Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-04 00:00:00

В липні 2014 року позивачі звернулись до суду з позовом до ПАТ «Дельта Банк» про порушення прав споживачів, в якому, з врахуванням заяв про уточнення позовних вимог, просили суд стягнути з відповідача на їх користь депозитний вклад в розмірі 20971 ( двадцять тисяч дев'ятсот сімдесят один) доларів США кожному, що за курсом НБУ на день запровадження тимчасової адміністрації 03.03. 2015 року становить 563241,5 грн.; 8,75 % від суми заборгованості по договору в розмірі 1462,99 дол США, що становить 39291,91 грн., 3% річних від суми заборгованості в розмірі 501,52 дол. США, що еквівалентно 13471,5 грн. а також моральної шкоди в розмірі 5000 грн. Обґрунтовуючи підстави звернення з позовом, позивачі посилались на невиконання відповідачем їх вимог про повернення власних грошових коштів, що призвело до порушення права позивача на вільне розпорядження коштами, що знаходяться на банківському рахунку. У судовому засіданні позивачі вимоги позову підтримали, просили задовольнити. Представник відповідача проти позовних вимог заперечив, пославшись на те, що з 03.03.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк», у зв'язку із чим вимоги щодо повернення коштів позивача будуть задовольнятися відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а тому підстав для задоволення позову немає. Заслухавши пояснення позивача, заперечення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судовим розглядом, 16.11.2013 між ПАТ «Дельта Банк» та позивачами [PERSON] та [PERSON] укладені договори банківського вкладу ( депозиту) № 00001004403321 та №1003004443649 у відділенні № 26 АТ « Дельта Банк» ( м. Київ, вул. Ревуцького, буд.10/2). Згідно п.1.2 договорів сума вкладу складає 20971 дол.СЩА. Пунктом 1.3 зазначених договорів передбачено, що вклад залучається га строк з моменту зарахування вкладів на рахунок, вказаний у п.1.6 цих договорів № [NUMBER] та [NUMBER] по 15.05.2014 року включно. Пунктом 1.4 договорів передбачено, що процентна ставка на суму вкладів становить 8,75% річних. Пунктом 1.9 передбачено, що нараховані проценти за вкладами виплачуються одночасно з поверненням суми вкладу по закінченні строку розміщення вкладу, . Пунктом 1.10 договорів передбачено, що вклади виплачуються по закінченню строку розміщення вкладів, зазначених в п.1.3 договорів шляхом зарахування на поточний картковий рахунок вкладника з використанням платіжної картки [NUMBER] та [NUMBER]. Судом встановлено, що 13.05.2014 року позивачі письмово повідомили відповідача про їх намір повернути суму вкладів з урахуванням процентної ставки, що підтверджується відповідними заявами №2143972 та №2143993 (а.с.14,15). В подальшому позивачі неодноразово звертались до правління банку з заявами про повернення суми вкладу, однак банком було відмовлено в даній вимозі позивачів з посиланням на Постанову НБУ щодо обмеження видачі готівкових коштів в іноземній валюті (а.с.112,113,114). В подальшому після закінчення строку дії основних договорів, відповідно до п.1.10 договорів кошти зарахувались на поточні рахунки позивачів. Представник відповідача в судовому засіданні наголосила, що оскільки кошти перераховані на карткові рахунки, АТ «Дельта-банк» свої зобов'язання по поверненню вкладу виконав в повному обсязі. Однак в судовому засіданні встановлено, що позивачі платіжними картками не користувались, а при спробі отримати вклади в установі банку, їм було в цьому відмовлено. На даний час на депозитному рахунку позивачів знаходяться суми вкладів та вказані факти не спростовує в судовому засіданні і представник відповідача. Разом з тим, до цього часу вимоги позивачів не виконані, що змусило їх звернутись до суду з даним позовом за захистом порушених прав. Згідно з ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов»язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов»язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов"язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. В силу ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною 1 статті 1060 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Відповідно до ч. 2 ст.1060 ЦК України банк зобов'язаний видати вклад на першу вимогу вкладника. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Частиною 3 ст. 1058 ЦК України закріплено, що до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Згідно із ч. ч. 1,2 ст.1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком; банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Відповідно до ч. 3 ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Оскільки, вимоги ч. 2 ст. 1060 ЦК України є однією з умов, на яких між позивачами та відповідачем укладені вищевказані депозитні договори, суд вважає, що відповідач істотно порушив свої зобов'язання по цьому договору, фактично позбавивши їх права, передбаченого Законом, на повернення вкладу, на що вони розраховували при укладенні цього договору. Крім того Закон України « Про захист прав споживачів» регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином - підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва. Згідно з п. 22 ст.1 цього Закону, споживачем є фізична особа, придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати и замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. За приписами ч.5 ст. 10 Закону, у разі коли виконавець прострочує виконання надання послуги згідно з договором, за кожний день прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості послуги. Правову позицію з цього приводу викладено у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 12.04. 1996 року № 5 « Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», де у п. 20 зазначено, що пеня за порушення договору нараховується і стягується у відсотковому відношенні до суми заборгованості за кожний день прострочки, в тому числі за святкові, неробочі й вихідні дні. У зазначеній постанові Пленуму також вказується. що оскільки Закон не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово- кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян ( у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Частинами 1 та 2 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судовим розглядом не встановлено і відповідачем не доведено наявність обставин, які б обмежували право позивача на розпорядження та отримання грошових коштів вкладених за договорами депозиту від 16.11.2013 року та відкритих у ПАТ «Дельта Банк». При цьому, суд не приймає до уваги заперечення відповідача, що у зв'язку з запровадженням з 03.03.2015 тимчасової адміністрації та призначенням уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк», у зв'язку із чим, на переконання відповідача, вимоги щодо повернення коштів позивачу будуть задовольнятися відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Так, у відповідності до частини шостої ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо: 1) виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Обмеження ПАТ «Дельта Банк» права позивача щодо розпоряджання грошовими коштами на його рахунку є порушенням умов договору банківського вкладу. Зазначені порушення є істотними, в розумінні ч. 2 ст. 651 ЦК України, оскільки позбавляють позивача можливості вільно розпоряджатись власними грошовими коштами на свій розсуд. З огляду на те, що відповідачем не були виконані вимоги позивача про повернення грошових коштів, доказів протилежного відповідачем суду не надано, за таких обставин позовні вимоги слід задовольнити та стягнути з відповідача кошти, що належать позивачу. За таких обставин, оскільки відповідачем не були виконані вимоги позивача про повернення суми вкладу та нарахованих відсотків, суд визнає позовні вимоги в частині стягнення суми грошового вкладу, нархованих відсотків відповідно до умов договору в розмірі 8,75 та 3% річних, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Що стосується стягнення моральної шкоди, то в цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, оскільки позивачами в судовому засіданні доведено, що внаслідок незаконних дій відповідача їм було завдано значних моральних страждань, що призвело до порушення їх звичайного буденного життя та необхідності в зв'язку з цим звертатись до органів охорони здоров'я. Відповідно до ст..23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Outcome: partial