Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-01 00:00:00

В вересні 2013 року позивач звернулась з позовом до відповідачів про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином. В позовній заяві вона вказує, що 14 грудня 2011 року близько 17 години 25 хвилин [PERSON], що перебуває у трудових відносинах з ТОВ «Круїз-Авто», керував автобусом марки ПАЗ-4234, державний номер [NUMBER] і при цьому він виконував трудові функції водії маршрутного автобуса. Він проїжджаючи перехрестя вулиць Ж. Революції та Р.Чорного в місті Умань - не врахував дорожню обстановку, не надав позивачу переваги в русі під час переходу нею пішохідного переходу на зелене світло світлофору, не впорався з керуванням та здійснив наїзд на [PERSON] В результаті вказаних дій [PERSON] позивачу були спричинені тілесні ушкодження та завдано матеріальної і моральної шкоди. Автобус марки ПАЗ-4234, державний номер [NUMBER] належить ТОВ «Круїз-Авто» і цивільно-правова відповідальність ТОВ «Круїз-Авто» на той час була застрахована в НАСК «Оранта». Під час провадження досудового слідства у кримінальній справі [PERSON] було визнано потерпілою. Відповідно до вироку Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 28 квітня 2012 року по справі №2318/1715/2012 [PERSON] було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і цивільний позов [PERSON] задоволено було частково. За результатом розгляду апеляційної скарги [PERSON] на вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 28 квітня 2012 року по кримінальній справі №2318/1715/2012 апеляцію потерпілої було задоволено частково, вирок суду скасовано в частині вирішення цивільного позову потерпілої і справу направлено на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства. Позивач в позові вказує, що в результаті вказаного ДТП потерпілій були спричинені тілесні ушкодження у вигляді розриву селезінки, розрив воріт печінки, розрив брижі поперечно - ободкової кишки, внутрішньо - черевної кровотечі, закритого перелому 5 ребра з ліва, закритого перелому обох кісток лівого передпліччя, закритого перелому правого наколінника, які згідно висновку судово - медичної експертизи № 1мд/77 від 23.02.2012 року, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечними для життя. Тому вона була змушена лікуватись, перенесла ряд операцій в ході яких її було видалено селезінку, під час операції лівої ліктьової та променевої кісток, її в ліву руку було встановлено Т-подібну пластину та гвинти, а правий надколінник шляхом остеосинтезу було зшито двома дротяними швами по «Веберу» Також в послідуючому її було зроблено операцію по видаленю вказаних металевих фіксаторів. В результаті отриманих травм позивач втратила працездатність в відповідно до рішення МСЕК від 10.04.2012 року [PERSON] було встановлено третю групу інвалідності. Позивач зазначає, що в результаті неправомірних дій [PERSON] вона залишилась інвалідом до кінці життя ( було видалено кровотворний орган - селезінку) у зв»язку з відсутністю селезінки страждають вся інші органи, також травмована її зовнішність і покалічені кінцівки. З урахуванням викладеного вона часто хворіє і змушена лікуватись стаціонарно і амбулаторно. Позивач [PERSON] в позовній заяві вказує, що в наслідок ДТП її була завдана матеріальна шкода, на загалну суму 48 350, 87 грн. : · за лікування ( в лікарнях і санаторіях), що підтверджується товарними чеками - 36 858, 16 грн; · в момент ДТП на ній був одяг і при ній була сумка, які внаслідок наїзду виявились повністю зіпсованими : одяг ( пальто, плаття, чоботи, кофта, колготки та шапка) вартістю на загальну суму 7 000 грн,; мобільний телефон, вартістю 2 000 грн. сумка , вартістю 260 грн. Всього на загальну суму 9 260 грн. ; · послуги адвоката - 2 000 грн; · додаткові витрати - це проїзд в апеляцію та на перекомісію - 232, 71 грн.; Також у зв'язку з тим, що позивач неодноразово в результаті тривалого лікування перебувала в лікувальних закладах, вона витратила частину доходу від заробітної плати, що підтверджується листками непрацездатності . Втрата доходу від заробітної плати, на думку позивача складає 2 727, 59 грн. Позивач [PERSON] в позовній заяві також зазначає, що поряд з матеріальною шкодою її було завдано також моральних збитків, які виразились в ушкодженні здоров'я, довгого періоду лікування, в стражданнях внаслідок сильного болю та втрати органу, додаткових затратах часу, енергії та додаткових коштів з метою відновити здоров'я, яке не можна відновити повністю, оскільки її встановлено 3 групу інвалідності. Моральну шкоду позивач [PERSON]. оцінила в 200 000 тисяч гривень. Беручи до уваги викладене позивач просить суд прийняти рішення, яким стягнути на її користь: з Національної акціонерної страхової компанії «Оранта» у відшкодування матеріальної шкоди кошти в сумі - 50 825, 04 гривень; з ТОВ «Круїз-Авто» у відшкодування матеріальної та моральної шкоди кошти в сумі - 200 253, 42 гривень; стягнути з ТОВ «Круїз-Авто» на користь позивача щомісячне стягнення у розмірі 10% мінімальної заробітної плати. 07 жовтня 2013 року в судовому засіданні представником позивача було надано суду письмове клопотання за підписом позивача в якому збільшено позовні вимоги, які в кінцевому результаті викладені наступним чином: з Національної акціонерної страхової компанії «Оранта» у відшкодування матеріальної шкоди кошти в сумі -51 996, 89 гривень ( з них 9 260, грн.- вартість речей, 36 404,20 грн. - вартість лікування, 3 605,10 грн. - вартість санаторно-курортного лікування, 2 727, 59 грн - втрата заробітної плати), а у відшкодування моральної шкоди - 2 136, 84 гривень; з ТОВ «Круїз-Авто» у відшкодування матеріальної шкоди кошти в сумі 2 232, 71 гривень та у відшкодування моральної шкоди кошти в сумі - 197 836, 16 гривень; стягнути з ТОВ «Круїз-Авто» на користь позивача щомісячне стягнення у розмірі 10% мінімальної заробітної плати У судове засідання позивач [PERSON] не з»явилась, будучи належним чином повідомлена про дату, місце і час проведення судового засідання. Завчасно 08.10.2013 року вона до суду надала письмову заяву в якій просить суд, у зв»язку з важким станом здоров»я, проводити розгляд справи у її відсутність. Представник позивача по дорученню у судовому засіданні позов підтримав, посилаючись на викладені в ньому обставини і просив суд задоволити позов в повному обсязі. Він пояснив, що [PERSON] потребує тривалого лікування і тому сума витрат на проведення лікування постійно збільшується. Що стосується суми 16 000 грн., про добровільне надання яких потерпілій [PERSON] йдеться в ухвалі апеляційного суду Черкаської області і про надання яких вказувала сама потерпіла в тексті позовної заяви, яка приєднана до матеріалів кримінальної справи, - то представник позивача в судовому засіданні спочатку загалі категорично заперечував факт надання будь-яких коштів потерпілій, а в послідуючому, визнавши факт надання коштів, хоча в меншій сумі ніж 16 000 грн. ( точної суми не назвав), вказував що ці кошти не враховувались при поданні позову, оскільки вони були використані не на лікування безпосередньо, а на « … заходи, які не передбачені офіційно і по яким чеки не надавались …». При цьому представник позивача наполягав на тому, що якщо ці кошти надавались для лікування, то вони офіційно повинні були перераховуватись на рахунок Уманської міської лікарні в якій перебувала на лікуванні [PERSON] Також представник позивача вказував, що сума матеріальної шкоди спричиненої злочином, яка пов»язана з пошкодженням речей потерпілої, збільшилась з 6 700 грн. до 9 260 грн, оскільки він при визначенні суми врахував інфляцію ( при цьому механізм проведення обрахунку пояснити не зміг). З приводу моральної шкоди представник позивача в судовому засіданні пояснив, що загальну суму шкоди визначила сама потерпіла, а він, використовуючи методики, провів розрахунок по окремих категоріях. Представник відповідача - Національної акціонерної страхової компанії «Оранта»,будучи належним чином повідомлена про місце, дату і час проведення судового засідання, в судове засідання не з»явилась. Через канцелярію суду нею було подано клопотання в якому вказано, що відповідач просить розгляд справи проводити у відсутність представника відповідача. Також в листі вказано, що позов вони визнають частково. В судовому засіданні 25.02.2014 року представник відповідача - Національної акціонерної страхової компанії «Оранта» пояснила, що позов вони визнають частково і станом на 25.02.2014 року офіційно рішення про виплату коштів потерпілій в ДТП [PERSON] не приймались. Представник позивача підтвердила, що в Національної акціонерної страхової компанії «Оранта» була застрахована цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу - ТОВ «Круїз- Авто». Всі встановлені чинним законодавством процедури подання документів в даному випадку були дотримані, але кошти потерпілій будуть виплачені по рішенню суду у зв»язку із зверненням до суду з відповідним позовом. Що стосується позовних вимог позивача [PERSON], то представник позивача пояснила, що вони не визнають позов в частині відшкодування шкоди завданої внаслідок пошкодження речей, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердженнях відповідних обставин. Позов в частині відшкодування матеріальної шкоди пов»язаної з проведенням лікування вони визнають частково із врахуванням тих 16 000 грн. , які були уже добровільно надані позивачу на лікування ( 36 404,20 + 123, 80 - 16 000). В іншій частині позов вони визнають повністю ( санаторно -курортне лікування, втрата заробітної плати та відшкодування моральної шкоди). В послідуючому 04.03.2014 року представником відповідача на адресу суду було надано лист в якому вказано, що позов в частині відшкодування шкоди завданої внаслідок пошкодження речей на суму 9 260 грн. - вони не визнають, оскільки позивачем не надано квитанцій по вказаним речам; позов в частині відшкодування витрат на лікування вони визнають частково на суму 20 018 грн., з яких 16 000 грн. позивачка вже отримала на лікування і сама визнала цей факт та 510 грн. - суми сплати благодійних внесків, які страхова компанія не відшкодовує; позов в частині відшкодування вартості витрат на санаторно-курортне лікування в сумі 3 605, 10 грн. - визнають;, позов в частині відшкодування втрат заробітної плати в сумі - 2 727, 59 грн. - визнають; позов в частині відшкодування моральної шкоди в сумі - 2 136, 84 грн. - визнають. В листі вказано, що всього відповідач визнає позов в загальній сумі : страхове відшкодування - 26 350, 69 грн. , моральна шкода - 2 136, 89 грн. Представник відповідача - ТОВ «Круїз-Авто» в судовому засіданні вказав, що позовні вимоги позивача [PERSON] вони визнають частково. ТОВ «Круїз-Авто» згідне із необхідністю відшкодування позивачу матеріальних витрат в сумі 2 232, 71 гривень ( оскільки вказані витрати документально підтверджені позивачем). Що стосується відшкодування моральної шкоди, то представник відповідача вказав, що позов у цій частині вони визнають частково і згідні на відшкодування потерпілій [PERSON] моральної шкоди у сумі 20 000 грн. При цьому представник відповідача вказував, що в добровільному порядку у відшкодування шкоди [PERSON] після ДТП уже надавались грошові кошти і в ухвалі апеляційного суду зверталась увага на необхідність встановлення судом під час розгляду справи, суми коштів, що були сплачені потерпілій добровільно і чи ця сума врахована позивачем.. Позов в частині стягнення з ТОВ «Круїз-Авто» на користь позивача щомісячного стягнення у розмірі 10% мінімальної заробітної плати, представник відповідача - ТОВ «Круїз-Авто» - не визнав і пояснив, що цивільна правова відповідальність власника транспортного засобу була застрахована і в межах ліміту 100 000 грн. - відповідальність по відшкодування відповідних витрат повинна нести страхова компанія, а власник повинен. відповідно до вимог чинного законодавства України - ст.. 1194 ЦК України, - відшкодувати різницю, що буде перевищувати ліміт. Також представник відповідача вказував, що позивачем до матеріалів позову не надано належних і допустимих доказів з приводу відсотку втрати нею працездатності, а вказано лише про наявність у позивача [PERSON] 3 групи інвалідності. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він зразу після аварії пішов у лікарню для того, щоб по можливості надати допомогу потерпілій [PERSON]. Там в лікарні він познайомився із батьком потерпілої - [PERSON], яка на той час знаходилась в реанімації. Вони з батьком обмінялись номерами телефонів і в послідуючому він передавав кошти на лікування потерпілої батькові, що підтверджується в тому числі і розписками за підписом [PERSON] та іншими документами. Уже коли потерпіла [PERSON] була на лікуванні в Черкасах, то він двічі на рахунок батька перераховував кошти, що підтверджується відповідними квитанціями. При цьому він наполягав на тому, що кошти надавались на лікування потерпілої в той час коли вона перебувала в лікарні. Вислухавши пояснення представника позивача , представників відповідачів та третю особу, дослідивши матеріали справи, розглянувши подані документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до вироку Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 28 квітня 2012 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначено покарання - 3 (три) роки позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами. Відповідно до ст..ст. 75, 76 КК України, [PERSON] звільнено від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 1 року 6 місяців не вчинить нового злочину. Також на засудженого покладено обов'язок не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально - виконавчої інспекції. В тексті вироку дослівно вказано, що « … [PERSON], 14.12.2011 року, близько 17:25 години, керуючи автобусом марки ПАЗ - 4234 д.н.з. [NUMBER] та перетинаючи перехрестя вул. Ж.Революції і Р.Чорного в м. Умань, на пішохідному переході навпроти будинку № 9/8, порушуючи вимоги п. 2.3 - б ( Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну; п. 12.3 (У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об'єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об'їзду перешкоди); п. 18.2( На регульованих пішохідних переходах і перехрестях при сигналі світлофора чи регулювальника, що дозволяє рух транспортним засобам, водій повинен дати дорогу пішоходам, які закінчують перехід проїзної частини відповідного напрямку руху і для яких може бути створена перешкода чи небезпека) - Правил Дорожнього руху України, не врахував дорожню обстановку, не справився з керуванням та допустив наїзд на пішохода - гр. [PERSON], [INFO]. В наслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пішохід [PERSON], отримала тілесні ушкодження у вигляді розриву селезінки, розрив воріт печінки, розрив брижі поперечно - ободкової кишки, внутрішньо - черевної кровотечі, закритого перелому 5 ребра з ліва, закритого перелому обох кісток лівого передпліччя, закритого перелому правого наколінника, які згідно висновку судово - медичної експертизи № 1мд/77 від 23.02.2012 року, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечними для життя. …». За результатом розгляду апеляційної скарги [PERSON] на вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 28 квітня 2012 року апеляційним судом Черкаської області була винесена ухвала 22 січня 2013 року відповідно до якої апеляція потерпілої [PERSON] задоволена частково. При цьому вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 28 квітня 2012 року відносно [PERSON] в частині вирішення цивільного позову потерпілої [PERSON] скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства в іншому складі. В решті вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 28 квітня 2012 року залишений без змін. В тексті ухвали апеляційного суду Черкаської області від 22 січня 2013 року вказано, що судом не було з»ясовано чи врахувала потерпіла при подачі позову кошти в сумі 16 000 грн, про отримання яких вона сама повідомляла. Під час проведення досудового слідства по кримінальній справі № 1701200003 по обвинуваченню [PERSON] в вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, - 21 лютого 2012 року слідчим було винесено постанову про визнання [PERSON] цивільним позивачем по даній кримінальній справі у зв»язку з подачею нею 21.02.2012 року позовної заяви про відшкодування матеріальної ( 67 000 грн.) і моральної (33 000 грн. ) шкоди. Згідно даних свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] автобусу марки ПАЗ - 4234 д.н.з. [NUMBER], 2006 року випуску, - власником відповідного транспортного засобу є підприємство ТОВ «Круїз-Авто». [PERSON] з 09.06.2011 року був прийнятий на роботу в ТОВ «Круїз-Авто» водієм автобуса категорії «Д» . Під час скоєння ДТП [PERSON] керував автобусом ПАЗ - 4234 д.н.з. [NUMBER], 2006 року випуску, і ДТП він скоїв під час виконання ним трудових обов»язків, поскільки працював водієм на підставі трудового договору. Під час проведення досудового слідства по кримінальній справі № 1701200003 по обвинуваченню [PERSON] в вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, - 23 лютого 2012 року слідчим було винесено постанову про визнання ТОВ «Круїз-Авто» цивільним відповідачем по кримінальній справі. Відповідно до даних полісу обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/0710549 ТОВ «Круїз-Авто» в Національній акціонерній страховій компанії «Оранта» ( в Уманському міському відділенні Черкаської обласної дирекції) застрахувало свою цивільно-правову відповідальність , забезпечений транспортний засіб - автобус, д.н.з. [NUMBER]. Строк дії страхового полісу - з 02.12.2011 року по 01.06.2012 року; страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого - сто тисяч гривень, шкода заподіяна майну - п'ятдесят тисяч, розмір франшизи - 510 грн. (а.с. 147.) Представники відповідачів в судовому засіданні повністю підтвердили відповідні обставини. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. В абзаці 1 п. 6 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.2013 року „Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» - зазначено, що особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Крім цього, відповідно до абзацу 3 п. 6 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.2013 року „Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» - не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо не доведе, що шкода була завдана внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. За таких обставин матеріальну шкоду, заподіяну потерпілій [PERSON] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 14.12.2011 року, близько 17:25 години на перехресті вулиць Ж. Революції І Р. Чорного в м. Умань на пішохідному переході навпроти будинку №9/8, відповідно до вимог чинного законодавства України, потрібно стягнути на користь потерпілої з відповідачів із врахуванням наданих доказів з приводу здійснення відповідних витрат. В судовому засіданні достовірно встановлено, із наданих представниками відповідачів документів, що цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу ТОВ «Круїз - Авто» - забезпечений транспортний засіб Тип - Д2 , номерний знак [NUMBER] ( а.с. 147 - поліс № АВ/ 0710549 - строк дії договору з 02.12.2011 року по 01.06.2012 року). Відповідно до ст.. 21 ЗУ «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності. При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільна-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою ( страховим відшкодуванням). Представник відповідача - Національної акціонерної страхової компанії «Оранта» підтвердила факт надання сторонами необхідних документів і те, що відповідна ДТП визнана страховиком страховим випадком, однак вона пояснила, що рішення про виплату коштів не приймалося і потерпілій будь-які кошти не сплачувались у зв»язку із зверненням до суду. Згідно із загальними підставами цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування шкоди, і моральної, і матеріальної підлягають : - наявність такої шкоди; - протиправність діяння її заподіювача; - наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача. В п. 25 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.2013 року „Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» вказано, що страхове відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров»я або смертю потерпілого в дорожньо-транспортній пригоді, а також особам, яким завдано шкоду смертю годувальника, та витрат на поховання, якщо смерть настала внаслідок страхового випадку, здійснюються в порядку, передбаченому параграфом 2 глави 82 ЦК та розділом 111 Закону України від 01.07. 2004 року « Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». При цьому вказано, що страховому відшкодуванню підлягають і додаткові витрати, зумовлені необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду, тощо. Потреба у додаткових витратах встановлюється висновком медико-соціальної експертної комісії. Також у відповідній постанові вказано, що при вирішення спорів про страхове відшкодування у наведених вище випадках суди повинні застосовувати положення Закону України від 23 вересня 1999 року « Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» та враховувати відповідні роз»яснення, надані у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 « Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» ( з відповідними змінами та доповненнями). Відповідно до ст. 1197 ЦК України , розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності. Відповідно до п. 29 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07.02.2003 року « Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров'я особи» , вирішуючи цивільний позов у кримінальній справі про відшкодування матеріальної чи моральної шкоди, заподіяної внаслідок смерті, каліцтва або іншого ушкодження здоров'я потерпілого (витрат на лікування, посилене харчування, протезування, сторонній догляд, поховання тощо), суди повинні керуватися відповідним цивільним законодавством і виходити з роз'яснень із цих питань, які містяться в постановах Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 p. N 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" та від 31 березня 1995 p. N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" з наступними змінами. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.03.1992 року № 6 « Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розмір відшкодування шкоди, пов'язаної з втратою потерпілим заробітку (його частини) у зв'язку з ушкодженням здоров'я, встановлюється виходячи зі ступеня втрати професійної працездатності та середньомісячного заробітку, який потерпілий мав до ушкодження здоров'я. При зміні в період виплати відшкодування шкоди ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, складу сім'ї померлого, підвищенні розміру мінімальної заробітної плати у визначеному законодавством порядку розмір щомісячних страхових виплат і витрат на медичну та соціальну допомогу підлягає відповідному перерахуванню. Перерахування суми втраченого заробітку провадиться також у разі зростання в попередньому календарному році (за даними центрального органу з питань статистики) середньої заробітної плати в галузях національної економіки. Таке перерахування провадиться з 1 березня наступного року, при цьому визначена раніше сума щомісячної виплати зменшенню не підлягає (ст. 29 Закону N 1105-XIV). Індексація суми страхової виплати провадиться відповідно до чинного законодавства. Відповідно до п. 22 вказаної постанови Пленуму Верховного суду України, - в рішенні суд повинен навести точний розрахунок присуджених сум для відшкодування шкоди, зазначені строки їх виплати. Відшкодування шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я складається зі щомісячних платежів (страхових виплат), що виплачуються протягом строку, на який встановлено втрату працездатності, та додаткових витрат, що виплачуються протягом строку, на який визначено потребу в них. З матеріалів кримінальної справи № 2318/1715/2012 ( 1/2318/307/2012) по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та пояснень представників сторін в судовому засіданні вбачається, що позивачка на момент зіткнення ( наїзду) перебувала на пішохідному переході і в результаті ДТП її були спричинені тяжкі тілесні ушкодження, які є небезпечними для життя. З матеріалів цивільної справи вбачається, що [PERSON] після ДТП проходила курс лікування в Уманській міській лікарні ( хірургічне відділення), КЗ «ОЛ-ЦЕМД та МК» Черкаської обласної ради ( ортопедичне відділення), Військовому медичному госпіталі Міністерства оборони, тобто лікувалась у стаціонарі у зв'язку з чим понесла витрати по оплаті за лікування, які підтверджуються відповідними квитанціями на придбання лікарських препаратів ( а.с. 14,15,16,17,19,20,22,25,26,30,32,34,35,38,73,109), які були придбані в період після ДТП, і призначались [PERSON] під час її лікування у відповідних лікувальних закладах. Тому, виходячи з наведеного, суд вважає, що до задоволення підлягає позов в частині стягнення з відповідача - Національної акціонерної страхової компанії «Оранта» матеріальної шкоди на лікування, але в меншій сумі чим зазначено позивачем - позов в цій частині підлягає до часткового задоволення ( при цьому суд вбачає підстави для виключення з суми матеріальної шкоди у зв»зку з лікуванням коштів в сумі 510 грн., які були витрачені позивачем згідно з квитанціями до прибуткових касових ордерів на благодійні внески ( квитанції № 0907, № 0957, № 0811, № 0998, № 1093, № 0552, № 4338). Також суд вбачає підстави для врахування при стягненні з відповідача (зменшення суми відшкодування) матеріальної шкоди на лікування, на суму - 14 750 грн. ( 12 750+ 500+500+1 000 ), які були добровільно надані позивачу на лікування, що підтверджується документально ( а.с. 148-151). При цьому суд не включає до відповідної суми грошових коштів, які були сплачені [PERSON], як «благодійна допомога» в сумі 800 грн. - а.с. 152). Тому з врахуванням викладеного у відшкодування матеріальної шкоди на лікування з відповідача - Національної акціонерної страхової компанії «Оранта» фактично слід стягнути кошти в сумі 21 268 грн. ((36 404, 20 + 123, 80) - (14 750 + 510)). Також підлягає до часткового задоволення позов в частині стягнення з відповідача - Національної акціонерної страхової компанії «Оранта» матеріальної шкоди у зв»язку з проведенням санаторно-курортного лікування [PERSON]. В судовому засіданні із наданих документів встановлено, що позивач двічі проходила санаторно-курортне лікування в м. Хмільник у зв'язку з чим понесла витрати по оплаті за санаторно-курортне лікування та проведення часткової оплати за путівки в загальній сумі 2 984, 80 грн., що підтверджується квитанціями ( а.с. 32, 38, 39). Підлягає до задоволення в повному обсязі позов в частині стягнення з відповідача - Національної акціонерної страхової компанії «Оранта» коштів в сумі 2 727, 59 грн. пов»язаних із втратою позивачем заробітку у зв»язку із перебуванням на лікарняному під час стаціонарного лікування в закладах охорони здоров»я, що підтверджується документально. Судом встановлено, що позивач працевлаштована і працює на посаді старшого касира у підрозділі - відділ касових операцій управління операційної підтримки в АТ «Райффайзен Банк Аваль» (а.с. 41-48) та у зв'язку із перебуванням на стаціонарному лікування вона отримала оплату меншу, ніж її заробітна плата . Тому ця різниця підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача. Беручи до уваги вищевикладене, суд вбачає для часткового задоволення позову в цій частині на загальну суму - 26 980, 39 грн. у відшкодування матеріальної шкоди. Також в позовній заяві позивач просить суд стягнути з відповідача - Національної акціонерної страхової компанії «Оранта» вартість речей потерпілої пошкоджених під час ДТП в сумі 9 260 грн. ( при цьому під час подачі позову при розгляді кримінальної справи вказана матеріальна шкода була оцінена позивачем в сумі 6 700 грн.). Разом з тим, як в позовній заяві так і в поясненнях в суді, посилання представника позивача про те, що потерпілій спричинена вказана матеріальна шкода ( з яких міркувань вона виходила визначаючи розмір шкоди і якими доказами це підтверджується, тощо ) безпідставні, так як у відповідності до ст.. 10 ЦПК України позивач повинна була довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст. 57-59 цього Кодексу, зазначені нею обставини. Однак таких доказів вона не надала. Тому позов в цій частині не підлягає до задоволення. Позов в частині стягнення з відповідача ТОВ «Круїз-Авто» матеріальної шкоди в сумі 2 232, 71 грн. підлягає до задоволення в повному обсязі, оскільки вказані витрати документально підтверджені ( 2 000 грн. витрати на правову допомогу під час провадження у кримінальній справі - а.с. 36 та 232, 71 грн - це витрати потерпілої на проїзд). Позов в цій частині представник відповідача визнав в повному обсязі. Що стосується благодійної допомоги ( «благодійний внесок «) у сумі 75 грн., то в цій частині позов не підлягає до задоволення. Позов в частині стягнення з відповідача ТОВ «Круїз-Авто» щомісячного стягнення коштів на лікування у розмірі 10% від мінімальної заробітної плати не підлягає до задоволення у зв»язку з його необґрунтованістю та виходячи з того, що належних і допустимих доказів на підтвердження відповідних обставин, із врахуванням предмету і підстав позову в цій частині, - позивач та її представник в судовому засіданні - не надали і не ставила питання про їх витребування. Що стосується моральної шкоди, то відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної чи фізичної особи, якщо вона заподіяна ушкодженням здоров'я, внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної немайнової шкоди» - за моральну шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов'язків відповідальність несе організація з якою працівник перебуває в трудових відносинах. За таких обставин моральну шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 14.12.2011 року, близько 17:25 години на перехресті вулиць Ж. Революції і Р. Чорного в м. Умань на пішохідному переході навпроти будинку №9/8, в результаті якої позивач [PERSON] отримала тяжкі тілесні пошкодження середнього ступеню тяжкості тілесні пошкодження, які є небезпечними для життя - повинна відшкодовуватись відповідачами. На підставі викладеного суд вважає, що в результаті неправомірних дій [PERSON] під час скоєння ДТП 14.12.2011 року, близько 17:25 години, який перебував у трудових відносинах на підставі трудового договору з ТОВ «Круїз -Авто» - цивільно -правова відповідальність якого, як власника наземного транспортного засобу була застрахована, позивачці заподіяно моральну шкоду, яка полягає у нервовому потрясінні та тривалих душевних переживаннях, внаслідок чого погіршився стан її здоров'я, порушився нормальний уклад її життя у зв'язку з її хворобою, втратою органу В такому разі суд вважає, що підлягає до стягнення з відповідача - ТОВ «Круїз -Авто» і моральна шкода, проте в меншому розмірі, ніж про це просить позивач. При цьому суд враховує викладені фактичні обставини справи, характер вчинення ДТП, поведінку відповідача після ДТП, який вживав заходи для зменшення шкоди, а також з урахуванням вимог розумності і справедливості. Суд оцінює завдану позивачці моральну шкоду в сумі 30 000 (тридцять тисяч) гривень. Стягненню з відповідача - Національної акціонерної страхової компанії «Оранта» підлягають грошові кошти у відшкодування спричиненої позивачу моральної шкоди в повному обсязі, який заявлений позивачем, - 2 136, 84 грн., який відповідач у цій частині визнав повністю. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат пов'язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення , суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволення яких позивачеві відмовлено. А в частині 3 зазначеної статті вказано, що якщо позивач, на користь якого ухвалено рішення , звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому при винесенні рішення суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів: Національної страхової компанії «Оранта» судовий збір на користь держави в частині вимог майнового характеру в сумі 269, 75 грн., судовий збір на користь держави в частині вимог немайнового характеру в сумі 243,60 грн.; ТОВ «Круїз -Авто» судовий збір на користь держави в частині вимог майнового характеру в сумі 243,60 грн., судовий збір на користь держави в частині вимог немайнового характеру в сумі 300,65 грн. Беручи до уваги відповідні положення Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.2013 року „Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» , Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 « Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» ( з наступними змінами і доповненнями), Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07.02.2003 року « Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров'я особи» ( з наступними змінами і доповненнями), Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної немайнової шкоди" ( з наступними змінами і доповненнями),

Outcome: partial