Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить суд визнати, що умови договору по кредитній картці № [NUMBER] були порушені відповідачем від 01.10.2018 і сума заборгованості складає 9016, 00грн., так як частину боргу було погашено автоматично шляхом списання коштів з власного рахунку (15000-(748*8)), розстрочити вищевказану суму заборгованості по кредитній картці на 30 місяців та відрахувати платежі з єдиного доходу (пенсії) по 20%. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він [PERSON] є інвалідом 2 групи з дитинства. У 2009 році ним в Акціонерному товаристві Комерційному банку «ПриватБанк» була отримана кредитна картка № [NUMBER] . Більше 9 років він користувався нею, завжди своєчасно вносив платежі згідно договору. В 2018 році відповідач самостійно збільшив кредитний ліміт до 15000,00грн. та запропонував йому укласти ще один договір на придбання товарів за договором «Оплата частинами». Відсотки по кредитній картці з лімітом 15000,00 грн. складали - 3,6% в місяць, а відсотки за договором «Оплата частинами» складали - 2,6%. Ним було використано увесь наданий йому кредитний ліміт (15000,00грн.) та придбано холодильник з телефоном за договором «Оплата частинами» (8600,00грн. та 4888,00грн.). Він своєчасно вносив платежі за обома договорами. Так, за холодильник вартістю 8600,00 грн. було внесено 4 платежі на суму 5882,4 грн. За телефоном вартістю 4888,00 грн. було внесено 3 платежі на суму 945,00 грн. У вересні 2018р. він потрапив в ДТП та більше 2 міс. йому було заборонено робити багато рухів у зв`язку з тяжкими травмами. Він фізично не міг вносити платежі. Відповідач тим часом усю суму заборгованості по кредитному договору «Оплата частинами» переніс до суми заборгованості по кредитній картці та нарахував самостійно завищенні відсотки на заборгованість по кредиту - 7,2% на місяць (за договором 3,6%). Відповідач помилково об`єднав 2 суми заборгованості по двом різним договорам в один з більшим відсотком та збільшив відсоткову ставку вдвічі. Порушив усі умови договору, підписаного ним, тим самим не залишив йому жодного шансу на погашення заборгованості. Так як він є інвалідом 2 групи ДЦП - він не може працювати повний день і тільки на легкій праці. На той час і по сьогодні його дохід це пенсія по інвалідності в 1497 грн. З жовтня 2018 року відповідач став самостійно списувати 50% коштів з його відкритого рахунку для отримання пенсії по інвалідності. Сума відрахувань складала - 748 грн. Саме ті 5% від суми відкритого кредитного ліміту. За умовами договору наданій йому кредитної картки: відсотки складають 3,6%, а щомісячний платіж 5%. Останнє списання коштів відбулося 05.06.2019. Усі ці 8 місяців він отримував купу дзвінків та погроз з вимогою погасити неправомірно нарахований борг. На його домашню адресу надсилаються листи з погрозами та залякуваннями відібрати в нього все майно до погроз його ув`язнити. Вищевикладені обставини стали підставою звернення з даним позовом до суду. 23.07.2019 від представника відповідача до суду надійшов відзив на позов, в якому зазначено, що 21.02.2011 позивач з банком уклав письмовий договір, який має всі ознаки договору приєднання, порядок укладення якого врегульований ст. 634 ЦК України. Оскільки на сьогоднішній день позивач не звертався до Банку з повідомленням про незгоду з внесеними змінами та не ініціював розірвання договору, внесені зміни вважаються прийнятими. Заборгованість позивачу нарахована вірно, оскільки ним не враховано підвищення відсоткової ставки за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості вдвічі. Наведеним повністю спростовуються доводи позивача про порушення умов договору по кредитній картці № [NUMBER] та розстрочення суми заборгованості за рішенням суду суперечить умовам кредитного договору. Позивач може звернутись щодо відстрочки виконання рішення суду, коли на користь банку буде стягнуто заборгованість за кредитним договором. На підставі викладеного просили відмовити [PERSON] у задоволенні його позову про порушення умов кредитного договору. 23.07.2019 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій останній просив суд відхилити відзив на позов та задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі з посиланням на те, що про внесені зміни до умов та правил надання банківських послуг та тарифів він повідомлений не був, а тому не міг об`єктивно розрахувати усі ризики від використання наданого йому кредиту. Відповідач самостійно порушив ЗУ «Про захист прав споживачів», списував його особисті кошти з рахунку, відкритого в даному банку. Кошти на даний відкритий рахунок надходили йому у вигляді «Соціальної допомоги», які надає йому держава для придбання життєво необхідних речей, так як він є інвалідом 2 групи та має обмежену працездатність. З жодним договором за послуги «Оплата частинами» він не був ознайомлений та не підписував їх. 11.11.2019 від позивача до суду надійшли письмові пояснення по справі, в яких останній зазначає, що умови кредитного договору від 21.02.2011 ним було порушено лише один раз 26.11.2018, а саме ним було внесено оплату меншу за розмір мінімального платежу (згідно договору щомісячний платіж 5% від суми заборгованості). Санкції, передбачені кредитним договором - до 100 грн. пені, але не менше 50 грн. Далі відповідач почав нараховувати неправомірні відсотки, про які він не був попереджений. Сума заборгованості за кредитним договором станом на 01.09.2018 - 14999,95 грн., що збігається з розрахунком відповідача. З 31.12.2018 по 08.06.2019 ним було виплачено відповідачу 4509,70 грн у вигляді списання коштів з картки, на яку йому приходила пенсія. Але, враховуючи, що відповідач з вересня 2018 року порушив умови договору - заборгованість по послузі «оплата частинами», яка є без нарахування будь-яких відсотків, додав до кредитного ліміту, не попередивши його про це і нарахував 7,2% на суму двох договорів. На підставі викладеного позивач просив суд визнати, що договір від 21.02.2011 був порушений відповідачем з вересня 2018 року, визнати, що заборгованість перед банком є та, яка була на момент порушення договору (14999,95грн.) та усі подальші платежі рахувати як погашення тіла кредиту, залишок заборгованості - 9114,95грн. призначити до погашення та дозволити відстрочку виконання рішення суду на 36 місяців. У судове засідання сторони не з`явилися. Відповідно до вимог ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому у цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено наступне. 21.02.2011 між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації. У заяві відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правила користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між ним та Банком договір. Між АТ КБ "Приватбанк» та [PERSON] був підписаний кредитний договір № б/н, за яким було надано кредитну картку № [NUMBER] . Умови кредитного договору від 21.02.2011 позивачем було порушено лише один раз 26.11.2018, а саме ним було внесено оплату меншу за розмір мінімального платежу (згідно договору щомісячний платіж 5% від суми заборгованості). Санкції за несвоєчасність виконання зобов`язання передбачені кредитним договором - до 100 грн. пені, але не менше 50 грн. Станом на 01.09.2018 заборгованість позивача перед відповідачем за кредитним договором б/н від 21.02.2011 складає 14999,95грн., що підтверджується розрахунками заборгованості наданими сторонами. Під час укладення кредитного договору діяла процентна ставка по кредиту в розмірі 1,7% в місяць або 20,40% на рік. Далі процентна ставка була змінена відповідачем, що підтверджується наказами банку. З 01.04.2014 Банком були внесені зміни до Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів в частині розрахунку відсотків, які затвердженні Наказом №СП-2014-6635230 від 02.04.2014, згідно якого у разі виникнення прострочених зобов`язань відсотки нараховуються у подвійному розмірі на всю суму заборгованості. У відповідності до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 12. 09.2012 р. № 6-57ц12, боржник вважається належним чином повідомлений про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, коли банком не лише відправлено на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й доведено факт його вручення адресатові під розписку. Представник відповідача у відзиві на позов посилається на те, що позивачу було направлено повідомлення про підвищення процентної ставки, проте доказів на підтвердження таких даних ним не надано. Факт того, що позивач після підвищення процентної ставки активно користувався карткою, в тому числі неодноразово здійснював погашення заборгованості не є підтвердженням прийняття позивачем діючих умов кредитного договору. Як передбачено ч.ч.1,2 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. З аналізу положень ст.ст.526, 530 ЦК України слідує, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору... та у визначений у ньому строк. За змістом ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ч.3 ст.653 ЦК України в разі зміни договору зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Як визначено ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом. Як передбачено ч.ч.1,4 ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника,... про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. Кредтитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Таким чином, збільшивши розмір процентної ставки за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості вдвічі в односторонньому порядку без належного повідомлення про це позивача, Банк, тим самим, порушив умови кредитного договору та норми чинного законодавства. Також суд не погоджується з твердженням відповідача про те, що порядок укладення між позивачем та відповідачем письмового договору, який має всі ознаки договору приєднання, врегульований ст. 634 ЦК України. В даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК Україниза змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надані відповідачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Такий правовий висновок зроблений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17-ц, який є обов`язковим для врахування. Враховуючи, що у даній справі позивачем не визнаються умови кредитного договору, на які посилається банк, а також нарахування банком неправомірних відсотків, і надані банком Витяг з Умов і правил та Тарифи, розміщені на сайті банку, не містять підпису позичальника, тому їх не можна розцінювати як частину укладеного між сторонами кредитного договору, шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України. Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Аналізуючи Умови та правила надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк» на предмет їх відповідності вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року (справа № 342/180/17-ц) зробила правовий висновок, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Беручи до уваги зміст кредитного договору у даній справі, а також обсяг і зміст наданих банком Умов і правил, суд вважає, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. З цих підстав, суд відхиляє доводи банку про те, що ним були надані докази ознайомлення відповідача з Умовами і правилами надання банківських послуг та ще й саме у наданій суду редакції, оскільки матеріали справи таких доказів не містять, а рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях. Проте, суд враховує, що сума заборгованості за кредитним договором станом на 01.09.2018 складає 14999,95 грн. З 31.12.2018 по 08.06.2019 позивачем було виплачено відповідачу 4509,70 грн у вигляді списання коштів з картки позивача. Суд вважає, що в частині відстрочення виконання судового рішення позивачу слід відмовити, оскільки позивач може звернутись щодо відстрочки виконання рішення суду, коли на користь банку буде стягнуто заборгованість за кредитним договором. Аналізуючи зібрані по справі докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову та вважає за необхідним визнати, що договір від 21.02.2011 був порушений відповідачем з 01.09.2018, визнати, що заборгованість перед банком є та, яка була на момент порушення договору - 14999,95 грн., та усі подальші платежі рахувати як погашення тіла кредиту, залишок заборгованості - 9114,95грн. призначити до погашення. Крім цього, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 768,40грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial