Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-27 00:00:00

В березні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вона з 20 жовтня 2012 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від сумісного проживання мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Сімейне життя не склалося у зв'язку з різними характерами та поглядами на сім'ю. Сторони фактично припинили шлюбні відносини, відновлювати які наміру не мають, та з жовтня 2012 року проживають окремо. Спільне життя та збереження сім'ї неможливе, суперечить її інтересам, тому позивачка просить задовольнити її вимоги. Позивачка подала до суду заяву, якою підтвердила намір розірвати шлюб за обставин, викладених в позовній заяві. Зазначила, що примирення неможливе, з відповідачем з жовтня 2012 року проживає окремо, спільного бюджету не мають, спільного господарства не ведуть, майнового спору на час розгляду справи немає, малолітній син залишиться проживати разом з нею. Вказала, що після розірвання шлюбу бажає змінити прізвище на дошлюбне «[PERSON]». Крім того, просила розглянути справу на підставі наявних в справі доказів та її заяви в заочному порядку. Відповідач, який у встановленому порядку повідомлений про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, причини неявки суду невідомі. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду від 23 квітня 2014 року суд ухвалив розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України розгляд справи здійснювався без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновків про наступне. Судом встановлено, що сторони 20 жовтня 2012 року зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Самчиківської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області, актовий запис № 109, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого виконавчим комітетом Самчиківської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області 20 жовтня 2012 року. Від спільного сумісного проживання мають малолітнього сина [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Старокостянтинівського районного управління юстиції у Хмельницькій області 06 березня 2013 року). Сімейне життя між сторонами не склалось, шлюб існує формально. Причинами розпаду сім'ї стало несприйняття способу життя один одного, різні характери сторін та погляди на життя, відсутність між ними взаєморозуміння. Сторони фактично припинили шлюбні відносини, відновлювати які наміру не мають, та з жовтня 2012 року проживають окремо, сімейного бюджету не мають, спільного господарства не ведуть. На час розгляду справи про розірвання шлюбу майновий спір між сторонами відсутній. За згодою сторін після розірвання шлюбу малолітній син [PERSON] залишиться проживати разом з позивачкою. За змістом ст. 51 Конституції України, ст. 24, ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Враховуючи, що між сторонами тривалий час існують непорозуміння та суперечки, внаслідок чого склались неприязні відносини, подружні стосунки вони не підтримують, жити однією сім'єю не бажають, суд прийшов до висновку, що подальше сімейне життя подружжя і збереження сім'ї стало неможливим та буде суперечити їхнім інтересам та інтересам їхньої малолітньої дитини, а тому шлюб слід розірвати. В заяві позивачка просить після розірвання шлюбу змінити її прізвище з „[PERSON]" на дошлюбне „[PERSON]". Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У відповідності до ч. 8 ст. 235 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Суд дійшов висновку, що після розірвання шлюбу слід змінити прізвище позивачки з „[PERSON]" на „[PERSON]". Згідно ч. 2 ст. 114, абз. 3 ч. 3 ст. 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. При розподілі судових витрат суд виходить із положень ст. 88 ЦПК України, згідно яких, судові витрати присуджуються позивачці пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved