Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-03 00:00:00

29 липня 2015 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В позові зазначила, що з 15 вересня 1995 року по 10 червня 2015 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають трьох дітей: синів [PERSON],[INFO], та Максима, [INFO], а також доньку Катерину, [INFO]. В період шлюбу, а саме 27 грудня 2012 року, за спільні кошти вони придбали житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями, що розташований по вул..Шевченка,48, в с.Центральне Снігурівського району Миколаївської області, право власності на який було зареєстровано на відповідача. З квітня 2015 року вони з відповідачем разом не проживають. Просить суд визнати за нею право власності на ? частину спірного житлового будинку. У судовому засіданні позивачка позов підтримала та просила його задовільнити з підстав зазначених у ньому. Відповідач за належного повідомлення про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з"явився, про причину неявки суд не повідомив. За згоди позивача, суд на підставі ст.224 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи та ухвалення по справі заочного рішення. Дослідивши докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Між сторонами виник спір з приводу поділу спільного майна подружжя. Відповідно до ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст.70 СК України). За змістом ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема й майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належать їй, йому особисто. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 15 вересня 1995 року, який розірвали за рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 10 червня 2015 року (а.с.4,8). Сторони разом не проживають з квітня 2015 року. Від шлюбу вони мають трьох дітей: синів [PERSON],[INFO], та Максима, [INFO], а також доньку Катерину, [INFO] (а.с.5,6,7). В період шлюбу ними придбано у спільну сумісну власність житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами № 48 по вул.Шевченка в с.Центральне Снігурівського району Миколаївської області, вартість якого за даними БТІ станом на серпень 2015 року складає 73 338 грн (а.с.28). Згідно витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно № 37031236 власником житлового будинку № 48 вул.Шевченка в с.Центральне зазначено відповідача на підставі свідоцтва про право власності від 27.12.2012 року, виданого Центральною сільської радою. Відповідно до вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами,які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини,які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виникнення права спільної сумісної власності щодо майна, набутого подружжям у шлюбі, презюмується законодавством. Суду не представлено доказів, що житловий будинок не було нажито подружжям за час шлюбу. Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позову та визнання за кожною із сторін права власності на ? частину спірного майна (ідеальні частки). В порядку ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивачки понесені нею судові витрати- судовий збір у розмірі 366 грн.70 коп., та 300 грн. витрат на правову допомогу згідно представлених договору про надання юридичних послуг від 01 липня 2015 року, акту приймання виконаних робіт, квитанції про оплату (а.с.18,19,20).

Outcome: approved