Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-05 00:00:00

09 червня 2016 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], третя особа на стороні позивача [PERSON], про втрату права на користування житловим приміщенням. На обґрунтування заявлених вимог покликається на те, що він являється співвласником квартири за адресою: 15-й мікрорайон[ADDRESS]. Крім нього, в квартирі зареєстровано постійне місце проживання бувшої дружини [PERSON], шлюб з якою він розірвав 23 березня 1994 року. З жовтня 2009 року відповідач у спірному житлі не проживає, жодної участі в його утриманні не бере, не сплачує за комунальні послуги та не проводить поточного ремонту. Відповідач добровільно залишила житло, забрала свої особисті речі та на даний час проживає в іншому житлі. Ніяких перешкод в користуванні спірною квартирою [PERSON] не чинилося. Просить постановити рішення, яким визнати, що відповідач [PERSON] втратила право користування спірним житлом - квартирою, що знаходиться за адресою: 15-й мікрорайон[ADDRESS], як така, що більше одного року не проживає без поважних причин в вищевказаному житлі, що належить йому на праві приватної власності. У судовому засіданні позивач [PERSON] пояснив, що сім років тому відповідач забрала свої особисті речі з квартири і з того часу в ній не проживає. Жодних перешкод [PERSON] у користуванні житлом він не чинив. Оскільки, на даний час відповідач проживає в іншому житлі, а він несе зайві витрати по утриманню квартири, просить позов задоволити та визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування спірним житлом. Також, просив суд залишити за ним понесені судові витрати у справі, про що подав письмову заяву (а.с.31). Третя особа на стороні позивача [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що відповідач [PERSON] сім років тому добровільно залишила спірну квартиру і з того часу участі у її утриманні не бере, витрат по оплаті комунальних послуг не несе. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, а саме оголошенням в газеті «Волинь-нова» №79 від 21 липня 2016 року (а.с.29). Свідок [PERSON] у судовому засіданні показав, що являється сусідом позивача, проживає з ним у одному підїзді, а тому йому відомо, що [PERSON] сім років тому виїхала з квартири за адресою 15-й мікрорайон[ADDRESS] і з того часу там не проживає. Суд, заслухавши пояснення позивача, третьої особи, покази свідка, дослідивши письмові докази у справі в їх сукупності, враховуючи відсутність будь-яких доказів про те, що відповідач по поважній причині не проживає за вищевказаною адресою понад рік, прийшов до висновку, що позов є підставний і підлягає до задоволення. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до 42 Конституції України, положень ст.316, ст.317, ст.319, ст. 321 ЦК України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 р., Закону від 17 липня 1997р. N475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р.,\~\~Першого протоколу та протоколів №2, №4, №7 та №11 до Конвенції вбачається, що зазначеними актами закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.16, ст.386, ст.391 ЦК України, а об'єктом власності особи може бути, зокрема, житловий будинок, садиба, квартира (ст. 379, ст.382 ЦК України). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Права власника житлового будинку квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно копії договору дарування квартири від 30 жовтня 2000 року та копії витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.4-5), копії технічного паспорта (а.с.6-7) слідує, що квартира за адресою: 15-й мікрорайон[ADDRESS] на праві спільної приватної власності належить позивачу [PERSON] та третій особі на стороні позивача [PERSON] Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу, шлюб між позивачем та відповідачем розірвано 23 березня 1994 року (а.с.13). Згідно копії будинкової книги (а.с.9-11) у вищевказаному житлі з 22 червня 1961 року зареєстровано постійне місце проживання відповідача [PERSON] Згідно копії акту, складеного комісією у складі працівників ЖБК «Юність» від 01 червня 2016 року за адресою: 15-й мікрорайон[ADDRESS] з 01 жовтня 2009 року [PERSON] не проживає (а.с.12). Отже, в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] без поважних причин, понад один рік не проживає у квартирі, що знаходиться за адресою: 15-й мікрорайон[ADDRESS], і реєстрація відповідача в належному позивачу нерухомому майні порушує його права, передбачені ст.317, ст.319 ЦК України, а тому суд визнає [PERSON] такою, що втратила право на користування вищевказаним житлом. Враховуючи заяву позивача, витрати, понесені [PERSON] по оплаті судового збору в розмірі 551,20 грн. суд залишає за ним. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: approved