Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи його тим, що 17 липня 2010 року між Позивачем [PERSON] та Відповідачем [PERSON] був укладений шлюб, що доводиться свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] , виданим 17 липня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Хорольського районного управління юстиції Полтавської області, актовий запис в Книзі реєстрації шлюбів № 51. Через різні погляди на сімейне життя та обов`язки подружнє життя у Позивача із Відповідачем не склалося. Розлади у відносинах тривають уже не один рік, спільне господарство не ведеться, спільне майбутнє не планується. Позивач залишила житло у місті Хорол Полтавської області, де проживала разом із Відповідачем, та зараз проживає окремо від Відповідача у іншій країні - Швеції. Подружжя не має спільних дітей. Втрачені всі фізичні та духовні зв`язки між ними. За таких обставин Позивач вважає, що можливості зберегти сім`ю немає, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам Позивача, а розлучення - єдиний вихід для кожного із подружжя побудувати нове щасливе життя та зберегти нормальне бачення про сім`ю. Шлюб між Позивачем та Відповідачем розривається вперше. Позивач на примирення із Відповідачем не згодна, адже фактично шлюбні відносини припинені вже досить давно, втрачені всі фізичні та духовні зв`язки між ними. В свою чергу, [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про поділ майна, мотивуючи його тим, що 17 липня 2010 року між ним [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, що доводиться свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] , виданим 17 липня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Хорольського районного управління юстиції Полтавської області, актовий запис в Книзі реєстрації шлюбів № 51. У період сумісного проживання та ведення спільного господарства подружжям було придбано нерухоме майно: 1) Трикімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 58,2 кв.м., житловою площею 34,8 кв.м. Право власності зареєстровано: 1/3 частка - на [PERSON] ; 2/3 частки - на [PERSON] . Підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу, серія ВРМ № 173279, укладений 22 липня 2011 року, посвідчений зазначеної дати [PERSON] , приватним нотаріусом Хорольського районного нотаріального округу, зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно за № 1848. Вартість майна згідно Звіту про оцінку станом на 03 серпня 2020 року становить 158 700,00 грн. 2) Трикімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 40,1 кв.м., житловою площею 26,3 кв.м, номер запису про право власності: 11173139, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 164168653248. Право власності зареєстровано на [PERSON] . Підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу, серія НАР № 758205, укладений 15 вересня 2015 року, посвідчений зазначеної дати [PERSON] , приватним нотаріусом Хорольського районного нотаріального округу. Вартість майна згідно Звіту про оцінку станом на 03 серпня 2020 року становить 103 800,00 грн. 3) Нежитлову будівлю (майстерню з гаражами), розташовану в [ADDRESS] , загальною площею 173,6 кв.м., номер запису про право власності: 12843907, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 823211153248. Право власності зареєстровано на [PERSON] . Підстава виникнення права власності: рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 11 грудня 2015 року у цивільній справі № 548/2147/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту належності нерухомого майна та визнання права власності на нежитлову будівлю. Вартість майна згідно Звіту про оцінку станом на 03 серпня 2020 року становить 93 700,00 грн. На даний час між Позивачем за зустрічним позовом та [PERSON] Відповідачем за зустрічним позовом виник спір стосовно володіння, користування та розпорядження спільним сумісним майном, тому [PERSON] вимушений звернутися до суду з даним зустрічним позовом. Сторони в судове засідання не з"явилися, в позовних заявах прохали суду провести розгляд справи у їх відсутність. Враховуючи, що в судове засідання не з`явилися всі учасники справи, відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення первісних та зустрічних позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до вимог статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право та примусове виконання обов`язку в натурі. Правилами частини третьої статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що з наданих до суду доказів, встановлено, що спільне життя позивача та відповідача не склалося, шлюб носить формальний характер. Між сторонами припинені подружні стосунки і відновлювати їх вони не мають наміру. Відповідно до ч.3 ст. 105 Сімейного Кодексу Українишлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимогист. 110 Сімейного Кодексу. Згідно зіст. 24 СК Українишлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позовпро розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно дост. 112 ч.2СК Українисуд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч.2ст.114 СК Україниу разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3ст. 115Сімейного кодексу України- документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Задовольняючи позов пророзірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позовпро розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що між сторонами втрачено почуття любові одне до одного. Сім`я розпалася та існує формально. Приймаючи до уваги пояснення сторін, суд вважає, що причини, що спонукають його наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими,зваженими та обміркованимиі подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Згідно з положеннями статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право власності є непорушним. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечується рівні умови здійснення своїх прав. Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За вимогами статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі ж порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно частин першої та другої статті 355 ЦК України майно, що є власності двох або більше осіб (співвласників) належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до Рішення Конституційного суду України від 19 вересня 2012 року №17-рп/2012, власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя. Підставами набуття права спільної сумісної власності подружжя є юридично визначений факт шлюбних відносин або проживання чоловіка і жінки однією сім`єю, а особистої приватної власності кожного з подружжя є, зокрема, поділ, виділ належної частки за законом та спадкування. За вимогами частини першої статті 368 ЦК України власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Частиною 3 ст. 368 Цивільного кодексу України передбачено, що майно, придбане подружжям під час шлюбу, являється їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. В частини четвертій статті 368 ЦК України закріплено, що майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном, визначено у статті 317 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України). Відповідно з нормою статті 319 цього Кодексу власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном,

Outcome: approved