Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] сільської ради про визнання права власності на земельну ділянку. В своїй позовній заяві посилається на те, що у селі Хобултова Володимир-Волинського району Волинської області по вул. Першотравнева, 42 проживали її батьки [PERSON] та [PERSON]. 24 листопада 2015 року її батько помер. Після його смерті відкрилась спадщина за законом на належне йому майно. Вона фактично прийняла спадщину після смерті батька, так як інші спадкоємці, в тому числі і її матір, відмовились від прийняття спадщини в її користь. Згідно рішення Володимир-Волинського міського суду від 01.07. 2016 року за нею, як спадкоємицею за законом, визнано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по вул. Першотравнева, 42 в с. Хобултова, Володимир-Волинського району Волинської області, яке зареєстровано 14.07.2016 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером 977117407205. Вказаний житловий будинок був придбаний її батьком у [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 13 квітня 2005 року, посвідченого державним нотаріусом Володимир-Волинської державної нотаріальної контори. При укладенні договору сторонам було розяснено зміст ст.. 120 Земельного кодексу України. При зверненні в сільську раду по питанню приватизації земельної ділянки їй стало відомо, що продавець [PERSON], перед продажем житлового будинку, приватизувала присадибну земельну ділянку, необхідну для його обслуговування в розмірі 0,2061 га, однак в договорі купівлі-продажу її не вказала. З моменту купівлі будинку її батько користувався спірною земельною ділянкою, жодних претензій з боку [PERSON] чи її спадкоємців до нього не було. Будучи спадкоємцем майна після смерті батька, просить визнати за нею право власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та господарських споруд площею 0,2061 га, яка розташована по вул.. Першотравнева, 42 в с. Хобултова Володимир-Волинського району Волинської області, яку вона успадкувала за законом після смерті батька [PERSON], який помер 24.11.2015 року. В судове засідання позивач не зявилась, подала суду письмову заяву, згідно якої заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та слухати справу у її відсутності. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просить суд їх задовольнити, в своїх поясненнях суду зіслалась на обставини, викладені у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] сільської ради в судове засідання не зявився, подав суду заяву, згідно якої заявлені позовні вимоги визнав у повному обсязі, просить суд слухати справу у його відсутність. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 13.04.2005 року [PERSON] придбав житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами під номером 42, який розташований по вул. Першотравневій в селі Хобултова Володимир-Волинського району Волинської області. Об"єкт нерухомості до його продажу належав [PERSON] на праві особистої приватної власності на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом [PERSON] сільської ради Володимир-Волинського району Волинської області 04.05.2001 року. Те, що придбаний [PERSON] будинок розташований на присадибній ділянці площею 0,2061 га підтверджується державним актом на право власності на землю серія ВЛ № 028675, виданий на ім»я [PERSON] на підставі рішення [PERSON] сільської ради від 30.12.1999 року № 2/2, та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 155. Цільове призначення земельної ділянки - для обслуговування жилого будинку і господарських будівель, кадастровий номер земельної ділянки 0720586601010010030. Суд прийшов до висновку, що придбавши житловий будинок, що розташований по вул. Першотравнева, 42 в с. Хобултова, Володимир-Волинського району Волинської області у [PERSON] та отримавши на нього право власності [PERSON] одночасно набув право власності на земельну ділянку, на якій він розташований виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України, при переході права власності на будівлю і споруду до набувача нерухомого майна право власності на земельну ділянку, на якій розташовані будівля або споруда, може переходити на підставі цивільно-правових угод між власниками земельної ділянки і набувачем будівель або споруд (договори купівлі-продажу, дарування, міни тощо). За відсутності цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об'єкт нерухомості, суд вважає, слід застосовувати положення ч. 4\~ ст. 120 ЗК України\~ з огляду на таке. Результати аналізу змісту норм\~ ст. 120 ЗК України\~ у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Як зазначено в правових позиціях, викладених в Постанові Верховного Суду України від 11.02.2015 року у справі № 6-2цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для суддів, зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об'єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. Згідно з цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. За загальним правилом, закріпленим у ч. 4\~ ст. 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди, стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. При цьому, при застосуванні положень\~ ст. 120 ЗК України\~ у поєднанні з нормою\~ ст. 125 ЗК України\~ слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об'єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об'єкта права власності. Відповідно до\~ст.377 ЦК України\~до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 року, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Судом встановлено, що спірна земельна ділянка, як об'єкт права власності визначена державним актом на право власності на землю, виданим\~ [PERSON], що зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 155. Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 346 ЦК України смерть власника є однією з підстав припинення права власності. Згідно до вимог ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Як стверджується свідоцтвом про смерть серії 1ЕГ № 177246, 24 листопада 2015 року помер [PERSON]. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялись внаслідок його смерті. Згідно рішення Володимир-Волинського міського суду від 01.07.2016 року, за [PERSON] визнано право власності на житловий будинок загальною площею 59.9 кв.м. , житловою площею 27.0 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами по вул.. Першотравневій, 42 в с. Хобултова Володимир-Волинського району Волинської області, який вона успадкувала за законом після смерті батька [PERSON]. Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії І-ЕГ № 454413, [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) Н.А. являється дочкою [PERSON], а отже належить до першої черги спадкоємців за законом. Як стверджується актовим записом про смерть № 3 від 14 січня 2013 року, [PERSON] 12.01.2013 року померла. Як вбачаться із відповіді Володимир-Волинської державної нотаріальної контори від 17.11.2016 року № 1812/01-16 спадкова справа після смерті [PERSON], яка померла 12.01.2013 року не заводилася. Таким чином, оскільки згідно з нормами цивільного законодавства спадкоємством є перехід прав та обов'язків (спадщини) від однієї фізичної особи (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців), суд приходить до висновку про те, що у зв'язку із прийняттям позивачем спадщини після смерті батька, у неї із передбачених законом підстав виникло право власності на спірну земельну ділянку, яка є об'єктом права власності. За таких обставин вимоги позивача є обґрунтованими та підставними.

Outcome: approved