 року нарахована заробітна плата в сумі 9030,61 гривень, яку зараховано у квітні 2013 року у виплату вартості ? частини магазину СГВК «Агрофірма «Карпати». Таким чином, борг по сплаті вартості ? частини магазину СГВК «Агрофірма «Карпати» складає 8123,48 гривень, який вони просять погасити до 15.11.2014 року. У разі відмови, комісія перегляне умови продажу ? частини магазину СГВК «Агрофірма «Карпати» та повернення [PERSON] сплачених раніше сум (а.с.19). Згідно довідки СГВК «Агрофірма «Карпати» від 06.03.2015 року за №9 табелі виходу на роботу по цегельному заводу «Бервенна» начальником цього заводу [PERSON] за період з 1 жовтня 2012 року по 31 березня 2013 року не складалися і не здавалися в бухгалтерію (через припинення виробництва). Наряди про нарахування заробітної плати готувалися і здавалися ним у бухгалтерію агрофірми лише за період здійснення виробництва продукції на цегельному заводі «Бервенна», а в інший період підстав для складання і здачі нарядів у нього не було (а.с.50). Відповідно до довідки СГВК «Агрофірма «Карпати» від 06.03.2015 року за №10 [PERSON] 14 листопада 2013 року було запропоновано отримати заробітну плату у сумі 9030,61 гривень, в тому числі 3000 гривень, нараховану за період з 1 жовтня 2012 року по 31 березня 2013 року, однак [PERSON] відмовився прийти в бухгалтерію агрофірми та отримати ці кошти, мотивуючи тим, що просить їх зарахувати у рахунок погашення частини вартості магазину, згідно поданої заяви (а.с.51). В довідці СГВК «Агрофірма «Карпати» від 16.03.2015 року за №11 зазначено, що за період з 1 лютого 2013 року по 31 березня 2013 року [PERSON] була нарахована заробітна плата, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати згідно відпрацьованого часу - ІІ місяць 500 гривень, ІІІ місяць 500 гривень, (а.с.52). Згідно звіту про оцінку майна, складеного та завіреного фізичною особою-підприємцем [PERSON], ринкова вартість вбудованого приміщення на дві нежитлові кімнати загальною площею 38,5 кв.м., в с. Терново, вул.. Центральна, 96, Тячівського району, Закарпатської області, що належить СГВК «Агрофірма «Карпати», становить: 90209 гривень (а.с.53-77). Відповідно до довідки СГВК «Агрофірма «Карпати» від 12.05.2015 року за №317 [PERSON] у березні 2013 року була нарахована заробітна плата, виходячи з розміру середньомісячної мінімальної заробітної плати згідно відпрацьованого часу (а.с.102). Згідно довідки СГВК «Агрофірма «Карпати» від 28.05.2015 року за №18 середньоденний заробіток майстра цегельного заводу «Бервенна» [PERSON] за березень 2013 року складала 16 гривень 13 копійок (а.с117). В акті перевірки додержання субєктами господарювання законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування від 14.11.2013 року за №07-16-006/0671, проведеної територіальною державною інспекцією з питань праці у Закарпатській області в сільськогосподарському виробничому кооперативі «Агрофірма «Карпати», зазначено, що в ході проведення вказаної перевірки з приводу звернення [PERSON] щодо не виплати йому заробітної плати виявлено заборговану заробітну плату працівникам агрофірми на загальну суму 71942,35 гривень, в тому числі у [PERSON] заборгованість по заробітній платі становила 9030,61 гривень. Крім того, [PERSON] головою правління безпідставно та без письмового повідомлення зменшено у вересні 2012 року заробітну плату на 604 гривень порівняно з попереднім серпнем 2012 року. З квітня 2013 року по жовтень 2013 року нарахування заробітної плати [PERSON] не проведена. Згідно письмового пояснення касира [PERSON], яка здійснює працівникам «Агрофірми «Карпати» нарахування заробітної плати, головною причиною припинення нарахування [PERSON] заробітної плати з квітня 2013 року є припинення роботи цегельного заводу (а.с.138-148). В акті перевірки додержання субєктами господарювання законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування від 24.12.2013 року за №07-16-006/0792, проведеної територіальною державною інспекцією з питань праці у Закарпатській області в сільськогосподарському виробничому кооперативі «Агрофірма «Карпати», зазначено, що при повторній перевірці агрофірми виявлено також, що [PERSON] не проведено донарахування заробітної плати за безпідставне її зменшення з вересня 2012 року на 604 гривні, порівняно з серпнем 2012 року, заборговано [PERSON] заробітну плату в сумі 9030,61 гривень (а.с.127-137). Згідно довідки СГВК «Агрофірма «Карпати» від 22.06.2015 року за №20 майнові паї працівників агрофірми, в тому числі [PERSON], були документально розраховані за даними бухгалтерського обліку станом до 1991 року, визначені в розмірі 11% від заробітної плати, отриманої кожним працівником за час його роботи в колгоспі (з 1946 по 1991 рік) і ці відомості щодо кожної особи обліковуються по особовим рахункам. По особовому рахунку [PERSON] №1729 рахується заробіток 43694,94 гривень і 11 % від вказаної суми склали 4566,44 гривень що і є вартісним виразом майнового паю [PERSON] У листопаді 2013 року, після перевірки інспектора з праці [PERSON], 6 працівників агрофірми (в тому числі [PERSON]В.) отримали нараховану їм заробітну плату шляхом отримання майна агрофірми в рахунок майнового паю, із зобовязанням частково доплатити різницю у вартості майна (а.с.155). Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона працювала бухгалтером в СВК «Агрофірма «Карпати» і з позивачем [PERSON] вони колеги. Коли діяв цегельний завод заробітну плату нараховував особисто начальник, тобто [PERSON] Коли сезон закінчився, їм за зимовий період нараховувала заробітну плату [PERSON]. З 1 липня 2012 року цегельний завод припинив свою роботу повністю і заробітна плата працівникам нараховувалася, але доходів не було. [PERSON] було повідомлено, що в нього є залишок по заробітній платі в сумі 9030 гривень. Потім її вибрали головою комісії по розпаюванню майна. В рахунок заробітної плати працівники стали брати собі частини будівель агрофірми. [PERSON] замовив магазин «Агрофірми «Карпати» і сказав, що бере в оренду частину магазину. Вона особисто повідомляла [PERSON], що його заробітна плата зарахована у вартість магазину, про це йому надсилали письмові повідомлення. Жінка позивача від себе особисто і від позивача принесла заяву з проханням дати їм магазин. Вони повідомили, що потрібно доплатити різницю коштів. На це [PERSON] їм сказав, що розрахується потім. В листопаді 2013 року [PERSON] було повідомлено, що його звільнено і його заробітна плата зарахована у вартість магазину. Та частина магазину, якою користується [PERSON], рахується на балансі СВК «Агрофірми «Карпати», а інша належить [PERSON]. Коли саме [PERSON] звертався з заявою про звільнення не знає, оскільки по таких питаннях в них є спеціаліст [PERSON]. Завод позивач не передавав нікому. Коли діяв завод, заробітну плату виплачував касир, наряди давали в бухгалтерію, бухгалтерія заводила книги, писали відомості на видачу, касир ішов і на місці платив кошти. Коли приймали рішення згідно протоколів по питанню, що стосується магазину, [PERSON] не був присутнім. В них є комісія, яка вирішила, що якщо є яка-небудь заборгованість, то вона вноситься у майновий пай. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивач являється її чоловіком. Її покликали в бухгалтерію та сказали, що всі пишуть заяви на паї. Вона особисто зверталася із заявою, в які зазначала, що просить видати майновий пай. На заявах містився один її підпис, один її чоловіка. Вона не думала, що вона не може написати заяву за чоловіка, оскільки вони з ним перебували в зареєстрованому шлюбі. Їй не відомо, що заробітна плата, яка не була виплачена чоловіку, зарахована в частину майнового паю. Вона писала заяву, але мова про заробітну плату її чоловіка не йшла. Про повідомлення від 15.10.2014 року їй нічого не відомо. Вона на заводі працювала бухгалтером, але заробітну плату чоловікові не нараховувала та не цікавилася про її розмір, заробітну плату йому нараховувала [PERSON]. Письмові розрахунки вона не брала, брав її чоловік. Магазин їм пообіцяли давно, і коли вони вже залишилися без роботи та без зарплати почалося розпаювання. Домовленостей по магазину не було ніяких, чи потрібно було доплачувати за магазин - теж не було відомо. Коли чоловік підписав заяву, вона повідомляла, що це заява на майновий пай. Свідок [PERSON] в судовому засіданні ствердив, що він працює інспектором в територіальній державній інспекції з питань праці у Закарпатській області. 13 листопада 2013 року ним була проведена перевірка в СГВК «Агрофірма «Карпати» з приводу письмового звернення [PERSON], який написав, що йому не виплачують заробітну плату. На день проведення перевірки [PERSON] не було звільнено та було виявлено, що існує заборгованість по заробітній платі не тільки у [PERSON] а також в інших працівників на загальну суму 71943 гривень. Заборгованість по заробітній платі в [PERSON] на той час становила 9030,61 гривень. Адміністрацією агрофірми йому безпідставно було зменшено заробітну плату і на той час в нього був мінімальний оклад. Завод не працював, не приносив прибуток і він звернувся до керівництва та сказав, що в такому випадку вони мають звільнити працівників, але керівник мотивував тим, що нема кому оберігати майно. Він написав зауваження, притягнув до відповідальності керівника, дав припис про виконання, який він не виконав. Були виявлені порушення ст.103 та ст.117 КЗпП. Акт був складений 14 листопада 2013 року, з яким він ознайомлював і керівника СГВК «Агрофірма «Карпати», і [PERSON], надавши письмову відповідь про результати перевірки. Була повторна перевірка та в акті зазначено, що сума заборгованості по заробітній платі, зазначена в попередньому акті, не була виплачена. Деякі працівники агрофірми написали заяви про те, щоб заробітну плату їм перевели в майнові паї, але [PERSON] не хотів писати і сума йому не була виплачена. Відповідно до ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу, а згідно до ст.95 КзПп України заробітна плата підлягає індексації. Статтею 3 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що мінімальна заробітна плата це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт). До мінімальної заробітної плати не включаються доплати, надбавки, заохочувальні та компенсаційні виплати. Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов'язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників. Відповідно до ч.1 ст.23 вказаного Закону заробітна плата працівників підприємств на території України виплачується у грошових знаках, що мають законний обіг на території України. Виплата заробітної плати у формі боргових зобов'язань і розписок або у будь-якій іншій формі забороняється. Згідно ч.1 ст.127 КЗпП України відрахування із заробітної плати можуть проводитися тільки у випадках, передбачених законодавством України. У відповідності до ст. 115 КЗпП України, ст. 24 Закону України «Про оплату праці»" заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць. Статтею 116 КЗпП України встановлюються строки розрахунку при звільненні, згідно якої при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] перебував в трудових відносинах з відповідачем сільськогосподарським виробничим кооперативом «Агрофірма «Карпати» до часу його звільнення - 31.03.2013 року і на день звільнення відповідачем було проведено нарахування заробітної плати позивачу в сумі 9030,61 гривень, що стверджується дослідженими матеріалами справи. Також встановлено, що в порушення вимог ст.115 КЗпП України, ст. 24 Закону України «Про оплату праці» відповідач станом на день звернення до суду 17 грудня 2014 року допустив перед позивачем заборгованість по нарахованій відповідачем заробітній платі в сумі 9030,61 гривень та в порушення ст.116 КЗпП України не провів повний розрахунок при звільненні позивача. У відповідності до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року за №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Оскільки станом на момент звільнення позивача [PERSON] 31 березня 2013 року мінімальна заробітна плата в Україні становила 1147 гривень, то середньоденний заробіток позивача становив 55 гривень 95 копійок (1147гривень * 2 місяці : 41 день (кількість робочих днів в січні, лютому 2013 року). Враховуючи, що середньоденний заробіток позивача на момент звільнення становив 55 гривень 95 копійок, то загальна сума за час затримки розрахунку при звільненні за період з 1 квітня 2013 року по 1 листопада 2014 року (в межах заявлених вимог позивача) становить 22268 гривень 10 копійок (55,95 гривень * 398 робочих днів, з розрахунку 190 робочих днів у 2013 році, 208 робочих днів у 2014 році). Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. А згідно до ст. ст. 58, 59 цього Кодексу докази повинні бути належними і допустимими. Оцінивши в сукупності зібрані по справі наведені докази, суд вважає, що позов, в межах заявлених позовних вимог, слід задовольнити частково і стягнути з відповідача на користь позивача 9030 (девять тисяч тридцять) гривень 61 копійку заборгованості по оплаті заробітної плати та 22268 (двадцять дві тисячі двісті шістдесят вісім) гривень 10 копійок середнього заробітку за час затримки розрахунку, всього 31298 (тридцять одну тисячу двісті девяносто вісім) гривень 71 копійку з відрахуванням з цієї суми податку та інших обовязкових платежів, а в решті позову слід відмовити. Доводи представника відповідача щодо відсутності у позивача заборгованості по заробітній платі з боку відповідача з посиланням як на докази протоколи засідань комісії з реорганізації майнових паїв СГВК «Агрофірма «Карпати», якою суму заробітної плати [PERSON] в розмірі 9030,61 гривень було зараховано на погашення частини його боргу по виплаті вартості ? частини магазину, наданого в рахунок майнового паю, суд вважає безпідставними, оскільки в судовому засіданні належними та допустимими доказами не стверджено, що [PERSON] надавав свою згоду на зарахування невиплаченої йому заробітної плати в рахунок майнового паю - ? частини магазину СГВК «Агрофірма «Карпати» та що [PERSON] взагалі звертався з даним питанням до комісії з реорганізації СГВК «Агрофірма «Карпати» Крім того, суд констатує, що відповідачем не зазначено обставин, які б давали підстави для невиплати позивачу заробітної плати в грошових знаках, а також підстави для відрахування із заробітної плати позивача. Також не заслуговують доводи представника відповідача щодо пропущення позивачем строку звернення до суду, оскільки відповідно до вимог ст..233 КЗпП України працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення йому належної заробітної плати без обмеження будь-яким строком, при цьому суд констатує, що на день звернення до суду з позовом 17 грудня 2014 року відповідачем ще не було проведено з позивачем фактичний розрахунок по заробітній платі, а тому строк звернення до суду щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку є також не пропущеним. Інших належних і допустимих доказів сторонами не наведено. Судові витрати в частині сплати судового збору слід покласти на відповідача. Допустити негайне виконання рішення суду на суму стягнення одномісячної заробітної плати в розмірі 1147 гривень з відрахуванням з цієї суми податку та інших обовязкових платежів.

Outcome: partial