Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-27 00:00:00

В березні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 04.07.2009 року перебувала у шлюбі з відповідачем. Рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 24.03.2011 року шлюб був розірваний. Від спільного подружнього життя у сторін [INFO] народилися донька [PERSON] та син [PERSON]. Діти проживають разом з матір'ю. Відповідач проживає окремо, матеріальної допомоги на дітей надає в розмірі 600 грн., що є меншим встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Вказує на те, що відповідач не має постійної роботи, проте має періодичний непоганий заробіток, а отже, згідно з положеннями ст. 180 Сімейного кодексу України, повинен надавати матеріальну допомогу на дітей. Просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 1455 грн. на кожного, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. Пізніше, уточнивши позовні вимоги, [PERSON] просила стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. Рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 09 серпня 2016 року позовні вимоги задоволені повністю, стягнуто з [PERSON], [INFO], жителя [ADDRESS], на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей - дочки [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1000 грн. щомісяця на кожну дитину, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.03.2016 року і до досягнення дітьми повноліття. Стягнуто з [PERSON] на користь держави судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати вказане рішення і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги частково, стягнувши на користь позивачки аліменти на утримання дітей у розмірі 500 грн. на кожну дитину щомісяця, починаючи з 01.03.2016 року і до досягнення дітьми повноліття, посилаючись на те, що районний суд невірно застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, оскільки ухвалюючи рішення, в порушення положень ст. 182 Сімейного кодексу України, не з'ясував, який дійсний щомісячний його грошовий дохід та стягнув аліменти, що перевищують 50% його заробітної плати. Також, зазначає, що суд невірно послався в рішенні і на його згоду сплачувати аліменти в розмірі 1000 грн., щомісячно, на кожну дитину, оскільки насправді він погоджувався сплачувати аліменти в зазначеній сумі на обох дітей. Вислухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача [PERSON], обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до положень ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 183 Сімейного кодексу України передбачено визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Статтею 184 Кодексу передбачено визначення розміру у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за інших обставин, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 04.07.2009 року. Рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 24 березня 2011 року шлюб між [PERSON] і [PERSON], актовий запис № 53 від 04.07.2009 року, складений відділом РАЦС Ічнянського РУЮ Чернігівської області, розірваний (а.с. 5). Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO] і сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження від 21.08.2009 року серії [NUMBER], серії [NUMBER] (а.с. 6, 7). Як свідчить довідка про склад сім'ї, видана виконавчим комітетом Ічнянської міської ради Чернігівської області від 01.03.2016 року № 818 (а.с. 8), [PERSON] зареєстрована та проживає разом з дітьми в [ADDRESS] Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, проте, погодився з позовом позивачки про стягнення з нього аліментів в сумі 1000 грн. щомісячно на кожну дитину. Однак, з таким висновком колегія суддів не може погодитись та вважає, що суд першої інстанції дійшов такого висновку без достатнього з'ясування всіх обставин справи та вимог матеріального закону. Так, відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Також, статтею 182 Сімейного кодексу України передбачені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Проте, як свідчать матеріали справи та зміст рішення суду, суд першої інстанції не повно з'ясував обставини даної справи. Зокрема, згідно з заявою позивачки, що є в справі на а.с. 24, остання просила суд стягнути аліменти з відповідача в розмірі 1000 грн. без зазначення на кожну дитину. Невірним є посилання суду і на ту обставину, що відповідач матеріальної допомоги на дітей не надає, адже як вказувала сама позивачка, відповідач допомагає, проте коштів, які він надає, недостатньо. Також, як зазначав відповідач, він погоджувався сплачувати аліменти в розмірі 1000 грн. на обох дітей, проте, суд в своєму рішенні вказав, що він погоджується з позовними вимогами про стягнення аліментів в зазначеній сумі на кожну дитину (а.с. 25). Крім того, судом не враховано, що відповідно до довідки ПАТ «Ічнянський молочно - консервний комбінат», відповідач працює в ПАТ «Ічнянський молочно - консервний комбінат». Його дохід з 28.10.2015 року по 31.07.2016 року склав 37135 грн. 76 коп., сума до виплати - 29758 грн. 19 коп. (а.с. 36). Тобто, відповідач отримує регулярний дохід, а тому суд безпідставно поклав обов'язок на відповідача по сплаті аліментів у визначений позивачкою спосіб, а саме у твердій грошовій сумі, не зважаючи на те, що були всі підстави для визначення розміру аліментів у частці від заробітку відповідача, який отримує його щомісячно (регулярно). Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що з врахуванням обставин даної справи та норм чинного законодавства, що регулює дані правовідносини, достатнім та можливим буде стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, на утримання неповнолітніх дітей - дочки [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], починаючи з 01 березня 2016 року і до досягнення дітьми повноліття. Такий розмір аліментів також не буде перевищувати 50 % від заробітку відповідача. Таким чином, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з постановленням нового по суті рішення.

Outcome: partial