Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-05 00:00:00

27.12.2018 року Вавелюк О.В. в інтересах АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "АКЦЕНТ-БАНК» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в якому вказує, що 21.04.2015 року між ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «АКЦЕНТ-БАНК» та відповідачем був укладений кредитний договір б/н, відповідно до якого позивач надав останньому кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 499.80 грн., а позичальник зобов'язався щомісячно частинами повертати кредит, відсотки за користування ним в розмірі 46,8% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Посилаючись на те, що відповідачем умови кредитного договору не були виконані, позивач просить стягнути з неї прострочену заборгованість за кредитом станом на 31.07.2018року у сумі 24242 грн.97 коп., в тому числі: заборгованість по кредиту - 499.80 грн., заборгованість по процентам - 18712.56 грн., нарахованої комісії в розмірі - 3400 грн., штрафів в загальному розмірі - 1630 грн. Ухвалою суду від 11.01.2019 року справа призначена до слухання в порядку спрощеного провадження на 06.02.2019 року. 25.04.2018 року товариство змінило назву з ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА « АКЦЕНТ-БАНК» на АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА « АКЦЕНТ-БАНК». Фіксування судового засідання технічними засобами відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв'язку із відсутністю учасників процесу не здійснюється. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав на адресу суду заяву про розгляд справи за відсутності представника, повне підтримання позовних вимог, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, судом про розгляд справи повідомлялась належним чином, відповідно до положень ч 7 ст. 128 ЦПК України, за місцем реєстрації, про що свідчить поштове повідомлення, яке надсилалися рекомендованим листом. За таких обставин суд вважає за можливе, згідно ст. 280 ч.1 ЦПК України ( в редакції 03.10.2017 року) ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного. Між ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «АКЦЕНТ-БАНК» та відповідачем 21.04.2015 року був укладений договір б/н, в якому сторони узгодили всі його умови. Договір складається з анкети-заяви позичальника про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, Умов і Правил надання банківських послуг, банківських тарифів. На виконання умов договору відповідачу було надано кредит в розмірі 499.80 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 46,8 % на рік за користування кредитними коштами, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до положень ст. ст. 526, 530,610, ч.1 ст.612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Стаття 627 ЦКУкраїни передбачає, що відповідно дост. 6 цього Кодексусторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. При цьому згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 639 ЦК України регламентовано, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції ( акценту) другою стороною. Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої укладений сторонами договір є договором приєднання, оскільки відповідач, підписуючи Заяву позичальника приєдналась до Умов та Правил надання банківських послуг, які є загальними для всіх і таке приєднання можливо лише до запропонованого договору в цілому. Статтею ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ст.1054 ЦК України обов'язком позичальника за кредитним договором є, зокрема, повернення кредиту та сплата процентів за користування ним. Як встановлено судом, позичальник дійсно порушив умови договору в частині вчасного повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування ним. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованість за кредитом станом на 31.07.2018 року становить 24242 грн.97 коп., з яких заборгованість по кредиту - 499.80 грн., заборгованість по процентам - 18712.56 грн., комісія - 3400 грн., нараховані штрафи в загальному розмірі - 1630 грн. З розрахунку боргу позичальника вбачається, що [PERSON] з часу отримання кредитних коштів в квітні 2015 року не користувалась кредитними коштами (не знімала кредитні кошти, не сплачувала вартість товарів та послуг за допомогою кредитної картки тощо), продовжуючи користуватися виключно кредитними коштами, отриманими до цієї дати. Однак банк здійснював нарахування процентів на всю суму кредиту за подвійною процентною ставкою 46.8%. Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку дії кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Відповідно до п. 28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки, дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. Позивачем не надано доказів щодо своєчасно повідомлення відповідача про зміну розміру фіксованої процентної ставки відповідно до п.п. 1.1.3.1.10, 1.3.2.3, 2.1.3.8 Умов і Правил. При цьому боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Саме такі висновки містяться в постановах Верховного Суду України від 30.11.2016 року по справі №308/22362/13-ц та від11.10.2017року по справі № 347/1910/15-ц. Тобто проценти за весь період користування кредитом мали бути нараховані, виходячи з процентної ставки, що діяла в період здійснення витрат, зроблених після введення в дію нових тарифів та узгодженої сторонами (прийнятої позичальником), таким чином заборгованість по процентам станом на 31.07.2018 року становить - 9356 грн. 28 коп. Відносно нарахованої неустойки, то цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника передбачених законом невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків, як заходу цивільно-правової відповідальності, має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Статтею 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Зокрема штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Згідно Умов і Правил надання банківських послуг за порушення зобов'язань по поверненню кредитних коштів нараховується пеня, а також штрафи у розмірах визначених цими Умовами. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених уст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначена правова позиція Верховного Суду України викладена в постанові від 21,10. 2015 року по справі № 6-2003цс15. Угодою сторін передбачено застосування пені ( тоді як в позові помилково зазначено як «комісія») та штрафу за одне й те саме порушення зобов'язань за договором, їх одночасне стягнення є неприпустимим, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню лише штрафи в розмірі 1630 грн. 61 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню (згідно розміру задоволених вимог) понесені останнім судові витрати, а саме 828 грн. судового збору (1 762 грн. (сплачений судовий збір) х 47 % (відсоток задоволених позовних вимог)).

Outcome: approved