Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-28 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача про позбавлення його батьківських прав та стягнення аліментів. В позовній заяві посилається на те, що з 30.07.2005 року з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який згідно рішення Володимир-Волинського міського суду від 16.04.2014 року було розірвано. За час спільного подружнього життя у них народилось двоє дітей, сини - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків, вихованням синів не займається, не підтримує матеріально і не цікавиться їх життям та здоров'ям. Погрожує їй та дітям , вчиняє кримінальні правопорушення. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали, в своїх поясненнях суду зіслалась на обставини, викладені в позовній заяві, просять позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчать відповідні розписки в матеріалах справи, які підтверджують факт отримання ним повідомлень суду, а тому суд, відповідно до ст. 224 ЦПК України, вважає за необхідне розгляд справи провести у його відсутності, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін та ухвалити заочне рішення, проти чого позивач та її представник не заперечили. Заслухавши пояснення позивача, його представника, думку прокурора та представника служби у справах дітей Володимир-Волинської міської ради, дослідивши зібрані по справі матеріали, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. У відповідності до ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов'язку утримувати дітей. Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. У відповідності до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; несприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно копій свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER], відповідач [PERSON] являється батьком неповнолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Як пояснила в судовому засіданні позивач, що за час проживання з відповідачем, останній не приділяв уваги вихованню дітей , а з лютого 2014 року взагалі перестав цікавитись їх життям та здоров'ям, хоча йому було відомо місце їх проживання. Під час спільного проживання відповідач змусив її взяти кредит під заставу її власної квартири в м. Києві. Також, відповідач шахрайським способом заволодів коштами інших громадян, у зв'язку з чим, по даних фактам відкрито кримінальне провадження. Їй відомо, що відповідач з 10.04.2015 року по 05.08.2016 року знаходився під вартою, однак, як до обрання відносно нього даного запобіжного заходу, так і після його звільнення, жодного разу не поцікавився життям дітей, не навідав їх та не надав жодної матеріальної допомоги. У зв'язку з наявними борговими зобов'язаннями, відповідач мав намір покинути територію України та примушував її до виїзду разом з дітьми за кордон. З березня 2014 року, відповідач в телефонному режимі, а також шляхом надсилання СМС - повідомлень неодноразово погрожував їй фізичною розправою в разі її неповернення до нього. Із негативної поведінки відповідача вона змушена була переїхати на проживання до батьків , влаштувала дітей в навчальні та дошкільні заклади та дбає про їх здоров'я та виховання. Відповідачу неодноразово направлялись копії позовної заяви з додатками, в тому числі і в перекладі на перську мову, однак жодних пояснень чи заперечень ним на позовну заяву не подано. Так , під час перебування відповідача в Київському слідчому ізоляторі йому двічі направлялася позовна заява з додатками з роз'ясненням надати письмові заперечення на позов.Однак згідно актів він відмовлявся від отримання даної кореспонденції посилаючись на те, що не володіє українською мовою, у зв'язку з чим переклад зазначених документів було здійснено на перську мову і направлено відповідачу, однак жодних пояснень від нього не надійшло. Як ствердила позивачка відповідач проживає на Україні більше десяти років , українську мову розуміє , має у кримінальній справі перекладача та адвоката . Крім того, відповідачем клопотання про направлення йому позовної заяви з перекладом було подано до суду на українській мові . Судом встановлено, що дійсно, протягом 2013-2015 років, до ЄРДР, за заявами більше двадцятьох потерпілих осіб було внесено відомості про вчинення відповідачем кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України, а саме: заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство). Відповідно до протоколу затримання, 10.04.2015 року відповідача було затримано у зв'язку із зазначеними кримінальними правопорушеннями. 05.08.2016 року відповідача було з-під варти звільнено. При цьому, дійсно, суд вважає, що за час перебування відповідача під вартою, він не міг в повній мірі здійснювати обов'язки по вихованню дітей. Однак, як встановлено в судовому засіданні, що відповідач перестав виконувати свої батьківські обов'язки по вихованню дітей ще до його затримання, що крім пояснень позивача стверджується наступними доказами. Як свідчить інформація з Головного центру обробки спеціальної інформації, протягом 2014 року, і до його затримання в квітні 2015 року відповідача, знаходився в Україні. Знаючи про місце знаходження своєї дружини та дітей, відповідач жодного разу їх не відвідав, не поцікавився станом здоров'я та не надав матеріального утримання.. Згідно характеристики дошкільного навчального закладу № 8 «Вишиванка» , виданої 21.04.2015 року, вихованням та утриманням сина [PERSON], [INFO] займається мама - [PERSON] Батько дитини - [PERSON] з сім'єю не проживає, жодного разу дитини з садочка не забирав, не з'являвся на батьківські збори, з вихователями не спілкувався. З довідки, виданої Володимир-Волинською спеціалізованою школою-інтернатом І-ІІІ ступенів «Центр освіти та соціально-педагогічної підтримки» від 13.03.2016 року вбачається, що відповідач навчанням сина не цікавився. Виконавчий комітет Володимир-Волинської міської як орган опіки і піклування надав висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Представник служби у справах дітей Володимир-Волинської міської ради Ковальчук Л.В. в судовому засіданні зазначений висновок підтримала, пояснила , що питання щодо позбавлення батьківських прав відповідача на засіданні комісії з питань захисту прав дитини розглядалося неодноразово про що його повідомлялося, однак він жодним клопотанням до органу опіки та піклування щодо забезпечення можливості спілкування з дітьми навіть через свого адвоката не звертався, своє байдуже ставлення до виховання та утримання дітей мотивував незнанням української мови, хоча до розірвання шлюбу з позивачем , проживав разом з дітьми та спілкувався з ними. Таким чином наведені обставини підтверджують ухилення відповідача від обов'язку по вихованню дітей, що відповідно до ст.164 СК України є підставою для позбавлення його батьківських прав. Частиною 2 ст.166 СК України встановлено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов"язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері і батька або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий доход, а також за інших обставин, що мають істотне значення, суд, за заявою платника або одержувача, може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд враховує особу відповідача, те, що він не працює , і вважає за необхідне визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі по 500 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття.

Outcome: approved