Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-02 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до Пийтерфолвівської сільської ради Виноградівського району, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: приватний нотаріус Виноградівського районного нотаріального округу [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 15.01.2005 року помер його батько [PERSON], а 18.08.2015 року померла його матір [PERSON], останнє місце проживання якої було с.Пийтерфолво, вул.Ф.Раковці, 16 Виноградівського району. Після смерті матері залишилося спадкове майно, а саме будинок №122 по вул.Ф.Раковці в с.Пийтерфолво. На випадок смерті [PERSON] залишила заповіт, яким все своє майно заповіла своєму сину, позивачу по справі, в тому числі житловий будинок з надвірними спорудами по вул.Ф.Раковці, 122 в с.Пийтерфолво. Позивач із народження проживав у спадковому будинку з народження, здійснював його догляд. Звернувшись до нотаріуса із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину, йому було відмовлено. Просить суд визнати за ним право власності на спадковий будинок з надвірними спорудами в с.Пийтерфолво, вул.Раковці, 122 Виноградівського району. Сторони в судове засідання не з'явилися. Позивач подав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує повністю та просить суд такі задоволити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, подав до суду письмову заяву від 28.10.2016 року за №02-38/961 про розгляд справи без участі представника відповідача. Не заперечують відносно заявлених позовних вимог [PERSON] Представник третьої особи приватний нотаріус Виноградівського районного нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з"явився, повідомлений про час та місце розгляду справи. Заяв та клопотань не надходило. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 15.01.2015 року в с.Пийтерфолво Виноградівського району помер [PERSON]. Дана обставина стверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ФМ №155374 від 16.01.2005 року. 18.08.2015 року в с.Гать Берегівського району померла [PERSON]. Дана обставина стверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФМ №197038 від 19.08.2015 року. Рішенням Виноградівського районного суду від 31.08.2016 року у справі №299/2105/16-ц встановлено факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] та факт належності [PERSON] Свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії ААК №080993 від 17.12.1997 року. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, а саме житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами в с.Пийтерфолво по вул.Ф.Раковці, 122 Виноградівського району. 27.07.2015 року заповітом, посвідченим секретарем виконавчого комітету Пийтерфолвівської сільської ради за №182, [PERSON] все своє майно, в тому числі житловий будинок з надвірними спорудами в с.Пийтерфолво, вул.Ф.Раковці, 122 на випадок смерті, заповіла своєму сину, позивачу [PERSON] Як вбачається з матеріалів справи спадкодавцю [PERSON] ще за життя, 17.12.1997 року, було видане свідоцтво про право на спадщину після смерті батька. На підставі вказаного свідоцтва [PERSON] успадкувала житловий будинок в с.Петрово, вул.Раковці, 122 Виноградівського району. Відповідно до виготовленого [PERSON] БТІ технічного паспорту та довідки КП «Виноградівського районне БТІ» №413 від 27.05.2016 року житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами в с.Пийтерфолво по вул.Ф.Раковці, 122 будівництвом завершений, рахується за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.12.1997 року за реєстром №2900. У зв'язку з необхідністю отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, як спадкоємець першої черги, позивач звернувся до приватного нотаріуса Виноградівського районного нотаріального округу для подачі документів на оформлення спадщини. Однак нотаріусом було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, суд приходить до переконання, що дані конкретні правовідносини врегульовані Цивільним кодексом України (2003 р.). Згідно ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтею 1234 ЦК України передбачено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Відповідно до ч.1 ст.1233 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідну до ст.16 ЦК України визнання права с одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. У відповідності до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвеціїї про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.344, ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України). Відповідно до п.37 постанови № 5 від 07.02.2014 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, до це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним Документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених позивачем вимог та на підставі наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає, що позивачем на законних підставах набуто право власності на спадкове майно, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved