Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-21 00:00:00

08.07.2015 року позивач звернулася до суду із даним позовом. В його обґрунтування зазначила, що відповідач по справі, є її донькою, яка є матір'ю [PERSON], [INFO]. Відомості про батька дитини записані за вказівкою матері. [PERSON], практично з дня свого народження проживає з нею - позивачем. Відповідач не виконує обов'язки матері: не піклується про дитину, не приймала участі у її вихованні та матеріальному забезпеченні, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. ЇЇ донька залишила хлопчика жити у неї, та разом зі своїм співмешканцем переїхала жити до м. Харкова. На даний час відповідач має доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з нею. Позивач кожного року їздить з онуком відпочивати до моря, забезпечує його всім необхідним. Позивач вважає, що для виховання свого онука вона потребує більше юридичних прав. На переконання позивача, відповідач сама усунулася від виховання та матеріального утримання сина, чим порушуються права дитини, ухиляється від виховання дитини, через що у позові й заявлено вимогу про позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина та призначення опікуном малолітньої дитини його бабусю - [PERSON], та визначення місця проживання дитини разом з бабусею в [ADDRESS]. В судове засідання позивач не з'явилася, надала заяву, в якій підтримала позовні вимоги, просить розглянути справу без її участі. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, причини неявки суду невідомі. В матеріалах справи є завірена приватним нотаріусом заява про визнання нею позову та розгляд справи за її відсутності. Представник третьої особи органу опіки та піклування Балаклійської районної державної адміністрації в судове засідання не з"явилася, надала заяву у якій заперечує проти задоволення позовних вимог позивача, просила про розгляд справи без її участі. Суд вивчивши матеріали справи, дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Згідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільну справу у межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім"ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров"я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки і піклування, прокурор, сама дитина, яка досягла 14 років. Сімейний кодекс України детально регулює питання застосування такого засобу захисту дитини, її прав та інтересів від посягань з боку її власних батьків, як позбавлення батьківських прав. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх або неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України однією з підстав для позбавлення батьківських прав визначено ухилення батьків від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в пунктах 15, 16 від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Як встановлено судом, [PERSON] народився [INFO] року (свідоцтво про народження [NUMBER], видане 21.05.2010р.); відповідач є матір'ю малолітньої дитини, яка проживає разом із бабусею (позивачем), яка фактично виконує батьківські обов'язки щодо цієї дитини. Відомості про батька в свідоцтві про народження записані за вказівкою матері відповідно до ч.1 ст. 135 СК України ( а.с.9). Судом встановлено, що позивач мешкає в багатоповерховому будинку в однокімнатній квартирі площею 39,9 кв.м.. Квартира має опалення, гарячу та холодну воду. У дитини є своє ліжко, ігровий куточок, також іграшки та книги необхідні для повноцінного розвитку ( а.с.18). Відповідач зареєстрована в [ADDRESS], а мешкає разом зі своїм співмешканцем та спільною дитиною: [PERSON] [INFO] в м.Харкові. Згідно характеристики, наданої Вербівською сільською радою № 288 від 01.07.2015 року, [PERSON], за час проживання на території с. Вербівка, зарекомендувала себе із позитивної сторони, скарг та нарікань на неї не надходило (а.с.13). З висновку Балаклійської районної державної адміністрації у Харківській області від 21.09.2015 р. №01-41/3936 вбачається, що [PERSON], не страждає на хвороби або розлади поведінки, які загрожують життю і розвитку дитини, позитивно налаштована і бажає приймати участь у вихованні та утриманні сина, а тому відсутні підстави, передбачені законодавством для позбавлення її батьківських прав відносно її сина [PERSON], [INFO]. Згідно листа Пришибської сільської ради Балаклійського району Харківської області № 563 від 21.09.2015 року, Виконком Пришибської сільської ради просить відхилити подання за № 399 від 01.07.2015 року, щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 2 ст. 151 Сімейного кодексу України, батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Враховуючи спільну згоду матері і бабусі дитини проживання малолітнього [PERSON] з бабусею, не є порушенням законодавства та прав дитини. Згідно з ч. 2 ст. 258 Сімейного кодексу України баба і дід мають право звернутися за захистом прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх та повнолітніх непрацездатних внуків до органу опіки та піклування або до суду без спеціальних на те повноважень. Суд вважає, що у разі тимчасової відсутності біологічної матері дитини [PERSON] має можливість представляти інтереси свого внука в інших установах, органах та організаціях за наявності належним чином оформленої довіреності, наданої [PERSON]. Аналізуючи вищенаведе, суд приходить до висновку, що [PERSON] не надала достатніх та беззаперечних доказів, які б підтверджували ухилення матері від виконання батьківських обов"язків та підтверджують її винну поведінку, та приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову. Оскільки задоволення вимоги позову про призначення опікуном та визначення місця проживання дитини є похідним від задоволення вимоги позову про позбавлення батьківських прав, то підстави для задоволення таких вимог відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed