Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-20 00:00:00

5 січня 2017 року (за поштовим штемпелем) позивач звернулась до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що [INFO] помер її батько [PERSON] Спадкова справа відкрита. Спадщину прийняла [PERSON], [PERSON] відмовилась від прийняття своєї частки у спадщині на користь останньої. Вона не підтримує стосунки із [PERSON], тому не має змоги отримати згоди останньої на прийняття нею спадщини. До складу спадщини входить право на земельну частку (пай), яка розташована на території Аркадіївської сільської ради Згурівського району Київської області та перебуває в оренді у третіх осіб. Вона отримує орендну плату та вважала, що прийняла спадщину. Про обов'язкову подачу заяви про прийняття спадщини вона дізналася в грудні 2016 року при зверненні до нотаріальної контори, де їй було відмовлено в оформленні спадщини з підстав пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини та відсутності згоди інших спадкоємців на прийняття нею спадщини. Цей строк вона пропустила з поважних причин, так як в жовтні 2008 року зламала руку, тривалий час лікувалась та не могла пересуватися без сторонньої допомоги. Крім того, її дочка має незадовільний стан здоров»я та вона змушена була здійснювати догляд за нею та внучкою, тому просить визначити їй додатковий строк три місяці, достатній для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON], як пропущений з поважних причин та не застосовувати до відповідача положення ст. 88 ЦПК України. Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 09.02.2017 замінено неналежного відповідача у справі. Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 20.03.2017 подовжено розгляд справи. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали повністю, відповідач та її представник позов не визнали повністю. В судовому засіданні позивач та її представник надали пояснення, які повністю відтворюють зміст позовних вимог. Позивач також зазначила, що вона постійно працює на посаді медичної сестри у дитячій лікарні, тобто в період з 14.09.2008 по 14.03.2009 перебувала у трудових відносинах із лікарнею. 13.10.2008 вона поламала руку, перебувала певний час на лікарняному, в подальшому - близько двох місяців зайняв період реабілітації, коли вона перебувала у відпустці за власний рахунок. У зв'язку із незадовільним станом здоров'я дочки вона здійснювала постійний догляд за нею протягом 2007-2012 років. Дочка також перебувала в цей період в трудових відносинах, працювала вчителем школи. В період реабілітації працювала вдома. Крім того, її чоловік теж мав незадовільний стан здоров»я та тривалий час лікувався. За передачу в оренду спадкової земельної ділянки в основному вона на підставі укладеного Договору між спадкодавцем та орендарем отримувала орендну плату, відповідач - отримала лише один раз. В судовому засіданні відповідач та її представник пояснили, що позивач пропустила строк для прийняття спадщини без поважних причин, оскільки знала про відкриття спадщини та могла звернутися до нотаріальної контори, в тому числі, шляхом відправлення заяви поштою. На час відкриття спадщини позивач була працездатною, працювала, зі спадкоємцем на момент відкриття спадщини не проживала. Позивач захворіла через певний час після смерті батька. Навіть враховуючи період лікування та реабілітації, який тривав, зі слів позивача, приблизно два місяці, у 2009 році остання мала достатньо часу для подання заяви про прийняття спадщини. Дочка позивача працює в школі вчителем, у 2007 році їй була проведена операція, після чого вона продовжувала працювати, зокрема й в період спірного шестимісячного строку для прийняття спадщини. Готуючи поминальні обіди у 2008 році, сторони обговорювали питання прийняття спадщини, відтак позивач була обізнана про необхідність подання заяви до нотаріальної контори та висловлювала такий намір. Позивач не надала доказів як щодо своєї тривалої непрацездатності, так і дочки у спірний період. Крім того, спадкодавцем є [PERSON], а батьком позивача у свідоцтві про її народження значиться [PERSON] Державний акт на право власності на земельну ділянку видано також [PERSON] При цьому факт родинних відносин позивача із останнім встановлено не було. Відповідач визнає, що позивач є її сестрою та до спадкового майна входить лише одна земельна ділянка. Орендну плату за здачу в оренду цієї земельної ділянки весь час отримувала відповідач. В судовому засіданні свідок [PERSON] надав показання, аналогічні поясненням позивача та його представника, доповнивши, що у зв'язку із тривалою хворобою всіх членів їхньої родини позивач пропустила строк подачі заяви до нотаріальної контори. В судовому засіданні відповідач як свідок надала показання, які повністю відтворюють її пояснення. В судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що позивач пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини без поважних причин, оскільки протягом шести місяців після відкриття спадщини приїздила на похорони та поминки спадкодавця у село Аркадіївка, працювала в поліклініці. Відтак мала можливість звернутися до нотаріуса в установлений строк. Оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні в судовому засіданні доказів, наявних у справі, суд дійшов висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями за законом першої черги померлого [INFO] [PERSON] Спадкова справа відкрита. [PERSON] прийняла спадщину у встановленому законом порядку. [PERSON] - дружина померлого, яка померла [INFO], відмовилась від прийняття спадщини на користь [PERSON] До складу спадкового майна входить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,8514 га, розташована на території Аркадіївської сільської ради Згурівського району Київської області, яка належала померлому на підставі Державного акта серії [NUMBER] та грошові вклади (а.с.44-56, 103-104 - копії спадкової справи та Державного акта). За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Позивач на час відкриття спадщини із спадкоємцем не проживала. У встановлений законом строк не звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, звернулася із такою заявою 13.12.2016, тобто після спливу 8 років. У зв'язку із пропуском встановленого законом шести місячного строку їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину (а.с.56). Відповідач заперечує проти задоволення позову повністю. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини вважаються причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій для прийняття спадщини. Позивач у встановлений законом строк не звернулась із заявою про прийняття спадщини без поважних причин, оскільки зазначені нею причини пропуску строку не пов'язані з об'єктивними та істотними труднощами для неї, що підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON] Суд не вбачає підстав для визнання поважними причинами пропуску строку юридичну необізнаність позивача, її хворобу та членів її родини, оскільки вона не підтвердила належними та допустимими доказами того, що вона за станом здоров'я членів своєї родини не мала можливості у передбачений законом строк звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що створювало істотні труднощі для своєчасного подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька. Із наданої позивачем довідки від 13.10.2008 вбачається, що вона мала перелом лівої променевої кістки. Проте не підтвердила тривалості та безперервності своєї хвороби впродовж шестимісячного строку (а.с.12 - копія довідки), як не підтвердила й необхідності здійснення постійного догляду за дочкою, яка була прооперована у 2007 році та в подальшому з жовтня 2009 року знаходилась на лікуванні у медичних закладах. Чоловік позивача перебував на лікуванні з 2011 року (а.с.13-15, 16-18, 108 - копії виписок із історії хвороби). Хоча позивач перебувала на лікуванні, проте була особою працездатного віку та перебувала у трудових відносинах, працювала в поліклініці на посаді медичної сестри, що підтвердила в судовому засіданні сама позивач. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій (абз. 6 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року). Правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови (п. 2 узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»). Аналізуючи норми чинного законодавства, вбачається, що заява про прийняття спадщини має бути виконана (написана) спадкоємцем особисто, однак подана може бути безпосередньо спадкоємцем до нотаріуса або направлена йому засобами поштового зв'язку, при цьому справжність підпису спадкоємця може бути посвідчена нотаріально або не посвідчена нотаріально. Відсутня і заборона того, що така заява не може бути доставлена до нотаріуса представником спадкоємця, оскільки заборона стосується лише написання такої заяви представником від імені спадкоємця. Суд не вбачає підстав для прийняття показань свідка [PERSON] як доказу на підтвердження поважності причин пропуску позивачем строку, оскільки вони спростовуються наданою позивачем медичною документацією, яка не містить підтвердження того, що хвороба позивача була тривалою та безперервною впродовж всього шестимісячного строку та хвороба членів її родини унеможливила подання чи направлення нотаріусу заяви про прийняття спадщини. Заслухавши пояснення сторін та їхніх представників, показання свідків, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що в позові необхідно відмовити повністю, так як в судовому засіданні не доведено, що встановлений законом строк на звернення до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про прийняття спадщини пропущений позивачем з поважних причин, оскільки зазначені нею причини пропуску строку не можуть бути визнані поважними у розумінні ст. 1272 ЦК України, не пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами, які б перешкоджали їй у встановлений законом строк звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. При цьому суд бере до уваги тривалість пропущення такого строку, а саме, пред'явлення позову через 8 років після відкриття спадщини. У справі «Олександр Волков проти України» (Заява № 21722/11) (п. 137 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Олександр Волков проти України», яке є обов'язковим на території України) Суд вважає, що строки давності слугують кільком важливим цілям, а саме: забезпеченню юридичної визначеності та остаточності, захисту потенційних відповідачів від не заявлених вчасно вимог, яким може бути важко протистояти, та запобігти будь-якій несправедливості, яка могла б виникнути, якби від судів вимагалося виносити рішення щодо подій, що мали місце у віддаленому минулому, на підставі доказів, які через сплив часу стали ненадійними та неповними (див. рішення від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгз та інші проти Сполученого Королівства» (Stubbings and Others v. the United Kingdom), п. 51, Reports 1996-IV). Строки давності є загальною рисою національних правових систем договірних держав щодо кримінальних, дисциплінарних та інших порушень. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed