Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-26 00:00:00

16 грудня 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача у якому зазначила, що 31 жовтня 2016 року між ними було укладено правочин купівлі продажу житлового будинку, за яким відповідач продала, а вона купила житловий будинок розташований по вул.Чапаєва,38 в с.Петропавлівка Березнегуватського району Миколаївської області за 19\~000 грн. Факт отримання відповідачкою коштів підтверджується власноручно складеною розпискою. Однак після укладення правочину правовстановлюючих документів відповідач не надала, оскільки зясувалось що його власницею вона не була та права на розпорядження будинком не мала. Крім цього виявилось, що будинок не придатний для проживання, оскільки відключений від опалення, а його відновлення неможливе через відсутність правовстановлюючих документів, через цю обставину вона також не має можливості зареєструвати місце проживання у вказаному будинку. Звернувшись до відповідачки з вимогами про повернення коштів вона отримала відмову. Посилаючись на те, що вчинений ними правочин не відповідає вимогам закону, не посвідчений нотаріально, крім цього відповідач не є власником будинку, а тому не мала права на укладення правочину, позивачка просила оголосити нікчемним правочин укладений між нею та відповідачкою, та застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину, а саме зобовязати відповідачку повернути кошти в сумі 19000 грн. та витрати по сплаті судового збору. Позивачка в судове засідання з"явилась, позовні вимоги підтримала, просила суд стягнути з [PERSON] кошти в сумі 19000 грн. Ії представник [PERSON] (за довіреністю) в судове засідання зявилась, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявилась, до суду направила заперечення проти позову, у яких посилаючись на безпідставність позовних вимог просила відмовити у їх задоволенні, а справу розглядати за її відсутності (а.с.18-19). Вислухавши пояснення позивачки та її представника, дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази суд доходить наступного. Статтею ст.203 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво чи багатосторонніми ( договори). За правилами ст.203 ЦК України зміст правочину не можу суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятись у формі встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно ( товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір купівлі продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім купівлі - продажу майна, що перебуває у податковій заставі (ст.657 ЦК України). Право продажу, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові (ч.1 ст.658 ЦК України). Підстава набуття права власності у одних осіб є одночасно підставою для припинення права власності у інших осіб. З матеріалів справи убачається, що 31 жовтня 2016 року відповідач написала розписку про отримання від позивачки за житловий будинок, розташований по вул. Чапаєва,38 в с.Петропавлівка Березнегуватського району Миколаївської області, грошей в сумі 19\~000 грн., що підтверджується оригіналом розписки наданим позивачем. У розписці не зазначено який саме договір мали укласти сторони, однак при підписанні розписки позивач зазначена як покупець, а відповідач як продавець (а.с.23). Судом встановлено, що письмовий договір купівлі продажу житлового будинку між сторонами не укладався, і не міг бути укладений у законний спосіб, а саме нотаріально посвідчений з реєстрацією права власності за позивачкою, оскільки відповідачка не була і не є власником будинку по вул.Чапаєва, 38 у с.Петропавлівка Березнегуватського району, вказана обставина визнана нею та вказана у запереченнях наданих суду (а.с.18-19). А також підтверджується показами свідка [PERSON], допитаного в судовому засіданні. Відповідно, наявна у матеріалах справи розписка свідчить лише про отримання відповідачкою коштів від позивачки, однак не є доказом укладення між ними правочину купівлі продажу житлового будинку, оскільки правовідносини що виникли між сторонами не набули і не могли набути характеру укладеного договору з правовими наслідками переходу права власності від продавця житлового будинку до покупця. З огляду на викладене вище, посилання позивача та її представника як на доказ вчинення правочину купівлі - продажу будинку на розписку про передачу коштів, є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на законі, а тому її вимоги про встановлення нікчемності правочину задоволенню не підлягають. Разом з тим, з пояснень та вимог позивачки уточнених в судовому засіданні слідує, що фактично її вимоги полягають у витребуванні безпідставно набутого майна, а саме грошових коштів в сумі 19000 грн. Відповідно до вимог ч.1,3 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна, в тому числі грошових коштів, від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином, незалежно від того, чи це було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Беручи до уваги, що правочин купівлі продажу між сторонами укладений не був, укладення його в подальшому з відповідачем яка не є власником будинку неможливе, при цьому відповідач\~\~отримала\~\~від позивача 19000 грн., що підтверджує оригінал розписки, яка не спростована відповідачем належними та допустимими доказами, та наразі ці кошти не повертає, суд вважає, що вказані кошти отримано відповідачем без достатньої правової підстави, оскільки остання, не будучи власником житлового будинку збагатилася за рахунок потерпілої поза правовою підставою, а тому кошти підлягають поверненню позивачу. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог в сумі 551 грн. 20 коп.

Outcome: approved