Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-21 00:00:00

12 жовтня 2017 року заявник звернулась до суду з заявою та просить ухвалити рішення, яким: встановити факт належності Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], площею 3,60 га, яка розташована на території Михайлівської сільської ради Саратського району Одеської області, землю передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, виданий 09 листопада 2000 року на підставі рішення 20 сесії ХХІІІ скликання Михайлівської сільської ради від 10 березня 2000 року № 49 на ім'я [PERSON], належить її матері [PERSON], яка померла [INFO]. В своїй заяві посилається на те, що її матері [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] належала земельна ділянка площею 3,60 га, яка розташована на території Михайлівської сільської ради Саратського району Одеської області. [INFO] її мати померла, після її смерті відкрилась спадщина на вищевказану земельну ділянку. Заявник зазначає, що у встановлений законом шестимісячний строк, вона подала заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини, але у видачі свідоцтва про право на спадщину па спадкове майно їй було відмовлено, у зв'язку з тим, що в поданих документах, а саме в свідоцтві про смерть ім'я спадкодавця вказано як «[PERSON]», а в Державному акті на право приватної власності на землю серії [NUMBER] ім'я власника записано як «[PERSON]». Отже, вказані обставини позбавляють заявника можливості прийняти спадщину після смерті матері, що і стало підставою для звернення до суду з даною заявою. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового засідання сповіщені належним чином у порядку ст.74,76,77 ЦПК України. У судове засідання з`явилась заявник [PERSON], заяву підтримала, просила її задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в заяві. Представник зацікавленої особи Головного управління Держгеокадастру в Одеській області - Коваленко Ірина Костянтинівна у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення вказаної заяви. Представник зацікавленої особи Михайлівської сільської ради Саратського району Одеської області у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, 06.11.2017 року сільський голова Іванов І.Д. звернувся до суду з заявою, в якій просив справу слухати в його відсутність, проти задоволення заяви не заперечує. Суд, вислухавши представника заявника, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає заяву підлягаючою задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла [PERSON], про що Саратським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області в Книзі реєстрації смертей було складено актовий запис за № 267, що підтверджується Свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] Після її смерті відкрилась спадщина на належну їй на підставі Державного акту про право приватної власності на землю [NUMBER] земельну ділянку площею 3,60 га, що розташована на території Михайлівської сільської ради з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вказана земельна ділянка була передана на підставі рішення 20 сесії ХХІІІ скликання Михайлівської сільської ради народних депутатів Саратського району Одеської області від 10 березня 2000 року № 49. Спадкоємцем першої черги майна померлої є [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про народження Сергії [NUMBER], де в графі батько вказано російською мовою «[PERSON]». У відповідності зі ст. 1223 ЦК у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1258 ЦК спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Згідно зі ст. 1261 ЦК у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину. Спадкоємець, яки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 1270 ЦК України строк для прийняття спадщини встановлюється у шість місяців та починається з часу відкриття спадщини. У встановлений законом строк заявник [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Саратського районного нотаріального округу Одеської області Сулакова Івана Івановича з заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO], однак нотаріусом було роз'яснено, що видати свідоцтво про право власності за законом є неможливим, у зв'язку з тим, що є розбіжності, а саме у свідоцтві про смерть ім'я спадкодавця записано як «[PERSON]», а у Державному акті на земельну ділянку «[PERSON]». Дійсно, як вбачається з копії паспорта громадянки України Серії [NUMBER], виданого Саратським РВУМВС України в Одеській області від 13 березня 1997 року, та копії Свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] прізвище, ім'я, по-батькові матері заявниці українською мовою записано як «[PERSON]». Натомість у Державному акті на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданому 09 листопада 2000 року зазначено, що він виданий «[PERSON]». Таким чином, встановлення даного факту необхідно заявниці для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що залишилось після смерті її матері [PERSON], яка померла [INFO]. Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: належності правовстановчих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У відповідності до п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №15 від 25.05.1998 року) „Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу. У відповідності до положень частини 2 статті 234 ЦПК України справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, суд розглядає в порядку окремого провадження. Згідно з вимогами частини 3 статті 235 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. З представлених заявником доказів вбачається, що доводи заявника є законними та обґрунтованими. Суд, розглядаючи справу повно, всебічно та об'єктивно, прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню та необхідно встановити факт належності Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], площею 3,60 га, яка розташована на території Михайлівської сільської ради Саратського району Одеської області, землю передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, виданий 09 листопада 2000 року на підставі рішення 20 сесії ХХІІІ скликання Михайлівської сільської ради від 10 березня 2000 року № 49 на ім'я [PERSON], належить [PERSON], яка померла [INFO]. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, ст.1 ЦПК України задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов'язковість рішень суду до виконання. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved