Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-25 00:00:00

23.10.2019 р [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення коштів за договором позики в розмірі 50 000 грн основного боргу, 7341,19 грн інфляційних витрат за весь період прострочення і 2749,32 грн трьох відсотків річних від суми заборгованості, а всього 60 090,51 грн, а також 768,40 грн судових витрат. В позовній заяві та в судовому засіданні позивачка і її представник пояснили, що 15.05.2015 року між позивачкою, яка є приватним підприємцем та використовує найману працю, і відповідачкою був укладений трудовий договір. 17.01.2017 року відповідачка [PERSON] позичила у [PERSON] 50000 грн і зобов`язалася повернути ці кошти в строк до 25 грудня 2017 року, про що власноручно написала розписку. Однак, на час звернення з позовом до суду відповідача борг не повернула. У договорі позики не була встановлена плата за користування позиченими коштами у вигляді відсотків. Але, враховуючи, що статтею 625 ЦК України встановлена відповідальність за порушення грошогвого зобов`язання, то просять стягнути з відповідачки суму боргу за договором позики 50000 грн, інфляційні витрати за період прострочення з 25.12.2017 по 25.10.2019 в розмірі 7341,19 грн, а також три відсотків річних від суми заборгованості за вказаний період з 25.12.2017 по 25.10.2019 в розмірі 2749,32 грн. Просять позов задовольнити, стягнути з відповідачки в користь позивачки також судові витрати. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала і пояснила, що з 15 травня 2015 р по 17 січня 2017 року працювала продавцем у ФОП [PERSON] . Протягом періоду роботи продавала товар споживачам у борг, а також взяла на себе боргові зобов`язання інших продавців. На час звільнення з роботи покупці та інші продавці борг не погасили, тому вона склала розписку про позику у [PERSON] 50000 грн і зобов`язалася повернути вказані кошти до 25 грудня 2017 року. У визначений строк кошти позивачці не повернула, так як вважає, що це не її борг. Просить відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши позовні вимоги та письмові докази, суд зхнаходить, що позов слід задовольнити з таких підстав. Судом встановлено, що між сторонами виникли відносини позики. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ст. 1047 ЦК договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що [PERSON] є фізичною особою-підприємцем, що стверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серія ААВ № 322128 (а.с.6). 15 травня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено трудовий договір між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю (а.с.7). 17 січня 2017 року [PERSON] позичила у [PERSON] 50000 грн. На підтвердження укладення договору позики 17 січня 2017 року відповідачка [PERSON] власноручно склала розписку про позику у [PERSON] 50000 гривень і зобов`язалась їх повернути до 25 грудня 2017 року (а.с.9). Отже, сторонами дотримано вимог закону щодо форми та умов договору позики, визначених у ст. 1047 ЦК України. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] зобов"язалась повернути позивачці [PERSON] позику в сумі 50000 гривень до 25 грудня 2017 року, про що зазначила в розписці. Однак, [PERSON] взяте на себе зобов`язання не виконала, кошти не повернула і цю обставину визнала в судовому засіданні. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Умови договору позики є зрозумілими та достатніми для висновку, що відповідач не виконує належним чином узяті на себе зобов`язання, внаслідок чого виникла заборгованість за договором позики. Відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Проте, [PERSON] не оспорила договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані нею від позикодавця, не спростувала письмові докази щодо розміру заборгованості за договором позики, не довела, що договір був укладений під впливом обману, насильства або під впливом тяжкої обставини. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Дослідивши розрахунок суми боргу, наданий позивачкою, судом встановлено, що вказаний розрахунок відповідає вимогам закону. На підставі викладеного суд знаходить позовні вимоги [PERSON] підставними та обґрунтованими, а тому їх слід задовольнити . В ході судового розгляду відповідачка визнала, що змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] у зв`язку з одруженням, про що надала копію паспорта.

Outcome: approved