Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-28 00:00:00

У лютому 2015 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до ПрАТ "УСК" "Гарант-Авто" про стягнення страхового відшкодування у сумі 1717.05 грн., пені за прострочення виплати страхового відшкодування у сумі 107,28 грн., втрат від інфляції у сумі 140.98 грн. та трьох процентів річних у сумі 18,77 грн., а також витрати на правову допомогу. В обґрунтування своїх вимог зіслалась на те, що 25.12.2013 р. вона застрахувала свою цивільно-правову відповідальність у ПрАТ "УСК" "Гарант-Авто", уклавши з останніми договір добровільного страхування ТЗ та сокупних ризиків 06.11.2014 р. з нею стався страховий випадок, згідно якого невідомою особою було пошкоджено бампер її автомобіля. Вона звернулась до відповідача із заявою про відшкодування страхового відшкодування, долучивши рахунок про оплату за ремонт автомобіля. Проте у визначені строки виплата страхового відшкодування здійснена не була. Просила позов задовольнити та стягнути з відповідача суму страхового відшкодування з врахуванням розміру франшизи, а також стягнути пеню, інфляційні втрати та 3% річних від суми невиплаченого страхового відшкодування. Позивачка у судове засідання не з'явилась. Представник позивачки у судовому засіданні позов підтримав. В його обґрунтування зіслався на обставини викладені у позовній заяві. Вказав, що позивачка виконала усі умови договору страхування, після настання страхового випадку звернулась для отримання страхової виплати, однак страхувальник відмовляється виконати свої зобов'язання, щодо виплати страхового відшкодування. Представник відповідача двічі викликався у судові засідання на 24.03.2015 р. та 29.04.2015 р., що підтверджується підписами представника у рекомендованих повідомленнях про вручення, однак до суду не з'явився. Заяв про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у відсутності представника не подав, що у відповідності до положень абз. 5 ч.5 ст.74 ЦПК України вважається, як вручення належним чином судового виклику або судового повідомлення. Як передбачено ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, або причина неявки визнана судом не поважною, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних доказів. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, суд вирішив наступне. Між позивачкою та ПАТ "УСК "Гарант-Авто" було укладено договір добровільного страхування транспортного засобу та супутніх ризиків №21-00/00011935/1.1.2.00 від 25.12.2013 р., відповідно до умов якого [PERSON] застрахувала свій транспортний засіб "Форд Фіеста" 2013 р., д.н. [NUMBER]. Термін дії договору з 26.12.2013 р. по 25.12.2014 р.. Згідно п.14 останнього, страхова сума становить - 135990 грн. Судом встановлено, що 06.11.2014 р. з позивачкою стався страховий випадок, а саме невідомою особою було пошкоджено бампер її автомобіля. Як вбачається із заяви повідомлення про подію, позивачка 07.11.2014 р. звернулась до страховика, якому повідомила про страховий випадок. Після цього вона за власні кошти відремонтувала автомобіль у офіційному сервісному центрі "Форд" - ТзОВ "Валет Авто" . Даний факт підтверджується рахунком на оплату №1954 від 11.11.2014 р., з якого вбачається, що вартість ремонтних робіт складає 2397 грн., який позивачка 11.11.2014 р. надала ПрАТ "УСК" "Гарант-Авто". Як передбачено п. 32.2 договору, у разі настання ризиків "ДТП" або "ПДТО" страхувальник один раз протягом строку дії цього Договору, окрім випадків передбачених п. 32.2. договору, має право не повідомляти про подію компетентні органи та отримувати страхове відшкодування без довідки компетентних органів, якщо вартість відновлювального ремонту пошкодженого застрахованого ТЗ не перевищує 5% страхової суми, зазначеної в п.14 договору, але не більше 10 000 грн. за кожним страховим випадком. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату). Окрім цього, згідно п.35.2 договору страхування, рішення про виплату страхового відшкодування приймає страховик протягом 7-ми робочих днів після отримання усіх необхідних документів. Як встановлено судом , станом на 11.11.2014 р. позивачкою були надані усі документи, необхідні страховику для виплати страхового відшкодування, однак у порушення умов договору страховиком не було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування. 30.12.2014 р. [PERSON] звернулась до відповідача із письмовою заявою-претензією, щодо виплати страхового відшкодування. Згідно з приписами ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства та у строк, встановлений у зобов'язанні. Згідно ст. 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору. Беручи до уваги, що заява про страхове відшкодування подана позивачкою 07.11.2014 р., однак довідку про вартість проведеного ремонту надано 11.11.2014 р.. тому граничним строком виконання зобов'язання було 19.11.2014 р.. Судом встановлено, що на день розгляду справи зобов'язання по виплаті страхового відшкодування страховиком не виконане, що є підставою для стягнення суми страхового відшкодування у судовому порядку. Враховуючи те, що у договорі страхування сторонами була визначена франшиза у розмірі 0,5%, тому від загальної суми страхового відшкодування слід відняти розмір франшизи, який складає 679,95 грн. Тому з ПрАТ "УСК" "Гарант-Авто" слід стягнути в користь [PERSON] 1717.05 грн. суми страхового відшкодування згідно договору добровільного страхування від 25.12.2013 р.. Що стосується стягнення пені, інфляційних виплат та трьох відсотків річних то суд вирішив наступне. Згідно ст. 992 ЦК України, у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку у розмірі, встановленому договором або законом. Відповідно до п. 10.4.3. Правил добровільного страхування наземного транспортного засобу, страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасну виплату страхового відшкодування шляхом сплати Страхувальнику непі за кожен день прострочення платежу у розмірі облікової ставки НБУ. Розмір неустойки (пені) визначається із розрахунку облікових ставок, що діяли на час виникнення заборгованості. Період прострочення слід рахувати з 19.11.2014 р. по 01.04.2015 р. (дата надання розрахунку позивачкою), що складає 133 дні. У вказані період діяли такі облікові ставки: З 19.11.2014 р. по 06.02.2015р.(79 днів) -14%; з 06.02.2015 р. по 01.04.2015 р. (54 дні) -19%. Отже розрахунок пені слід провести за такою формулою: пеня = заборгованість* облікова ставка НБУ/100/365 днів*дні заборгованості: за період з 19.11.2014 р. по 06.02.2015 р.= 1717,05*14%/100%/365*79= 52,02 грн. за період з 06.02.2015 р. по 01.04.2015 р. = 1717.05*19%/100%/365*54= 48,26 грн. Всього разом пеня становить 100, 28 грн. Зобов'язання, що не виконане страховиком є грошовим, а отже останній у силу ст. 625 ЦК України на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Беручи до уваги, що граничним строком виконання зобов'язання було 19 листопада 2014 р., тому станом на 01.04.2015 р. (дата проведення розрахунку позивачкою) відповідач прострочив виплату страхового відшкодування на 133 календарних днів. Тому розрахунок 3% річних визначається за формулою заборгованість*3%річних/100%/365*дні прострочки, і становить 1717,05*3%/100%/365/133= 18.77 грн. Розрахунок інфляційного збільшення суми боргу: 1717.05*101,9*103,0*103,1/100 =1858,03 грн. 1858,03-1717,05= 140.98 грн. Беручи до уваги усе вищенаведене, суд приходить до висновку про обґрунтованість і доведеність вимог позивачки, з огляду на це заявлені нею вимоги слід задовольнити у повному розмірі. Що стосується вимог про стягнення моральної шкоди завданої діями відповідача, то суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст.23 ЦК України кожен громадянин має право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок порушення її прав. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦК України розмір страхового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з врахуванням інших обставин, які мають істотне значення. В абз. 2 п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди зазначено, що обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачка та її представник в ході судового розгляду справи не довели та не надали суду доказів заподіяння їй моральної шкоди, у зв'язку з чим позовна вимога про відшкодування моральної шкоди не підлягає задоволенню. Окрім цього, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судові витрати, понесені у зв'язку зі сплатою судового збору.

Outcome: approved