Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-04 00:00:00

14 грудня 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому остаточно уточнивши позовні вимоги, просить визнати за ним право власності на садовий будинок «А-1» загальною площею 133.6 кв.м., розташований на земельній ділянці площею 0,06 га., в садовому товаристві «Лєзнєво-1"» в м.Хмельницькому, що знаходиться на території Хмельницької міської ради Хмельницької області, якому визначена адреса [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що під час розробки проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у садівничому товаристві «Лєзнєво 1», для подальшої її передачі у власність [PERSON], департаментом архітектури, містобудування та земельних ресурсів Хмельницької міської ради було виявлено житловий будинок, який побудовано в 1991 році, на який не надано правовстановлюючих документів і тому дана невідповідність викликає сумнів в тому, що саме ця земельна ділянка виділена [PERSON] як члену садівничого товариства «Лєзнєво 1», відповідно до витягу з протоколу загальних зборів від 06.09.2014 року, що стало перешкодою для розробки проекту землеустрою для відведення земельної ділянки та передачі її у власність [PERSON] Наявність членства в садівничому товаристві та володіння садовим будинком площею 133,6 кв.м. підтверджується довідкою голови правління СТ «Лезнево-1» [PERSON] від 05.08.2017 року під №402. Ухвалою Апеляційного Суду Хмельницької області від 13 червня 2013 року встановлено, що рішенням профспілкового комітету та адміністрації Хмельницької облнасінстанції по багаторічних травах від 22.02.1988 року згідно рішенням Хмельницької районної ради №8А від 21 січня 1988 року на землях радгоспу імені Щорса, [PERSON] виділено в користування земельну ділянку площею 0,06 га. для забудови та ведення садівництва і огородництва, як працівнику даної установи.(6 абзац 2-ї сторінки Ухвали Апеляційного Суду Хмельницької області від 13 червня 2013 року); в тому ж 1988 році на вказаній земельній ділянці [ADDRESS]. без належного дозволу на будівництво будинку та належно затвердженого проекту розпочав будівництво садового будинку, яке було частково закінчено та припинено в першій половині 90-х років. (7 абзац 2-ї сторінки Ухвали Апеляційного суду Хмельницької області від 13 червня 2013 року). В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав та просив задовольнити з підстав наведених у позові. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позову, мотивуючи вимоги тим, що позивач, своє право користувача, відповідно до вимог ч. 5 ст. 376 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), щодо визнання за ним права на нерухоме майно, яке самочинне побудоване, обґрунтовує виключно словами, що містяться в позові, не надавши належних та допустимих доказів, які б підтвердили право користування земельною ділянкою, завершення будівництва спірного об'єкту, ведення будівництва з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, звернень до компетентних органів з приводу'прийняття в експлуатацію об'єкта будівництва. Представники третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог, щодо предмета спору, Садівниче товариство «Лєзнєво 1», Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Хмельницькій області в судове зсідання не з'явилися, будучи повідомленими належним чином, клопотань не надходило. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд приходить до висновку, про відмову в задоволенні позову, з наступних підстав. Так, відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що рішенням профспілкового комітету та адміністрації Хмельницької облнасінстанції по багаторічних травах від 22.02.1988 року згідно рішення Хмельницької районної ради №8А від 21 січня 1988 року на землях радгоспу імені Щорса [PERSON] виділено в користування земельну ділянку площею 0,06 га. для забудови та ведення садівництва і огородництва, як працівнику даної установи. Згідно довідки СТ «Лезнево-1» від 05.08.2017 р. вбачається, що [PERSON] являється членом садівничого товариства «Лезнево-1» та має у володінні садовий будинок площею 133.6 кв.м., розташований в [ADDRESS] [PERSON] звернувся з заявою до Управління земресурсів та земельної реформи ХМР щодо надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в СТ «Лезнево-1», однак листом від 12.07.2017 р. [PERSON] повідомлено, що матеріали були повернуті на доопрацювання у зв'язку із відсутністю усіх дозвільних документів. Оскільки, під час розробки проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у садівничому товаристві «Лєзнєво 1», для подальшої її передачі у власність [PERSON], департаментом архітектури, містобудування та земельних ресурсів Хмельницької міської ради було виявлено житловий будинок, який побудовано в 1991 році, на який не надано правовстановлюючих документів і тому дана невідповідність викликає сумнів в тому, що саме ця земельна ділянка виділена [PERSON] як члену садівничого товариства «Лєзнєво 1», останній просить визнати за ним право власності на даний садовий будинок. Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 13.06.2013 р, у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], ХМР про визнання права власності на будинок, встановлено, що в 1988 році на вказаній земельній ділянці без належного дозволу на будівництво будинку та належно затвердженого проекту було почато будівництво садового будинку. В 1991-1992 роках будівництво цього садового будинку було частково закінчено і станом на 13.06.2013 р. вказаний будинок є незавершеним об'єктом будівництва, який не прийнятий в експлуатацію. У відповідності з ст. 105 Цивільного кодексу України 1963 року громадянин, який збудував або будує жилий будинок без встановленого дозволу або без належно затвердженого проекту, або з істотним відхиленням від проекту, або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил, не вправі розпоряджатись цим будинком чи його частиною (продавати, дарувати, здавати в найм тощо). Відповідно п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду УРСР № 9 від 19 вересня 1979 року в редакції станом на 1988 рік належним дозволом на будівництво житлового будинку визнається у містах рішення виконавчого комітету відповідно районної або міської ради народних депутатів про відведення земельної ділянки під будівництво, належно затверджений проект забудови, дозвіл органів архітектурно-будівельного контролю на проведення робіт. Статтею 376 Цивільного кодексу України визначено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Згідно з нормами чинного законодавства, зокрема положеннями статей 182, 331 ЦК, основною умовою для набуття статусу нерухомого майна будь-яким об'єктом нерухомості є державна реєстрація прав на нього. Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (ст.2) встановлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно ст.39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об'єктів з незначними наслідками (СС1), та об'єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви. Законами України «Про регулювання містобудівної діяльності», «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» та постановами Кабінету Міністрів від 13.04.2011 року № 461 «Питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів» та № 466 «Деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт» передбачено, що для здійснення будівельних робіт або введення в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта замовник (його уповноважена особа) повинен подати (надіслати рекомендованим листом) відповідну декларацію або документи, необхідні для отримання дозволу чи сертифіката. Основними завданнями Держархбудінспекції є реалізація державної політики з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, а саме: здійснення державного контролю та нагляду за дотриманням вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил; виконання дозвільних та реєстраційних функцій у будівництві, ліцензування у визначених законодавством випадках. Відповідно до р.3 Наказу Міністерства регіонального розвитку; будівництва та житлово-комунального господарства України від 24.04.2015 № 79 «Про затвердження Порядку прийняття в експлуатацію і проведення технічного обстеження індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт» прийняття в експлуатацію об'єктів здійснюється безоплатно органом державного архітектурно-будівельного контролю протягом 10 робочих днів з дня подання заяви власниками (користувачами) земельних ділянок, на яких розміщені такі об'єкти, за результатами технічного обстеження цих об'єктів шляхом реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації (далі - декларація), яка складається за формою, наведеною в додатку 3 до цього Порядку. Об'єкт не може бути прийнятий в експлуатацію згідно з цим Порядком у разі наявності відхилень від вимог державних будівельних норм, визначених такими нормами як недопустимі (заборонені). Замовник або його уповноважена особа подає з урахуванням вимог Закону України «Про адміністративні послуги» до органу державного архітектурно-будівельного контролю за місцезнаходженням об'єкта заяву про прийняття в експлуатацію об'єкта, до якої додаються перелік документів зазначений у даному Порядку, а саме звіт про проведення технічного обстеження об'єкта з інформацією щодо можливості його надійної та безпечної експлуатації (крім індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків загальною площею до 300 квадратних метрів включно, господарських (присадибних) будівель і споруд загальною площею до 100 квадратних метрів включно); засвідчені в установленому порядку копії: документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, на якій розміщено об'єкт; технічного паспорта (з відміткою про проведене технічне обстеження у випадках, передбачених пунктом 6 розділу II цього Порядку). Відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Оскільки набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, а позивач доказів, які б підтвердили завершення будівництва спірного об'єкту, ведення будівництва з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, звернень до компетентних органів з приводу прийняття в експлуатацію об'єкта будівництва не надав, і що йому відмовлено у прийнятті об'єкта в експлуатацію, як на час звернення до суду, так і на час розгляду справи не набув права власності на садовий будинок, тому таке право не підлягає захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України. Право власності, виходячи з аналізу вище наведеної ч. 2 ст. 331 ЦК України, не може виникнути безпосередньо з рішення суду. Зазначене узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України в постанові від 18.11.2015 року у справі № 6-1858цс15. Також Верховним Судом України в постанові від 18.02.2015 року у справі за № 6-244цс14 висловлено правову позицію про те, що стаття 331 ЦК України встановила загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію; нормою статті 331 ЦК України не передбачено виникнення права власності на новостворений обєкт нерухомості на підставі судового рішення. Крім того, Верховним Судом України в постанові від 30.03.2016 року у справі за № 6-265цс16 висловлено правову позицію про те, що згідно зі статтею 331 ЦК України право власності на новостворене майно та об'єкти незавершеного будівництва реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію права на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об'єкта нерухомого майна. При цьому, суд відхиляє покази свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], які в судовому засіданні показали що будівництво садового будинку завершено і що позивач там проживає, оскільки обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування, тобто такі не підтверджені належними письмовими доказами. Таким чином, визначені законом підстави для задоволення позовних вимог відсутні, а тому в позові слід відмовити в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed