Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

В вересні 2016 року [PERSON] пред'явила позов до Старокостянтинівської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом на ? частину житлового будинку по [ADDRESS], що належала її батькові [PERSON], який помер [INFO] в м. Старокостянтинові. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона являється єдиною спадкоємицею по закону до майна померлого. Через відсутність реєстрації права власності на дану частку нерухомого майна за померлим, вона може оформити спадкові права. З цих підстав нотаріусом відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину. Позивачка подала до суду заяву, якою підтримала обставини, викладені в позовній заяві, в обґрунтування заявлених позовних вимог та просила задовольнити позов, розглянувши справу без її участі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоч про час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду від 24 жовтня 2016 року суд постановив заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновків про наступне. Згідно положень ст. ст. 1216 - 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.1 ст. 524 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції 1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Крім того, згідно ч.1 ст. 529 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції 1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] в м. Старокостянтинові, про що складено відповідний запис № 88 від [INFO] згідно даних свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого Старокостянтинівським відділом реєстрації актів громадянського стану [INFO]. Позивачка являється дочкою [PERSON], що підтверджується даними свідоцтва про її народження серії [NUMBER], виданого Старокостянтинівським бюро ЗАГС Хмельницької області 18 червня 1968 року; свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданого Старокостянтинівським Рай ЗАГС Хмельницької області 17 серпня 1985 року; повторного свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER], виданого Старокостянтинівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області 14 вересня 2016 року; свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданого Старокостянтинівським ЗАГС Хмельницької області 26 квітня 1990 року. Згідно записів паспорта позивачки, вона з 10 липня 1990 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. За інформацією Старокостянтинівської державної нотаріальної контори (лист від 13 вересня 2016 року за № 3201/01-16) спадкова справа після смерті [PERSON] з 2000 року по 2016 не заводилась. Аналогічне підтверджується змістом інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) - витяг за № 45357151 від 07 жовтня 2016 року. У відповідності до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою 11 лютого 1993 року за р. № 406 [PERSON] належав незакінчений будівництвом житловий будинок готовністю 89 % по [ADDRESS]. Згідно договору дарування, посвідченого Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою 16 квітня 1993 року за р. № 1054 [PERSON] подарував для [PERSON] ? частину незакінченого будівництвом житлового будинку готовністю 89 % по [ADDRESS]. Відповідно до акту про закінчення будівництва та введення в експлуатацію житлового будинку від 25 серпня 1993 року, технічної документації на заявлене нерухоме майно, довідки Старокостянтинівського бюро технічної інвентаризації за № 389 від 06 червня 2016 року ступінь готовності вищевказаного житлового будинку становить 100%. До складу спадкового майна увійшла ? частина житлового будинку по [ADDRESS]. Листом від 13 вересня 2016 року за № 3201/01-16 державний нотаріус Старокостянтинівської державної нотаріальної контори відмовив позивачці в оформленні спадкових прав на заявлене нерухоме майно, зокрема, з причин відсутності реєстрації права власності на нього за померлим. Відповідно до роз'ясень в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року „Про судову практику у справах про спадкування" за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є обов'язковою. Частиною 3 наведеної статті передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Частиною 4 цієї статті також встановлено, що права на нерухоме майно, які виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за умов, якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Положеннями ст. ст. 316, 321 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Проаналізувавши зібрані у судовому засіданні докази кожний окремо та у їх сукупності, суд приходить до переконання, що спадкодавець за свого життя набув право власності на вищевказану частину житлового будинку відповідно до закону. Приймаючи до уваги те, що позивачка є його спадкоємцем за законом та прийняла спадщину, однак не може оформити право власності на вказане спадкове майно у зв'язку з відсутністю реєстрації права власності на частину житлового будинку, а також не може в адміністративному порядку звернутися для такої реєстрації, так як власник помер, тому права позивачки підлягають захисту, а відсутність реєстрації не може бути підставою відмови у захисті права позивачки. З огляду на вищевикладене позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved