Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-18 00:00:00

30 листопада 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, яким просила: визнати Договір позики № L4823083 укладений між [PERSON] та ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» недійсним. Мотивуючи свої вимоги тим, що між нею та відповідачем було укладено договір, відповідно до якого нею було отримано позику, однак ознайомившись зі змістом договору, вважає, що він є недійсним. Вказує, що ТОВ «ФК «Дінеро» було надано фінансову послугу шляхом обрання форми укладення договору за допомогою інформаційнотелеконікаційної системи. Проте, вказаний договір нею не було підписано. Відповідачем не було письмово повідомлено її про всю необхідну інформацію щодо умов договору. Відповідач скористався тим, що їй об`єктивно бракувало знань, необхідних для здійснення правильного вибору при підписанні оспорюваного договору і вона була введена в оману при отриманні кредитних послуг. Відповідач в порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» не надав їй відомості, які потрібні клієнту при укладенні кредитного договору та не зазначив їх в його змісті. Порядок акцептування пропозиції відповідачем не відповідає положенням абз. 3 ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», Договір про надання позики, укладений між нею та відповідачем є таким, що не прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. В оспорюваному договорі не була зазначена ціна та сукупна вартість кредиту. Відповідачем не було надано розрахунку загальних витрат за споживчим кредитом, тобто витрат, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту. У зв`язку з цим, реально нарахований їй відсоток за користування кредитними коштами став значно більшим за зазначений працівниками фінансової установи у розрахунку платежів. Відповідачем було введено її в оману на рахунок істотних умов договору, зокрема на рахунок відсоткової ставки за користування кредитом та їй не було зазначено нічого на рахунок непомірно великої відсоткової ставки у випадку порушення зобов`язання. Також, при укладенні договору було порушено принцип рівності сторін, так як їй запропонували укласти договір на фактично відомих лише відповідачу умовах. Від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Зазначає, що договір кредитної лінії № АG 3062703 від 25.03.2020 та Додаткова угода № АМ0319530 укладено в Інформаційно-телекомунікаційній системі відповідача в електронній формі. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. У позовній заяві позивач підтверджує укладення договору. Відповідачка є постійним клієнтом відповідача з 25.10.2019, виконувала всі умови договору, погодившись з усіма умовами в тому числі з відсотками за користування кредитними коштами. Оскаржуваний договір є аналогічний попереднім. Виходячи з цього, позивачка була повністю ознайомлена з правилами, умовами та процедурою укладення. Спірний договір було укладено з позивачем в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Договір було укладено з позивачем шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який було надіслано позивачу на її номер телефону та введено позивачем у інформаційно-телекомунікаційній системі відповідача 25.03.2020. Процес верифікації, який проходила позивачка та сайті відповідача підтвердив, що саме позивачка, використовуючи особистий фінансовий номер телефону та власну банківську картку особисто укладала Договір. У позовній заяві не міститься заперечення позивачки щодо отримання нею грошових коштів. Договір укладений між позивачкою та відповідачем, спрямований на забезпечення паритету сторін. Позивач, одразу, після заповнення заявки на сайті та укладення Договору, досягнула мети, з якою укладала Договір, а саме отримала від відповідача грошові кошти на свій картковий рахунок. При оформленні заявки, позивачка мала можливість ознайомитися з умовами Договору на офіційному сайті банка. А також, відразу після підписання на електронну пошту позивача було відправлено примірник підписаного Договору разом з паспортом споживчого кредиту, спеціальними умовами та Додатковою угодою. Ухвалою суду від 02.12.2020, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь - якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. 07 серпня 2019 року від відповідача надійшла заява про розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13.08.2019 року в задоволенні заяви відповідача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження відмовлено. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2\~статті 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Судом встановлено, що на офіційному сайті Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро» в мережі Інтернет розміщено «Правила надання грошових коштів у кредит Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро», які є публічною пропозицією (офертою) на укладення кредитного договору на умовах і в порядку, що визначені ними. 25 березня 2020 року позивач звернулась до відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» із заявкою на отримання кредиту, що, відповідно до умов Правил надання грошових коштів у кредит ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро», є акцептом на укладення кредитного договору. 25 березня 2020 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро» було укладено кредитний договір № АG3062703, за умовами якого відповідач зобов`язався надати позивачу грошові кошти в сумі 10500 грн., строком до 24.04.2020, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 451,26 % річних (1,30% в день)та штрафу, якщо є 50 %. 25 березня 2020 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро» було укладено Додаткову угоду № АМ0319530, відповідно до якої потенційний ліміт кредитної лінії 20\~000,00 грн.; орієнтовна загальна вартість кредиту 14599,00 грн.; орієнтовна реальна річна вартість кредиту 451,26%; дата повного погашення 08.10.2020, штраф якщо є 50%. Договір було укладено з Позивачем в порядку, передбаченому Законом України №675- VIII от 03.09.2015 року «Про електронну комерцію». Відповідно до пункту 1 статті 3 Законом України «Про електронну комерцію», електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Договір було укладено з позивачем шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який було надіслано позивачу на її номер телефону та введено позивачем у інформаційно-телекомунікаційній системі відповідача 25.03.2020. Процес верифікації, який проходила позивачка та сайті відповідача підтвердив, що саме позивачка, використовуючи особистий фінансовий номер телефону та власну банківську картку особисто укладала Договір. Крім того, позивачкою не заперечується факт укладення спірного договору. Згідно п. 3 Договору кредитної лінії, його невід`ємною частиною Договору кредитної лінії та виконуватимуться сторонами відповідно до загальних умов Договору кредитної лініїє Відповідно до п. 1.2 Договору кредитної лінії, лише тоді, коли позичальник прочитав, оцінив та прийняв правила, що регламентують порядок надання фінансових послуг ТОВ «ФК «Дінеро» http://www.dinero.ua/ua/storinka/pravyla-poryadku-nadannya-finansovyh-posluq, Паспорт споживчого кредиту, загальні умови Договору кредитної лінії та пропозицію кредитора щодо спеціальних умов для короткострокового кредиту Договору кредитної лінії, що були надані , що були надані позичальнику через особистий кабінет на порталі. Порядок надання ТОВ «ФК «Дінеро» грошових коштів у кредит врегульовано розділом 2 Договору кредитної лінії Заповненням заявки позичальник засвідчив (підтвердив) прийняття загальних умов з надання кредиту, як невід`ємних умов кредитного договору, а також засвідчив (підтвердив), що він повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, передбачені частиною другою\~статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», частиною 2\~статі 11 Закону України «Про захист прав споживачів», та їх зміст, а також про всі інші умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України. У статтях 3, 6, 203, 626, 627, 628\~ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину). При цьому вказано, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За положенням ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Як на підставу позовних вимог [PERSON] посилається на те, що вона не укладала договору з ТОВ "ФК «Дінеро», не підписувала його, вважає вказаний договір недійсним та неукладеним. Матеріали справи свідчать про те, що оспорюваний договір укладений в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. В ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно ч.1 ст.5\~Закону України\~«Про електронні\~документи та\~електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення ч.1 ст.5\~Закону України\~«Про електронні\~документи та\~електронний документообіг» правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Також, відповідно до ч.1, 2 ст.\~6\~Закону України\~«Про електронні\~документи та\~електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до ч.1 ст.7\~ЗУ «Про\~електронні документи\~та електронний\~документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Нормою статті 11\~ЗУ «Про\~електронну комерцію» передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Також, приписами ст. 12 цього закону, передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно ст.\~638\~ЦК договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно дост.640 ЦК- договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. За змістом ст. 642 ЦК- відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Статтею 509\~ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідносини, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «ФК «Дінеро» перебувають в загальному доступі, опубліковані на його сайті в мережі Інтернет на сайті кредитодавця. Так, в матеріалах справи наявна заявка позивача, яка заповнена позивачем\~ [PERSON] в електронному вигляді на отримання кредиту в сумі 10500 грн. Зі змісту цієї заявки видно, що ним вказано значну за обсягом і інформативністю кількість особистих даних, зокрема номер мобільного телефону, паспортні дані, а також зазначено номер і термін дії банківської картки, якою користується позивач. Позивачем не надано відомостей на підтвердження доводів не заповнення та не підписання ним вказаної заяви чи заволодіння його персональними даними іншими особами (звернення до правоохоронних органів тощо), тобто доказів вчинення шахрайських дій відносно персональних даних позивача матеріали справи не містять. Позивачкою не надано належних доказів про неналежну форму оскаржуваного правочину, а саме його не підписання, як підставу для визнання його недійсним, оскільки приписами ст.12\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Відповідно до п.6 ч.1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Згідно з умовами кредитного договору, невід`ємною частиною Договору є Договір кредитної лінії. Уклавши цей договір, позичальник підтвердив, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на сайті позичальника. Договором надання кредитної лінії встановлений порядок надання грошових коштів у кредит. За умовами вказаних Правил щодо укладення кредитної лінії, заявник здійснює заповнення заявки на отримання кредиту на сайті товариства, обов`язково вказуючи всі дані, відмічені в заявці в якості обов`язкових для заповнення. У заявці заявник зобов`язаний вказати повні, точні та достовірні особисті дані, які необхідні для прийняття товариством рішення про надання кредиту. Товариство інформує заявника про прийняте рішення щодо видачі кредиту через смс-повідомлення на телефонний номер та через електронний лист на адресу електронної пошти, зазначені у заявці. У випадку прийняття рішення про надання кредиту, на електронну пошту, зазначену в заявці, надсилається лист з гіперпосиланням, здійснивши перехід по якому, заявник отримує копію електронного Договору. Інформаційна система Фінансової установи здійснює реєстрацію заявника на сайті Товариства та формує Особистий кабінет, де споживач має змогу ознайомитися з договором. Товариство інформує заявника про прийняте рішення щодо можливості видачі кредиту шляхом надіслання смс-повідомлення на телефонний номер, зазначений в заявці, або надісланням на електронну пошту електронного листа. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст. 641, 644\~ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Зі змісту оспорюваного кредитного договору АG3062703 від 25.03.2020 вбачається, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. Тобто позичальник\~ [PERSON] \~погодилася на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить його заявка до ТОВ «ФК «Дінеро» та підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Крім того, суд зазначає, що положеннями ч.1 ст.\~215\~ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. При цьому, відповідно до вимог ч.ч.1-3, 5, 6 ст.203\~ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Як вбачається з матеріалів справи, факт передання грошей позивачу підтверджується Доказом відправки кредитних коштів в особистому кабінеті відповідача в АТ «Таскомбанк . Таким чином, оспорюваний договір кредиту укладений у формі електронного документу з відповідним електронним підписом позичальника, не суперечить вимогам ЦК України та іншого законодавства. Згідно ст. 12, ч.ч. 1, 5, 6 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтовуючи відсутність підстав для застосування положень статей\~11,18 Закону України «Про захист прав споживачів», суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання кредитного договору недійсним, оскільки умови цього договору містять належну інформацію. Стаття 19 Закону встановлює, що нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Переконливих та істотних доводів щодо несправедливості умов кредитного договору, існування суттєвого дисбалансу між договірними правами і обов`язками сторін на шкоду споживачеві, позивачем не наведено. Суд приходить до висновку про недоведеність обставин, які б свідчили про невідповідність умов оспорюваного кредитного договору вимогам законодавства та про несправедливість його умов, так як доводи позивача в цій частині ґрунтуються виключно на його поясненнях і спростовуються самим змістом договору, отже відсутні підстави для визнання означеного договору недійсним з підстав, передбачених\~ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів». Суд також вважає необґрунтованими доводи позивача про те, що перед укладенням договору вона не була ознайомлена з усією інформацією про умови кредитування, як того вимагає ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки, звернувшись до ТОВ «ФК «Дінеро» із заявкою на отримання кредиту та, підписавши договір, остання засвідчила той факт, що вона обізнана з Правилами, які включають в себе і умови кредитування. Суд, оцінюючи допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed