Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-11 00:00:00

25.02.2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на самочинно збудовану веранду [ADDRESS] на земельній ділянці площею 6,8 кв.м. Позивач в позовній заяві вказав, що 07 квітня 1998 року між ним, [PERSON], та [PERSON], [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. В 1999 році до вищевказаної квартири він самочинно збудував веранду під літерою «а», площею 5,0 кв.м. та комору, площею 1,8 кв.м., без отримання відповідного на те дозволу. Під час проведення будівельних робіт ним були дотримані будівельні, архітектурні, санітарні та екологічні норми. Додатково зазначаю, що з початку будівництва ніяких заяв, претензій та скарг щодо збудованої веранди - комори не надходило, це свідчить про те, що ним не були порушені права інших осіб будівництвом зазначеного об'єкту. Рішенням Христинівської міської ради від 06.10.2015 за №49-2/26-ІУ земельна ділянка, площею 0,0047 га, на якій збудована веранда надана йому в оренду для будівництва. Після завершення будівництва був виготовлений технічний паспорт, згідно з яким загальна дійсна вартість вказаної споруди становить 19 400 грн. Від представника позивача через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи без особистої участі позивача та представника за довіреністю [PERSON] Від представника відповідача також надійшли заяви про розгляд справи у його відсутність, при цьому представник Христинівської міської ради позовні вимоги визнав. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог, зважаючи на наступне. Відповідно до ст. 15 ч. І ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; ч. 2 - кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно норм ст. 16 ч. 1 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Положеннями ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Пунктом 2 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року за № 6 „ Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва )" визначено, що відповідно до ст. 376 ЦК України суди розглядають справи щодо самочинного будівництва, зокрема, про визнання права власності на самочинно збудоване майно власником земельної ділянки; про визнання права власності на самочинно збудоване майно на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснила самочинно будівництво. Частинами 1, 2 ст. 376 ЦК України визначено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Таким чином, за загальними правилами особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Однак, згідно ч. 3 ст. 376 ч. 3 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, лише за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Судом встановлено, що на підставі договір купівлі-продажу квартири який було укладено між [PERSON], та [PERSON], [PERSON], позивач отримав у своє квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Рішенням Христинівської міської ради від 06.10.2015 року позивачу, [PERSON] було надано в оренду земельну ділянку площею 0,0047 га для іншої житлової забудови (добудови до вартири) в [ADDRESS]. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що позовна заява обґрунтована, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved