Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-07 00:00:00

22 листопада 2017 року [PERSON] звернувся до суду з цим позовом, в якому просить визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, яка залишилася після смерті його баби [PERSON], померлої [INFO] в с. Антонівка Томашпільського району Вінницької області. Позов обґрунтовано наступним. [INFO] померла його баба [PERSON] Після її смерті відкрилась спадщина, що складається з земельної ділянки площею 1,9823 га на території Антонівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, належної покійній на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку [NUMBER], виданого 26 лютого 2003 року Томашпільською райдержадміністрацією Вінницької області. Його батько [PERSON], який був сином [PERSON] та помер [INFO] В листопаді 2017 року позивач звернувся до Томашпільської державної нотаріальної контори із заявою про видачу йому свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом. Йому було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину в зв»язку з пропущенням шестимісячного терміну подачі заяви. Позивач не зміг своєчасно звернутися до вказаної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини по причині проживання за межами Вінницької області. В судове засідання позивач [PERSON] не з"явився, надіслав н адресу суду заяву, в якій просить справу розглядати без його присутності, оскільки не взмозі приїхати. Представник Антонівської сільської ради в судове засідання не з'явився, однак голова сільської ради подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути у відсутності представника сільської ради, позовні вимоги визнають повністю, не заперечують проти їх задоволення. Оскільки сторони в судове засідання не з'явились, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалося. Суд, розглянувши заяви сторін у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст.129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов'язковість рішень суду. Згідно ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно зі ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Судом встановлено, що [INFO] в с.Антонівка Томашпільського району Вінницької області померла [PERSON] та [INFO] у с. Антонівка Томашпільського району помер [PERSON] (а.с.6,9). Згідно довідки виконавчого комітету Антонівської сільської ради № 647 від 09 жовтня 2017 року, після смерті [PERSON], яка померла [INFO] та проживала в с. Антонівка Томашпільського району Вінницької області залишилось спадкове майно, яке складається з права на земельну частку ( пай) посвідченого державним актом [NUMBER] на підставі розпорядження Томашпільської районної державної адміністрації від 05.02.2003 року. Після смерті [PERSON] спадкоємцем за законом залишився [PERSON]. Інших спадкоємців передбачених ст..1241 та 1261 ЦК України у спадкодавця немає (а.с.11). Як вбачається з довідки № 517 від 05 вересня 2017 року виданої виконавчим комітетом Антонівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області про те, що останнє місце проживання покійної [PERSON], яка померла [INFO] дійсно було в с. Антонівка Томашпільського району Вінницької області ( а.с.12). Згідно ч.1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ч.1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом перевіряється наявність обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, зокрема відмови у видачі свідоцтва про спадщину. Згідно відповіді державного нотаріуса Томашпільської державної нотаріальної контори на запит [PERSON], останньому відмовлено у прийнятті заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON], померлої [INFO], оскільки ним пропущений шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини (а.с. 13). Судом встановлено, що строк подачі заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини позивачем пропущено з поважних причин, а саме те, що він проживав за межами Вінницької області. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом перевіряється наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини. Як вбачається із відповіді державного нотаріального архіву Вінницької області спадкова справа на майно померлої [INFO] [PERSON], по фонду Томашпільської державної нотаріальної контори не виявлено (а.с.19). Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясовування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 2.Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 3.Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі застосуванні норми права до спірних прапвовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.6. Якщо одна із сторін визнала пред»явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторонни ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Оскільки вимоги позивача є законними та достатньо вмотивованими і ґрунтуються на наявних у справі доказах, відповідачем визнано позовні вимоги [PERSON], визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, аналізуючи викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, строк звернення до нотаріальної контори [PERSON] пропущений з поважних причин, обставини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини сторонами не оспорюються, суд вважає визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини та вважає поновити [PERSON] такий строк, відповідно, позовна заява [PERSON] підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи зміст наведених норм, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, тобто 320 грн. сплаченого при поданні позову згідно квитанції № 0.0.900223307.1 від 22 листопада 2017 року про сплату 640 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved