Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-27 00:00:00

08 листопада 2017 року [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Львова з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Орган опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про надання дозволу на неодноразові тимчасові виїзди за кордон малолітньої дитини без згоди та супроводу батька В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем [PERSON] з 09.08.2003 року, зареєстрованим Макіївським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Донецького обласного управління юстиції, про що зроблено актовий запис № 849. 02 березня 2012 року рішенням Центрально-Міського районного суду м. Макіївки Донецької області їхній шлюб розірвано. Від даного шлюбу у неї з відповідачем народилася донька - [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу донька постійно проживала разом з позивачкою до серпня 2015 року у [ADDRESS] та перебувала на її утриманні. У серпні 2015 року, у зв'язку з війною та бойовими діями, які охопили схід України, та у зв'язку з тимчасовою окупацією території м. Макіївки Донецької області, позивачка вимушена була виїхати разом зі своєю малолітньою донькою з місця постійного проживання, і переїхали жити до м. Львова, де зареєстровані та проживають по сьогоднішній день за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою № 1308001104 від 07.09.2015 року, яка була видана Шевченківським відділом соціального захисту управління соціального захисту Львівської міської ради, яка була продовжена 11.03.2016 року. Станом на сьогоднішній день донька позивачки проживає разом з нею, навчається у середній загальноосвітній школі № 97 м. Львова і повністю перебуває на її утриманні. Позивачка належним чином піклується про здоров'я своєї доньки, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батько дитини - відповідач [PERSON] не виконує своїх батьківських обов'язків, не спілкується з дитиною, участі у житті доньки та її вихованні не приймає, не надає кошти на її утримання. Після вимушеного переїзду позивачки у 2015 році, відповідач залишився на тимчасово окупованій території Донецької області, його місцезнаходження невідоме та вона фактично позбавлена можливості розшукати його та зв'язатись для отримання нотаріально посвідченої згоди на виїзд їхньої дитини в супроводі матері за кордон для відпочинку, лікування (оздоровлення) та проходження медичних оглядів, оскільки на цій території проводяться бойові дії і територія тимчасово окупована російського-терористичними військами, і на цій території відсутні нотаріальні інституції України чи прирівняних до них посадових осіб. [PERSON] має матеріальну та фактичну можливість повезти дитину для проведення необхідних медичних оглядів, на оздоровлення, відпочинок та екскурсії до Республіки Польща, а також на оздоровлення та відпочинок до родичів до Турецької республіки, де зараз проживає її двоюрідна сестра [PERSON] Позивачка стверджує, що тимчасові поїздки будуть здійснюватись виключно для оздоровлення, інтелектуального розвитку, розширення світогляду та відпочинку доньки на короткий термін, без мети постійного проживання за межами України, права батька, встановлені чинним законодавством України, в тому числі на побачення з дитиною, порушуватись не будуть. Доньці позивачки, з проведенням у вересні-жовтні 2017 року відповідних медичних оглядів у Львівських міських лікарнях, поставлено діагноз - множинний остеохондроматоз, плоскостопість, що підтверджується висновком, випискою медичних лікарів. Для проходження закордонних медичних оглядів та з метою оздоровлення доньки за кордоном, а також для її фізичного, духовного та морального розвитку, повноцінного відпочинку, позивачці необхідно тимчасово неодноразово виїжджати разом з донькою за межі України, зокрема до Республіки Польща та Турецької республіки, проте цього фактично зробити не може через неможливість отримати згоду батька дитини - відповідача [PERSON], тому змушена звернутись до суду. Представник позивача - [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, давши пояснення аналогічні тим, що викладені в даній позовній заяві, просив позов задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення, оскільки не з'явився відповідач. Відповідач у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та дату судового засідання через засоби масової інформації. Представник третьої особи - [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Наявних у справі матеріалів про права та обов'язки сторін, достатньо для її розгляду у відсутності відповідача. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка перебувала у шлюбі з відповідачем [PERSON] з 09.08.2003 року, зареєстрованим Макіївським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Донецького обласного управління юстиції, про що зроблено актовий запис № 849. 02 березня 2012 року рішенням Центрально-Міського районного суду м. Макіївки Донецької області їхній шлюб розірвано. Від даного шлюбу у неї з відповідачем народилася донька - [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу донька постійно проживала разом з позивачкою до серпня 2015 року у [ADDRESS] та перебувала на її утриманні. У серпні 2015 року, у зв'язку з війною та бойовими діями, які охопили схід України, та у зв'язку з тимчасовою окупацією території м. Макіївки Донецької області, позивачка вимушена була виїхати разом зі своєю малолітньою донькою з місця постійного проживання, і переїхали жити до м. Львова, де зареєстровані та проживають по сьогоднішній день за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою № 1308001104 від 07.09.2015 року, яка була видана Шевченківським відділом соціального захисту управління соціального захисту Львівської міської ради, яка була продовжена 11.03.2016 року. Станом на сьогоднішній день донька позивачки проживає разом з нею, навчається у середній загальноосвітній школі № 97 м. Львова і повністю перебуває на її утриманні. Позивачка належним чином піклується про здоров'я своєї доньки, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батько дитини - відповідач [PERSON] не виконує своїх батьківських обов'язків, не спілкується з дитиною, участі у житті доньки та її вихованні не приймає, не надає кошти на її утримання. Після вимушеного переїзду позивачки у 2015 році, відповідач залишився на тимчасово окупованій території Донецької області, його місцезнаходження невідоме та вона фактично позбавлена можливості розшукати його та зв'язатись для отримання нотаріально посвідченої згоди на виїзд їхньої дитини в супроводі матері за кордон для відпочинку, лікування (оздоровлення) та проходження медичних оглядів, оскільки на цій території проводяться бойові дії і територія тимчасово окупована російського-терористичними військами, і на цій території відсутні нотаріальні інституції України чи прирівняних до них посадових осіб. Позивачка стверджує, що тимчасові поїздки будуть здійснюватись виключно для оздоровлення, інтелектуального розвитку, розширення світогляду та відпочинку доньки на короткий термін, без мети постійного проживання за межами України, права батька, встановлені чинним законодавством України, в тому числі на побачення з дитиною, порушуватись не будуть. Доньці позивачки, з проведенням у вересні-жовтні 2017 року відповідних медичних оглядів у Львівських міських лікарнях, поставлено діагноз - множинний остеохондроматоз, плоскостопість, що підтверджується висновком, випискою медичних лікарів. Для проходження закордонних медичних оглядів та з метою оздоровлення доньки за кордоном, а також для її фізичного, духовного та морального розвитку, повноцінного відпочинку, позивачці необхідно тимчасово неодноразово виїжджати разом з донькою за межі України, зокрема до Республіки Польща та Турецької республіки, проте цього фактично зробити не може через неможливість отримати згоду батька дитини - відповідача [PERSON], тому змушена звернутись до суду. Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлено законом. У відповідності до ч. 2 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. Відповідно до ч. 3 ст. 313 Цивільного кодексу України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноваженими ними. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Статтею 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Ч. 2 та ч. 4 ст. 150 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов'язані поважати дитину. Відповідно до ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст.4 Закону України „Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" встановлено, що оформлення проїзного документа дитини для виїзду за кордон провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків, а за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. При вищезазначених обставинах суд вважає, що враховуючи інтереси малолітньої дитини, позовну заяву слід задовольнити .

Outcome: approved