Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати не чинним та скасувати рішення сьомої сесії сьомого скликання Новобілоуської сільської ради Чернігівського району, Чернігівської області від 13 грудня 2016 року, яким надано дозвіл [PERSON] на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої в с. Новий [ADDRESS] на території Новобілоуської сільської ради, орієнтовною площею 0,1200 га у власність для індивідуального садівництва за рахунок земель не наданих власність або постійне користування та визнати не чинним та скасувати рішення двадцятої сесії сьомого скликання Новобілоуської сільської ради Чернігівського району, Чернігівської області від 14 липня 2017 року, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1060 га у власність [PERSON] для індивідуального садівництва в с. Новий Білоус за рахунок земель сільськогосподарського призначення не наданих у власність або постійне користування у межах населеного пункту на території Новобілоуської сільської ради. В обгрутнтування\~позову зазначено,\~що позивач проживає в м Чернігові на околиці. За її будинком знаходяться землі Новобілоуської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області. Фактично це був пустир, захаращений кущами. Понад 25 років тому мешканці будинку почали облагороджувати ці землі та використовувати для індивідуального садівництва, були посаджені плодоносні дерева та кущі. На протязі тривалого часу склався порядок користування земельними ділянками - мешканці будинку достеменно знали, де чий город. Одну із таких ділянок понад 20 років тому почала обробляти і вона. У 2016 році сусіди розпочали оформлювати земельні ділянки у користування для індивідуального садівництва. Вона також звернулася з такою заявою, проте їй було відмовлено. Як з?ясувалося, рішенням сьомої сесії сьомого скликання Новобілоуської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області від 13 грудня 2016 року надано дозвіл громадянину [PERSON] на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої в с. Новий [ADDRESS] на території Новобілоуської сільської ради орієнтовною площею 0,1200 га у власність для індивідуального садівництва за рахунок земель не наданих у власність або постійне користування. Рішенням дванадцятої сесії сьомого скликання Новобілоуської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області від 14 липня 2017 року затверджено проект землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки та передано у власність [PERSON] На підставі цих рішень [PERSON] оформив право власності на земельну ділянку, яку вона обробляла понад 20 років. Таким чином Новобілоуська сільська рада зазначеними рішеннями порушила її законні права та інтереси, гарантовані відповідно до ст. 116, 119 ЗК України, оскільки вона добросовісно, відкрито і безперервно користувалася земельною ділянкою понад 20 років. Крім того, по території спірної земельної ділянки проходить теплотраса, електромережа та газолін. В даний час земельна ділянка частково огороджена, а конфігурація розміщення вказаного паркану не відповідає конфігурації, передбаченій проектом відведення земельної ділянки, межовими знаками встановленого зразка земельна ділянка в натурі (на місцевості) не визначена. Ухвалою судді від 30 жовтня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне\~провадження в цивільній справі. Призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 4 грудня 2018 року залучено до участі у справі в якості третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області та [PERSON] Ухвалою суду від 27 грудня 2018 року [PERSON] залучено як співвідповідача по цивільній справі. Ухвалою суду від 21 січня 2019 року закрито підготовче провадження по цивільній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Відповідач [PERSON] надав відзив,\~в якому\~він заперечує\~проти вимог\~позивача.\~Зазначає,\~що у позовній заяві позивач зазначила, що Новобілоуська сільська рада оскаржуваними рішеннями порушила її законні права та інтереси, оскільки вона користувалася даною земельною ділянкою понад 20 років і має право на набуття права на земельну ділянку за давністю користування згідно статті 119 Земельного Кодексу України. Але позивачкою не було подано жодної заяви про приватизацію даної земельної ділянки до Новобілоуської сільської ради, хоча вона знала на той момент, що Новобілоуська сільська рада вирішувала питання про приватизацію спірної земельної ділянки. Також, зазначає, що у справі № 126/3733/15-ц від 15 лютого 2017 року Вищим спеціалізованим судом вказано, що набуття права власності на майно за набувальною давністю неможливе, коли існує титульне володіння, тобто особа володіє майном на певній правовій підставі. Отже, оскільки на даний момент він є законним власником земельної ділянки, кадастровий номер: [NUMBER] , вимоги позивачки, щодо визнання не чинним та скасування рішень Новобілоуської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області від 13 грудня 2016 року та 14 липня 2017 року вважає не обґрунтованими та безпідставними. У судовому засіданні представники позивача позов підтримали та просили його задовольнити з вказаних у ньому підстав. Представник відповідача Новобілоуської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області позовні вимоги не визнав, зазначивши, що сільська рада при винесенні рішень, що оскаржуються, вимог законодавства не порушувала і [PERSON] земельна ділянка була надана у власність правомірно. Представник відповідача [PERSON] . [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги також не визнала та просила відмовити у їх задоволенні. Представник третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області Крапивний Б.В. у судовому засіданні з приводу вирішення спору поклався на розсуд суду, зазначивши, що управлінням проводилася перевірка за заявою [PERSON] щодо законності надання у власність [PERSON] спірної земельної ділянки та встановлено порушення ст.110, 111 ЗК України, оскільки по земельній ділянці проходить теплова мережа та інші об"єкти енергетики, а відомості про обмеження у використанні земельної ділянки не внесено до державного земельного кадастру. Разом з тим, ці недоліки можуть бути усунуті шляхом внесення відповідних відомостей до державного земельного кадастру. Заслухавши вступне слово сторін, пояснення представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Статтею 12 Земельного кодексу України (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад і передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу. Відповідно до ст. 81 ЗК України (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин), громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності, приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування. Місцеві органи самоврядування виступають у відповідності зі статтею 83 ЗК України суб`єктами права комунальної власності в межах населеного пункту. Згідно з вимогами ч.1 ст.116 цього кодексу громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень. У відповідності до ст.118 ЗК громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Тобто, земельне законодавство, чинне станом на час виникнення спірних правовідносин, передбачало два види набуття громадянами права власності на земельні ділянки шляхом приватизації: на підставі рішення органу місцевого самоврядування про передачу у власність земельної ділянки, що була у користуванні особи, або (якщо не перебувала у користуванні) на підставі рішення про передачу земельної ділянки у власність, якому передувало рішення про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки та такий проект був розроблений та погоджений відповідними інстанціями. Дані норми земельного законодавства чинні і на час розгляду справи судом. Як встановлено судом, рішенням сьомої сесії сьомого скликання Новобілоуської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області від 13 грудня 2016 року надано дозвіл [PERSON] на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої в с. Новий Білоус на території Новобілоуської сільської ради орієнтовною площею 0,1200 га у власність для індивідуального садівництва за рахунок земель не наданих у власність або постійне користування. Рішенням дванадцятої сесії сьомого скликання Новобілоуської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області від 14 липня 2017 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,1060 га для індивідуального садівництва за рахунок земель сільськогосподарського призначення не наданих у власність або постійне користування у межах населеного пункту на території Новобілоуської сільської ради. Як зазначено у позові та на цьому наполягали представники позивача у судовому засіданні, спірною земельною ділянкою понад 25 років користувалася позивачка, тому відповідачу [PERSON] незаконно була передана земля у власність. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що її мати з 1989 року почала обробляти спірну земельну ділянку. Сусіди також обробляли, бо ці земельні ділянки знаходяться поряд з будинком. У 2016 році сусіди почали приватизувати земельні ділянки, що обробляли. Земельну ділянку, котру обробляла понад 20 років її мати, незаконно передали у власність [PERSON] У судовому засіданні сусіди позивачки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , допитані як свідки, підтвердили факт користування позивачкою спірною земельною ділянкою з початку 90-х років. Разом з тим, право користування земельною ділянкою із земель комунальної власності відбувається за рішенням органу місцевого самоврядування (ч.1 ст.116 ЗК України) і таке рішення про надання [PERSON] у користування спірної земельної ділянки відсутнє. Відкрите і безперервне тривале користуються земельною ділянкою, на яке посилається строна позивача, у даному випадку не має значення у зв`язку з наступним. Відповідно до ст. 119 ЗК України громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Розмір цієї земельної ділянки встановлюється у межах норм, визначених цим Кодексом. Передача земельної ділянки у власність або у користування громадян на підставі набувальної давності здійснюється в порядку, встановленому цим Кодексом. Тобто, набувальна давність сама по собі не може свідчити про право на землю. Набувальна давність може бути лише підставою для виникнення права. Суду не надано доказів на підтвердження права власності позивачки на спірну земельну ділянку за набувальною давністю. Відповідно до ст.21 ЦК України передбачено можливість визнати незаконним правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права та інтереси. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи наведене, оскільки судом не встановлено порушення прав позивача в наслідок передачі земельної ділянки відповідачу [PERSON] у власність, у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed