Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] В обґрунтування в позові вказано, що житловий будинок [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON]. На даний час в будинку зареєстрований також відповідач, [PERSON]. Актами, які складені протягом півтора року зафіксовано той факт, що зареєстрований в будинку відповідач не проживає за місцем реєстрації, не користується будинком, що свідчить про обрання ним іншого постійного місця проживання. Таким чином, [PERSON] обмежує здійснення позивачем її права власності шляхом того, що він зареєстрований в житловому будинку, внаслідок чого позивач не має змоги оформити субсидію, розпорядитися своїм будинком. Представник позивача до початку судового засідання подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився. До суду повернувся конверт з повісткою для відповідача з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 34), а також відповідач повідомлений про дату, час та місце розгляду справи в порядку частини 9 статті 74 Цивільного процесуального кодексу України шляхом розміщення оголошення. З урахуванням викладеного, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та за наявними у справі доказами. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 Цивільного процесуального кодексу України. Справа розглядається на підставі доказів наявних в матеріалах справи. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на будівлю від 31.10.1990 року, будинок, який знаходиться в [ADDRESS] належить [PERSON] на праві приватної власності (а.с. 6). Вказане підтверджується також довідкою про належність нерухомого майна № 15530 від 03.05.2007 року, виданою Обласним комунальним підприємством «Кіровоградське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» (а.с. 7). В будинковій книзі для прописки громадян, які проживають в будинку [ADDRESS] зазначено, що за даною адресою зареєстрований [PERSON] (а.с. 8-10). Відповідно до актів від 30.07.2012 року, 04.12.2012 року, 27.12.2012 року, 12.02.2013 року, 01.07.2013 року, 16.09.2013 року, 10.11.2013 року та 30.11.2013 року, складеними особами, які проживають по сусідству з позивачем, [PERSON] за вищевказаною адресою зареєстрований, але не проживає більше року, його особистих речей в будинку немає. Відповідно до абз. 1 п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Суд може продовжити пропущений строк у разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо). Частиною 1 та 2 статті 71 Житлового кодексу УРСР передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Статтею 150 Житлового кодексу УРСР визначено право громадян, які мають у приватній власності житло користуватися ним та розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Таке ж право закріплене у статтях 319, 383 Цивільного кодексу України, за змістом яких власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї або інших осіб. За приписами статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, що передбачено статтею 391 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст.. 7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду ( про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням...) Таким чином, в судовому засіданні позовні вимоги знайшли своє підтвердження. Реєстрація відповідача в помешканні за вищевказаною адресою фактично перешкоджає позивачу в реалізації її права власності, яке підлягає відновленню шляхом визнання відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням. За клопотанням представника позивача судові витрати по справі не розподіляються. На підставі викладеного,

Outcome: approved