Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], Автокооперативу № 40 Деснянської районної організації Всеукраїнської спілки автомобілістів, в якому просить визнати незаконним рішення правління автокооперативу № 40 від 31 грудня 2010 року за № 12 про прийняття в члени автокооперативу [PERSON]; визнати за позивачем право власності на будівельні матеріали та обладнання, які використані для будівництва гаражу [NUMBER] в автокооперативі № 40, розташованого в с. Новоселівка, Чернігівського району та області; визнати за позивачем права забудовника на незданий в експлуатацію гараж [NUMBER] в автокооперативі № 40, розташований в с. Новоселівка, Чернігівського району та області. В обгрунтування позову зазначено, що [INFO] помер чоловік позивача [PERSON] Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно, зокрема гараж [NUMBER] в автокооперативі №40. Відповідно до ст. 1261 ЦК України вона є спадкоємцем за законом. Крім неї спадкоємцем за законом є [PERSON], син померлого. З липня 1989 року вона стала жити з [PERSON] однією сім'єю, мали спільний бюджет. В 1989 році вона позичила у [PERSON] 1500 руб. для будівництва гаражу, який був побудований за її кошти. [PERSON] в 2010 році звернувся до Деснянського районного суду з позовом до автокооперативу №40 про визнання права власності на гараж в порядку спадкування, в якому не зазначив її як спадкоємця. Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 липня 2010 року було визнано за [PERSON] право власності на гараж [NUMBER] в автокооперативі №40 в порядку спадкування за законом. На підставі цього рішення суду та за заявою [PERSON] 31.12.2010 року він був прийнятий членом автокооперативу №40. За скаргою позивачки рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 02.02.2012 року рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 19.07.2010 року скасовано. Вважає, що [PERSON] був незаконно прийнятий в члени авто кооперативу без врахування її інтересів. Вона має намір здати в експлуатацію гараж та зареєструвати його, але не може цього зробити в зв'язку з тим, що відповідач [PERSON] не бажає в добровільному порядку вирішити це питання. У судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали та просили його задовольнити з вказаних підстав. Представник відповідача позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що позивачка із [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 13 жовтня 2000 року. (а.с.6) [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER]. (а.с.5) Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як вбачається з копії спадкової справи № 820/2009, до Першої чернігівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого [INFO] [PERSON] звернулися дружина спадкодавця [PERSON], син спадкодавця [PERSON] Із заявами про відмову від спадщини на користь останнього звернулися мати спадкодавця [PERSON] та син спадкодавця [PERSON] (а.с.62-69) Відповідно до ст. 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Зі спадкової справи вбачається, що всі спадкоємці [PERSON] мали право по ? частині спадкового майна, але в силу того, що мати спадкодавця та один з його синів відмовилися від спадщини на користь відповідача, то позивачка має право на ? частину спадкового майна, а відповідач [PERSON] на ? частини. У 1989 році [PERSON] вступив до автокооперативу № 40 Деснянської районної організації Всеукраїнської спілки автомобілістів згідно протоколу №1 від 01 вересня 1989 року. Згідно довідки автокооперативу № 40 від 12 грудня 2009 року, за [PERSON] числився гараж [NUMBER], будування якого розпочато в 1989 році. (а.с.7) Як зазначено в поясненнях голови автокооперативу № 40 (а.с.98-99), [PERSON] сплачував вступні та річні внески по 2009 рік. Згідно Статуту автокооперативу № 40 (а.с.85-96), сплата пайового внеску при вступі в автокооператив статутом не передбачено. Станом на 31.12.2012 року право власності на гараж [NUMBER] в автокооперативі № 40, розташованого в с. Новоселівка, не зареєстровано, що підтверджується довідкою комунального підприємства „Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації" № 168 від 04 лютого 2013 року (а.с. 48). Заочним рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 19 липня 2010 року (а.с.97) за відповідачем було визнано право власності на спірний гараж в порядку спадкування після смерті батька. Відповідно до п.4.7. Статуту автокооперативу № 27, прийняття нових членів автокооперативу проводиться у випадку, зокрема, успадкування. Згідно протоколу № 12 засідання правління автокооперативу № 40 від 31 грудня 2010 року [PERSON] був прийнятий до автокооперативу на підставі його відповідної заяви та рішення суду. Тобто, на час прийняття рішення правління автокооперативу № 40 від 31 грудня 2010 року про вступ [PERSON] до автокооперативу було чинне рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 19 липня 2010 року. Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 02 лютого 2012 року заочне рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 19 липня 2010 року було скасовано, у задоволенні позову [PERSON] - відмовлено. (а.с.17-19) Згідно з положеннями норм ст.16 ЦК України особа вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Враховуючи, що позивач має право на 14 частину спадкового майна, остання не надала суду доказів, що обраний нею спосіб захисту, шляхом визнання незаконним рішення правління автокооперативу про прийняття в члени автокооперативу [PERSON], якимось чином вплине на її права на свою частку. Тим паче, що позивачка не позбавлена можливості в майбутньому вступити до членів кооперативу на умовах, передбачених статутом автокооперативу № 40. За таких обставин, суд не знаходить підстав для задоволення позову в частині вимог про визнання незаконним рішення правління автокооперативу № 40 від 31 грудня 2010 року за № 12 про прийняття в члени автокооперативу [PERSON] Щодо вимог позивачки про визнання за нею право власності на будівельні матеріали та обладнання, які використані для будівництва гаражу [NUMBER] в автокооперативі № 40, вцілому, оскільки гараж побудований за її особисті кошти, то суд вважає наступне. Як вже зазначалося, [PERSON] вступив до автокооперативу та почав будівництво гаражу у 1989 році. В цей час [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON] (матір?