Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-20 00:00:00

20.09.2012 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання договору оренди землі недійсним та повернення земельної ділянки. Посилався на те, на підставі державного акту ЯЖ №292838 від 02.04.2009 він є власником земельної ділянки площею 7,8668 га, розташованої в межах території Іванівської сільради Волноваського району Донецької області. 14 квітня 2009 року він уклала з відповідачем договір оренди земельної ділянки. Проте укладений договір не містить двох істотних умов оренди - умови збереження стану об'єкта оренди і умови передачі в заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, акт приймання - передачі земельної ділянки і акт встановлення в натурі меж земельних ділянок, які є невід'ємною частиною договору, не відповідають вимогам Закону України «Про оренду землі», що свідчить про його недійсність. 27.12.2012 позивач доповнив позовні вимоги та просив розірвати договір оренди землі. Посилавсь на те, що відповідач порушував умови договору та систематично сплачував орендну плату не в повному обсязі, заборгувавши за 2010-2012 роки 2459,08грн., так як не застосував коефіцієнт індексації до нормативної грошової оцінки земель відповідно до Постанови КМУ №783 від 12.05.2000 року. Після звернення до суду відповідач сплатив йому 700грн. та на теперішній час заборгованість складає 1759,08грн., що вважає істотним порушенням договору та підставою для його розірвання. 10.12.2013 позивач уточнив позовні вимоги та пояснив, що відповідач, виплачуючи орендну плату в натуральній формі, видавав йому у 2009 році 50 кг цукру на суму 450 гривень і кормову добавку третикалій 3000 кг, вартість якої йому не відома. В 2010, 2011 роках він отримав по 2,5 тонни суржі, вартість якої йому не відома. У 2012 році він отримав 2,5 тонни суржі і грошима 750 грн., які відповідач виплатив після подання позовної заяви до суду. Цукор, ячмінь і насіння соняшника, які вказані в накладних, він не отримував, підписи в накладних зроблені ним. Тому вважає, що відповідач заборгував йому за 2009 р. 1979,85 грн., за 2010 р. 2663,20 грн., за 2012 р. 3924,48 грн. на загальну суму 8567.53 грн., яку просив стягнути на його користь, розірвати договір оренди та зобов'язати відповідача повернути земельну ділянку та стягнути судові витрати . В судовому засіданні позивач та його представник просили залишити без розгляду вимоги про визнання договору оренди недійсним та наполягали на задоволенні позову про розірвання договору оренди з усіма наслідками. Згідно ч.2 ст.11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч.2 ст. 31 ЦПК України передбачено право позивача змінити предмет позову до початку розгляду справи по суті, але в той же час діючим законом не заборонено зміну предмету позову під час розгляду цивільного позову по суті. А тому суд допустив заміну предмету позову за клопотанням представника позивача, позовні вимоги про визнання договору оренди землі недійсним за заявою позивача залишив без розгляду. Представник відповідача позов не визнала та пояснила, що відповідач не порушує умов договору та систематично сплачує орендну плату з урахуванням індексації пшеницею, ячменем, соняшником та цукром, що підтверджено накладними та показами свідків. Третя особа відділ Держземагенства у Волноваському районі в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у їх відсутності. Вислухавши пояснення позивача, представників сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач на підставі державного акту ЯЖ №292838 від 02.04.2009 є власником земельної ділянки площею 7,8668 га, розташованої в межах території Іванівської сільради Волноваського району Донецької області. 14 квітня 2009 між позивачем та відповідачем було укладено договір оренди землі, згідно якого позивач передав в оренду відповідачу земельну ділянку терміном на 10 років, даний договір було зареєстровано відділом Держкомзему у Волноваському районі 30.03.2011 року за №142158284000016. Згідно Акту приймання-передачі земельної ділянки від 04.04.2011 позивач передав, а відповідач прийняв в оренду земельну ділянку. Правовідносини, що склалися між позивачем та відповідачем, регулюються Земельним кодексом України та Законом України «Про оренду землі». Згідно ст. 141 Земельного кодексу України однією з підстав для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати. Згідно ч.2 ст. 31 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Згідно ч.1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору. Згідно ч.1 ст.24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати у розмірі, що визначений договором оренди землі. Згідно ч.2 та ч.3 ст.10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч.1 та ч.2 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що зідно п.п.8,10 договору оренди землі від 14.04.2009 орендна плата вноситься орендарем в розмірі 3% в сумі 2513,93грн. один раз на рік (до 25 грудня) з урахуванням індексів індексації. Відповідач стверджує, що під час підписання договору оренди землі з орендодавцями була усна домовленість про те, що орендна плата буде виплачуватися не грошима, а пшеницею, ячменем, соняшником та цукром, які позивач отримував регулярно з 2009 року. Позивач стверджує, що він отримував орендну плату замість грошей третикалею, суржею, вартість якої йому невідома, внаслідок чого за період з 2009 року виникла заборгованість в сумі 8567.53 грн. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що дійсно в 2009 та 2010 роках орендна плата видавалась орендодавцям третикалею та суржею вагою 2500кг, а в накладних відображалось про видачу ячменя та пшениці вагою 2500кг, а в 2011 та 2012 роках видавалась ячменем, соняшником та цукром, а також орали городи. Згідно накладних та розрахунку відповідача позивач одержав в 2009 році пшеницю, ячмінь, соняшник та цукор, в 2010 році - ячмінь, соняшник та цукор, в 2011 році - ячмінь, соняшник та цукор, в 2012 році також ячмінь, соняшник та цукор. Згідно висновків почеркознавчої експертизи в накладній на одержання пшениці та ячменя за 2009 рік, накладній на одержання ячменя, соняшника, цукру за 2010 рік, в накладній на одержання ячменя, соняшника та цукру за 2012 рік підписи про отримання виконано не позивачем, а іншою особою. Представник відповідача пояснила, що вони видавали ці продукти з дозволу позивача іншим особам: дружині, тещі, знайомому позивача [PERSON] Таким чином, в судовому засіданні було встановлено, що в порушення передбачених договором оренди землі зобов'язань орендарем орендна плата в обумовленій договором формі належним чином позивачеві не сплачувалась, так як законодавство та договір не передбачають виплату орендної плати іншим особам за усним дорученням. Доводи позивача, що відповідач при обчисленні орендної плати не застосував коефіцієнт індексації до нормативної грошової оцінки земель, спростовуються наданими відповідачем розрахунками, з яких вбачається, що відповідач нараховував орендну плату з застосуванням коефіцієнту індексації та з суми орендної плати у відповідності з Податковим кодексом сплачував податок на доходи фізичних осіб, що не врахував позивач при розрахунку заборгованості орендної плати. Отже суд вважає за необхідне задовольнити позов частково та розірвати договір оренди землі, укладений між позивачем та відповідачем, оскільки останній неналежним чином виконував умови договору щодо виплати орендної плати. Згідно ч. 1 ст. 34 Закону України „Про оренду землі" у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця. Тому необхідно зобов'язати СФГ «Пілігрім» повернути [PERSON] належну йому на праві власності земельну ділянку. В задоволенні позовних вимог про стягнення орендної плати в сумі 8567,53 грн. необхідно відмовити за необґрунтованістю позовних вимог, так як позивачем не надано суду ніяких даних про вартість отриманих ним тритикале та суржі, що унеможливлює визначення суми заборгованості орендної плати. Так як позов підлягає задоволенню, то в силу вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати, а саме судовий збір в сумі 107,30 грн., оплата за проведення почеркознавчої експертизи в сумі 1836грн., витрати на правову допомогу в сумі 3000грн., а всього 4943,30грн.

Outcome: partial