Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-23 00:00:00

22 грудня 2020 року до Василівського районного суду Запорізької області надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів та коштів на утримання. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка [PERSON] зазначає, що від цивільного шлюбу вона має неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , який знаходиться на її повному утриманні, а відповідач допомоги на утримання дитини та на її утримання не надає, внаслідок чого позивачка опинилася в скрутному матеріальному становищі. Угоду про добровільну сплату аліментів на її утримання та на утримання сина не досягнуто, та виходячи з вищенаведеного позивачка просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] - аліменти в розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, та стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на її утримання в розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до [INFO] . Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 28 грудня 2020 року відкрито провадження у справі та розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом (повідомленням) сторін. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, проте на адресу суду надано заяву, в якій позивачка просять розглянути справу за її відсутністю, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, наполягають на їх задоволенні за підставами, викладеними у позовній заяві, не заперечує щодо ухвалення по справі заочного рішення (а.с.18). В судове засідання відповідач [PERSON] повторно не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку за місцем роботи та за реєстрованим місцем проживання (перебування), що підтверджується поштовими конвертами, які повернулись до суду з відміткою «адресат відсутній» та «за закінченням терміну зберігання (а.с.16,17,22,24,28), також належне сповіщення відповідача здійснено судом шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади про виклик відповідача до суду (а.с.15), відповідно до приписів ч.11 ст.128 ЦПК України. Проте, жодних документів на підтвердження поважності причин неявки до суду відповідачем на адресу суду не подано, відзив, заперечення на позов [PERSON] не надано. Відповідно до вимог ст.281 ЦПК України, суд ухвалив про заочний розгляд справи, на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що заявлені [PERSON] позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у фактичних шлюбних стосунках, від яких [INFO] народився [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , яке видано 16 червня 2020 року виконавчим комітетом Дніпрорудненської міської ради Василівскього району Запорізької області, актовий запис № 27, де в графі «батько» вказаний « [PERSON] », а в графі мати вказана « [PERSON] », та копія свідоцтва міститься в матеріалах справи (а.с.4), що відповідачем не оспорено. Як вбачається з довідки № 788 від 21.12.2020 року, виданої виконавчим комітетом Дніпрорудненської міської ради Василівскього району Запорізької області, малолітній [PERSON] , 2020 року народження проживає разом зі своєю матір`ю [PERSON] та перебуває на її утриманні, та які мешкають за адресою: [ADDRESS] (а.с.7), що відповідачем не оспорюється. Відповідно до довідки, виданої на запит суду Підприємством з іноземними інвестиціями у формі приватного акціонерного товариства «Запорізький залізорудний комбінат» від 03.03.2021 року, [PERSON] працює на посаді електрослюсаря чергового та з ремонту устаткування, та його заробіток за останні 8 місяців (за період з 01.07.2020 року по 01.03.2021 року) складає у загальному розмірі - 111798,22 гривень, копія якої міститься в матеріалах справи (а.с.29). Як вбачається зі змісту позову, на теперішній час відповідач [PERSON] матеріальної допомоги на утримання малолітнього сина не надає, тому позивачка [PERSON] вимушена звернутися до суду з даним позовом. Відповідно до вимог ч.ч.2,4 ст.84 Сімейного кодексу України (далі-СК України) дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Тож, право на утримання дружина має незалежно від того, чи проживає вона разом з чоловіком і чи погоджується він на добровільне надання матеріальної допомоги. Відповідно до положень ч.4 ст.84 Сімейного кодексу України дружина, з якою мешкає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини, до досягнення дитиною трьох років, незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Згідно з вимогами ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно ч.1 ст.179 СК України (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів»), аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч.3 ст.181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст.183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст.184 СК України) і виплачуються щомісячно. Згідно положень ст.181 СК України способами виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі Згідно ч.4 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу батька (матері) та/чи в твердій грошовій сумі. Відповідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Згідно ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", пункт 15 передбачає, що відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених ст..ст.198,199 цього Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина. За відсутності домовленості між батьками домовленості про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, та мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до приписів ч.1 ст.183 СК України частка, заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися в якості аліментів на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти, на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ст.8 Закону України „Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7,8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВП № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. З урахуванням викладеного, повно і всебічно дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що заявлені позивачкою [PERSON] позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, та з урахуванням матеріального та сімейного становища відповідача, а також матеріального становища позивачки, яка має на утриманні малолітнього сина, яка на теперішній час не працює, постійного та регулярного заробітку немає та у неї відсутнє самостійне джерело існування, оскільки перебуває у відпустці по догляду за малолітнім сином [PERSON] , 2020 року народження, який не досяг трирічного віку. Крім того, враховуючи матеріальне становище відповідача є фізично здоровою та працездатною особою, хронічними хворобами не страждає, на обліку у вузьких спеціалістів медичних закладів не перебуває, особою з інвалідністю не являється, на теперішній час працевлаштований, на користь інших осіб аліменти не сплачує, оскільки жодних належних та допустимих доказів на спростування вищевикладених обставин суду не надано та відповідачем [PERSON] в судовому засіданні не доведено, тому суд вважає, що відповідач на теперішній час має можливість сплачувати аліменти на одну дитину - сина [PERSON] , 2020 року народження, а саме в розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно. Також приймаючи до уваги ті обставини, що на теперішній час будь-якої домовленості щодо порядку утримання малолітньої дитини сторони не дійшли, угоди про матеріальне забезпечення сина між сторонами не досягнуто, малолітній [PERSON] на теперішній час перебуває на повному забезпеченні позивачки [PERSON] , внаслідок чого вона опинилася у скрутному матеріальному становищі та самостійно матеріально утримувати малолітнього сина та забезпечувати йому належний матеріальний рівень для гідного розвитку та існування, позивачка самостійно не в змозі, тому суд вважає за необхідне заявлений позивачкою [PERSON] позов задовольнити та стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина - [PERSON] , [INFO] - аліменти у визначеному позивачкою розмірі, а саме в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму, починаючи стягнення з моменту пред?явлення позову до суду, відповідно до положень ст.191 СК України, тобто з 22 грудня 2020 року та до досягнення дитиною повноліття, а також суд вважає необхідним стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] кошти на її утримання, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, починаючи стягнення аліментів з 22 грудня 2020 року та до досягнення дитиною [PERSON] трирічного віку, тобто до [INFO] . Крім того, відповідно до положень 141 ЦПК України, суд розподіляє судові витрати, а саме: з відповідача [PERSON] підлягають стягненню в дохід держави судовий збір за пред`явлення до суду позову майнового характеру, розмір якого з 01.01.2021 року становить 908 грн., оскільки позивачка [PERSON] звільнена від сплати судового збору за даною категорією справ, на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір". На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved