Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-12 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON] (далі Позивач) звернулася в суд з позовом до [PERSON] (далі Відповідач) про збільшення розміру аліментів, які стягуються на утримання неповнолітньої дитини. Позовні вимоги мотивує тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який, на підставі рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 07.12.2015 року у справі 305/1910/15-ц між ними розірвано. Від шлюбу в сторін народилася дочка [PERSON], [INFO], яка знаходяться на утриманні Позивача, а Відповідач, відповідно до рішення Рахівського районного суду від 12.11.2015 року у справі 305/1909/15, зобов'язаний сплачувати аліменти на утримання дочки у твердій грошовій сумі по 800 гривень, щомісячно, починаючи з 06.10.2009 року та до досягнення дитиною повноліття. Вважає, що на сьогодні являється необхідним вирішення питання про збільшення розміру аліментів із Відповідача на користь [PERSON] на утримання дитини, оскільки з часу присудження аліментів відбулося різке підняття цін на харчування, дитячий одяг, профілактичні ліки, адміністративні та інші послуги, роботи, тощо. Крім того, з часу винесення судом рішення про стягнення аліментів дитина підросла, у зв'язку з чим значно збільшився розмір витрат, як на її утримання, так і на її виховання. Державною встановлені мінімальні соціальні гарантії, які забезпечують рівень життя не нижчий від прожиткового мінімуму, який на дитину віком від 6 до 18 років не може бути меншим, ніж 972 гривні. Оскільки дитині має бути забезпечений належний рівень життя, а Відповідач, здоровий та працездатний, отже, на думку Позивача, [PERSON] зможе сплачувати аліменти в розмірі по 2000 гривень щомісячно. Зазначає, також, що він працює по найму, інших осіб на утриманні не має, у зв'язку з чим просить збільшити розмір аліментів, які стягуються на підставі рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 12.11.2015 року по справі 305/1909/15 з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON], [INFO], встановивши їх у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень, щомісячно, починаючи з дня набранням рішення суду законної сили та до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Рахівського районного суду від 15.04.2019 року було відкрито провадження у даній справі та, оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи було призначено в порядку спрощеного позовного провадження на 09.15 год 13 травня 2019 року. Сторони в судове засідання не викликались, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, а відповідачу був наданий строк протягом п'ятнадцяти днів, з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, на подачу відзиву на позовну заяву. Рекомендоване повідомлення з ухвалою Рахівського районного суду про відкриття провадження у даній справі від 15.04.2018 року та позовною заявою з доданими до неї документами були повернуті до суду із позначкою, що вони не вручені з інших причин. Оскільки відповідно до інформації, наданої відділом обліку та моніторингу інформації місця проживання ГУДМС в Закарпатській області, [PERSON] знятий 01.03.2017 року з реєстраційного обліку у м.Рахів, вул.Київська, 191, Закарпатської області, тому повідомлення про відкриття провадження у даній справі з роз'ясненням права відповідача на подання відзиву на позов протягом п'ятнадцяти днів було розміщено на веб-сайті Судової влади, отже [PERSON] вважається таким, що повідомлений про відкриття провадження у справі й час та місце розгляду справи належним чином. Відзиву у визначений судом строк Відповідач не надіслав. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що Відповідачем у встановлений законом строк відзив не подано, в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд, вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Ні Позивач, ні Відповідач із заявою про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін до суду не зверталися. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд дійшов до такого висновку. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який між ним розірвано Рахівським районним судом Закарпатської області на підставі рішення від 07.12.2015 року. Від шлюбу у сторін народилася дочка [PERSON], [INFO]. Дитина проживає з [PERSON], що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов проживання сім'ї Позивача від 04.09.2018 року, складеним депутатом Рахівської міської ради [PERSON] та довідкою виконавчого комітету Рахівської міської ради F3734 від 04.09.2018 року. Відповідно до ст.ст. 51 Конституції України, 180 СК України, батьки зобовFязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 12.11.2015 року у справі 305/1909/15 було вирішено стягувати щомісячно з [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], КупFянського району, Харківської області, мешканця [INFO] в користь [PERSON], [INFO], мешканки [INFO] аліменти на утримання дочки, [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі по 800 (вісімсот) гривень щомісячно, починаючи з 06.10.2015 року, до досягнення дитиною повноліття. Згідно з частинами 1 та 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України F 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 1 статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров»я когось із них, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як роз'яснено у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року F 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки статті 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року F 6-143цс13. Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов'язаний з'ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров'я. Позивач звертаючись до суду з даним позовом не надала суду взагалі жодного доказу, який би підтверджував, що з часу ухвалення Рахівським районним судом рішення про стягнення в її користь аліментів змінився матеріальний або сімейний стан платника аліментів чи її, погіршення чи поліпшення здоров'я сторін чи їхньої дитини, інших обставин, які б надавали правові підстави суду для збільшення розміру аліментів у користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON]. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року F 037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку". Отже, вказаним законом дійсно збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів, тому визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до внесення змін у статтю 182 СК України, яким визначався розмір - 30%). Відповідно до ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Таким чином, зміна закону, яким встановлюється мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України. Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема, частиною другою статті 182 СК України. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за F 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку (Постанова ВСУ від 15.08.2018 року у справі 642/8669/15-ц). Разом з тим, збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів, як і не може бути підставою для відмови в перерахунку розміру аліментів. Звертаючись до суду із позовом, представник Позивача [PERSON] просила збільшити розмір аліментів, стягнутих за рішенням суду з 800 гривень до 2000 гривень на утримання дитини, щомісячно, посилаючись на зміну законодавства щодо мінімального розміру аліментів на одну дитину. Тобто, Пзивач визначила способом стягнення аліментів - їх присудження у твердій грошовій сумі. Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів визначені статтею 182 СК України. Як уже зазначалося мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який під час виконання рішень про стягнення аліментів державний виконавець стягує з боржника в силу своїх повноважень, отже, не дивлячись на те, що Позивач не надала суду даних про нарахування та сплату аліментів, очевидним є те, що [PERSON] сплачує аліменти в її користь у розмірі не меншому, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч. 2 ст.182 СК України). Позивач жодних доказів, які б містили дані про майновий стан Відповідача, у тому числі й достатності його заробітку для сплати аліментів у сумі 2000 гривень, яку вона визначила для стягнення, суду не надала. Посилання [PERSON] у позовній заяві на те, що з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів на користь [PERSON] змінився вік дитини, а отже й коштів на її утримання необхідно більше, фактично не свідчить про зміну матеріального чи сімейного стану. Так, в Україні прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу. Крім того, прожитковий мінімум визначається диференційовано залежно від вікового критерію або ж залежно від соціальної та демографічної групи особи: для дітей віком до 6 років; для дітей віком від 6 до 18 років; для працездатних осіб; для осіб, які втратили працездатність. Такий поділ зумовлений особливостями людського організму, у його потребах в залежності від віку та фізичних можливостей, а тому прожитковий мінімум для дітей віком до шести років є меншим за прожитковий мінімум для дітей віком від шести до вісімнадцяти років. Прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, за поданням Кабінету Міністрів України щорічно затверджується Верховною Радою України до початку розгляду Державного бюджету України і періодично переглядається відповідно до зростання індексу споживчих цін разом з уточненням показників Державного бюджету України. Оскільки на час ухвалення рішення дитина ще не мала шести років, а зараз дочці сторін вже виповнилося девFять років, тому дійсно витрати на її утримання збільшилися, однак зазначена обставина не може бути підставою для збільшення розміру аліментів, оскільки розмір аліментів, який стягувався з [PERSON] та користь [PERSON], зі збільшенням віку їхньої дочки [PERSON], відповідно до розміру прожиткового мінімуму встановленого вже для дитини віком від 6 до 18 років, збільшився. Отже, посилання представника у цьому сенсі також не є доказом погіршення майнового стану стягувача аліментів. Зі змісту статті 12, 81-84, 89 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовFязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи й на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Учасник справи, у разі неможливості самостійно подати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання позивачем повинно бути подане разом з поданням позовної заяви. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обFєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Позивач не довела своє право на отримання аліментів від [PERSON] у розмірі 2000 гривень на утримання дочки [PERSON], оскільки вона не надала суду жодних доказів зміни матеріального або сімейного стану її чи Відповідача, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них або їхньої дитини чи іншого, які б давали суду підстави для задоволення позову про збільшення аліментів. З врахуванням встановлених обставин справи суд відмовляє у задоволенні позову. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з урахуванням того, що Позивач звільнена при подачі позову про стягнення аліментів від сплати судового збору та суд відмовляє у задоволенні позову, тому судові витрати в сумі 768 гривень 40 копійок слід віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed