Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-19 00:00:00

10 листопада 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" про відшкодування моральної. В обґрунтування позовних вимог, позивач вказав, що перебував у трудових відносинах з відповідачем, а саме: з 01 жовтня 1990 року по 04 лютого 1992 року працював підземним гірником очисного забою; з 04 лютого 1992 року по 29 лютого 1992 року електрозварювальником; з 06 жовтня 1996 року по 27 лютого 1997 року учнем підземного прохідника; з 27 лютого 1997 року по 01 вересня 2000 року підземним прохідником на «Октябрська» ВАТ «Кривбасзалізрудком»; з 23 вересня 2002 року по 22 листопада 2005 року підземним прохідником на «Родіна» ВАТ «Кривбасзалізрудком», працював в умовах впливу шкідливого фактору. 08 січня 2009 року ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» йому було встановлено професійні захворювання: «радикулопатія попереково-крижова зліва на фоні остеохондрозу попереково-крижового відділу хребта, зі стійким вираженим больовим синдромом, вираженими статико-динамічними порушеннями, нейродистрофічними проявами у вигляді деформуючого артрозу колінних суглобів зліва ПФС першого-другого ст., справа ПФС першого ст., рецедивуючий перебіг та двобічний плечолопатковий періортроз, деформуючий артроз ліктьових суглобів, ПФС першого ст.». 08 квітня 2009 року висновком МСЕК йому первинно було встановлено 35% втрати професійної працездатності за захворюванням - радикулопотія; 5% втрати професійної працездатності за захворюванням - деформуючий артроз, всього встановлено 40% втрати професійної працездатності та третя група інвалідності. При подальших проходження МСЕК відсоток втрати професійної працездатності не змінювався та з 01 квітня 2014 року встановлено 40% втрати професійної працездатності та третя група інвалідності, безстроково. У зв`язку із ушкодженням здоров`я через професійне захворювання позивачу заподіяна моральна шкода, яка полягає у фізичному болі та стражданнях яких він зазнав та продовжує зазнавати, в зв`язку з професійним захворюванням змінилися його образ та якість життя, розмір моральної шкоди він оцінює в розмірі 120 000,00 грн., яку просить стягнути з відповідача. Ухвалою судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 листопада 2021 року відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Відповідач, який належним чином повідомлений про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, скористався своїм правом та направив до суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд у задоволені позовних вимог позивача відмовити. Позивач, у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження, строк скористався своїм правом та направив до суду відповідь на відзив на позовну заяву. Згідно ст. 279 ЦПК України суд проводить розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом позивач [PERSON] з 01 жовтня 1990 року по 04 лютого 1992 року працював підземним гірником очисного забою; з 04 лютого 1992 року по 29 лютого 1992 року електрозварювальником; з 06 жовтня 1996 року по 27 лютого 1997 року учнем підземного прохідника; з 27 лютого 1997 року по 01 вересня 2000 року підземним прохідником на «Октябрська» ВАТ «Кривбасзалізрудком»; з 23 вересня 2002 року по 22 листопада 2005 року підземним прохідником на «Родіна» ВАТ «Кривбасзалізрудком», правонаступником якого є АТ "Криворізький залізорудний комбінат". 22 листопада 2005 року позивача звільнено на підставі п. 2 ст. 40 КЗоТ України за станом здоров`я, що підтверджується копією трудової книжки [NUMBER] . З АКТу розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання № 9 від 25.02.2009 року вбачається, що 08 січня 2009 року ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» позивачу встановлено професійні захворювання - «радикулопатія попереково-крижова зліва на фоні остеохондрозу попереково-крижового відділу хребта, зі стійким вираженим больовим синдромом, вираженими статико-динамічними порушеннями, нейродистрофічними проявами у вигляді деформуючого артрозу колінних суглобів зліва ПФС першого-другого ст., справа ПФС першого ст., рецедивуючий перебіг та двобічний плечолопатковий періортроз, деформуючий артроз ліктьових суглобів, ПФС першого ст.». Відповідно до п. 17 акту Форми П-4, причиною виникнення професійного захворювання є тривалий стаж роботи (11р.5міс.) в умовах важкої фізичної праці, яка перевищувала граничнодопустиму норму та в умовах несприятливого мікроклімату. Як вбачається з матеріалів справи, 08 квітня 2009 року [PERSON] первинно встановлена стійка втрата працездатності 35% втрати професійної працездатності за захворюванням - радикулопотія; 5% втрати професійної працездатності за захворюванням - деформуючий артроз, всього встановлено 40% втрати професійної працездатності та третя група інвалідності, що підтверджується випискою з АКТа огляду МСЕК ДНА-02 № 032034. При подальших проходження МСЕК відсоток втрати професійної працездатності не змінювався та з 01 квітня 2014 року позивачу встановлено 40% втрати професійної працездатності та третя група інвалідності, безстроково. Відповідно до рекомендацій МСЕК позивач потребує забезпечення лікарськими засобами, виробами медичного призначення, що підтверджується випискою з акту огляду МСЕК серія АБ № 0008995 від 11.03.2014 року. Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Так, відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Оцінюючи позицію представника відповідача щодо відсутності підстав для покладення на підприємство відповідальності за завдану шкоду, оскільки відсутня вина підприємства в її заподіянні, суд вважає такою, що не відповідає вимогам закону, оскільки між сторонами склалися трудові правовідносини, а професійне захворювання отримане позивачем також і під час виконання ним трудових обов`язків, а отже наявні у зв`язку з цим всі підстави, передбачені ст. 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди. Стаття 13 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Отже, відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і винною протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. Право на отримання виплати за моральну шкоду за наявності факту її заподіяння виникає у потерпілого з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Частиною третьою статті 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У відповідності зі ст.ст. 23,1167 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання полягає, зокрема, у фізичному болі, душевних стражданнях, які він поніс у зв`язку з ушкодженням здоров`я та травмуванням внаслідок нещасного випадку. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Судом встановлено, що у зв`язку з отриманням професійного захворювання та встановленням стійкої втрати працездатності у розмірі 40 % та третьої групи інвалідності, позивачу заподіяно моральну шкоду. Внаслідок отриманого професійного захворювання у позивача змінилися умови життя, він змушений постійно проходити лікування, які не дають покращення в стані здоров`я. Крім того, постійно відчуває стійкий біль та обмеження рухів у шийному і поперековому відділах хребта, з іррадіацією у нижні кінцівки, що посилюється при незначному фізичному навантаженні, зміні положення тіла, ході, біль та оніміння в кистях, терпкість рук, стоп, судоми м`язів кінцівок. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України '' Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, суд враховує час роботи позивача на підприємстві відповідача в шкідливих умовах, характер отриманих професійних захворювань, відсоток втрати позивачем професійної працездатності 40 % встановлену третю групу інвалідності, тяжкість вимушених змін його життєвих і виробничих стосунках, і вважає необхідним визначити розмір компенсації в сумі 120 000 гривень 00 копійок, що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. На підставі ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 1200 гривень 00 копійок. На підставі ст. ст. 23, 1167 ЦК України, ст. 237-1 КЗпП України,

Outcome: approved