Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-15 00:00:00

05.05.2016 року до суду звернулась позивач з позовом до [PERSON] про надання дозволу на виїзд дитини без згоди батька та надання дозволу на виготовлення проїзних документів, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що вони з відповідачем мають спільну дитину [PERSON], [INFO]. Проте, їхнє спільне життя не склалося, і рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 11.11.2011 року шлюб було розірвано, дитина перебуває на вихованні та утриманні матері. Позивач зазначає, що має можливість поїхати до АР Крим, де зможе забезпечити утримання дитини, її оздоровлення, відпочинок, що підтверджується Договором про надання туристичних. Оскільки відповідач, ігнорує інтереси сина, не дає своєї згоди на його виїзд за кордон, вона вимушена звертатися до суду з відповідними вимогами. Просить суд надати їй, [PERSON], [INFO], без нотаріально оформленої згоди та без супроводу батька [PERSON], [INFO], дозвіл на тимчасовий ви'їзд на тимчасово окуповану територію України (АР Крим) з метою оздоровлення та відпочинку, зумовлених потребою нормального фізичного, духовного і морального розвитку дитини, терміном з 01 липня 2016 року по 01 вересня 2016 року неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Надати їй дозвіл на виготовлення проїзного документа для виїзду за кордон дитини - [PERSON], [INFO], без згоди батька [PERSON], [INFO]. Позивач подала до суду заяву, в якій просив розглядати справу за її відсутності, позов підтримала в повному обсязі, не заперечував щодо розгляду справи в заочному провадженні. Відповідач в судові засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі, будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не надходило. Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача. Дослідивши матеріали справи, суд всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з огляду на їх законність та обгрунтованість. Як встановлено [PERSON] народився 12.11.2008 року у м. Чернігові, його батьками є [PERSON] та [PERSON]. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 11.11.2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 03.11.2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції, актовий запис № 2547, було розірвано. 14.06.2013 року, позивач уклала шлюб з [PERSON], та змінила своє прізвище [PERSON] на [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. Відповідно до ч. 2\~ст. 141 Сімейного кодексу України\~розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 3\~ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 313 Цивільного Кодексу України\~визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів) піклувальників та и їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей - громадян України визначено\~Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими\~постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими\~постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року № 231. Відповідно до\~ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16- річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16 - річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення визначено, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими Правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Пунктом 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - той з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків - батька і матері - у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей. Зокрема,\~стаття 155 СК України\~визначає, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Пунктом 5.1.1 Тимчасового порядку передбачено, що в'їзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженоїПостановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57. Відповідно до п. 5.1.2 Тимчасового порядку, виїзд з контрольованої території громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за умови пред'явлення Свідоцтва про народження дитини, будь-якого документа, визначеного\~ст. 5 Закону України «Про громадянство України»\~або\~ст.2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України»\~особи (осіб), у супроводі якої (яких) громадяни України, які не досягли 16-річного віку виїжджають з неконтрольованої території, та дозволом фізичної особи. Відповідно до вказаного Тимчасового порядку неконтрольована територія - територія, на якій органи державної влади тимчасового не здійснюють повноваження, передбачені законодавством України. Такий самий порядок в'їзду на тимчасово окуповану територію (Крим) передбачено і\~п. 3 Постановою Кабінету Міністрів України № 367 від 04 червня 2015 року, як для перетину державного кордону України. Таким\~\~чином,\~\~в'їзд дитини\~\~на неконтрольовану територію та подальший виїзд з такої території здійснюється за такими ж правилами, як і перетин державного кордону України і можливий лише за умови надання згоди другим з батьків або відповідного рішення суду. При таких обставинах, враховуючи те, що в'їзд дитини у супроводі позивача на неконтрольовану територію (територію проведення антитерористичної операції) та виїзд з такої території, а також виїзд дитини за кордон до Російської Федерації зумовлені потребою нормального фізичного, духовного і морального розвитку дитини, пов'язані із забезпеченням дитині безпечних умов життя та розвитку, можливістю виїхати на навчання, відпочинок та оздоровлення, а також те, що це повністю відповідає інтересам дитини, права якої гарантовані Конвенцією про права дитини, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод. Згідно\~ст. 150 Сімейного Кодексу України\~батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до\~ст. 151 СК України\~батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини; батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Згідно до\~ст. 153 СК України\~\~ст. 155 СК України\~здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності; батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України „Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України"\~\~оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього\~Закону\~право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Проїзний документ дитини видається органами внутрішніх справ за місцем проживання. Проїзний документ на дитину оформляється терміном на три роки або до досягнення нею 18-річного віку. Згідно до ст. 13 «Загальної декларації прав людини», прийнятої і проголошеної резолюцією 217А (ІІІ) Генеральної асамблеї від 10 грудня 1948 року кожна людина має право свободи пересування і обрання собі місця проживання в межах кордонів кожної держави; кожна людина має право залишити будь-яку країну, включаючи також і власну, і повертатися до своєї країни. Відповідно до статті 10 «Конвенції про права дитини» прийнятої резолюцією 44/25 Генеральної асамблеї від 20 листопада 1989 року, держави-сторони поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Як встановлено, сторони по справі є батьками [PERSON], [INFO], який мешкає разом із позивачем, відповідач участі у вихованні та утриманні сина не приймає. Позивач бажає тимчасово виїхати разом із малолітнім сином за межі України і отримати на це офіційний дозвіл відповідача не має змоги. Виїзд [PERSON], [INFO], разом із матір'ю тимчасово за межі України не буде суперечити суспільним інтересам держави та буде відповідати інтересам дитини, в тому числі і в плані її безпеки. Таким чином суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі наведеного,

Outcome: approved