Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-26 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Представник позивача, [PERSON] в судовому засіданні вимоги позову [PERSON] підтримав в повному обсязі, суду пояснив, що 25.11.2009 р. та 10.05.2010 р. відповідачем [PERSON] отримано від позивача в справі, [PERSON] в позику кошти на загальну суму 380 000,00 доларів США. У зв'язку із тим, що в погоджений сторонами строк [PERSON] позивачу вказані кошти не повернув, останній змушений був звернутись до Косівського районного суду із позовом про стягнення із відповідача коштів, що складали суму позики. Рішенням Косівського районного суду від 10.07.2012р. у справі № 0910/2-1297/2011 заявлений [PERSON] позов задоволено та вирішено стягнути із [PERSON] в користь позивача кошти в сумі 3 028 600,00грн. заборгованості, що еквівалентно було на той час, 380 000,00 доларів США. Дане рішення суду звернуто до примусового виконання та відповідно державним виконавцем 15.07.2013 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження . Разом із тим, незважаючи на обов'язок відповідача повернути позивачу отримані в позику кошти, на наявність обов'язкового до виконання судового рішення та відкриття процедури примусового виконання судового рішення, відповідачем кошти позивачу так і не повернуто. У зв'язку із чим позивач звертається до суду за захистом свого порушеного права шляхом пред'явлення даного позову про стягнення із відповідача інфляційних втрат та трьох відсотків річних згідно до вимог ч.2 ст.625 ЦК України. Просить вимоги позову задоволити в повному обсязі . Відповідач в справі, [PERSON] втретє поспіль, а саме на 10.30 год 29.07.2015 року, на 11 год 12.08.2015 року та на 11 год 27.08.2015 року , в судове засідання не з"явився будучи повідомленим належним чином про час та місце розгляду справи по суті, підтвердженням чого є наявні в матеріалах справи повідомлення про вручення судових повісток. Причина неявки суду не відома. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності із вказаними вище обставинами дає судові підстави для застосування положень ч. 4 ст. 169, ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Суд, вислухавши представника позивача та вивчивши матеріали справи, вважає позов підставним та таким, що підлягає до задоволення із наступних підстав: Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ст.57 ЦПК України, зазначає, що доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. В судовому засіданні встановлено, що 25.11.2009 р. та 10.05.2010 р. відповідачем [PERSON] отримано від позивача в справі, [PERSON] в позику кошти на загальну суму 380 000,00 доларів США. В наслідок порушення відповідачем боргового зобов»язання [PERSON] звернувся до Косівського районного суду із позовом про стягнення із [PERSON] про стягнення грошових коштів за договором позики. Як стверджено рішенням Косівського районного суду від 10.07.2012р. у справі № 0910/2-1297/2011 ( а.с.5-6) заявлений [PERSON] позов судом задоволено частково та вирішено стягнути із [PERSON] в користь позивача кошти в сумі 3 028 600,00грн. заборгованості, що еквівалентно було на той час 380 000,00 доларів США. В силу вимог ч.3 ст.61 ЦПК України, вказаним рішенням Косівського районного суду від 10.07.2012р. встановлено преюдиційні обставини, що не підлягають доказуванню та повинні застосовуватись при розгляді інших спорів між тими ж сторонами тобто щодо наявності між сторонами в справі боргових зобов»язань та визначення станом на 10.07.2012 року ( дату розгляду судом справи) суми заборгованості відповідача перед позивачем. Дане рішення суду від 10.07.2012 року звернуто до примусового виконання 06.08.2012 року та відповідно, заступником начальника відділу ДВС Косівського районного управління юстиції, 15.07.2013 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (а.с.7). Вказаним рішенням Косівського районного суду встановлено обов'язок відповідача - [PERSON] повернути позивачу в справі - [PERSON] позику в сумі 3 028 600.00грн. боргу, що є грошовим зобов'язанням вираженим у національній валюті в розумінні ч.2 ст. 625 ЦК України, визначено грошове зобов'язання між позивачем та відповідачем, встановлено умови його виконання шляхом стягнення із відповідача в користь позивача встановленої судом суми боргу. Згідно з ч. 2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні, то норми ч. 2 ст.625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, яке визначене у гривні. Таким чином, суд враховує, що при наявності судового рішення Косівського районного суду від 10.07.2012р. про стягнення заборгованості за договором позики у національній валюті - гривні, саме яке і не виконано боржником ([PERSON].) , останній не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та наявне право кредитора (позивача) на отримання (стягнення) сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України. Всупереч вищезазначеному, [PERSON] не виконано зобов'язання щодо повернення [PERSON] коштів в сумі 3 028 600,00грн., внаслідок чого відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу, відповідно до проведених розрахунків ( а.с. 9, 10 ) інфляційні втрати в розмірі 2 313 740,33грн. та 179 724,59грн. трьох відсотків річних, а разом 2 493 464,92грн. заборгованості за невиконання боргового зобов»язання. Наявність грошового зобов'язання у боржника - [PERSON] підтверджено ухваленням рішенням Косівського районного суду від 10.07.2012р. про стягнення суми боргу у національній валюті - гривні, що відповідає приписам ст.625 ЦК України, яке набрало законної сили. Згідно зі ст.ст. 611, 623 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків. Боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов'язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред'явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно до ч.1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ч.2 ст. 22 ЦК України збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Частиною 3 ст. 22 ЦК України передбачено, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Саме невиконанням боржником, відповідачем в цій справі - [PERSON] рішення суду про стягнення коштів позивач не може відновити своє матеріальне становище, яке в нього було на момент укладення із останнім договорів позики. Розрахунок сум інфляційних втрат та трьох відсотків річних, що долучено до матеріалів справи виконано за період після ухвалення та набрання законної сили судового рішення Косівського районного суду від 10.07.2012р. (дата встановлення обов'язку відповідача повернути позивачу кошти отримані у позику), починаючи з дати відкриття виконавчого провадження та спливу строку добровільного виконання судового рішення (до 22.07.2013р.) по дату подання цього позову. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статтей 526, 599 ЦК України. За вищенаведених підстав суд вважає вимоги позову [PERSON] підставними та доведеними в судовому засіданні і такими, що підлягають до задоволення в повному обсязі. На підставі наведеного ст. ст. 22, 526, 530, 611, 623, 625 ЦК України,

Outcome: approved