Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-29 00:00:00

22 квітня 2013 року товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи свої вимоги наступним. 29 серпня 2006 року між [PERSON] та АК банком «Райфайзенбанк Україна», правонаступником усіх прав та обов'язків є ЗАТ «ОТП Банк», в свою чергу правонаступником усіх прав і обов'язків є ПАТ «ОТП Банк», був укладений кредитний договір № МL-103/196/2006, відповідно до якого банк видав позичальнику кредитні кошти у сумі 200000 грн, що підтверджується кредитною заявкою від 29 серпня 2006 року. 12 листопада 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» був укладений договір купівлі - продажу кредитного портфелю, відповідно до якого до позивача переходять всі права Банку за кредитним договором та договорами забезпечення між банком та позичальником. Позичальником погашення кредиту проводилось не систематично, в порушення графіку погашення кредиту та сплати відсотків, у зв'язку з чим додатково до прострочених сум була нарахована пеня в розмір 1% від суми несвоєчасно виконаних зобов'язань і станом на 11 червня 2012 року заборгованість за кредитним договором становить 1229358,85 грн, з них 192228,43 грн - заборгованість за кредитом, 71582,48 грн - відсотки за користуванням кредиту, 965547,93 грн - пеня. Позичальник [PERSON] [INFO] року помер. 27 квітня 2010 року на адресу Першої слов'янської державної нотаріальної контори Банком було направлено претензію до спадкоємців про погашення заборгованості за кредитним договором. Просили стягнути з [PERSON], як спадкоємиці позичальника заборгованість в сумі 1229358,85 грн та понесені судові витрати в сумі 3219 грн. Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 18 жовтня 2013 року у задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON] про стягнення заборгованості відмовлено. В апеляційній скарзі товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, стягнути понесені судові витрати по оплаті судового збору, мотивуючи тим, що судом порушено норми матеріального та процесуального права. Відповідачка та її представник, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до судового засідання не з'явилися. Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача Полосухину І.В., яка просила апеляційну скаргу задовольнити,, перевіривши матеріали цивільної справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено наступне. 29 серпня 2006 року між [PERSON] та АК банком «Райфайзенбанк Україна», правонаступником усіх прав та обов'язків є ЗАТ «ОТП Банк», в свою чергу правонаступником усіх прав і обов"язків є ПАТ «ОТП Банк», був укладений кредитний договір № МL-103/196/2006, відповідно до якого банк видав позичальнику кредитні кошти у сумі 200000 грн (а.с.4-13), що підтверджується кредитною заявкою від 29 серпня 2006 року (а.с.14). 12 листопада 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» був укладений договір купівлі - продажу кредитного портфелю, відповідно до якого до позивача переходять всі права Банку за кредитним договором та договорами забезпечення між банком та позичальником (а.с.15-18). Позичальник [PERSON] [INFO] року помер (а.с.76) . Спадкоємцем позичальника є [PERSON], яка звернулася з заявою до нотаріальної контори, свідоцтво про право на спадщину не видавалося (а.с.77). Апеляційним судом встановлено наступне. Між сторонами склалися цивільні правовідносини, які регулюються книгою шостою «Спадкове право» ЦК України. [PERSON] на праві власності належало наступне майно: нежитлова споруда - цех керамічних виробів за адресою [ADDRESS], ринковою вартістю 404000 грн, земельна ділянка за адресою [ADDRESS], ринковою вартістю 9895 грн (а.с. 126-135), домоволодіння [ADDRESS], ринковою вартістю 248880 грн (а.с.136--145). Заборгованість [PERSON] за кредитним договором № МL-103/196/2006 станом на день його смерті складає 277682,49 грн (а.с.23). 27 квітня 2010 року на адресу Першої слов'янської державної нотаріальної контори Банком було направлено претензію до спадкоємців про погашення заборгованості за кредитним договором (а.с.19-21, 77). Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 08 лютого 2013 року з [PERSON],як зі спадкоємиці [PERSON], на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» стягнута заборгованість за іншим кредитним договором в сумі 314131,06 грн (а.с.88-90). Відповідно з ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції послався на те, що позивач у встановлений ст. 1281 ЦК України строк не звернувся до спадкоємців боржника з вимогою про погашення боргу за кредитним договором. Однак з такими висновками суду першої інстанції не можна погодитися, тому що вони не ґрунтуються на законі та обставинах справи. Відповідно до ч.ч. 1 - 4 ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Як вбачається з матеріалів справи, 27 квітня 2010 року на адресу Першої слов'янської державної нотаріальної контори Банком було направлено претензію до спадкоємців про погашення заборгованості за кредитним договором (а.с.19-21, 77). Таким чином при ухваленні рішення судом першої інстанції, порушено норми матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, тому рішення суду на підставі п.п. 3, 4 ч.1 ст.4 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. На підставі ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно зі ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За змістом ст. 1218, ч. 3 ст. 1231 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ч. 1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. При цьому спадкоємці несуть зобов'язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов'язання фактично не пов'язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1269 ЦК України). Статтями 1297 та 1299 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно та зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. Невиконання спадкоємцями вимог закону щодо оформлення та реєстрації спадкового майна не може бути підставою для відмови у задоволенні позову в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Як встановлено апеляційним судом з урахуванням вимог ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11 та ст. 60 ЦПК України,, позивач своєчасно та в установленому законом порядку звернувся з вимогами про стягнення заборгованості, розмір заявленої суми частково обґрунтований, відповідачка вимог закону щодо оформлення спадщини не виконала і одночасно не довела, що спадкове майно відсутнє, або є меншим від заявленого позивачем розміру, тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в сумі 277682,49 грн (а.с.23). У зв'язку з частковим задоволенням позову на підставі ч.ч.1, 5 ст.88 ЦПК України підлягають частковому задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідачки на його користь понесених судових витрат в сумі 4165,23 грн ((277682,49 грн : 100 % х 1 %) + (277682,49 грн : 100 % х 1 %) : 100 ; х 50 %) (а.с.1, 104, 105).

Outcome: partial