Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом, посилаючись на те, що [INFO] помер її батько [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на належний йому на праві приватної власності житловий будинок [ADDRESS]. Заповіти [PERSON] не складав. Спадкоємцями першої черги за законом на момент його смерті були: відповідач -[PERSON] - рідний син, [PERSON] - дружина і вона - рідна донька. 11 вересня 2006 року державний нотаріус четвертої Маріупольської державної нотаріальної контори видав свідоцтва про право на спадщину за законом, згідно яких спадкоємцями майна [PERSON], який помер [INFO] є син [PERSON] і дружина [PERSON] Спадкове майно на яке видано свідоцтва складається з житлового будинку [ADDRESS] по 1/2 частини на кожного спадкоємця. Починаючи з 18 лютого 2006 року вона фактично прийняла спадщину і вступила у володіння спадковим майном. Однак з огляду на те, що з життя пішов її батько, вона довгий час перебувала в стані постійного стресу і скорботи, та в силу своєї юридичної малограмотності протягом шестимісячного строку не звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Однак заяви про відмову від прийняття спадщини після смерті батька вона не писала і не подавала. Вважає, що її спадкові права після смерті батька порушені і просить суд визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом на ім'я [PERSON] і [PERSON] В судовому засіданні [PERSON] повністю підтримала свої позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та просила задовольнити їх. Крім того, просила поновити строк позовної давності, так як пропустила його з поважних причин, через стан свого здоров»я. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що [INFO] помер їхній батько [PERSON] На день його смерті залишилося спадкове майно у вигляді житлового будинку, розташованого в [ADDRESS]. Спадкоємцями після його смерті першої черги були дружина померлого та його діти. Він з матір'ю спадщину прийняли, так як проживали разом із спадкодавцем на момент його смерті, отримали свідоцтва про право на спадщину в розмірі по 1/2 частини кожному на спадкове майно, а позивачка заяви про прийняття спадщини не подавала і вважається такою, що не прийняла спадщину. [PERSON] вказує, що з [INFO] вона фактично прийняла спадщину і вступила у володіння спадковим майном, що не відповідає законодавству чинному на час відкриття спадщини, який діяв на час відкриття спадщини та яким не передбачено фактичного прийняття спадщини і вступу в її володіння. Непроживаючи разом із спадкодавцем на час його смерті, не подавши заяви про прийняття спадщини, позивачка вважається такою, що не прийняла спадщину і не подала заяву про свою відмову від неї. Окрім того, позивачка пропустила строк позовної давності без поважних причин. Представник третьої особи - четвертої Маріупольської державної нотаріальної контори на розгляд справи до суду не з»явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи в його відсутність, заперечував проти задоволення позову, так як позивачка не виконала ні однієї з умов діючого на момент смерті спадкодавця законодавства щодо прийняття спадщини. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є донькою померлого [INFO] [PERSON]. Згідно копії метеріалів спадкової справи померлого [PERSON] із заявами про прийняття його спадщини до нотаріальної контори звернулися - 16 травня 2006 року його дружина [PERSON] та 28 серпня 2006 року - його син [PERSON] 11 вересня 2006 року державним нотаріусом четвертої Маріупольської державної нотаріальної контори видані свідоцтва про право на спадщину за законом, згідно яких спадкоємцями майна [PERSON], який помер [INFO] є син [PERSON] і дружина [PERSON] Спадкове майно на яке видані свідоцтва складається з житлового будинку [ADDRESS] по 1/2 частини на кожного спадкоємця (а.с.6-7). За ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких між сторонами ті іншими особами, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Ч.ч.1-2 ст.1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Стаття 1301 визначає, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Абзацом 3 п.27 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Оскільки позивачка [PERSON] не виконала ні одну з вищевказаних умов,то вона вважається такою, що не прийняла спадщину, інших підстав для визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину при розгляді справи судом не встановлено, тому позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed