Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з заявою, в якій просить встановити факт, що [PERSON], помер [INFO] у м. Донецьк. Заявлені вимоги заявник обґрунтовує тим, що [INFO] у м. Донецьк помер її батько - [PERSON] через хворобу. Отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнято відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті відповідно ст.. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Встановлення факту смерті необхідно заявниці для отримання свідоцтва про смерть державного зразка. У судове засідання заявниця не з'явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Представник заінтересованої особи - Чернігівській міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не з'явився, надали заяву про розгляд справи у відсутності представника відділу, проти задоволення вимог [PERSON] не заперечують. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України у відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. За змістом ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Згідно копії свідоцтва про народження, заявниця [PERSON] є донькою [PERSON], 1960 року народження. Згідно паспорту громадянина України [NUMBER], [PERSON], [INFO], місце народження: м. Донецьк, місце проживання зареєстровано: [ADDRESS]. Батько заявниці - [PERSON], [INFO], знаходячись у квартирі [ADDRESS], помер [INFO]. Київським відділом запису актів цивільного стану м. Донецька Державної Реєстраційної Палати Міністерства юстиції «Донецької Народної Республіки» 19 листопада 2018 року було видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER], в якому зазначено, що [PERSON], [INFO], уродженець України, Донецької області, м. Донецьк, помер [INFO] у віці 58 років, місце смерті - «Донецька Народна Республіка», м. Донецьк, Київський район, актовий запис про смерть № 1208. Заявниця звернулась до Чернігівського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області для проведення державної реєстрації смерті батька, проте, 07.02.2019 року Чернігівський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області відмовив заявнику у проведенні державної реєстрації смерті громадянина [PERSON], на підставі свідоцтва про смерть [NUMBER] від 19.11.2018 року, виданого Київським відділом запису актів цивільного стану м. Донецька Державної Реєстраційної Палати Міністерства юстиції «Донецької Народної Республіки», оскільки заявником пред'явлено документи, які не відповідають вимогам чинного законодавства. Відповідно до положень ст. 49 Цивільного кодексу України, смерть фізичної особи є актом цивільного стану та підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров"я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Згідно п. 8 ч. 1 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території. Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» зі змінами, м. Донецьк входить до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. За загальним принципом доказування та подання доказів, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. У рішенні Європейського суду з прав людини «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» від 23.02.2016 року ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами...». Беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права, суд приймає до уваги відомості, які зазначені у свідоцтві про смерть, враховуючи неможливість в інший спосіб отримати відомості, зазначені у цьому документі, хоча й не визнає зазначене свідоцтво про смерть офіційним документом. За таких обставин, з метою захисту законних прав та інтересів, оформлення спадкових прав, суд доходить висновку про задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту смерті [PERSON], [INFO], місце смерті якого - м. Донецьк, дата смерті - [INFO], що надасть можливість заявнику отримати свідоцтво про смерть її батька, видане державним органом України. Відповідно до вимог п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України.

Outcome: approved