Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-07 00:00:00

14.01.2019р. до Соснівського районного суду м. Києва надійшла заява [PERSON] , яка діє також в інтересах неповнолітніх [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , зацікавлені особи [PERSON] , орган опіки і піклування Черкаської міської ради, Черкаський ВП ГУНП в Черкаській області про видачу обмежувального припису. В обгрунтування заяви заявники вказують, що 12 січня 2019 року з боку [PERSON] застосовано насильство по відношенню до своїх малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] внаслідок методів виховання із застосуванням реміня, також було застосовано насильство по відношенню до матері дружини [PERSON] шляхом примусового видалення з квартири за адресою [ADDRESS] . Заявники просять видати обмежувальний припис у вигляді заборони строком на 6 місяців на вхід та перебування [PERSON] в місці проживання потерпілих від домашнього насильства за адресою [ADDRESS] . Провадження у справі відкрито 16.01.2019р. та призначено заяву до судового розгляду на 17.01.2019р. Ухвалою суду від 17.01.2019р. клопотання [PERSON] про призначення судової експертизи задоволено. Призначено у цивільній справі судово-медичну експертизу, на вирішення якої поставлено запитання: 1.Чи наявні у неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , тілесні ушкодження, якщо так який їх характер, локалізація, механізм спричинення та час виникнення? Провадження у справі зупинити на час проведення експертизи. В наданих суду заявах від 30.05.2019 року заявники просили залишити заяву без розгляду. 02.07.2019р. провадження у справі відновлено в зв`язку з зв`язку з відмовою заявників від проведення експертизи. В судовому засіданні заявниця [PERSON] заяву про залишення без розгляду заяви про видачу обмежувального припису підтримала, вказала, що після звернення до суду її чоловік не допускав насильства, представник заявниці [PERSON] в судовому засіданні підтримав заяву про видачу обмежувального приписута вказав, що [PERSON] в судовому засіданні у січня 2019 року не заперечував, що застосував методи виховання дітей із застосування реміня, чим вчинив дії по катуванню дітей, 12 січня 219 року домашнє насильство з боку [PERSON] проявилось по відношенню до матері дружини [PERSON] , яку [PERSON] примусив залишити квартиру, де мешкає сім`я [PERSON] , з приводу даний дій викликалась поліція, а тому просив задоволити заяву про видачу обмежувального приписута постановити окрему ухвалу на адресу правоохоронних органів для початку розслідування факту кримінального правопорушення. Представник [PERSON] адвокат Бакатуро Р.М. заперечив по суті заяви про залишення без розгляду заяви про видачу обмежувального припису з підстав її подачі після початку розгляду справи по суті. Також заперечив по суті заяви про видачу обмежувального припису, пояснивши, що [PERSON] позитивно ставиться до своєї дружини, з матір`ю своєї дружини Йовенко відносини у [PERSON] останнім часом загострились, однак останній любить своїх дітей та усвідомив неприпустимість виховання дітей із застосування реміня і такі методи виховання ним не будуть застосовуватись. Також вказував, що такі методи виховання не мали ознак катування та завдання ушкодження здоров`я дітей не потягли, що підтверджується тим, що діти у грудні 2018 - січня 2019 року відвідували дитячий садок та дитячу поліклініку та працівники зазначених закладів не відмічали ознак тілесних ушкоджень у дітей. Також вказував, що мати дітей також іноді допускала методи фізичні види виховання «шльопанням рукою». Інші учасники в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Ухвалою суду від 02.07.2019р. відмовлено у задоволенні заяв [PERSON] , [PERSON] про залишення без розгляду заяви про видачу обмежувального припису. Встановленно, що вказані заяви подані після початку 17.01.2019р. рогляду справи по суті, а тому на даному етапі розгляду справи відсутні підстави для залишення без розгляду вказаної заяви з підстав п.5 ч.1 ст.257 ЦПК України. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до таких висновків. З 21.09.2013 року [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі та є батьками неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст.350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України „Про запобігання та протидію домашньому насильству". Відповідно до ч.2 ст.3 Закону України „Про запобігання та протидію домашньому насильству" заявники відносяться до переліку осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству. За приписами ст.1 Закону України „Про запобігання та протидію домашньому насильству" визначено наступні терміни, зокрема: домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь; економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру; психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до ст.21 ЦПК України постраждала особа має право, в тому числі, на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства. Стаття 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплює одну з фундаментальних цінностей демократичного суспільства. Вона категорично забороняє без будь-яких винятків катування, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження та покарання без огляду на обставини чи поведінку потерпілого, що висвітлюється у рішенні ЄСПЛ «A.V. v. Ukraine», n. 68177, «Enea v. Italy» [GC], n. 55182, «Idalov v. Russia» [GC], 91183. Відповідно до прецедентної практики Європейського Суду з прав людини, негідне поводження має досягати певного мінімального рівня жорстокості, щоб підпадати під дію статті 3 Конвенції, дане положення закріплене у п. 162 Рішення у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. The United Kingdom) від 18 січня 1978 р. Оцінка мінімального рівня жорстокості є відносною; вона залежить від усіх обставин справи, таких, як тривалість поводження, його фізичний і психологічний вплив, а в деяких випадках стать, вік і стан здоров`я потерпілого. Судом встановлено з пояснень учасників, що [PERSON] у грудні 2018 року застосував до своїх дітей фізичне покарання з застосуванням реміня, які не можуть бути такими, що досягли мінімального рівня жорстокості для визнання таких дій катуванням, що підтверджується тим, що діти у грудні 2018 - січня 2019 року відвідували дитячий садок та дитячу поліклініку та працівники зазначених закладів не відмічали ознак тілесних ушкоджень у дітей. Разом з тим, фізичні покарання є недопустими методи виховання дітей, що витизнав [PERSON] в ході судового розгляді та аісля звернення до суду станом на розгляд заяви [PERSON] застосування зазначених недозволених методів виконання фізичного покарання до дітей не допускав, що підтвердила [PERSON] . Також заявниця [PERSON] не заперечувала, що іноді вона також застосувала до дітей фізичні покарання у вигляді «шльопанням рукою». Відповідно до ст.26 Закону України « Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Суд виходить з того, що застосування будь-якого фізичного покарання до дитини є недозволеним методом виховання, оскільки негативно впливає на розвиток дитини та прямо заборонене законом, зокрема в Цивільному кодексі, частина 3 статті 289: "Фізичне покарання батьками (усиновлювачами), опікунами, піклувальниками, вихователями малолітніх, неповнолітніх дітей та підопічних не допускається". Разом з тим, оцінюючи зібрані у справі докази щодо, суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування до [PERSON] обмежувального припису у вигляді заборони строком на 6 місяців на вхід та перебування в місці свого постійного проживання з сім`єю за адресою [ADDRESS] , оскільки у даному конкретному випадку суду не доведено достатню ступінь вірогідності продовження чи повторення з боку [PERSON] застосування фізичного покарання до своїх дітей. Про відсутність даного ризику свідчить поведінка [PERSON] , який в судовому засіданні у січня 2019 року зобов`язався не допускати недозволених методів виховання та протягом січня - червня 2019 року не допускав їх застосування, при цьому зазначена тривалість розгляду справи залежала виключно від волі заявників, оскільки провадження у справі на цей час зупинялось в зв`язку з призначенням за клопотанням заявників експертизи оцінки тяжкості тілесних ушкоджень, яка не була проведена також з підстав, що залежали від заявників. Суд також доходить до висновку, що заявниками не надано належних і допустимих доказів застосування будь-якого виду насильства у розумінні Закону «Про запобігання та протидію домашньому насильству» з боку [PERSON] по відношенню до [PERSON] , матері його дружини. У випадку створення [PERSON] перешкод [PERSON] у спілкуванні з неповнолітніми онуками остання вправі вирішувати даний цивільно-правовий спір у встановленому законом порядку. Що стосується вимог представника [PERSON] щодо реагування судом окремою ухвалою для ініціювання кримінального провадження відносно [PERSON] , суд виходить з такого. Відповідно до ст.214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Як встановлено в ході розгляду справи, 12 січня 2019 року заявники звернулись до правоохоронних органів та за наслідками цього звернення працівниками правоохоронних органів не було внесено до ЄРДР відомості про ознаки кримінального правопорушення. Також з даного приводу особисто заявники не звертались до правохоронних органів з заявами про вчинене кримінальне правопорушення. В порядку цивільного судочинства не можуть встановлюватись обставини, які підлягають встановленню в порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом, а тому вимоги представника [PERSON] не підлягають задоволенню. Враховуючи викладене, суд вважає, що заява про застосування обмежуваного припису не підлягає до задоволення. Разом з тим, враховуючи встановлені факти застосування з боку як [PERSON] ,, так і [PERSON] фізичних покарань до своїх дітей, суд вважає необхідним зобов`язати [PERSON] та [PERSON] звернутись до Черкаського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді для здійснення соціального супроводу з метою надання соціально-педагогічної допомоги та попередження насильства в сім`ї з покладення контролю за виконанням рішення в цій частині на орган опіки і піклування. До вказаного висновку суд приходить, виходячи з необхідності забезпечення якнайкращих інтересів неповнолітніх дітей, яким відповідає зростання під опікою обох батьків у гармонійному, стабільному та безпечному середовищі.

Outcome: dismissed