Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Харківського національного університету внутрішніх справ, 3-я особа УМВС України в Полтавській області про припинення правовідносин за договором "Про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України, в якому просить визнати зобов'язання, що виникло з договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України від 05.09.2007 року, укладеного між ним та Харківським національним університетом внутрішніх справ таким, що припинило свою дію з 14.12.2012, з моменту його звільнення з Карлівського РВ УМВС України в Полтавській області. Позивач до судового засідання не з'явився , надав до суду заяву в якій просив слухати справу без його участі, зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Представник відповідача до судового засідання не з'явився, надавши заяву про розгляд справи за відсутності представника відповідача, зазначивши що проти позову заперечує. Дослідивши надані письмові матеріали справи , оцінивши зібрані докази, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. До такого висновку суд прийшов виходячи з наступного. 05.09.2007 р. між ХНУВС та [PERSON] був укладен договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України за державним замовленням та їх працевлаштування. 18.05.2011 року [PERSON] був відкомандирований для подальшого проходження служби до УМВС України в Полтавській області до Карлівського РВ УМВС з призначенням на посаду оперуповноваженого по боротьбі з незаконним обігом наркотиків. Ні даній посаді [PERSON] пропрацював півтора роки, до 14.12.2012 року. 17.09.2012 [PERSON] був написан рапорт про звільнення в якому зазначено як причину звільнення п. 64 «ж» положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів УВС України, а саме що його не влаштовує робочий графік , розмір заробітної плети та те що він має матір інваліда другої групи та малолітнього брата інваліда першої групи які потребують його допомоги. З цього приводу позивач надав довідку Полтавського обласного клінічного онкодиспансеру від 04 липня 2014 року № 10649 про те, що його мати [PERSON] знаходиться на диспансерному обліку та витяг з акту огляду у МСЕК від 27.12.10 № 826 про встановлення інвалідності. Положенням ч. З ст. 53 згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 04.03.2004 № 5-рп/2004 надане офіційне тлумачення, відповідно до якого безоплатність вищої освіти означає, що громадянин має право здобути її відповідно до стандартів вищої освіти без внесення плати в державних і комунальних навчальних закладах на конкурсній основі (ч. 4 ст. 53 Конституції України) в межах обсягу підготовки фахівців для загальносуспільних потреб (державного замовлення). Відповідно до умов договору, укладеного між Харківським національним університетом внутрішніх справ, УМВС України в Полтавській області та [PERSON] 05.09.2007 відповідачу було забезпечено право на безоплатну вищу освіту, яке було реалізовано ним у повному обсязі. Поряд із цим, держава покладає на випускників вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів і направляються на роботу, обов'язок відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 2 ст. 52 Закону України «Про освіту»). Частиною 2 статті 56 Закону України «Про вищу освіту» передбачено, що випускник вищого навчального закладу, який навчався за державним замовленням і якому присвоєно кваліфікацію фахівця з вищою освітою певного освітньо-кваліфікаційного рівня, працевлаштовується на підставі направлення на роботу відповідно до угоди, укладеної між замовником, керівником вищого навчального закладу та випускником. Згідно з положеннями Договору замовником на підготовку [PERSON] виступало УМВС України в Полтавській області, куди на виконання вимог чинного законодавства України, відповідно до наказу ХНУВС від 18.06.2011 № 273 о/с і був відкомандирований відповідач після закінчення навчання. Відповідно до п. 2) ч. 1 Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.03.2007 № 313, даний механізм відшкодування витрат застосовується до осіб, навчання яких за державним замовленням у вищих навчальних закладах МВС прирівнюється до проходження військової служби, у разі відмови особи від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання. Згідно з наказом ХНУВС від 18.06.2011 № 273 о/с [PERSON] був відрахований зі складу курсантів та відкомандирований для подальшого проходження служби. Відповідно до витягу з наказу УМВС України в Полтавській області від 14.12.2012 № 419 о/с [PERSON] був звільнений з органів внутрішніх справ України за власним бажанням. Таким чином, після закінчення навчання відповідач не відслужив в ОВС України встановленого чинним законодавством строку, отже зобов'язаний відшкодувати витрати, пов'язані з навчанням. Згідно письмових пояснень по справі представника відповідача на момент вступу [PERSON] до університету спірні правовідносини по відшкодуванню витрат на навчання, регулювались постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.1996 №992 «Про Порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням» та наказом МВС України від 30.08.1999 № 660 «Про затвердження Порядку підготовки фахівців у вищому навчальному закладі МВС України за державним замовленням із числа осіб цивільної молоді, рядового і молодшого начальницького складу органів внутрішніх справ України та їх працевлаштування». Згідно з п. 14 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, та п. 3.5 Порядку підготовки осіб цивільної молоді, рядового і молодшого начальницького складу органів внутрішніх справ України та їх працевлаштування у разі неприбуття молодого фахівця до місця розподілу або відмови без поважної причини стати до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення службової дисципліни чи звільнення за власним бажанням, без поважних причин, протягом трьох років випускник зобов'язаний відшкодувати у встановленому порядку вартість навчання та компенсувати всі витрати. Відповідно до ст.. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання , то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст.. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, зазначених змістом зобов'язання. Виходячи з вищевикладеного суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed