Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-08 00:00:00

21 листопада 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу із відповідачем, зареєстрованого 20 лютого 1993 року виконавчим комітетом Бишівської сільської ради Радехівського району Львівської області, актовий запис за №01. В позовній заяві позивач зазначає, що спільне життя з відповідачкою не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов»язки з ведення спільного господарства. Зважаючи на це, з 1999 року ведення спільного господарства та сумісне проживання між ними припинено. Враховуючи викладене, збереження сім»ї неможливе і суперечить інтересам позивача. Позивач бажає створити нову сім»ю, шлюб розриває вперше. Спору про розподіл майна немає, оскільки спільно набуте під час шлюбу майно у сторін відсутнє. Спільних дітей сторони не мають. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повній мірі, покликавшись на обставини викладені в позовній заяві, просив позов задовольнити, шлюб з відповідачкою розірвати. В судове засідання відповідач, не з"явилася, хоча про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, про причини неявки в судове засідання суд не повідомила (а.с.14). Тому, згідно з ст.224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку, на підставі наявних доказів, які знаходяться у матеріалах справи, чого не заперечив позивач в судовому засіданні. Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити. Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.11 та ст.60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд встановив, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 20 лютого 1993 року виконавчим комітетом Бишівської сільської ради Радехівського району Львівської області, актовий запис за №01 (а.с.5). Від даного шлюбу сторони спільних дітей не мають. Сторони подружніх стосунків не підтримують, їх сім'я фактично розпалася й подальше подружнє життя є неможливим, позивач має намір створити нову сім»ю. Причинами розпаду сім'ї є відчуження один від одного, відсутність взаєморозуміння. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб підлягає розірванню. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з основних засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред»явлений одним із подружжя, який виявив прояв з власної ініціативи, з поваги до себе. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберігати шлюб з відповідачем. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Приймаючи до уваги заяву позивача, суд вважає, що причини, що спонукають його наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов про розірвання шлюбу підлягає до задоволення. Враховуючи наведене, подальше проживання сторін та збереження їхньої сім'ї є неможливим, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати.

Outcome: approved