Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-02 00:00:00

[PERSON] 16.12.2014 року звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Приморської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визнання договору дійсним та визнання права власності на житловий будинок, посилаючись на те, що 10.04.2000 року між позивачем та [PERSON] у простій письмовій формі було укладено договір купівлі-продажу будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Зазначає, що після укладання договору, в той же день покупцем була виплачена сума за купівлю житлового будинку, а саме 2350 доларів, що підтверджується розпискою. [INFO] [PERSON] помер. Враховуючи вищевикладене, посилаючись на ст.220 ЦК України позивач просить суд: поновити йому строк для звернення до суду за захистом порушених прав, визнати договір купівлі-продажу будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON] від 10.04.2000 року - дійсним, визнати за [PERSON] право власності на вищевказаний житловий будинок. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надавши до суду заяву з проханням розглядати справу у його відсутність. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи вважає, що в позові слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 10.04.2000 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений в простій письмовій формі договір купівлі-продажу житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.3). Як вбачається з розписки [PERSON] у відповідності до договору купівлі-продажу будинку від 10.04.2000 року передав, а [PERSON], отримав від [PERSON] грошові кошти в розмірі 2350 доларів, що підтверджується відповідною розпискою (а.с.4). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданим 15.08.2001 року виконкомом Приморської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області (а.с.5). У відповідності до довідки, виданої виконавчим комітетом Приморської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 09.12.2014 року № 1073, [PERSON] дійсно мешкає за адресою: [ADDRESS] з 2003 року (а.с.13). Позивач у своєму позові вказував на той факт, що йому було невідомо про обов'язковість нотаріального посвідчення вищевказаного правочину, тож він вважав договір дійсним. Про свою необізнаність в законодавстві він дізнався, коли Приморська сільська рада відмовила прописати його дружину, в грудні 2014 року (а.с.14). Розділ VII «Прикінцеві положення» ЦК України передбачає, що цей Кодекс набирає чинності з 31 січня 2004 року. Отже у зв'язку з тим, що договір купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] був укладений 10.04.2000 року, а закон не має зворотної дії та не поширюється на правовідносини, які виникли до набрання чинності ЦК України , то при вирішенні спору слід керуватися нормами ЦК України в ред. 1963 року. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР 1963 року за договором купівлі-продажу продавець зобовязується передати майно у власність покупцю, а покупець зобовязується прийняти майно та сплатити за нього визначену грошову суму. Відповідно до ст. 225 ЦК УРСР 1963 року право продажу майна належить власнику. Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах при визнання угод недійсними" суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР 1963 року за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження. Крім того, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. Оскільки [PERSON] помер, суд не може перевірити чи була досягнута згода з істотних умов угоди чи були в наявності передбачені законом обмеження, чому угода не була нотаріально посвідчена, позивачем не доведено законність набуття права власності на придбаний будинок, а тому суд вважає позовні вимоги необґрунтовані. Відповідно до ст.76 ЦК УРСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Аналогічним чином питання початку перебігу строку позовної давності визначені і ст.261 ЦК України, згідно якої перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або особу, яка його порушила. При цьому суд вважає необхідним зазначити, що позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. У разі безпідставності позовних вимог при пропуску строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог. Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи вищевикладене, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що право позивача, за захистом якого він звернувся до суду не порушено, позовні вимоги не доведені, а відтак суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості, що є самостійною підставою для цього.

Outcome: dismissed