Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-11 00:00:00

01.03.2021 року до суду звернувся позивач АТ „Таскомбанк" з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за заявою-договором. 18.03.2021 року до суду надійшла довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичних особи. Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 19 березня 2021 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження без виклику сторін на 12 травня 2021 року. Відповідач у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не надав. Згідно поданої позовної заяви позивач просить стягнути з відповідача кредитну заборгованість за заявою-договором №206/4023324-СК від 30.10.2017 р. в сумі 122 894 грн. 18 коп. та понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: 30.10.2017 року між АТ «Таскомбанк» та [PERSON] укладено заяву-договір №206/4023324-СК на відкриття поточного рахунку з використанням електронних платіжних засобів та оформлення платіжної картки. Відповідно до Умов надання та обслуговування Кредитної лінії та Паспорта споживчого кредиту предметом договору є надання позивачем позичальнику грошових коштів на наступних умовах відновлювальної кредитної лінії: -встановлена сума кредитного ліміту - 100 000 грн.; -строк кредитування - 365 днів з автоматичною пролонгацією на такий самий строк; -проценти за користування кредитом - 55%. Штраф за прострочення обов`язкового мінімального платежу - 100 грн. за кожен факт прострочення платежу. Цільове призначення кредиту - на споживчі потреби. Кредитні кошти відповідачу було надано у спосіб, зазначений в кредитному договорі, що підтверджується відповідною випискою. Отже, кредитодавець, свої обов`язки за кредитним договором виконав в повному обсязі. В подальшому відповідач перестав виконувати умови кредитного договору в повній мірі, а саме, перестав сплачувати заборгованість за кредитом та процентах. Банк неодноразово звертався до позичальника з вимогами про необхідність сплати заборгованості (телефоном та письмово), разом з тим умови кредитного договору Позичальником не виконані, кредитні кошти у встановлені договором строки не повернуто, що мало наслідком утворення заборгованості. Станом на 27.01.2021 року заборгованість за кредитним договором становить 122 894 грн. 18 коп., з яких: 52 173, 97 грн. - сума основного боргу (в т.ч. простроченого); 56 422, 58 грн. - заборгованість за відсотками (в т.ч. прострочені); 14 097, 63 грн. - заборгованість за комісією (в т.ч. прострочена); 200 грн. - штраф. Таким чином, позичальник грубо порушив умови кредитного договору, Умови надання та обслуговування кредитної лінії, а також норми чинного законодавства, що й стало підставою звернення до суду. Справа розглядалась за правилами спрощеного провадження без виклику сторін. Відповідач будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, відзиву у встановлений судом строк на позовну заяву не надав. Відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 30.10.2017 року між АТ «Таскомбанк» та [PERSON] укладено заяву-договір № 4023324 до Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб та підключення до інтернет-банкінгу «ТАС24», що підтверджується копією договору. Також між сторонами підписано заяву-договір № 206/4023324-СК на відкриття поточного рахунку з використанням електронних платіжних засобів та оформлення платіжної картки (з встановленням кредитного ліміту). Відповідач [PERSON] була ознайомлена з Умовами та обслуговуванням кредитної лінії за кредитним продуктом, а також з Паспортом споживчого кредиту, опитувальником фізичної особи, про що свідчить її підпис на вказаних документах. Судом встановлено, що підписана відповідачем заява-договір є документом, що підтверджує згоду відповідача на укладення кредитного договору та кредитний договір, шляхом складання зазначених вище документів, був укладений у належній письмовій формі. Крім того положеннями ст. 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована. Аналогічна позиція закріплена у постанові Верховного Суду України від 30 травня 2018 року по справі № 191/5077/16-ц (провадження 61-17422св18). Судом встановлено, що укладений між сторонами договір не оспорювався та не визнавався судом недійсним. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 2 ст. 6 ЦК України, передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості ( ст. 627 ЦК України). Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичайно ставляться. Судом встановлено, що згідно укладеного Кредитного договору Відповідач отримав кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії по відкритому поточному рахунку. Відповідно до Умов надання та обслуговування Кредитної лінії та Паспорта споживчого кредиту предметом договору є надання позивачем позичальнику грошових коштів на наступних умовах відновлювальної кредитної лінії: -встановлена сума кредитного ліміту - 100 000 грн.; -строк кредитування - 365 днів з автоматичною пролонгацією на такий самий строк; -проценти за користування кредитом - 55%. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України - якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплати відсотків. Судом встановлено, що позивач належним чином виконав покладені на нього обов`язки за укладеним кредитним договором, що підтверджується випискою по особовому рахунку, з якого вбачається, що відповідач користувалася наданими їй кредитними коштами. В свою чергу відповідач своїх обов`язків за кредитним договором щодо повернення кредиту належним чином не виконувала. Останній платіж відповідачем здійснено 01.02.2019 року. Сума боргу відповідача за кредитним договором станом на 27.01.2021 року становить 122 894 грн.: 52 173, 97 грн. - сума основного боргу (в т.ч. простроченого); 56 422, 58 грн. - заборгованість за відсотками (в т.ч. прострочені); 14 097, 63 грн. - заборгованість за комісією (в т.ч. прострочена); 200 грн. - штраф, що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості. Будь-яких доказів про внесення грошових сум на погашення заборгованості за укладеним кредитним договором, які б свідчили про погашення цієї заборгованості, чи зменшення суми заборгованості за укладеним кредитним договором, відповідачем не надано. Таким чином судом встановлено, що в зв`язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за укладеним кредитним договором порушуються права позивача, якому не повернена сума виданих кредитних коштів та відсотків. Порушені права кредитора підлягають захисту відповідно до обраного позивачем способу захисту порушених прав, який передбачений ст. 16 ЦПК України та з яким погоджується суд як з найбільш ефективним за даних обставин способом захисту порушених прав позивача. При цьому позивач вживав заходи досудового врегулювання спору, направивши відповідачеві 29 грудня 2020 року вимогу з проханням погасити заборгованість за кредитним договором, яка залишена відповідачем без виконання. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості з відповідача підлягають задоволенню та з Позивача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за укладеним Кредитним договором в загальній сумі 122 894 грн., яка складається із наступного: 52 173, 97 грн. - сума основного боргу (в т.ч. простроченого); 56 422, 58 грн. - заборгованість за відсотками (в т.ч. прострочені); 14 097, 63 грн. - заборгованість за комісією (в т.ч. прострочена); 200 грн. - штраф, що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2270.00 грн., так як судом ухвалюється рішення про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved