Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-09 00:00:00

[PERSON], уточнивши вимоги, просить стягнути з [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму на утримання повнолітньої доньки [PERSON], [INFO], яка продовжує навчання у Конотопському медичному училищі - комунальному закладі Сумської обласної ради І рівня акредитації на денній формі навчання у зв"язку з чим потребує матеріальної допомоги. Проте, добровільно відповідач допомоги не надає хоча має таку можливість, оскільки неофіційно підробляє, його мати є приватним підприємцем і має власний магазин. Відповідач [PERSON] заперечує задоволенню вимог, зазначивши, що на даний час є безробітним і перебуває на обліку в Конотопському МРЦЗ, де отримує допомогу в сумі 1280 грн. на місяць. Від повторного шлюбу має на утриманні неповнолітню дитину. Крім того, проживає з батьками пенсіонерами. Отже, скрутне матеріальне становище не дає йому можливості сплачувати аліменти на повнолітню дитину. Третя особа [PERSON] подала клопотання про розгляд справи за її відсутності, вимоги підтримує. Суд, вислухавши доводи сторін, дослідивши представлені докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з огляду на таке. Частинами 1, 3 ст. 199 СК України передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають. Згідно з правозастосовними орієнтирами постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» (п.20) - обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. За приписом ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що батьками повнолітньої доньки [PERSON], [INFO], яка продовжує навчання і потребує матеріальної допомоги, є [PERSON] і [PERSON] (а.с.4, 26). У відповідача [PERSON] є можливість надавати таку допомогу, тому як він молода працездатна особа, отримує стабільний дохід у виді грошової допомоги по безробіттю, зі слів позивача неофіційно підробляє і має додатковий прибуток. Однак, при цьому, суд бере до уваги і ті обставини, що на утримані у відповідача знаходиться одна малолітня дитина (а.с. 16), а обов'язок утримувати повнолітню дочку, яка продовжує навчатися, покладений на обох батьків. З огляду на викладене слід дійти висновку, що розмір аліментів повинен становити 1/8 частину доходу відповідача. Щодо 30% відсотків прожиткового мінімуму, на чому наполягає позивач при визначенні розміру аліментів в частині від доходу, то мінімальний розмір аліментів передбачений лише для неповнолітньої дитини з урахуванням її віку. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача у прибуток держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених вимог.

Outcome: partial