Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-30 00:00:00

25.07.2017 року Зеленодольська міська рада Апостолівського району Дніпропетровської області звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання. На обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS], але протягом тривалого часу (понад 1 рік) за цією адресою не проживає, її місцезнаходження невідоме. Вищевказане житло знаходиться в комунальній власності. Оскільки, за вищевказаною адресою відповідач не проживає, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються за них, чим об'єктивно порушуються права Зеленодольської міської ради. Фактичне місце перебування відповідача невідоме, будь-яких домовленостей про збереження за відповідачем житлової площі за період її не проживання не існує, але відповідачка на теперішній час у добровільному порядку знятися з реєстрації не бажає, тому вони вимушені звернутися до суду з даним позовом, в якому просять визнати [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] та примусово зняти її з реєстраційного обліку в квартирі, що є власністю Зеленодольської міської ради. В судове засідання представник позивача Зеленодольської міської ради Апостолівського району Дніпропетровської області не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, проте надав суду заяву, в якій просить розглянути справу у відсутність представника позивача, заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, наполягає на задоволенні позову за підставами, викладеними у позовній заяві. В судове засідання відповідач [PERSON] повторно не з'явилася, як вбачається з довідки відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [ADDRESS], саме за адресою місця реєстрації відповідач повідомлялася про слухання справи, а оскільки вона не повідомила суд про причини своєї неявки, суд вважає причину її неявки неповажною, а тому відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача по наявних у справі документах, шляхом постановлення заочного рішення. Суд, враховуючи, що відповідно до ЦПК України розгляд справи проводився судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося (ч.2 ст. 197 ЦПК України). Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає за можливе частково задовольнити позовні вимоги з огляду на наступні обставини. Згідно вимог ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно ст.58 ч.1 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст.59 ч.2 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлено, що рішенням Зеленодольської міської ради Апостолівського району Дніпропетровської області від 17.01.2001 року було видано ордер на житлове приміщення за адресою [ADDRESS], громадянці [PERSON]. На підставі вищевказаного рішення міської ради гр. [PERSON], 13.12.1994 року видано ордер за № 2, на право заселення у кімнату [ADDRESS], та копія якого міститься в матеріалах справи (а.с. 13) Відповідно до довідки від 11.07.2017 року про реєстрацію місця проживання особи, [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 25.01.2001 року (а.с. 22) З довідки Комунального підприємства «Зеленодольський міський водоканал» м. Зеленодольськ за № 565 від 11.07.2017 року вбачається, що за квартирою [ADDRESS], значиться заборгованість, яка станом на 01.07.2017 року складає 636,00 гривень (а.с.16). Актами обстеження квартири на предмет проживання від 12.06.2017 року та 17.10.2017 року, що складені комісією у складі: начальника відділу ЖКГ Зеленодольської міської ради [PERSON], спеціаліста з інвестиційних проектів виконавчого комітету Зеленодольської міської ради [PERSON], техніка доглядача КП «Зеленодольський міський водоканал» [PERSON], встановлено, що за адресою: [ADDRESS] зареєстрована [PERSON], але в період з червня місяця 2016 року по теперішній час в квартирі не проживає. (а.с. 18,19). Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Виходячи з положень ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України щодо обов'язку доказування, обов'язок довести свої заперечення щодо наявності поважних причин відсутності на спірній житловій площі покладено на відповідача. Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Стаття 47 Конституції України та ст.9 ЖК України передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користуванням інакше ніж з підстав і в порядку визначеним законом. Право на повагу до житла гарантує і ст.8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Відповідно до вимог ст.317 ЦК України власнику належать права володіння, користування і розпоряджання своїм майном. Згідно статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Права власника житлового будинку визначені в ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 статті 71 ЖК України встановлено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім»ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням, відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71, 72, 116, 156 ЖК України). Таким чином, при розгляді справи щодо визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням члена сім'ї власника житла, мають встановлюватися наступні факти: чи є спірне приміщення житлом, чи є воно власністю позивача, чи відсутній відповідач у спірному приміщені понад встановлені строки, чи є причини відсутності поважними та чи не було між власником та відповідачем будь якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності. Пленум Верховного Суду України в пункті 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснив судам, що у справах цієї категорії необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк. Згідно роз'яснень п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року з подальшими змінами „Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладання трудового договору на невизначений строк тощо). Отже, судом встановлено і дані обставини досить повно підтверджуються матеріалами справи, що [PERSON] з червня місяця 2016 року в квартирі [ADDRESS] не проживає, її речі в квартирі відсутні, за квартиру та комунальні послуги відповідач не сплачує, ремонтні роботи в спірній квартирі не проводить. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що заявлені Зеленодольською міською радою Апостолівського району Дніпропетровської області позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково, та суд вважає необхідним позбавити відповідача [PERSON] права користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] з тих підстав, що відповідач [PERSON] у вищевказаній квартирі тривалий час - з червня 2016 року не проживає, комунальні послуги не сплачує та будучи зареєстрованою у даній жилій квартирі, але не проживаючи у ній, фактично чинить перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні комунальною власністю, яка належить Зеленодольській міській територіальній громаді Апостолівського району Дніпропетровської області, а добровільно знятися з реєстрації відповідач не бажає. Тому, враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, а відповідача [PERSON] необхідно визнати такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS]. Доводи позивача про відсутність відповідача у спірному жилому приміщенні понад один рік без поважних причин підтверджені належними та допустимими доказами, відповідачкою під час розгляду справи не оспорені, тому існують правові підстави, передбачені ст.71 ЖК України для часткового задоволення позову. Що стосується вимог позовних вимог в частині зняття відповідача з реєстрації, то такі вимоги не ґрунтується на законі в даному випадку, оскільки питання та підстави для зняття з реєстрації визначені ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», яка передбачає, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на жиле приміщення, або право користування жилим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. З огляду на зазначене, зняття особи з реєстраційного обліку проводиться компетентними, уповноваженими на це органами, зокрема на підставі рішення суду про позбавлення права користування жилим приміщенням. Таким чином рішення суду про втрату права користування житлом є саме по собі достатньої правовою підставою для зняття з реєстраційного обліку відповідача. Лише в разі відмови компетентного органу здійснити зняття особи з реєстраційного обліку на підставі рішення суду, такі дії можуть бути оскаржені до суду в порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України, тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Outcome: partial