Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-20 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Міжгірської селищної ради Міжгірського району про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за заповітом. Заяву мотивувала тим, що її матері [PERSON] належав житловий будинок [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно. Згідно заповіту складеного 27.09.1994 року та посвідченого державним нотаріусом Міжгірської державної нотаріальної контори Гримут О.І., [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] заповіла [PERSON] . Позивач спадщину за майном померлої [PERSON] прийняла шляхом постійного спільного проживання із спадкодавцем на момент її смерті. Позивач як спадкоємець за заповітом подала до нотаріуса заяву про прийняття спадщини за заповітом. За результатами розгляду її заяви нотаріусом 08.09.2020 року було заведено спадкову справу за майном померлої [INFO] [PERSON] . Натомість, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок, відсутності інформації в Державному реєстрі речових прав про зареєстроване право власності щодо зазначеного житлового будинку, Свідоцтво про право власності на житловий будинок неможливо видати, про що нотаріус письмово повідомив позивача, тому вона просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування на житловий будинок [ADDRESS] . Згідно ухвали Воловецького районного суду Закарпатської області від 28.09.2020 позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. Позивач та її представник в підготовче судове засідання не прибули, представник позивача надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує повністю. Представник відповідача Міжгірської селищної ради Міжгірського району в судове засідання не з?явився, надав суду заяву про розгляд справи без участі представника селищної ради, позовні вимоги визнає, щодо їх задоволення не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що визнання позову відповідачем слід прийняти та позовні вимоги задовольнити з наступних підстав. Як зазначено в ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності до приписів ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В свою чергу, положеннями ст.200 Цивільного процесуального кодексу України передбачено право суду ухвалювати рішення за результатами підготовчого провадження у випадку визнання позову відповідачем. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів особи може бути, як встановлено п.1 ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України- визнання права. Судом встановлено, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] , підтвердженням чого свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 06.06.2019 року. Після смерті спадкодавця залишилося спадкове майно - житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . На випадок своєї смерті спадкодавець залишила заповіт, посвідчений 27.09.1994 року державним нотаріусом Міжгірської державної нотаріальної контори Гримут О.І., яким заповіла позивачу по справі [PERSON] належний їй житловий будинок. Заповіт заповідачем не змінений і не скасований. Таким чином позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Крім того, відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У відповідності до ч. 1 ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем у спадковому будинку вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шести місяців не заявив про відмову від спадщини. Позивач наміру відмовлятися від спадщини немає. Позивач [PERSON] належним чином прийняв спадщину, що відкрилася після смерті [PERSON] , оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, підтвердженням чого є довідка Міжгірської селищної ради №5133 від 07.11.2019 року з якої видно, що [PERSON] була зареєстрована та проживала разом з [PERSON] в житловому будинку [ADDRESS] на час її смерті. Інших спадкоємців, які мають право на обов?язкову частку в спадщині за померлою [PERSON] немає. Чоловік спадкодавця [PERSON] помер [INFO] , підтвердження чого є свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Право спадкодавця на житловий будинок [ADDRESS] стверджується Свідоцтвом про право власності від 27.09.1994 року, яким посвідчено її право на 1/2 частину житлового будинку у спільній сумісні власності подружжя та право на 1/2 частину цього житлового будинку набутого на підставі свідоцтва про на спадщину за законом, виданого 27.09.1994 року державним нотаріусом Міжгірської державної нотаріальної контори після смерті [PERSON] . Як вбачається із свідоцтва про право власності та свідоцтва про право на спадщину за законом 19.10.1994 року Хустським бюро технічної інвентаризації зроблені реєстрові написи про право особистої власності на житловий будинок [ADDRESS] за [PERSON] . Як видно із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна №223952662 від 15.09.2020 року, інформація про реєстрацію права власності на житловий будинок [ADDRESS] за спадкодавцем [PERSON] відсутня. Згідно даних технічного паспорта, житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] загальною площею 129,1 м. кв. Біля будинку споруджено господарську будівлю, колодязь, вбиральню та огорожу. Вартість станом на 10.08.2020 р. становить 194296 грн. З висновку відділу житлово-комунального господарства, містобудування, архітектури, інфраструктури, енергетики та захисту довкілля Міжгірської РДА за №09/2с від 14.09.2020 року видно, що житловий будинок [ADDRESS] не входить в зони обмежень та обтяжень містобудівного характеру, в плані забудови земельної ділянки грубих порушень діючих будівельних норм і правил не виявлено. З постанови державного нотаріуса Міжгірської державної нотаріальної контори від 08.09.2020 року за вих. №80/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії вбачається, що за майном померлої [INFO] [PERSON] заведено спадкову справу на підставі заяви [PERSON] про прийняття спадщини за заповітом. Померла [PERSON] залишила заповіт посвідчений державним нотаріусом Міжгірської державної нотаріальної контори Гримут О.І. 27.09.1994 року за реєстровим №751 в користь [PERSON] , яким заповіла останній житловий будинок [ADDRESS] . У зв`язку з відсутністю правоустановчих документів у спадкодавки [PERSON] на спадковий житловий будинок Свідоцтво про право на спадщину за законом на це майно видати неможливо. У відповідності до вимог ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов?язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов?язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. В п.3.1 Узагальнення проведеного ВССУ від 16.05.2013 року відмічено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК), а в п.3.3 що у випадках відсутності правовстановлюючих документів та відсутності реєстрації об`єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім`я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно. Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1297 зазначеного Кодексу встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Верховний Суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 роз`яснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України). Таким чином, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за померлою [PERSON] є обгрунтованим, підтвердженим належними та допустимими доказами, та підлягає до задоволення в повному обсязі, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить вимогам закону та не порушує права та інтереси інших осіб. Ч.1 ст. 142 ЦПК України та ч.3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить суму 971,50 грн.. Решту суми сплаченого судового збору покласти на позивача. Позивач при поданні позову до суду оплатила судовий збір в сумі 1943 грн. (квитанція №25 від 17.09.2020 року). На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved