Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-14 00:00:00

13 липня 2017 року [PERSON] звернулась в суд із позовом, яким просить присудити до стягування кошти на утримання дитини( аліменти ) з відповідача [PERSON] , з 01 вересня 2016 року до досягнення повноліття сином [PERSON], [INFO], тобто до [INFO] року, у розмірі 30 (тридцяти) % від розміру суми заробітку (доходів), щомісячно. В судове засідання позивач , її представник не з»явилися, повідомлялися належно, подали заяви про розгляд справи у їх відсутності та підтримання повністю заявлених вимог . Відповідач подав до суду заяву, в якій вказав про визнання позову частково зокрема погодився про стягнення з нього аліментів у розмірі 1 /4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, а не так як просить позивачка . Крім того, зазначив, що ніяким чином після припинення шлюбних стосунків не ухилявся від утримання дитини , постійно сплачував кошти , що підтверджують надані копії чеків. Справу також просив слухати у його відсутності. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково, з наступних підстав. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Згідно із ч. 1 ст. 189 цього Кодексу батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 183 Сімейного кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стаття 191 СК України передбачає, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Судом з матеріалів справи встановлено, що 12 лютого 2010 року сторони зареєстрували шлюб, від якого у них народився син: [PERSON], [INFO], який після припинення шлюбних стосунків батьків проживає з матір»ю та знаходиться на її утриманні. Як встановлено судом, за станом здоров'я відповідач є працездатним, інших дітей, крім сина на утриманні не має, перебуває на обліку у Кіровоградському МРЦЗ як безробітний з 08.08.2017 року та отримує дохід , щодо стягнення з нього аліментів не заперечував , тому суд вважає, що вимоги позивача мають бути задоволені частково , а саме в розмірі 1 / 4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, що відповідає вимогам чинного законодавства . Доводи позивача щодо сплати додаткових витрат на розвиток сина та його лікування суд не може прийняти до уваги, оскільки за наявності підстав, передбачених ст.185 ЦПК України, позивач не позбавлена можливості вимагати від відповідача участі у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами, зокрема, розвитком здібностей дитини, лікуванням. Разом з цим, суд також не приймає до уваги вимоги позивача щодо стягнення аліментів починаючи з 01 вересня 2016 року, оскільки стаття 191 СК України передбачає, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а це є 13 липня 2017 року. Згідно з ч.1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому, відповідач не позбавлений можливості звернутись до суду з позовною заявою про зменшення розміру аліментів, за наявності вказаних обставин. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст.ст. 88, 367 ЦПК України, суд стягує з відповідача - 640,00 грн. судового збору на користь держави, та рішення суду допускає до негайного виконання

Outcome: partial