Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-22 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Обгрунтовуючи позовну заяву, позивач зазначає, що 28.09.2010 року укладено шлюб між нею та відповідачем. Від шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу є те, що у подружжя втрачено взаєморозуміння, останні два роки подружжя не живе разом. Вважає, що примирення та збереження їхньої сім"ї є неможливим. А тому просить шлюб розірвати. Позивач в судове засідання не зявилася, подала до суду заяву, відповідно до якої просить розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги підтримує. Не заперечує щодо ухвалення рішення у підготовчому судовому засіданні. Відповідач в судове засідання не зявився, подавши суду заяву, відповідно до якої просить розгляд справи проводити без його участі. Позовні вимоги не заперечує, а також не заперечує щодо ухвалення рішення у підготовчому судовому засіданні. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно свідоцтва про шлюб [PERSON] 1-НМ № 088504, виданого 28.09.2010 року, сторони 28.09.2010 року зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис за № 1479 (а.с.6). Від даного шлюбу у подружжя народився син [PERSON], [INFO] (а.с. 7). Позивач стверджує, що причиною розірвання шлюбу стала відсутність взаєморозуміння та різні погляди на життя. Тому такий шлюб зберігати не доцільно. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що оскільки сторони не підтримують шлюбні відносини, їхній шлюб існує формально, сторони добровільно узгодили питання щодо проживання неповнолітнього сина з матір`ю, а тому шлюб між [PERSON] та [PERSON], слід розірвати. Відповідно до частини пятої статті 268 Цивільного процесуального кодексу України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. На підставі наведеного,

Outcome: approved