ю відповідача), котрий було розірвано 10 жовтня 1995 року. (а.с.44) Позивач із [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 13 жовтня 2000 року. Свідок [PERSON] суду пояснила, що знає родину покійного [PERSON] багато років. При цьому знає і колишню дружину [PERSON], і позивачку. До 1995 року [PERSON] проживав з колишньою дружиною, а у 1995 році на її юбилей [PERSON] прийшов вже з позивачкою. Коли [PERSON] у 1989 році будував гараж, йому допомагав її чоловік. Свідок [PERSON] суду пояснив, що в свій час він працював разом з покійним [PERSON] та з позивачкою. З [PERSON] вони товаришували. У 1989-1990 роках він особисто допомагав [PERSON] будувати гараж. В той час він ([PERSON]) був у шлюбі та проживав з [PERSON], а коли в 1995 році він розлучився з останньою, то переїхав до позивачки. Остання при будівництві участі не приймала. Коли відбувалося будування гаражу, прорабом будівництва була [PERSON] Згідно нотаріально посвідчених пояснень свідка [PERSON], [PERSON] доводиться йому прийомним сином. Автомобіль ВАЗ 2121 «Нива» та гараж куплені ним разом з матір'ю [PERSON] [PERSON] У вересні 1989 року вони отримали місце [NUMBER] на гараж в автокооперативі № 40. 27 жовтня 1989 року заплатили 1500 карбованців Облремстройтресту і до весни 1990 року гараж вже був побудований. Влітку вони разом з [PERSON] та сином останнього [PERSON] робили внутрішні роботи. Всі плотницькі роботи вони робили у його господарстві з його матеріалу. За літо 1990 року гараж був цілком готовий. Свідок стверджує, що вони будували гараж всі гуртом, гроші давав він з матір'ю [PERSON] До 1994 року, [PERSON] та [PERSON] зі своїми дітьми регулярно приїздили до них у село, допомагали по господарству, жили дружньо і всі життєві питання вирішували спільно. (а.с.49) Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона перебуває в дружніх відносинах з позивачкою багато років. В 1989 році позивачка позичала у неї 1500 рублів на будування гаража. Свідок [PERSON] у судовому засіданні зазначила, що також перебуває з позивачкою в дружніх відносинах. Приблизно з 1989 року позивачка жила разом з [PERSON] Подруга говорила, що займала гроші у [PERSON] щоб будувати гараж. Свідок [PERSON] суду пояснила, що у 1989 році РСУ №1 виділялося будівельні матеріали на будівництво гаража [PERSON] Вона була прорабом і керувала будівництвом. На а.с. 9-10 має місце пояснення [PERSON] від 01 лютого 2013 року, де вона зазначила що замовниками будівництва були позивачка та [PERSON], вказала перелік матеріалів та робіт, що були використані при будівництві спірного гаража, та вказала вартість цих матеріалів та робіт на загальну суму 1 500 грн. Разом з тим, у судовому засіданні свідок зазначила, що не пам?ятає хто був замовником будівництва, а перелік та вартість матеріалів і робіт вона писала згідно норм, що існували станом на 1989 рік. Відповідно до квитанції № 397 від 27 жовтня 1989 року, за виконання ремонтно-будівельних робіт [PERSON] сплатив 1500 руб. Враховуючи досліджені докази та пояснення свідків, доводиться, що [PERSON] вступив до автокооперативу № 40 та почав будівництво гаражу у 1989 році під час шлюбу з [PERSON], котрий було розірвано 10 жовтня 1995 року, що підтверджується документальними доказами та поясненнями свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Суд не може прийняти до уваги пояснення свідків [PERSON], [PERSON] та розписку, що у останньої в 1989 році [PERSON] взяла в борг 1500 руб. на будівництво спірного гаража, оскільки свідки знаходяться з позивачкою багато років у дружніх відносинах. Крім того, ці докази суперечать іншим доказам у їх сукупності та взаємозв?язку. У справі відсутні документальні докази, що позичені позивачкою гроші в сумі 1500 руб. було сплачено за будівництво гаража [PERSON] під час спільного проживання з останнім. За таких обставин, суд вважає, що позивачкою не надано суду об?єктивних доказів того, що спірний гараж будувався за її особисті кошти. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог ч.1 ст. 10 ЦПК України. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 10 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Аналіз наведених обставин та вимог закону дозволяє суду зробити висновок про те, що за положеннями ст. 331 Цивільного кодексу, який регулює спірні правовідносини під час розгляду даної справи, позивачка має право на ? частину будівельних матеріалів та обладнання, які були використані для будівництва гаражу [NUMBER] в автокооперативі № 40, в наслідок чого за нею можливо визнати права забудовника на 1/4 частину незданого в експлуатацію гаражу. Щодо заяви представника відповідача про пропущення позивачем строку позовної давності, то суд вважає наступне. Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Згідно з положеннями ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. [PERSON] про порушення своїх прав як спадкоємця після смерті чоловіка дізналася під час оскарження заочного рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 19 липня 2010 року, яке було переглянуто апеляційним судом Чернігівської області 02 лютого 2012 року, тому суд вважає, що строк позовної давності позивачем не пропущено. Враховуючи наведене позов підлягає частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial