Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-14 00:00:00

В квітні 2015 року позивачка звернулась до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого послалась на те, що рішенням Красноармійського міскрайонного суду Донецької області від 12 травня 2014 року встановлено факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу її та [PERSON] з лютого 2012 по день його смерті, тобто до [INFO]. У неї з [PERSON] народився син [PERSON], що підтверджується рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 12 серпня 2014 року, яким встановлено факт батьківства. [PERSON]. працював електрослюсарем підземним дільниці КТ-3 ВП «Шахта 1-3 «Новогродівська» ДП «Селидіввугілля» м. Новогродівка. [INFO] [PERSON] загинув при виконанні трудових обов'язків. За наслідками розслідування нещасного випадку складено акт №18 за формою Н-1 та акт за формою Н-5. У зв'язку зі смертю чоловіка та батька дитини їм з дитиною було завдано моральну шкоду, яка пов'язана з безповоротною втратою близької людини, відчуттям самотності, внаслідок чого їй доводиться докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Зокрема, пристосовуватися до середовища, в якому немає близької людини. Крім цього, моральна шкода полягає також і у тому, що вона постійно перебуває у пригніченому стані, усвідомлюючи, з кожним днем все більше ту обставину, що вона втратила свого чоловіка і думки про це викликають у неї сильні душевні страждання. Позивачці доведеться у майбутньому пояснювати малолітньому синові причини того, чому у нього немає батька, самій виховувати сина. Дитина зростатиме без піклування і підтримки з боку батька. Також позивачку пригнічує та обставина, що [PERSON] не побачив свою дитину, на яку він чекав. Вони планували сім'ю, мали намір укласти шлюб, але, через нещасний випадок всі надії обірвалися. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 02 червня 2015 року позовні вимоги [PERSON] задоволено частково: стягнуто з ВП «Шахта 1-3 «Новогродівська» Державного підприємства «Селидіввугілля» на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 200 000 грн. 00 коп., на користь малолітньої дитини [PERSON] [INFO] моральну шкоду в розмірі 200 000 грн. 00 коп., та судовий збір на користь держави 3 654 грн. 00 коп., в задоволенні іншої частини вимог відмовлено. З зазначеним рішенням не погодився позивач, приніс апеляційну скаргу в якій ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову в задоволені позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне дослідження обставин справи. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що позивачкою не надано суду доказів спричинення їй або членам її сім'ї моральних страждань, порушення її нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми або інших негативних наслідків. Також позивачкою при наведені розрахунку моральної шкоди не обґрунтовано її розмір. Вважає, що судом у рішенні необґрунтовано, без урахування принципів розумності та справедливості, не враховуючи матеріально становище підприємства дуже завищений розмір стягненої суми. Судом не надано належної правової оцінки той обставині, що нещасний випадок стався з вини самого [PERSON], що у момент нещасного випадку він перебував у стані алкогольного сп'яніння. Докази які надає позивачка не містять висновків про спричинення їй моральних страждань. Судом не враховано, що відділення ВД ФССНВВ та ПЗ в м. Новогродівка у відшкодування шкоди виплачено одноразову допомогу та проводяться щомісячні виплати. Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити. Позивачка та її представник в судовому засіданні проти доводі апеляційної скарги заперечували, просили її відхилити. Представник третьої особи -відділення ВД ФССНВВ та ПЗ в м. Новогродівка в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності ( а.с.87-91). Апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність осіб, що не з'явились, оскільки відповідно до вимог ст.305 ч.2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Заслухавши суддю-доповідача, позивачку та її представника, представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції. Перевіряючи справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступного. Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 12 травня 2014 року встановлено факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу [PERSON]та [PERSON], [INFO] з лютого 2012 року по день його смерті, тоюто по [INFO]. Цим же рішенням встановлено факт батьківства, а саме, що [PERSON], що помер [INFO] є батьком [PERSON], якого [INFO] народила [PERSON] (а.с.7-8). Свідоцтвом про народження [PERSON], підтверджено, що [PERSON] є батьком останнього, а [PERSON] матір'ю.( а.с.9). [PERSON] помер [INFO] у віці 31 рік , про що 21 серпня 2013 року зроблено актовий запис ( а.с.11). відповідно до акту форми Н-1 за №18 нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, на підприємстві «шахта 1/3 «Новогродівська» ДП «Селидіввугілля» [INFO] стався нещасний випадок, в результаті якого [PERSON] помер ( а.с. 12-17) В акті зазначено, що причинами настання нещасного випадку є: основна : технічна - конструктивні недоліки, недосконалість, недостатня надійність засобів виробництва; організаційні - порушення трудової і виробничої дисципліни - невиконання посадових обов'язків: психофізіологічні особиста необережність потерпілого. У розділі 9 акту зазначено, що діагноз згідно з листком непрацездатності або довідкою лікувально - профілактичного закладу. А саме: смертельно: сочетана травма із здавленням і размозженням голови у вигляді відкритих вдавлених фрагментно-осколкових та лінійних переломів кісток зводу, основи та лицьового відділу черепа з пошкодженням оболонок і речовини головного мозку, зминанням та розтрощуванням речовини головного мозку, з наявністю забито-рваних ран м'яких тканин волосистої частини голови, черева з оголенням черевної порожнини та випаданням тонкої і сигмоподібної кишок, розтрощуванням правої частини печінки, розривами селезінки та лівої нирки, закритими переломами ребер, кісток тазу та кінцівок, яка супроводжується надмірною зовнішньою кровотечею та великими крововиливами в черевну порожнину та забрюшну клітковину, з розвитком гострої масивної крововтрати. Відповідно до акту форми Н-5 проведення розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку (аварії), що стався [INFO] о 12 годині 45 хвилин, комісія з розслідування нещасного випадку розглянувши матеріали розслідування: прийшла до висновку, що відповідно до п.15.2 «Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві», затвердженого Кабінетом Міністрів України від 30.11.2011р. №1232, даний нещасний випадок пов'язаний з виробництвом і підлягає обліку на ВП «Шахта 1/3 «Новогродівська», на нього складається акт за формою Н-1 (а.с.18-27). Задовольняючи частково позовні вимоги [PERSON], суд першої інстанції виходив з того, що у зв'язку із смертю [PERSON] внаслідок нещасного випадку на виробництві, позивачці та її неповнолітньому сину [PERSON] діями відповідача, який не забезпечив безпечні умови праці, заподіяні моральні страждання, пов'язані із втратою близької людини, що вимагає від них додаткових зусиль для організації свого життя та негативно вплинуло на їх психічний стан. Зазначений висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи та вимогам закону. Розглядаючи справу, суд обґрунтовано виходив з того, що правовідносини, які виникли між сторонами в зв'язку з відшкодуванням моральної шкоди, регулюються ст. 1167 ЦК України, які передбачають відповідальність за завдану моральну шкоду за умови відсутності між сторонами договірних зобов'язань. З матеріалів справи встановлено, що під час виконання трудових обов'язків з [PERSON] , який проживав однією родиною з [PERSON] та був батьком малолітнього [PERSON] на виробництві стався нещасний випадок, внаслідок якого він помер. Відповідно до ч.1 ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких частиною 2 вказаної статті цього Кодексу покладено на власника або уповноважений ним орган. Згідно ст. 38 Гірничого закону України до обов'язків гірничого підприємства відноситься відшкодування шкоди, завданої фізичній особі. Стаття 1168 Цивільного кодексу України передбачає, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці, що передбачено ч. З ст. 153 КЗпП України. Згідно ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Частиною третьою ст. 13 Закону України «Про охорону праці» на роботодавця покладено безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Таким чином, смертю [PERSON] позивачці та її дитині моральна шкода завдана з вини відповідача, який не створив безпечних умов праці, унаслідок чого останній був смертельно травмований. Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. За правилами, передбаченими ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Частина 2 статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Особи, які зазнали порушення своїх, гарантованих Конституцією прав, нерідко високо оцінюють свої страждання. Тому розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до правових висновків Верховного Суду України, викладених у постанові від 24.10.2012 року у справі №6-123цс12 та постанові від 13.11.2013 року у справі №6-120цс13 у спорах про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю члена сім'ї працівника в результаті отриманого ним на виробництві професійного захворювання, а також про відшкодування моральної шкоди членам сім'ї працівника, який загинув унаслідок нещасного випадку на виробництві, відшкодування моральної шкоди членам сім'ї працівника в таких випадках здійснюється відповідно до положень ст. 1167, ч.2 ст. 1168 ЦК України, а не за нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Вина підприємства в нещасному випадку, який стався з [PERSON], підтверджується актом розслідування нещасного випадку за формою Н-5 від 18 вересня 2013 року (а.с.18-27) та актом № 18 про нещасний випадок за формою Н-1 від 18 вересня 2013 року (а.с.12-17). Як вбачається з матеріалів кримінальної справи нещасний випадок, в результаті котрого загинув [PERSON], стався з вини посадових осіб підприємства та частково з вини самого [PERSON] Враховуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що внаслідок незабезпечення відповідачем безпечних і нешкідливих умов праці, недодержання вимог законодавства про охорону праці позивачка [PERSON] втратила свого цивільного чоловіка, неповнолітній [PERSON] втратив свого батька і втратою близької людини їм завдана моральна шкода, оскільки вони втратили дорогу їм людину і ця втрата не може бути відновлена. Все це призвело до порушення їх звичайного способу життя та спонукає до пошуку додаткових зусиль для організації свого життя. Доводи апеляційної скарги щодо ненадання позивачкою доказів спричинення їй та її сину моральних страждань, порушення її нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми або інших негативних наслідків, не надання розрахунку моральної шкоди , шкоди є необґрунтованими, оскільки сам факт смерті близької людини вже свідчить про заподіяння моральної шкоди, оскільки з отриманням потрясіння в наслідок раптової смерті цивільного чоловіка, позивачка зазнала великих душевних страждань та змушена була приймати додаткових зусиль для організації свого життя, оскільки на той час вона була вагітною і [PERSON] не побачив свою дитину, на яку він чекав, вони планували сім'ю, мали намір укласти шлюб, але через нещасний випадок всі надії обірвались. Необґрунтованими є доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди за рахунок коштів підприємства, оскільки згідно Рішенню Конституційного Суду України від 8 жовтня 2008 року № 20-рп/2008 у справі № 1-32/2008 (про страхові виплати), право громадян на відшкодування моральної шкоди, у зв'язку з виключенням із Закону № 1105-XIV положень про відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим та членам їх сімей, не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги щодо не врахування судом того, що відділенням ВД ФССНВВ та ПЗ в м. Новогродівка у відшкодування шкоди, у зв'язку з нещасним випадком на виробництві зі смертельним наслідком, що стався з [PERSON], позивачці та членам сім'ї загиблого виплачена одноразова допомога та проводяться щомісячні страхові виплати, оскільки по перше частиною 4 статті 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування, по друге виплата Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України грошових сум на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю застрахованої особи унаслідок нещасного випадку на виробництві, членам її сім'ї Законом не передбачена. Не мають правого значення посилання апелянта щодо наявності вини загиблого - порушення правил безпеки праці, як на підставу для відмови у задоволені позову, оскільки діючим законодавством не передбачено звільнення від відшкодування моральної шкоди при наявності вини потерпілого. Необґрунтованими є і доводи апеляційної скарги щодо не надання належної оцінки тому, що нещасний випадок , який стався з [PERSON], 15.05.2013 року, настав з вини самого потерпілого, який перебував у стані алкогольного сп'яніння, оскільки вимогами ст.1193 ЦК України передбачено, що вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першої статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання Визнаючи розмір моральної шкоди, суд враховував фактичні обставини справи, ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань, що визвано смерть близької людини та виходячи з принципів справедливості і розумності, визначив розмір моральної шкоди в сумі 200 000 грн, кожному. Відповідачем не надано доказів щодо відсутності його вини в заподіянні позивачеві моральної шкоди. Інші доводи апеляційної скарги щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди були предметом дослідження суду першої інстанції, висновки суду вони не спростовують. Однак, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального та процесуального права і в цій частині рішення суду підлягає скасуванню. Судом першої інстанції помилково, в порушення вимог закону при вирішенні питання про розподіл судових витрат стягнув з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 3654,00 грн.. Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», позивачі за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також смертю фізичної особи звільняються від сплати судового збору. Частина 3 ст.88 ЦПК України, передбачає, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки, стягуючи з відповідача в дохід держави судовий збір, суд першої інстанції не врахував, що відповідно до п.п. 2 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору з позовної заяви немайнового характеру встановлена 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, який відповідно до ст.13 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» на 01 січня 2015 року складає 1 218гривні. Таким чином, розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача в дохід держави, повинен становити 243(двісті сорок три) гривні 60 копійок.

Outcome: partial