Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-23 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до Підгородненськї міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позову зазначає, що у 2015 році померла її мати. Позивач, як донька померлої, звернулася до нотаріальної контори з завою про прийняття спадщини. Постановою нотаріуса їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадковий будинок у с. Перемога Дніпровського району Дніпропетровської області. В позасудовому порядку вирішити питання про оформлення прав на спадковий будинок не має можливості, тому позивач звертається до суду за захистом свого порушеного права. Представник позивача - адвокат Міронов В.О. надав суду заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , що померла [INFO] , на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Представник відповідача у судове засідання не з`явився, відповідно до заяви В.о. голови м. Підгородне просить суд слухати справу за відсутності представника Підгородненськї міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області. Відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень Цивільного процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши матеріали справи, матеріали наданої нотаріусом спадкової справи після смерті [PERSON] , що померла [INFO] оцінивши надані сторонами докази та наведені ними доводи, дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Так, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Причиною спору між сторонами стала відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та заповітом після смерті спадкодавця [PERSON] , що померла [INFO] . Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються чинними Цивільним кодексом України. Судом встановлено, що [PERSON] , 1954 року народження являється рідною матір`ю [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] , 1954 року народження, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , яке видано Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції. Після смерті [PERSON] , 1954 року народження відкрилася спадщина на належне їй майно, зокрема на земельну ділянку (кадастровий номер - 1221411000:03:006:0004) площею 0,1180 га та житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] , 1954 року народження заведено спадкову справу №448/2015. Звернувшись до державного нотаріуса Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Шугаєвої Н.С. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті матері, [PERSON] , 1954 року народження, позивачем отримано свідоцтво про право на спадщину за законом, яка складається з земельної ділянки (кадастровий номер - 1221411000:03:006:0004) площею 0,1180 га: у межах згідно з планом, розташованої за адресою: [ADDRESS]), призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), що належить на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ДП Дн № [NUMBER] , виданого Підгородненською міською Радою народних депутатів Дніпропетровського району Дніпропетровської області 22 грудня 1997 року на підставі рішення виконавчого комітету Підгородненської міської Ради народних депутатів від 19.11.1997 року за №260, зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №2416. 17 січня 2019 року Державним нотаріусом Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Шугаєвої Н.С. винесено постанову, згідно якої свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , після гр. [PERSON] , померлої [INFO] , не може бути видане в зв`язку з тим, що згідно п. 4.15 глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» «видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна...». Згідно довідки КП «Бюро технічної інвентаризації» Дніпровської районної ради Дніпропетровської області №449 від 23.05.2017 року житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS]) за спадкодавцем - гр. [PERSON] не зареєстровано. Тобто право власності на вищезазначений житловий будинок у спадкодавця відсутн Відповідно до висновку з технічної інвентаризації за результатами якої встановлено, що на земельній ділянці вищезазначеного домоволодіння відбулося будівництво: *літ. А-1 - житлового будинку (бетон/цегла) загальною площею 52,1 кв.м., житловою площею 24,8 кв.м., літ. Б - сараю (шл.блок) до 05.08.1992 року; *літ. В - вбиральні(дерево), літ. Д - душу (залізо), літ. И, К - навісів, літ. Г - сараю тимч. (залізо), що відповідно до «Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна» затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 № 127, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.07.2001 за № 582/5773 (із змінами і доповненнями) не належить до самочинного будівництва. Станом на 09.11.2016 року домоволодіння по [ADDRESS] складається з літ. А-1 - житлового будинку (бетон/цегла) житловою площею 24,8 кв.м., загальною площею 52,1 кв.м., літ. Б - сараю (шл.блок), літ. В - вбиральні (дерево), літ. Д - душу (залізо), літ. И, К - навісів, літ. Г - сараю тимч. (залізо), №1-5 - споруд, І - мостіння, що підтверджується копією технічного паспорту на садибний житловий будинок, інвентаризаційна справа № 4343. Відсутність у спадкоємця правовстановлюючих документів на будинок обумовлена тим, що житловий будинок (бетон/цегла) загальною площею 52,1 кв.м., житловою площею 24,8 кв.м., літ. Б - сараю (шл.блок) як зазначено у висновку з технічної інвентаризації був забудований в далекому минулому в сільській місцевості до 05 серпня 1992 року та через недбальство спадкодавця подальшого оформлення документів не здійснено. Відповідно до п. 1 ст.30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою. Оскільки спірне майно розташоване на території Підгородненської міської ради Дніпровського району, Дніпропетровської області, тому зазначена позовна заява за підсудністю відноситься до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області. Частиною 1 статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права власності в порядку спадкування за законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України. Згідно ст.ст. 1258, 1261 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово, при цьому у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» №475/97-ВР від 17 липня 1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року (далі -Конвенція), Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції. Згідно ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична-або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов`язаної з його або її правами та обов`язками цивільного характеру (рішення від 21 лютого 1975 року у справі Тол дер проти Сполученого Королівства" (п. 36). На це "право на суд", в якому право на доступ до суду є одним з його аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав цивільного характеру є неправомірним (рішення від 13 жовтня 2009 року у справі "Салонтаджі-Дробняк проти Сербії" (п. 132). В силу статті 41 Конституції України кожен мас право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Враховуючи вище, на думку суду доводи викладені у позовній заяві знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, позовні вимоги законні, обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати залишити за рахунок позивача.

Outcome: approved