Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-30 00:00:00

5 травня 2015р. [PERSON] звернулася до Самарського районного суду м.Дніпропетровська із позовом до [PERSON] та [PERSON], треті особи: Прокуратура Самарського району м. Дніпропетровська і Самарська районна у м. Дніпропетровськ рада, в особі Органу опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. З урахуванням уточнених позовних вимог, свої вимоги позивач обґрунтувала тим, що [PERSON] є бабусею малолітнього [PERSON], який зареєстрований та мешкає разом з нею, та в інтересах дитини вона займається його вихованням і він знаходиться на повному її матеріальному утриманні. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 2001р. Від спільного проживання у них народився син [PERSON] Спільне подружнє життя у батьків не склалося і шлюб між ними було розірвано у 2006р. Мати малолітнього, [PERSON], [INFO], за вказаною адресою реєстрації не проживає та місце її проживання невідоме. Вона із 2005р. ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків: не допомагає матеріально, не цікавиться життям та здоров'ям сина, не провідує у школі та не проходить на батьківські збори. Матір хлопчика, [PERSON], перебуває на обліку у лікаря-психіатра. А коли появляється, то жорстоко поводиться із дитиною. В ході проведення розшукових заходів, проведених Самарським РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області на запит Самарського ВДВС, було встановлено місце знаходження батька [PERSON], [INFO] який згідно ухвали Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 2.03.2015р. був оголошений у розшук. На теперішній час останній утримується у СІЗО №3 м. Бєлгорода за адресою: [ADDRESS]. Жодного разу відповідач не виплачував ніяких витрат на утримання і виховання сина, а також не сплачує аліменти. Дитина зовсім не знає батька. На підставі зазначеного, разом з урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина, [PERSON],[INFO] згідно п.2, п.3 ч.1 ст. 164 СК України за ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини та за жорстоке поводження з дитиною. Позбавити [PERSON], [INFO] батьківських прав відносно малолітнього сина, [PERSON], [INFO] згідно п.2, ч.1 ст. 164 СК України за ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Стягнути із [PERSON] аліменти в твердій грошовій у розмірі 600 грн. щомісячно на особистий рахунок дитини [PERSON], [INFO] на утримання дитини на користь тієї особи, з якою дитина залишається на вихованні. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги про позбавлення батьківських прав відповідачів та стягнення аліментів з [PERSON]. Відповідачі у судове засідання на неодноразові повідомлення жодного разу не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідачу [PERSON] неодноразово направлено пакет документів та повідомлення в СІЗО в Росію. Заперечень не надійшло. Прокурор в судовому засіданні та третя особа представник Самарської районної у м. Дніпропетровську ради, в особі Органу опіки та піклування вважали позов правомірним. Вислухавши позивача, представника позивача, представника третьої особи та прокурора, а також покази свідків і дослідивши письмові докази, що в матеріалах справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] народився [INFO] а батьками його є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] (а.с.4). Із свідоцтва про розірвання шлюбу серії[NUMBER] вбачається, що 10 березня 2006р. шлюб розірвано між [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). Було встановлено, що Орган опіки та піклування Самарської районної у м. Дніпропетровську ради постановив висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина, [PERSON], [INFO] (а.с.7). Відповідно до висновку про стан здоров'я заявника [PERSON] може бути опікуном малолітнього [PERSON] (а.с.9). Із акту обстеження умов проживання за адресою [ADDRESS] вбачається, що [PERSON] вихованням сина не займається, ухиляється від його виховання, веде бродяжницький спосіб життя та жорстоко поводиться із дитиною. Владислав знаходиться на повному матеріальному утриманні бабусі [PERSON], яка займається його вихованням та навчанням(а.с.12). Згідно повідомлення із лікарні [PERSON] перебуває у лікаря-психіатра. (а.с.13). Також встановлено, що відповідно до ухвали Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 2 березня 2015р. [PERSON] був оголошений у розшук, яким займався Самарський РВ, а на теперішній час він знаходиться в СІЗО в Росії(а.с.18). Із подання Служби у справах дітей виконавчого комітету Баглійської районної у місті Дніпродзержинськ ради від 13.07.2015 року №644/15-13 за місцем реєстрації батька вбачається, що [PERSON] скільки себе пам'ятає проживає разом з бабусею, ні батько, ні мати не займалися його вихованням, матеріально не допомагають і він їх зовсім не цікавить(а.с.71). Виконкомом Карнаухівської селищної ради постановлено висновок про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина, [PERSON], [INFO] і вказано про необхідність вирішувати це питання в суді з урахуванням виключно інтересів дитини. Даним висновком встановлено, що згідно довідки квартального комітету №2 [PERSON] та її син [PERSON] зареєстровані у селищі Карнаухівка протягом 3 років. [PERSON] проживає у селі постійно, а її син зареєстрований але не проживає (а.с.72). Судом встановлено, що батьки ухиляються від виховання дитини, а відповідачка [PERSON] також жорстоко поводиться із дитиною. Вказані обставини підтверджені поясненнями позивача, представників третіх осіб, свідків та письмовими доказами, а саме: Висновками органів опіки та піклування і виконкому Карнаухівської селищної ради, характеристиками на неповнолітнього, копіями свідоцтв про народження і довідками із лікарні (а.с.4-72). Допитаний в якості свідка неповнолітній [PERSON] показав, що батька зовсім не знає, а матір не появляється місяцями і роками. Останній раз він бачив матір в грудні 2014р. Вона взяла речі і знову зникла. А до цього вона його била, знущалася, хватала за волосся і обіцяла отруїти. Він проживає із бабусею, яка гарно до нього ставиться і просив залишити його у бабусі. Свідок [PERSON] показала, що батьки дитини не працюють, з дитиною не проживають, покинули її і ухиляються від виховання. Останній раз матері не було більше року. А з"явилася п"яна. Жорстоко поводилася із дитиною: погрожувала вбивством та залякувала сина. З"явилася на 3-4 дні і вживала спиртні напої до безтями, а потім знову зникла. Батька давно немає, а раніше він дружив із негативними особами. Із показань свідка [PERSON] вбачається, що вона добре знає цю сім"ю. Батьки ухиляються від виховання сина. Матір [PERSON] жорстоко поводиться із ним: кричала, била його та погрожувала вбивством. [PERSON] била навіть свою матір. В судовому засіданні свідок [PERSON], яка знає сім"ю 20 років, підтвердила, що відповідачі ухиляються від виховання дитини. Матір пропадала на 8 місяців, покинувши дитину. Ще раніше батько брав малу дитину та ховався по притонам. Знайшли дитину покинутою у чужих людей, брудною та голодною. А потім він сказав, що дитина йому не потрібна. Нехай бабуся її няньчить. Із характеристики СЗШ №11 Дніпропетровської міської ради вбачається, що батьки неповнолітнього [PERSON] з дитиною не проживають, її вихованням та утриманням не займаються. Їх місцезнаходження невідомо. [PERSON] веде бродяжницький спосіб життя. Вихованням дитини займається бабуся [PERSON], яка створила всі необхідні умови для виховання дитини, утримує хлопчика, цікавиться його навчанням та відвідує батьківські збори(а.с11). Спірні правовідносини регулюються нормами Сімейного кодексу України. Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ч.1 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» N 2402-III від 26.04.2001р. передбачено, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. У ст.12 вищевказаного Закону, виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. Відповідно до ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними правовими актами, визначеними в Україні. Так, у статті 164 Сімейного кодексу України наведені підстави позбавлення батьківських прав, згідно яких мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. За ст.166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім'ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов'язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно із позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Оскільки відповідачка [PERSON] не утримує дитину, суд вважає за необхідне стягнути аліменти, задовольнивши позов. Згідно ст.180 СК України батьки повинні утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України, частина заробітку, яка буде стягуватися як аліменти визначається судом. За вимогами ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не повинен бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007р. №3 передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини від інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Пунктом 16 вищезазначеної постанови встановлено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Як вбачається з матеріалів справи та показів свідків, за час проживання малолітнього [PERSON] із бабусею, мати дитини - [PERSON] та батько дитини - [PERSON] батьківської турботи до сина не виявляли, життям дитини не цікавились, забезпечення інтересів дитини та її вихованням - не здійснювали. Як зазначено у Висновку Орган опіки та піклування Самарської районної у м. Дніпропетровську ради вважає доцільним позбавлення батьківських прав відповідача - [PERSON] відносно її сина - малолітнього [PERSON]. Із подання Служби у справах дітей виконавчого комітету Баглійської районної у місті Дніпродзержинськ ради від 13.07.2015 року №644/15-13 [PERSON] повідомив, що скільки він себе пам'ятає проживає разом з бабусею, ні батько, ні мати не займаються вихованням, матеріально не допомагають, він їх зовсім не цікавить. З пояснень самої дитини, вбачається, що мати його била, батька він бачив тільки один раз і вони не впізнали один одного. Враховуючи вищевикладене, суд, приходить до висновку, що, відповідачі, маючи реальну можливість виконувати покладені на них законом батьківські обов'язки щодо виховання сина, тривалий час, усвідомлюючи значення своїх дій, нехтують своїми батьківськими обов'язками, а саме: не піклуються про фізичний, духовний та моральний розвиток дитини, не створюють належних умов для розвитку природних здібностей сина, не проводять медичного догляду дитини, не готують дитину до самостійного життя, а відповідачка також жорстоко поводилася із дитиною. Встановивши, таким чином ухилення відповідачів від виховання сина, суд дійшов висновку, що, позовні вимоги позивачки є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню про позбавлення відповідачів батьківських прав. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів на дитину, які підлягають стягненню із відповідачки - [PERSON], суд приймає до уваги те, що інших дітей та непрацездатних осіб відповідач на своєму утриманні не має, а також її обов'язок по належному утриманню дитини, у зв'язку з чим вважає, що заявлена позивачем сума аліментів у розмірі 600 грн. щомісячно співмірна із матеріальним становищем сторін, а тому підлягає стягненню щомісячно, що відповідатиме дійсним обставинам справи. Відповідно до ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Обговорюючи питання про судові витрати, приймаючи до уваги ті обставини, що позивач при пред'явлені позову була звільнена від сплати судового збору, на підставі вимог ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути із відповідачки на користь держави судовий збір у розмірі 243грн. 60коп. З урахуванням вищевикладеного,

Outcome: approved