Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-02 00:00:00

[PERSON] в особі представників за довіреністю [PERSON], [PERSON] звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON], [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Служба (управління) у справах дітей ЗМР, орган опіки та піклування районної адміністрації ЗМР по Дніпровському району про визнання права власності на ? частки квартири, в якому просить визнати за ним право власності на ? частки квартири [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовані тими обставинами, що 12.09.2013 року між позивачем та [PERSON] було укладено шлюб. Від шлюбу вони мають спільну дочку [PERSON], [INFO]. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 01.03.2012 року, яке набрало законної сили 13.03.2012 року, шлюб між [PERSON] та позивачем було розірвано. 18.11.2012 року [PERSON] померла. Відповідач по справі [PERSON] є матірю [PERSON] та бабусею [PERSON] відповідно. Спірну квартиру позивач та [PERSON] придбали за час перебування у шлюбі. Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 15.04.2014 року у цивільній справі за позовом [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої [PERSON]С до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом, встановлено, що ? частини квартири [ADDRESS] є власністю позивача, який після розірвання шлюбу до кола спадкоємців не відноситься. Іншими співвласниками по ? частки вказаним судовим рішенням визнанні спадкоємці [PERSON]: [PERSON] та [PERSON] Додатково посилався на ст. 60 СК України, відповідно для якої майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Позивач також зазначає, що звертався до нотаріуса для отримання правоустанавлюючих документів на ? спірної квартири, але йому було відмовлено через неподання правовстановлюючих документів на майно та неподання документів про перебування у шлюбі з померлою [PERSON] на момент її смерті. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили задовольнити позов у повному обсязі, з підстав зазначених у позовній заяві. Представник відповідача та відповідач в судовому засіданні проти позову заперечували, посилаючись на наступне. 14.08.2007 року [PERSON], на той час дружина позивача [PERSON], уклала договір «Про дольову участь у інвестуванні будівництва житлового будинку № 46 в мікрорайоні 6 житлового масиву «Південний». Відповідно до цього договору [PERSON] повинна була інвестувати кошти у розмірі 228 800 грн. на побудову двохкімнатної квартири [ADDRESS]. Додатковою угодою вартість квартири була уточнена до суми 225 500 грн., яку було необхідно внести до 14.08.2007 року. Працюючи в АТ «Ощадбанк» [PERSON] отримала кредит з відстрочкою платежу у сумі 225\~202 грн. 45 коп. на оплату вартості спірної квартири. Для подальшого погашення кредиту [PERSON] прийняла рішення реалізувати власну квартиру № 37, яка знаходиться в будинку № 73 по вул. 40 років Радянської України в м. Запоріжжі, шляхом продажу її [PERSON] за ціною 270 150 грн. Відповідач та її представник посилаються на те, що всі отримані від продажу належної їй на праві власності кошти [PERSON] перерахувала в банк і повністю погасила іпотечний кредит відповідно до квитанції № 761798001 від 11.06.2008 року. Додатково посилаються на те, що позивач ніколи не був зареєстрований у спірній квартирі, після розірвання шлюбу не претендував на частку в ній, не звертався до суду з приводу поділу майна, квартирою не цікавився, після того як шлюб між позивачем та [PERSON] розпався, [PERSON] пішов з сімї, а в спірній квартирі залишалися мешкати [PERSON] та [PERSON] До того ж представником відповідача була подана заява про застування строків позовної давності, в якій вона посилалася на п. 2 ст. 72 СК України відповідно до якого до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Дивлячись на те, що шлюб між позивачем та [PERSON] було розірвано 13.03.2012 року, а з позовом [PERSON] звернувся 20.07.2016 року, на думку представника відповідача, сплив термін позовної давності, тому в задоволені позовних вимог слід відмовити. Представник третьої особи орган опіки та піклування районної адміністрації ЗМР по Дніпровському району у судове засідання не зявився, будучи своєчасно та належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. У судовому засіданні 07.12.2016 року представник просила суд прийняти рішення з урахуванням інтересів дитини. Представник третьої особи Служба (управління) у справах дітей ЗМР у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно та належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі, просить суд прийняти рішення з урахуванням інтересів дитини, пояснень сторін та наданих документів. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, взявши до уваги доводи сторін та їх представників, вислухавши думку представника третьої особи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 12.09.2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. Від шлюбу вони мають спільну дочку [PERSON], [INFO]. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 01.03.2012 року, яке набрало законної сили 13.03.2012 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. 18.11.2012 року [PERSON] померла. Відповідач по справі [PERSON] є матірю [PERSON] та бабусею [PERSON] відповідно. Зазначені дані не заперечуються сторонами та встановлені рішенням апеляційного суду Запорізької області від 15 квітня 2014 року у цивільній справі за позовом [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої [PERSON]С до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом, тому не підлягають доказуванню відповідно до ст. 61 ЦПК України. Додатково рішенням апеляційного суду Запорізької області від 15.04.2014 року у цивільній справі у вищевказаній справі, встановлено що: 14.08.2007 року [PERSON] уклала договір № 543 «Про дольову участь у інвестуванні будівництва житлового будинку № 46 в мікрорайоні 6 житлового масиву «Південний», відповідно до якого вона інвестувала кошти у розмірі 228 800 грн. на побудову двохкімнатної квартири [ADDRESS]. Згідно з додатковою угодою до вищевказаного договору, вартість квартири була уточнена до суми 225 500 грн., яку необхідно було внести до 14.08.2007 року. [PERSON] працювала у ВАТ «Державний ощадний банк України» і домовилася про отримання кредиту з відстрочкою платежу в сумі 225\~202 грн. 45 коп. на оплату вартості квартири [ADDRESS]. 16.08.2007 року [PERSON] уклала іпотечний кредит № 2247. Згідно з додатковим договором про іпотечний кредит від 12.11.2007 року [PERSON] була зобов'язана почати здійснювати погашення кредиту з травня 2008 року. [PERSON] звернулася до [PERSON] з проханням дозволити їй приватизувати квартиру № 37, яка знаходиться в будинку № 73 по вул. 40років Радянської України в м. Запоріжжі на себе і 20.04.2005 року вона отримала свідоцтво про право власності на це житло № 495, яке продала за договором купівлі-продажу 11.06.2008 року [PERSON] за 270 175 грн. Відповідно до квитанції № 761798001 від 11.06.2008 року, всі отримані від договору купівлі-продажу кошти [PERSON] перерахувала банку і повністю сплатила борг за іпотечним кредитом. Також апеляційний суд Запорізької області прийшов до висновку, що спадщина, після смерті [PERSON] відкрилася лише на 1/2 частку спірної квартири як спадкового майна, інша 1/2 частині цієї квартири є власністю іншого із подружжя, [PERSON], який після розірвання шлюбу до кола спадкоємців не відноситься. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.\~ Також в матеріалах справи яка розглядається відсутні свідчення того, що за життя остання оспорювала право позивача на 1/2 частку спірної квартири. Тому посилання представника відповідача [PERSON] на те, що спірна квартира не була обєктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] не знаходять свого підтвердження, оскільки даним обставинам судом дана належна правова оцінка, з посиланням на норми ст. ст.\~60,\~61,\~65,\~68 СК України\~про те, що спірна квартира була обєктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] і [PERSON], бо вищевказані договори укладалися [PERSON] у період шлюбу з [PERSON] за його згодою та в інтересах їх сім"ї, а також про те, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. При цьому реєстрація права власності на спірну квартиру та отримання на неї свідоцтва про право власності на імя [PERSON] було здійснено відповідно 19.03.2008 року та 27.12.2007 року, тобто раніше сплати [PERSON] грошових коштів на погашення кредиту у розмірі 227\~725 грн. 51 коп. по квитанції від 11.06.2008 року. Матеріалами справи встановлено, що представник відповідача подав до суду заяву про застосування строків, на думку суду вона не підлягає задоволенню, дивлячись на наступне. Матеріалами справи встановлено, що 20.05.2015 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] винесено постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії видачі свідоцтва про право власності на ? квартири [ADDRESS]. Відповідно до п. п. 228, 230 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами поділ та зміна розміру частки у спадщині проводиться за згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, до видачі свідоцтв про право на спадщину. У разі недосягнення згоди поділ відповідно до часток, належних кожному із спадкоємців та зміна розміру часток здійснюється у судовому порядку за судовим рішенням. Відповідно до тексту зазначеної постанови причиною відмови є неподання правовстановлюючих документів та неподання документів про перебування у шлюбі з померлою [PERSON] Дана обставина підтверджується постановою про відмову у вчинені нотаріальних дій. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав може бути визнання права. Відповідно до розяснень, що містяться в п. 37 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику про захист права власності та інших речових прав», виходячи зі змісту ст. ст. 15, 392 ЦК України, потреба у такому способі захисту права власності як визнання права власності позивачем виникає тоді, коли наявність субєктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Оскільки позови про визнання права власності, що предявлені на підставі ст. 392 ЦК України, повязані з невизначеністю відносин права власності позивача щодо свого майна, то на ці позови не поширюються правила про позовну давність. Дивлячись на те, що на позов який розглядається не поширюється правила про позовну давність суд відмовляє у задоволені заяви про застосування строків позовної давності. Відповідно до вимог ст. 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності; вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з ч. 1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі викладеного,

Outcome: approved