Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-14 00:00:00

19 серпня 2016 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на земельну частку (пай) у порядку спадкування за законом. Свої вимоги мотивувала тим, що [INFO] померла її мати [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшла земельна ділянка, розміром 3,42 умовних кадастрових гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в АПТЗТ «Зоря». Право на земельну частку (пай) належало померлому на підставі сертифікату серії [NUMBER], виданого 06 грудня 1996 року, виданого на підставі розпорядження голови Білопільської районної державної адміністрації від 28 листопада 1996 року за № 332, зареєстрованого за № 597. За життя мати заповіту не складала, а на день смерті проживала та була зареєстрована разом з донькою, яка після смерті здійснила її поховання, тобто фактично вступила в управління спадковим майном. Являючись спадкоємницею, вона не може реалізувати своє право на спадщину у зв'язку з тим, що оригінал сертифіката на право на земельну частку (пай) втрачений. Посилаючись на вказані обставини, [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати за нею право власності на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Вирівської сільської ради Білопільського району Сумської області, розміром 3,42 умовно кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі, в порядку спадкування після матері [PERSON], яка померла [INFO]. В судове засідання позивачка [PERSON] та її представник за довіреністю [PERSON] не з'явились, надавши до суду письмові заяви про те, що підтримують заявлений позов, просять розглянути справу у їх відсутність. Представник відповідача - Вирівської сільської ради Білопільського району Сумської області в судове засідання не з'явився, повідомивши, що з позовом згодні, просили розглянути справу без участі представника сільської ради. Представники третіх осіб - приватний нотаріус Білопільського районного нотаріального округу Бойко Оксана Іванівна та відділу Держгеокадастру у Білопільському районі Сумської області у судове засідання також не з'явились, надавши письмові заяви про розгляд справи без участі представників. Суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи і відповідні їм правовідносини. Зокрема, суд вважає, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, який діяв на час їх виникнення, а також норми нині діючого Цивільного кодексу України. Згідно ч. 1 ст. 524 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР, який діяв на час смерті спадкодавця - [PERSON], часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Згідно ст. 527 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Відповідно до вимог ст.ст. 548, 549 ЦК Української РСР, що діяв на час виникнення спадкових правовідносин, для отримання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, зокрема якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Зокрема п. 4 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, який набрав чинності 01 січня 2004 року зазначено, що цивільні правовідносини, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього кодексу застосовується до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Пунктом 5 «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, який набрав чинності 01 січня 2004 року передбачено, що правила книги 6 Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Зі змісту ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. В силу ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У відповідності до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За змістом п. «г» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Пленум Верховного Суду України у п. 11 своєї постанови "Про судову практику справах про спадкування» від 30 травня 2008 року роз'яснив, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Статтею 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документом, який посвідчує право на земельну частку (пай) також є: рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Судом встановлено, що матір'ю [PERSON] є [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а. с. 9). Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] [PERSON] уклав шлюб з [PERSON], після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище чоловіка - [PERSON] (а. с. 10). [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а. с. 7). З листа відділу Держгеокадастру від 09 серпня 2016 року за № 503 вбачається, що згідно розпорядження голови Білопільської РДА від 28 листопада 1996 року № 332 та відповідно до Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються членам АТЗТ «Зоря» на території Вирівської сільської ради громадянці [PERSON] виписаний сертифікат серії [NUMBER] від 06 грудня 1996 року за реєстраційним номером 597, розмір земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах 3,42 та виданий на руки (а. с. 8). У відповідності до довідки, виданої Держгеокадастром у Білопільському районі Сумської області № 99-28-99.2-3824/2-16 від 05 серпня 2016 року грошова оцінка земельної частки (пай), розміром 3,42 в умовних кадастрових гектарах на території Вирівської сільської ради станом на 01 січня 2016 року (з урахуванням Кі-4,796) становить 63 959 грн. (а. с. 16). З довідки, виданої виконавчим комітетом Вирівської сільської ради Білопільського району Сумської області від 11 квітня 2016 року № 659 вбачається, що [PERSON], яка померла [INFO] була зареєстрована та проживала до дня смерті за адресою: [ADDRESS] разом з донькою [PERSON], яка до цього часу зареєстрована та проживає за вищевказаною адресою. Заповіт від імені померлої [PERSON] виконкомом сільської ради не посвідчувався та не реєструвався (а. с. 13). Щодо письмового роз'яснення з питань оформлення спадщини приватний нотаріус Білопільського районного нотаріального округу Бойко О.І. роз'яснила, що видача свідоцтва про право на спадщину не можливо, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на земельну ділянку, які підлягають реєстрації (а. с. 14). З оголошення в районній газеті «Білопільщина» від 09 квітня 2016 року вбачається, що загублений сертифікат на право на земельну частку ( пай) серії [NUMBER] від 06.12.1996 року № 597, виданий на ім'я [PERSON], вважати недійсним (а. с. 15). У відповідності до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру приватного нотаріуса Білопільського районного нотаріального округу спадкова справа після [PERSON], яка померла [INFO], держнотконторою не заводилась (а. с.23,24). Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що позивачка [PERSON] має право на земельну частку (пай), що видавався на ім'я [PERSON] для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,42 умовно кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі, розташованої на території Вирівської сільської ради Білопільського району Сумської області, в порядку спадкування за законом. Однак, позивачка позбавлена можливості отримати у нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом і вільно розпоряджатися спадковим майном у зв'язку з тим, що оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай) втрачений. На підставі вимог ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі викладеного,

Outcome: approved