Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-17 00:00:00

09 квітня 2019 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказуючи на те, що 05 листопада 1994 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем по справі у відділі реєстрації актів громадянського стану Татарбунарського району Одеської області, про що було зроблено актовий запис за № 100. Від шлюбу мають дітей, які вже досягли повноліття. Причиною розпаду сім`ї, як зазначає позивачка, стало те, що відповідач по справі зловживає алкогольними напоями, висловлюється на її адресу нецензурною лайкою, принижує її, на її прохання припинити такий спосіб життя, не реагує. Тому вважає, що збереження сім`ї неможливе, оскільки суперечить її інтересам. Враховуючи, що сім`я фактично розпалась, тривалий час вони не підтримують шлюбні відносини, позивачка вважає, що примирення між ними неможливе, у зв`язку з чим просить розірвати шлюб у судовому порядку. Під час розгляду справи судом було вчинено наступні процесуальні дії. Ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 07 травня 2019 року було прийнято справу до розгляду та відкрито провадження з призначенням до підготовчого судового засідання (а.с16) . Позивачка [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилася, надавши до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі (а.с. 17). Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечує (а.с. 20 ). Згідно з частиною 3 статті 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У такому разі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами частини 2 статті 247 ЦПК України, не здійснюється. За загальним правилом (частина 1 статті 13 ЦПК України), суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких, відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 82 ч.1 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Як передбачено частиною 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановлює ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляду. Дослідивши матеріали справи та, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається з свідоцтва про шлюб [NUMBER] від 05.11.1994 року (а.с.7), 05 листопада 1994 року був укладений шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який був зареєстрований у відділі реєстрації актів громадянського стану Татарбунарського району Одеської області, про що було зроблено актовий запис за №100. Із копій свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 05.11.1996 року та серії [NUMBER] від 28.01.2000 року (а.с.8-9) вбачається, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч.ч.3,4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Згідно ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що шлюб між сторонами носить формальний характер, вони фактично припинили подружні стосунки, відносини не підтримують тривалий час, не спілкуються, втратили почуття взаємної поваги та кохання один до одного, примирення сторони по справі не бажають, про що свідчать подані ними заяви (а.с. а.с. 17,20 ). За таких обставин, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам обох сторін, у зв`язку з чим, на думку суду, сім`я розпалась остаточно й шлюб між ними варто розірвати. При цьому, суд керується вимогами ст. 24 СК України, яка регламентує, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти цього, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Згідно ст.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як видно із свідоцтва про шлюб, у зв`язку з реєстрацією шлюбу позивачка змінила прізвище з « [PERSON] " на " [PERSON] ". В поданій до суду заяві (а.с.17), остання просила відновити їй дошлюбне прізвище " [PERSON] ", що не суперечить вимогам закону. Відповідно до ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд також вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що згідно абз.2 ч.3 ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Крім того, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 768,40 гривень, сплачені нею при подачі позову, згідно квитанції №2 (а.с.1) від 04.04.2019 року.

Outcome: approved