Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-25 00:00:00

В березні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому зазначила, що вони з відповідачем мають неповнолітню дитину - [PERSON] [INFO], яка проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Посилаючись на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по утриманню неповнолітньої дитини, позивач просить ухвалити рішення про стягнення з нього щомісячно аліментів на її користь на неповнолітню дитину в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви до досягнення дитиною повноліття. В судовому засідані позивач свою позовну заяву підтримала з підстав викладенних у ній. Відповідач, згідно поданих ним заперечень, які він підтримав у судовому засіданні, проти задоволення позовних вимог заперечив. Водночас, посилаючись на наявність обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів передбачених пунктом 2 частини 1 статті 182 Сімейного кодексу України (далі СК України) просить суд ухвалити рішення, яким визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 250 грн. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] [INFO], що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження. Згідно довідки про склад сім'ї, виданої Миропільською селищною радою Романівського району Житомирської області, дитина відповідача та позивача проживає разом з останньою. Відповідач внаслідок загального захворювання є інвалідом 3 групи та отримує пенсію по інвалідності, що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією, виданою Житомирською спеціалізованою міжрайонною травматологічною медико-соціальною експертною комісією 4 ківтня 2017 року та довідкою Ємільчинського об"єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області. Загальними положеннями Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звертатися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, за загальним правилом, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Відповідно до статті 180 СК України на відповідача покладається обов'язок утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно частини 1 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2,3 статті цієї ж статті визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За змістом частини 2 статті 182 СК України (в редакції Закону № 2901-IV від 22.09.2005 року) мінімальний розмір аліментів на одну дитину не міг бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. На даний час частиною 2 статті 182 СК України (в редакції Законів № 2901-IV від 22.09.2005 року; № 2037-VIII від 17.05.2017 року, який набрав чинності 08.07.2017 року) передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також слід зазначити, що частиною 1 статті 184 СК України (в редакції Закону № 2901-IV від 22.09.2005 року) було передбачено, що у випадку якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, однак дані положення в статті 184 в редакції Закону № 2037-VIII від 17 травня 2017 року не визначенні. Враховуючи матеріальне становище відповідача, суд вважає, що розмір аліментів з 29 березня 2017 року до 7 липня 2017 року має становити 1/4 частину усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, а з 8 липня 2017 року до досягнення дитиною повноліття - не менше 50 % прожиткового мінімуму відповідно. Заперечення відповідача щодо неможливості сплачувати аліменти в частці від доходу, суд до уваги не бери, оскільки згідно чинної редакції статті 181 за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно частини 3 статті 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі, передбаченому статтею 4 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved