Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-29 00:00:00

[PERSON] у лютому 2017р. звернулася в суд із позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, в якому просить визнати за нею та відповідачем право спільної часткової власності на квартиру [ADDRESS] у розмірі по ? частині за кожним; визнати за відповідачем право власності на автомобіль [NUMBER]; стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію вартості ? частини вказаного автомобіля. Свої позовні вимоги позивачка мотивує тим, що з 26.08.1994р. вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу ними було придбано квартиру [ADDRESS] та автомобіль [NUMBER]. Останнім часом відносини між нею і відповідачем погіршилися, вона звернулася в суд із позовом про розірвання шлюбу між ними. Добровільно поділити майно подружжя відповідач відмовляється, що змусило її звернутися з даним позовом до суду. На підставі ст.ст.60, 63, 69,71 СК України просить поділити зазначене майно подружжя. [PERSON] подав зустрічний позов до [PERSON], в якому просить визнати договір купівлі-продажу від 14.05.1996 р, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 2567, удаваним та встановити, що фактично було укладено обмін квартири [ADDRESS] на квартиру [ADDRESS]; визнати квартиру [ADDRESS] особистим майном [PERSON] Свої вимоги мотивує тим, у шлюбі з відповідачем вони перебувають з 26.08.1994 р. Під час шлюбу ними було придбано автомобіль [NUMBER]. Станом на 14.05.1996 р., тобто на момент придбання ним спірної квартири, її власниками були свекруха його сестри - [PERSON] та син сестри - [PERSON] Квартира трикімнатна, загальною площею 52,8 кв.м, приватизована на підставі свідоцтва про право власності, виданого Львівською міською адміністрацією 04.08.1994 р за № 25363 та зареєстрованого у Львівському МБТІ за № 8306. Станом на 14.05.1996 р. чотирьохкімнатна квартира у м.Львові по вул. Сигнівка 5/128 не була приватизована, у ній були зареєстровані: [PERSON] його сестра [PERSON] та її чоловік [PERSON] Відтак вони домовились обмінятися квартирами для того, щоб сімя його сестри поселилася у чотирьохкімнатну квартиру. [PERSON] зробити обмін житла в нотаріальному порядку вони не могли, так як квартира по вул Сигнівка 5/128 була неприватизованою, а тому за порадою нотаріуса ними було укладено договір купівлі-продажу від 14.05.1996 р., із змісту якого видно, що він придбав у власників [PERSON] та [PERSON] квартиру по вул. Садовій 29/117 у м.Львові. У відповідності до умов договору купівлі-продажу, купівля квартири по вул.Садовій 29/117 здійснена ним з метою обміну її на квартиру по вул Сигнівка 5/128 ( що слідує із змісту договору). Таким чином, своє особисте право на користування житлом, а також право на приватизацію цього житла, яким він володів до шлюбу, він обміняв на інше житло. [PERSON], що було здійснено саме обмін квартир, свідчить і видача сімї його сестри ордеру на житлове приміщення за адресою вул.Сигнівка 5/128, де також зазначено, що цей ордер є єдиним документом для вселення в одержане по обміну житлове приміщення і виданий в порядку обміну. Ніяких грошових розрахунків між продавцями та ним, як покупцем, не проводилося. Пізніше квартира по вул.Сигнівка 5/128 була приватизована на чоловіка його сестри та двох їхніх внуків. Вважає, що спірна квартира є його особистим майном. В судовому засіданні [PERSON] та її представник зустрічний позов не визнали, а первісний позов підтримали, покликаючись на мотиви такого та уточнили позовні вимоги, просять в порядку поділу спільного \~майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на ? частину квартиру [ADDRESS] та на ? частину автомобіля [NUMBER]. Зазначили, що сторони зареєстрували шлюб 26.08.1994р і після укладення шлюбу стали проживати у будинку батьків [PERSON] в с. Твіржа Мостиського району Львівської області. В 1996 році [PERSON] придбав у свекрухи своєї сести - [PERSON] та її сина [PERSON] спірну квартиру. Чому саме цю квартиру [PERSON] придбав і за яку ціну [PERSON] не відомо, так як вона на той час доглядала маленьку дитину, проте [PERSON] стверджує, що квартира була придбана за їхні весільні кошти, а також за кошти її батьків в сумі 3000 дол. США., а тому вважають, що спірна квартира є спільним майном подружжя. Просять первісний позов задовольнити, а в зустрічному позові відмовити. [PERSON] та його представник первісний позов визнали частково, а зустрічний позов підтримали, покликаючись на мотиви такого та уточнили позовні вимоги, просять визнати квартиру [ADDRESS] особистим майном [PERSON] Зазначили, що [PERSON] до 14 років проживав з матірю у двохкімнатній квартирі по вул.Патона у м.Львові, а його сестра з сімєю в однокімнатній квартирі по вул.Городоцькій. Після смерті матері сестра [PERSON] [PERSON] свою однокімнатну квартиру та двохкімнатну квартири [PERSON] обміняла на чотирьохкімнатну квартиру по вул.Сигнівка 5/128 у м.Львові. З 14 років і до одруження [PERSON] проживав з сестрою, її чоловіком і сином у цій квартирі, в якій було зроблено ремонт. Після одруження постало питання щодо місця проживання сімї [PERSON] [PERSON] [PERSON] запропонувала своєму брату обміняти відповідну частину його житлової площі у неприватизованій квартирі по вул.Сигнівка 5/128 на квартиру вул.Садовій, 29/117 у м.Львові, що належала на праві власності її свекрусі [PERSON] та її сину [PERSON] За порадою нотаріуса між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу від 14.05.1996 р., за яким [PERSON] придбав у власників [PERSON] та [PERSON] квартиру по вул.Садовій 29/117 у м.Львові, однак цей договір було укладено з метою обміну вищезгаданої квартири на квартиру [ADDRESS]. Жодних коштів [PERSON] за придбання спірної квартири [PERSON] та [PERSON] не давав. Між тим, вони заперечують покликання [PERSON] на те, що квартира була придбана за весільні кошти, а також за кошти її батьків в сумі 3000 дол. США., оскільки батьки [PERSON] коштів в сумі 3000 дол. США на придбання спірної квартири не давали, а весільні кошти становили незначну суму. Визнають, що об"єктом права спільної сумісної власності подружжя є лише автомобіль [NUMBER]. Просять зустрічний позов задовольнити, а первісний позов задовольнити частково. Третя особа приватний нотаріус Львівського міського округу [PERSON] зазначив, що рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 04.04.1996р. № 184 дозволено [PERSON], яка проживає з сім»єю у складі трьох осіб /вона чоловік, брат/ в чотирьохкімнатній квартирі жилою площею 44,9 кв.м. по вул. Сигнівка 5/128 у м.Львові провести обмін частини жилої площі, що припадає на долю брата [PERSON], внаслідок чого на цю частину жилої площі поселиться на правах члена сімї мати чоловіка [PERSON] [PERSON] та син - [PERSON], які проживають в трьохкімнатній власній квартирі житловою площею 34,1 кв.м. по вул.Садовій, 29/117 у м.Львові. На підставі вказаного рішенням ним було посвідчено договір купівлі-продажу від 14.05.1996р., в якому зазначено, що договір укладено з метою обміну квартири по вул.Садовій, 29/117 у м.Львові на квартиру по вул. Сигнівка,5/128 у м.Львові. В 90-х роках саме така склалася у нотаріусів практика щодо обміну неприватизованої квартири на приватизовану квартиру. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, третьої особи, свідків та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що первісний позов слід задовольнити частково, а зустрічний позов задовольнити повністю з наступних підстав. Статтею 11 ЦПК України\~визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно ст. ст.\~10,\~60 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1\~ст. 58 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. При цьому за ч. 2\~ст. 59 ЦПК України\~обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Крім того, у ч. 4\~ст. 60 ЦПК України\~визначено, що доказування (а, отже, і рішення суду) не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України передбачено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його\~\~спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Відповідно до п.п.9,10\~\~\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 16 від 12 червня 1998 року «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України»( яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. При цьому належить виходити з того, що відповідно до статей 22,\~25,\~27-1 КпШС\~спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об'єктом права приватної власності (крім майна, нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу). Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним контрактом) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Якщо котрийсь із подружжя зробив вкладення у придбання спільного майна за рахунок майна, яке належало йому до одруження або було одержане ним під час шлюбу в дар, у порядку спадкування, надбане за кошти, що належали йому до шлюбу, або іншого роздільного майна, то ці вкладення (в тому числі вартість майна до визнання його спільною сумісною власністю на підставі\~ст. 25 КпШС) мають враховуватися при визначенні часток подружжя у спільній сумісній власності (ст. 28 КпШС). Тобто на час виникнення спірних правовідносин\~КпШС України\~презюмується право спільної сумісної власності на майно, нажите подружжям за час шлюбу. Виходячи з цього, надбане за час шлюбу майно вважається спільною сумісною власністю подружжя і тому саме позивач має довести, що спірне майно було придбане ним у шлюбі за кошти, які належали йому особисто. Аналогічні роз'яснення містять і\~п. п. 23, 24 постанови пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 р. N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~вирішуючи спори між подружжям, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4\~ст. 65 СК). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто. Згідно з\~ст. 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до\~ст. 69 Сімейного Кодексу України\~дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Як встановлено судом, сторони з 26 серпня 1994 р. по 01 червня 2017р. перебували у зареєстрованому шлюбі і від спільного подружнього життя мають сина [PERSON], 06 травня 1995р. народження. В судовому засіданні [PERSON] та її представник, як на підставу задоволення первісного позову про поділ майна подружжя, покликаються на те, що за час шлюбу подружжя [PERSON] придбали у 1996 році квартиру по вул.Садовій, 29/117 у м.Львові та у 2013 році автомобіль марки ВАЗ 210994-20, реєстраційний номер [NUMBER]. В судовому засіданні [PERSON] та його представник, як на підставу задоволення зустрічного позову про визнання квартири особистим майном, покликаються на те, що автомобіль марки ВАЗ 210994-20, реєстраційний номер [NUMBER] був придбаний у шлюбі та за кошти подружжя, а квартира по вул.Садовій, 29/117 у м.Львові не була придбана за кошти подружжя, так як фактично відбувся обмін частини житлової площі [PERSON] у неприватизованій квартирі по вул.Сигнівка, 5/128 у м.Львові на приватизовану квартиру по вул.Садовій, 29/117 у м.Львові. Згідно реєстраційного посвідчення від 25.02.2000р., квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON], право власності зареєстровано на підставі договору купівлі-продажу від 14.05.1996р., посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського округу [PERSON] Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 29.03.2013р., автомобіль марки ВАЗ 210994-20, реєстраційний номер [NUMBER] зареєстрований на праві власності за [PERSON] З пояснень [PERSON], [PERSON], свідків [PERSON] і [PERSON] встановлено, що [PERSON] до 14 років проживав з матірю [PERSON] у двохкімнатній квартирі по вул.Патона, 4а/96 у м.Львові, а його сестра [PERSON] з чоловіком [PERSON] і сином [PERSON] проживали в однокімнатній квартирі по вул.Городоцькій у м.Львові. Мати [PERSON] [PERSON] 10.01.1980р. померла. Після смерті матері [PERSON] обміняла двохкімнатну квартиру, в якій проживав її брат [PERSON], та однокімнатну квартиру, в якій проживала її сімя, на чотирьохкімнатну квартиру загальною площею 62,90 кв.м. по вул.Сигнівка, 5/128 у м.Львові. В дану чотирьохкімнатну квартиру вселилися і стали проживати [PERSON], її чоловік [PERSON], син [PERSON] та брат [PERSON] В 1994 році [PERSON] одружився з [PERSON] і після одруження вони з дружиною стали проживати у будинку батьків дружини в с. Твіржа Мостиського району Львівської області. В подальшому сімя [PERSON] вирішила віддати [PERSON] трьохкімнатну квартиру житловою площею 34,1 кв.м. по вул.Садовій, 29/117 у м.Львові, що належала на праві власності свекрусі [PERSON] - [PERSON] та її сину [PERSON], в обмін на частину житлової площі [PERSON] в неприватизованій квартирі жилою площею 44,9 кв.м. по вул.Сигнівка, 5/128 у м.Львові. Згідно довідки ЛКП „Скнилівок від 03.04.2017р., [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані у [INFO] до 28.05.1996р. Згідно довідки ЛКП „Сигнівка від 23.03.2017р., у квартирі по вул.Сигнівка, 5/128 у м.Львові з 30.06.1984р. до 17.03.2008р. був зареєстрований [PERSON], з 30.07.1982р. до 05.06.2007р. - [PERSON], з 30.07.1982р. до 14.02.2017р. - [PERSON] Рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 04.04.1996р. № 184 дозволено [PERSON], яка проживає з сімєю у складі трьох осіб /вона чоловік, брат/ в чотирьохкімнатній квартирі жилою площею 44,9 кв.м. по вул.Сигнівка 5/128 у м.Львові провести обмін частини жилої площі, що припадає на долю брата [PERSON], внаслідок чого на цю частину жилої площі поселиться на правах члена сімї мати чоловіка [PERSON] [PERSON] та син - [PERSON], які проживають в трьохкімнатній власній квартирі житловою площею 34,1 кв.м. по вул.Садовій, 29/117 у м.Львові. Видати ордер на квартиру [ADDRESS] на 4 особи: основний квартиронаймач [PERSON], син [PERSON], невістка [PERSON], внук [PERSON], при умові переоформлення права власності на квартиру по вул.Садовій, 29/117 у м.Львові з [PERSON] та [PERSON] на [PERSON] Згідно договору купівлі-продажу від 14.05.1996р., посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського округу [PERSON], [PERSON], [PERSON] продали, а [PERSON] купив трьохкімнатну квартиру загальною площею 52,8 кв.м. по вул.Садовій, 29/117 у мЛьвові. Згідно п.7 даного договору, договір укладено з метою обміну вищезгаданої квартири на квартиру [ADDRESS]. Як зазначив в судовому засіданні приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу [PERSON], в 90-х роках існувала практика щодо проведення обміну приватизованих і неприватизованих квартир шляхом укладення договорів купівлі-продажу квартир, в яких зазначалося, що договір укладено з метою обміну квартири. Згідно ордера на житлове приміщення ГО №025966 від 14.05.1996р., [PERSON] на сімю з 4-х осіб: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] видано ордер на право зайняття в порядку обміну житлового приміщення житловою площею 44,9 кв.м., яке складається з 4-х кімнат, за адресою: м.Львів, вул.Сигнівка, 5/128. В судовому засіданні [PERSON] та свідки [PERSON] і [PERSON] ствердили, що [PERSON] жодних коштів за договором купівлі-продажу від 14.05.1996р. [PERSON], [PERSON] не давав, оскільки фактично було проведено обмін спірної квартири на житлову площу [PERSON] у неприватизованій квартирі по вул.Сигнівка, 5/128 у м.Львові. Суд не приймає до уваги покликання [PERSON] на те, що спірна квартира була придбана за весільні кошти подружжя і за кошти батьків [PERSON] у сумі 3000 дол.США, оскільки суду не надано належних доказів на підтвердження того і таке спростовується показаннями [PERSON], приватного нотаріуса [PERSON], свідків [PERSON], [PERSON], а також рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 04.04.1996р. № 184, договором купівлі-продажу від 14.05.1996р., ордером на житлове приміщення ГО №025966 від 14.05.1996р., за якими фактично було проведено обмін спірної квартири на житлову площу [PERSON] у неприватизованій квартирі по вул.Сигнівка,5/128 у м.Львові. Таким чином, [PERSON] не доведено, що спірна квартира була придбана [PERSON] за спільні кошти подружжя. Згідно до правової позиції Верховного Суду України викладеної у постанові від 07.09.2016 р. у справі № 6-801цс 16, яка відповідно до вимог\~ст. 360-7 ЦПК України\~є обов'язковою для всіх судів України, статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що квартира по вул.Садовій, 29/117 у мЛьвові не є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, та приходить до висновку, що первісний позов в частині визнання за [PERSON] права власності на ? частину ї квартири [ADDRESS] у мЛьвові до задоволення не підлягає, а зустрічний позов слід задовольнити і визнати квартиру [ADDRESS] у мЛьвові особистим майном [PERSON] Сторони в судовому засіданні визнали, що автомобіль марки ВАЗ 210994-20, 2008 року випуску, кузов Y6D21099490072643, реєстраційний номер [NUMBER] був придбаний за час шлюбу за кошти подружжя і є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Між тим, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором /ч.1 ст.70 СК України/. Виходячи із наведеного, за позивачкою і відповідачем слід визнати право власності на автомобіль марки ВАЗ 210994-20, 2008 року випуску, кузов Y6D21099490072643, реєстраційний номер [NUMBER], по 1/2 частці за кожним. На підставі наведеного та

Outcome: partial