Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-04 00:00:00

ВИМОГИ ПОЗИВАЧА [PERSON] звернувся до Автозаводського районного суду м.Кременчука із позовом, в якому просив: -визнати недостовірною та такою, що порушує немайнові права [PERSON] на повагу до честі та гідності, а також на недоторканість ділової репутації, наступну інформацію, поширену [PERSON] і яка розміщена [INFO] о 19:01 в інтернет-виданні «[INFO]»: o«У меня много лет воровали прибыль, потом украли акции, очернили в СМИ и даже пытались убить» o«На сегодняшний день у меня как у собственника карьера конфликт с людьми, которым я доверил им руководить. Которые, как оказалось, все время воровали у меня прибыль. А в итоге решили украсть и карьер. В данном случае рейдеры - [PERSON] и [PERSON] , так как они, будучи руководителями пользуясь моим доверием как собственника, довели предприятие до банкротства, перекинули активы карьера на свои фирмы, перепродали мои акции своим подставным людям.» o«Никакого увольнения [PERSON] не было, он был отстранен. Две трети голосов, моего и [PERSON] , достаточно было для принятия решения набсовета. И об отстранении на время проведения этих проверок [PERSON] от должности, назначив временно исполняющим обязанности головы правления, повторюсь на время проведения проверки, [PERSON] .. Но [PERSON] с [PERSON] понимали, чем может для них эта проверка закончится и законного пути вернутся к руководству у них не было. Тогда они стряпают документы и назначили [PERSON] головой правления.» o«Во -первых, назначив [PERSON] , они убрали временно исполняющего обязанности головы правления [PERSON] …» o «Во -вторых, назначив поддельными документами [PERSON] и подключив прессу, они раздули, что это якобы сделал я.» o«Вы знаете? По моей информации, на сегодня карьер отгружает порядка тысячи вагонов в месяц. И это, не беря в учёт автотранспорт. Это колоссальные суммы, которые идут в карман [PERSON] и [PERSON] . Я думаю, что их уверенность в безнаказанности основана на вере, что хватит денег заплатить всем. Купить прессу, суды, правоохранительные органы.» o«Подожгли мои машины и мой дом. Это была спланированная акция и, думаю, что, совершая поджег в три часа ночи, прицел был не на имущество, а на людей в доме.» o«Но могу сказать, что личный конфликт у меня только по карьеру.» o«Скажу ещё, что, собирая все это время информацию про карьер, я узнал, что было минимум три эпизода, когда происходил конфликт внутри карьера у некоторых работников с [PERSON] и [PERSON] , а спустя время у этих работников сгорали машины». o«В уставной фонд необходимо внести 9 тыс. 750 грн., а акции я купил за три миллиона долларов США» -Зобов`язати [PERSON] спростувати недостовірну та таку, що порушує майнові права [PERSON] на повагу до честі та гідності, а також недоторканість ділової репутації, інформацію шляхом опублікування на веб-сайті інтернет-видання «[INFO]» спростування інформації, поширеної [PERSON] і яка розміщена [INFO] о 19:01 в інтернет-виданні « [INFO] », а саме: o«У меня много лет воровали прибыль, потом украли акции, очернили в СМИ и даже пытались убить» o«На сегодняшний день у меня как у собственника карьера конфликт с людьми, которым я доверил им руководить. Которые, как оказалось, все время воровали у меня прибыль. А в итоге решили украсть и карьер. В данном случае рейдеры - [PERSON] и [PERSON] , так как они, будучи руководителями пользуясь моим доверием как собственника, довели предприятие до банкротства, перекинули активы карьера на свои фирмы, перепродали мои акции своим подставным людям.» o«Никакого увольнения [PERSON] не было, он был отстранён. Две трети голосов, моего и [PERSON] , достаточно было для принятия решения набсовета. И об отстранении на время проведения этих проверок [PERSON] от должности, назначив временно исполняющим обязанности головы правления, повторюсь на время проведения проверки, [PERSON] .. Но [PERSON] с [PERSON] понимали, чем может для них эта проверка закончится и законного пути вернутся к руководству у них не было. Тогда они стряпают документы и назначили [PERSON] головой правления.» o«Во -первых, назначив [PERSON] , они убрали временно исполняющего обязанности головы правления [PERSON] …» o «Во -вторых, назначив поддельными документами [PERSON] и подключив прессу, они раздули, что это якобы сделал я.» o«Вы знаете? По моей информации, на сегодня карьер отгружает порядка тысячи вагонов в месяц. И это, не беря в учёт автотранспорт. Это колоссальные суммы, которые идут в карман [PERSON] и [PERSON] . Я думаю, что их уверенность в безнаказанности основана на вере, что хватит денег заплатить всем. Купить прессу, суды, правоохранительные органы.» o«Подожгли мои машины и мой дом. Это была спланированная акция и, думаю, что, совершая поджег в три часа ночи, прицел был не на имущество, а на людей в доме.» o«Но могу сказать, что личный конфликт у меня только по карьеру.» o«Скажу ещё, что, собирая все это время информацию про карьер, я узнал, что было минимум три эпизода, когда происходил конфликт внутри карьера у некоторых работников с [PERSON] и [PERSON] , а спустя время у этих работников сгорали машины». o«В уставной фонд необходимо внести 9 тыс. 750 грн., а акции я купил за три миллиона долларов США» ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА Свої вимоги позивач мотивував тим, що 29.10.2010 було проведено загальні збори учасників ПП «РГК», на яких прийнято рішення про створення ПП «РГК». Відповідно до статуту підприємства його учасниками є: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON]. Разом із тим, кошти до статутного фонду підприємства були внесені лише [PERSON] та [PERSON] в сумі 5250 грн. В подальшому [PERSON] та [PERSON] вчинялись незаконні дії щодо зміни керівництва ПП «РГК» та ПрАТ «Рижівський гранітний кар`єр». Вказані дії були скасовані за судовими рішеннями. Однак, [PERSON] надано інтерв`ю інтернет-виданню [INFO], в якому ним оприлюднено недостовірну інформацію щодо позивача. Вважає, що твердження відповідача, викладені в інтерв`ю, є недостовірною інформацією, оскільки не підтверджуються жодними доказами. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позову заперечував. Вказав, що інформація, яка опублікована в інтернет-виданні [INFO] є лише певною оцінкою автора, особа якого не встановлена, а тому є оціночним судженням. Звертав увагу на те, що [PERSON] не є належним відповідачем по справі, оскільки інформація була поширена не ним особисто. На веб-сторінці відсутня можливість самостійно розміщувати будь-яку інформацію, доступ до сайту є вільним лише для перегляду. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ [INFO] о 19:01 на веб-сайті «[INFO]» за посиланням: [INFO], було опубліковано статтю під заголовком: «"[INFO]» Позивач, [PERSON] , є співзасновником та керівником ПП"РГК", що підтверджується копією протоколу №1 загальних зборів учасників та копією статуту(а.с.9-21), а також відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Також позивач є головою правління ПРАТ "РГК"(а.с.63-74, 85-109) НОРМИ ПРАВА Кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації (частина четверта статті 32 Конституції України). Згідно зі статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і частинами другою та третьою статті 34 Конституції України кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб. Згідно із статті 277 Цивільного кодексу України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов`язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Якщо відповідь та спростування у тому ж засобі масової інформації є неможливими у зв`язку з його припиненням, така відповідь та спростування мають бути оприлюднені в іншому засобі масової інформації, за рахунок особи, яка поширила недостовірну інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Відповідно до частин першої та другої статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Пунктом 12, 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснено, що належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві (пункт 2 частини другої статті 119 ЦПК) 1618-15. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Дані про власника веб-сайта можуть бути витребувані відповідно до положень ЦПК 1618-15 в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет. Якщо недостовірна інформація, що порочить гідність, честь чи ділову репутацію, розміщена в мережі Інтернет на інформаційному ресурсі, зареєстрованому в установленому законом порядку як засіб масової інформації, то при розгляді відповідних позовів судам слід керуватися нормами, що регулюють діяльність засобів масової інформації. При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи. Проте судам необхідно враховувати, що повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може визнаватись її поширенням, якщо особа, яка повідомила таку інформацію, вжила достатніх заходів конфіденційності для того, щоб ця інформація не стала доступною третім особам. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК 435-15 негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила. Відповідно до статті 40 Конституції України 254к/96-ВР усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції 254к/96-ВР, а не поширення недостовірної інформації. У випадку звернення особи із заявою до правоохоронних органів судам слід враховувати висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року N 8-рп/2003 v008p710-03 (справа про поширення відомостей). Разом з тим наявність у такому зверненні завідомо неправдивих відомостей, а також у разі встановлення, що для звернення особи до вказаних органів не було жодних підстав і було викликано не наміром виконати свій громадський обов`язок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси, тягне відповідальність, передбачену законодавством України. ОЦІНКА СУДУ Отже, за змістом ст.277 ЦК України з урахуванням позиції Пленуму Верховного Суду України, висловленої в постанові № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» позов про спростування недостовірної інформації підлягає задоволенню за такої сукупності умов: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права. Так, суд відзначає, що з опублікуванням інформації в інтернет виданні з вільними доступом інформація вважається доведеною необмеженому колу осіб. Тобто, факт поширення інформації в даному випадку суд вважає доведеним. Щодо умови про те, що інформація повинна стосуватися певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача. В цій частині суд частково може погодитись із доводами позивача про те, що всі пункти, які він просив визнати недостовірною інформацією, напряму стосуються його, з огляду на те, що вислови «У меня много лет воровали прибыль, потом украли акции, очернили в СМИ и даже пытались убить», «Подожгли мои машины и мой дом. Это была спланированная акция и, думаю, что, совершая поджег в три часа ночи, прицел был не на имущество, а на людей в доме.», «Но могу сказать, что личный конфликт у меня только по карьеру.» та «В уставной фонд необходимо внести 9 тыс. 750 грн., а акции я купил за три миллиона долларов США» не містять інформації про конкретних осіб і форма, в якій викладені вказані речення не дають можливості вказати на конкретну особу. Тобто, на переконання суду, в даному випадку вказана інформація не може бути визнана судом недостовірною за позовом [PERSON] , оскільки не стосується останнього. Щодо іншої інформації, яку позивач просив визнати недостовірною. Так, суд погоджується із тим, що висловлювання [PERSON] про те, що: 1) «На сегодняшний день у меня как у собственника карьера конфликт с людьми, которым я доверил им руководить. Которые, как оказалось, все время воровали у меня прибыль. А в итоге решили украсть и карьер. В данном случае рейдеры - [PERSON] и [PERSON] , так как они, будучи руководителями пользуясь моим доверием как собственника, довели предприятие до банкротства, перекинули активы карьера на свои фирмы, перепродали мои акции своим подставным людям.»; 2) «Никакого увольнения [PERSON] не было, он был отстранен. Две трети голосов, моего и [PERSON] , достаточно было для принятия решения набсовета. И об отстранении на время проведения этих проверок [PERSON] от должности, назначив временно исполняющим обязанности головы правления, повторюсь на время проведения проверки, [PERSON] .. Но [PERSON] с [PERSON] понимали, чем может для них эта проверка закончится и законного пути вернутся к руководству у них не было. Тогда они стряпают документы и назначили [PERSON] головой правления.»; 3) «Во -первых, назначив [PERSON] , они убрали временно исполняющего обязанности головы правления [PERSON] …»; 4) «Во-вторых, назначив поддельными документами [PERSON] и подключив прессу, они раздули, что это якобы сделал я.»; 5) «Вы знаете? По моей информации, на сегодня карьер отгружает порядка тысячи вагонов в месяц. И это, не беря в учёт автотранспорт. Это колоссальные суммы, которые идут в карман [PERSON] и [PERSON] . Я думаю, что их уверенность в безнаказанности основана на вере, что хватит денег заплатить всем. Купить прессу, суды, правоохранительные органы.»; 6) «Скажу ещё, что, собирая все это время информацию про карьер, я узнал, что было минимум три эпизода, когда происходил конфликт внутри карьера у некоторых работников с [PERSON] и [PERSON] , а спустя время у этих работников сгорали машины», за своїм змістом та формою викладення мають відношення до [PERSON] .. Суд не може погодитись із доводами представника відповідача про те, що неможливо встановити особу, яка повідомила вказану інформацію з огляду на те, що в четвертому абзаці статті зазначено про те, що це є розвернуте інтерв`ю підприємця [PERSON] .. У зв`язку із тим, що судом встановлено що вищенаведені вислови стосуються позивача суд вважає за необхідне надати відповідь на запитання про те чи є вказана інформація недостовірною. В постанові від 25 лютого 2020 року по справі 727/6371/17(провадження 61-46272св18) Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив: «За своїм характером судження є розумовим актом, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, чи критикою та чи є вона такою, що виходить за межі допустимої критики за встановлених судами фактичних обставин справи.» Проаналізувавши наведену вище інформацію на предмет того чи є вона твердженням чи оціночним судженням, суд дійшов висновку про те, що висловлювання [PERSON] про те, що: 1) «На сегодняшний день у меня как у собственника карьера конфликт с людьми, которым я доверил им руководить. Которые, как оказалось, все время воровали у меня прибыль. А в итоге решили украсть и карьер. В данном случае рейдеры - [PERSON] и [PERSON] , так как они, будучи руководителями пользуясь моим доверием как собственника, довели предприятие до банкротства, перекинули активы карьера на свои фирмы, перепродали мои акции своим подставным людям.»; 2) «Никакого увольнения [PERSON] не было, он был отстранен. Две трети голосов, моего и [PERSON] , достаточно было для принятия решения набсовета. И об отстранении на время проведения этих проверок [PERSON] от должности, назначив временно исполняющим обязанности головы правления, повторюсь на время проведения проверки, [PERSON] .. Но [PERSON] с [PERSON] понимали, чем может для них эта проверка закончится и законного пути вернутся к руководству у них не было. Тогда они стряпают документы и назначили [PERSON] головой правления.»; 3) «Во -первых, назначив [PERSON] , они убрали временно исполняющего обязанности головы правления [PERSON] …»; 4) «Во-вторых, назначив поддельными документами [PERSON] и подключив прессу, они раздули, что это якобы сделал я.»; 5) «Вы знаете? По моей информации, на сегодня карьер отгружает порядка тысячи вагонов в месяц. И это, не беря в учёт автотранспорт. Это колоссальные суммы, которые идут в карман [PERSON] и [PERSON] . Я думаю, что их уверенность в безнаказанности основана на вере, что хватит денег заплатить всем. Купить прессу, суды, правоохранительные органы.»; 6) «Скажу ещё, что, собирая все это время информацию про карьер, я узнал, что было минимум три эпизода, когда происходил конфликт внутри карьера у некоторых работников с [PERSON] и [PERSON] , а спустя время у этих работников сгорали машины» є оціночним судженням, оскільки свідчать про ставлення відповідача до подій пов`язаних із господарською та внутрішньою діяльністю відповідної юридичної особи. Крім того, суд приймає до уваги те, що позивачем не було надано суду відомостей про те, що опублікована інформація вплинула на його ділову репутацію. Тобто суд вважає, що позивачем не було також доведено порушення його особистих немайнових прав. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 11 червня 2020 року по справі № 761/7719/18(№ 61-3311св20) зазначив: «У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 лютого 2019 року у справі № 439/1469/15-ц (провадження № 61-5189св18) за позовом [PERSON] до [PERSON], Бродівської районної ради Львівської області про захист честі, гідності та ділової репутації міститься висновок про те, що «відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. У випадку, коли інформація була поширена у засобі масової інформації з посиланням на особу, яка є джерелом цієї інформації, ця особа також є належним відповідачем. Належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві (пункт 2 частини третьої статті 175 ЦПК України). Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Якщо недостовірна інформація, що порочить гідність, честь чи ділову репутацію, розміщена в мережі Інтернет на інформаційному ресурсі, зареєстрованому в установленому законом порядку як засіб масової інформації, то при розгляді відповідних позовів судам слід керуватися нормами, що регулюють діяльність засобів масової інформації». У постанові Великої Палати Верховного Суду від12 листопада 2019 року у справі № 904/4494/18 (провадження № 12-110гс19) за позовом КП «Сансервіс» Криворізької міської ради до ТОВ «Перший міський телеканал. Кривий Ріг», треті особи: [PERSON] та [PERSON], про спростування недостовірної інформації та стягнення компенсації моральної шкоди міститься висновок, що «належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник вебсайту, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Дані про власника веб-сайту можуть бути витребувані відповідно до положень процесуального законодавства в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет.». З огляду на зміст зазначених постанов Верховного Суду, колегія суддів вважає, що правовідносини у цих справах є подібними до справи, що розглядається, враховуючи предмет і підстави позовів, характер спірних правовідносин, а тому застосування правових висновків Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду та Великої Палати Верховного Суду, викладених у цих постановах, до правовідносин у справі, що розглядається, є коректним, і зазначені висновки є релевантними. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження». У разі, якщо питання про залучення усіх належних відповідачів у справі про захист честі та гідності фізичної особи судом першої інстанції не вирішено суд відмовляє у позові з цих підстав. При цьому достовірність поширеної інформації, спростування якої є предметом позову, судом не перевіряється. Аналогічний правовий висновок висловив Верховний Суд у постановах від 30 вересня 2019 року (справа № 742/1159/18) та від 18 грудня 2019 року (справа № 742/286/17). Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.» Судом було встановлено те, що інформація була опублікована в мережі інтернет на сайті [INFO], власником якого є ТОВ «Золота середина», про що зазначено на самому сайті. Позивачем не було залучено до участі у справі ТОВ «Золота середина», що відповідно до правових позицій Верховного Суду є підставою для відмови у задоволенні позову. Відтак, приймаючи до уваги наведені вище факти, суд дійшов висновку про те, що позов [PERSON] до [PERSON] про захист честі та гідності та ділової репутації задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed