Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-28 00:00:00

17.05.2017 року представник позивача звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за договором позики №2016-05-00006 від 26.08.2016 року в сумі 50807 грн., та судових витрат в розмірі сплаченого позивачем судового збору - 1600грн., посилаючись на те, що відповідач не виконує зобов'язання за вказаним договором. Відповідач, повідомлений належним чином про час та місце судового засідання - через оголошення у пресі, до суду не з'явився, не надав суду заперечень або пояснень щодо предмету позову. Так, на виконання вимог ч.9 ст.74 ЦПК України, відповідач, фактичне місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликався в суд через оголошення у пресі. Тобто, відповідач був повідомлений через засоби масової інформації шляхом розміщення оголошення в газеті «Одеськи вісті" від 12.09.2017 за № 67(4993) . З опублікуванням оголошення про виклик в засобах масової інформації - відповідач вважається повідомленим належним чином про час і місце розгляду справи. Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Представник позивача надав суду заяву, якою підтримав позовні вимоги, просив суд розглянути справу за його відсутністю, задовольнивши позов в повному обсязі, погоджуючись на постановляння рішення суду заочно. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вивчивши надані суду документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що справа підлягає заочному розгляду, а позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Згідно матеріалів, наданих суду позивачем, між сторонами 26.08.2016 року було укладено договір позики за №2016-05-00006, відповідно до якого позивач надав відповідачу позику: грошові кошти готівкою у сумі 2000 гривен, про свідчить видатковий касовий ордер від 26.08.2016 року (а.с.12 з нарахуванням відсотків у розмірі 2% за кожний день користування грошовими коштами - що становить 732% річних, з кінцевим терміном повернення 14.09.2016 року, а відповідач зобов`язався повернути борг до цього строку, та сплатити відсотки за користування позикою, що в сумі має складати 2800 гривень, - таким чином, позика була відповідачем взята строком на 20 днів з урахуванням дня отримання коштів, проте до теперішнього часу відповідач борг не повернув. Починаючи з 15.09.2017 року позивач в усній та письмовій формі неодноразово звертався до відповідача з вимогою про повернення боргу, про що ним надані відповідні докази, але відповідач до теперішнього часу не виконав узяті на себе зобов'язання і не повернув кошти, не сплатив відсотки за користування ними. Відповідно до ч.1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей визначених родових ознаками. Згідно ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника відсотків від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання відсотків встановлюються договором. Відповідно до розділу 7 вищезазначеного договору позики, за наявності прострочення сплати відсотків більш ніж на три дні, позичальник має сплати позикодавцю штраф в розмірі 250 гривень (п.7.2), а в разі невиконання позичальником зобов'язань з повернення позики у встановлений в договорі строк, позичальник сплачує позикодавцю пеню з розрахунку 2% за кожний день від суми заборгованості, що накопичилася (п.7.1). Сума заборгованості, що утворилася, включає в себе основний борг, капіталізовані відсотки, штраф та раніше нараховану пеню (п.7.3). Отже сума боргу відповідача на момент звернення позивачем до суду, становить, на думку представника позивача - 50807.00 гривень, яка складається з: - 2000.00 гривень - суми основного боргу; - 10400.00 гривень - 2% відсотки за користування грошовими коштами протягом 240 дні; - 250 гривень - штраф за прострочення сплати відсотків; - 36576.00 гривень - 2% пені за кожен день від суми заборгованості, що накопичилася за невиконання позичальником зобов'язань з повернення позики у встановлений строк (кількість прострочених днів 220); -1581,00 грн.- індекс інфляції за період з 26.08.2016 р. по 12.05.2017 р. (112,75% ) , що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.4-9). Згідно вимог ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами божник зобов'язаний сплачувати відсотки, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір відсотків за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором між фізичними особами. Згідно ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником. Відповідно статті 610 ЦК України, порушення зобов'язання є його невиконання або виконання зобов'язання з порушенням умов, визначених його змістом, тобто - неналежне виконання зобов'язання. Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Таким чином, враховуючи викладені обставини, докази, представлені представником позивача - щодо підтвердження наявності заборгованості у відповідача перед позивачем, та, за відсутності заперечень відповідача по суті позовних вимог, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. В такому разі, суд, дійшовши висновку про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі, має виконати вимоги ст.88 ЦПК України та стягнути з відповідача на користь позивача в повному обсязі судові витрати - в даному випадку - в розмірі судового збору - 1600 гривень, - який був сплачений позивачем при зверненні до суду з даним позовом (а.с.1).

Outcome: approved