Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

28 листопада 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу із відповідачкою, зареєстрованого 9 листопада 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Радехівського районного управління юстиції Львівської області, актовий запис № 105. В позовній заяві позивач зазначає, що від даного шлюбу у них є діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON],[INFO]. Спочатку сімейне життя сторін складалося добре, проте, протягом останніх років шлюбні відносини між ними поступово погіршились. В даний час у їхніх відносинах повністю відсутні розуміння та повага. Шлюбні відносини між сторонами припинені з травня 2014 року, спільне господарство не ведеться. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. Спору про поділ майна що є спільною власністю у сторін не має, між ними досягнуто угоду про утримання дітей, які будуть проживати разом з позивачем. В судове засідання позивач не з»явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує повністю, просить позов задовольнити в повному обсязі (а.с.15). В судове засідання відповідачка, не з"явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, щодо позовних вимог не заперечує.(а.с.18). Із врахуванням наведеного, на підставі п.3 ч.1 ст.169, ч.4 ст.174 та ч.2 ст.197 ЦПК України, розгляд справи проведено без участі сторін та на підставі представлених суду доказів без фіксування судового засідання технічними засобами. Перевіривши матеріали справи, дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити з таких підстав. Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.11 та ст.60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд встановив, що між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб 9 листопада 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Радехівського районного управління юстиції Львівської області, актовий запис № 105 (а.с.4). Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON],[INFO], що стверджується свідоцтвами про їх народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] (а.с.5,6). Сторони проживають окремо, подружніх стосунків не підтримують, їх сім'я фактично розпалася й подальше подружнє життя є неможливим. Причинами розпаду сім'ї є відчуження один від одного та відсутність взаєморозуміння. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб підлягає розірванню. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з основних засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред»явлений одним із подружжя, який виявив прояв з власної ініціативи, з поваги до себе. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберігати шлюб з відповідачем. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Приймаючи до уваги заяву позивача, суд вважає, що причини, що спонукають його наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов про розірвання шлюбу підлягає до задоволення. Враховуючи наведене, подальше проживання сторін та збереження їхньої сім'ї є неможливим, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати.

Outcome: approved