Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-18 00:00:00

В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ТОВ «ІАС Лтд» на її користь збитки по орендній платі в розмірі 3769,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 2000,00 грн., витрати, пов»язані з явкою до суду, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. В апеляційній скарзі ТОВ «ІАС Лтд» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи та невідповідність висновків суду обставинам справи. Рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 17 липня 2014 року позовні вимоги [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «ІАС Лтд» на користь [PERSON]: 380 грн. 10 коп. - орендної плати за користування землею за 2013 рік , 5 грн. 70 коп. пені за порушення строків оплати орендної плати за 2013 р.; 243 грн. 60 коп. сплаченого судового збору за подачу позову до суду; 43 грн. 94 коп. витрат позивача, що пов'язані з явкою до суду , а всього 673 грн. 34 коп. В іншій частині заявлених вимог відмовлено. Доводи апеляційної скарги [PERSON] зводяться до того, що орендна плата за користування земельною ділянкою повинна нараховуватися в розмірі 3% від грошової оцінки землі згідно указу Президента України №725 від 19.08.2008 року «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян - власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)». [PERSON] наполягає, що відповідач недоплатив орендну плату за користування її земельною ділянкою у 2011 році в розмірі 560,00 грн., в 2012 році - 560,00 грн., у 2013 році - 1300,00 грн., у 2014 року - 650,00 грн., в результаті чого підлягає стягненню пеня в розмірі 0,01% за кожний день прострочення. [PERSON] зазначає, що сторонами не укладалось жодних додаткових угод, не переукладався договір оренди землі. Вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 2000,00 грн. позивач обгрунтовує тим, що внаслідок недоплати коштів за оренду землі погіршився стан її здоров'я, оскільки вона змушена була в судовому порядку захищати свої порушені права. Доводи апеляційної скарги ТОВ «ІАС Лтд» зводяться до того, що договором оренди землі від 04 січня 2005 року не передбачено дострокової виплати орендної плати, але й не заборонено. Апелянт наполягає, що 17.05.2013 року направив позивачу заяву про зарахування зустрічних позовних вимог, в якій детально розшифровано, які частини сум є орендною платою, а які - авансовими платежами. Наполягав, що відповідач не має ніякої заборгованості по орендній платі, що позивачці в рахунок сплати орендних платежів здійснювались авансові виплати і існує переплата за оренду землі, а тому, враховуючи авансові платежі, позивачці переплачено орендну плату і ці переплачені кошти є боргом позивачки перед ТОВ «ІАС Лтд», а відтак, на думку апелянта, позовні вимоги [PERSON] являються безпідставними. Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали даної справи та матеріали цивільних справ №№738/1562/13-ц, 738/1106/13-ц, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків. Задовольняючи частково позовні вимоги [PERSON] суд першої інстанції виходив з того, що в ході судового розгляду доведена несплата орендної плати за користування землею за 2013 рік в розмірі 380,10 грн. та пеня за порушення строків виплати орендної плати за 2013 рік в розмірі 5,70 грн., які і підлягають стягненню на користь позивача. Проте, з таким висновком суду першої інстанції не може погодитися апеляційний суд, з огляду на таке. Апеляційним судом встановлено, що 04 січня 2005 року укладений договір оренди землі між [PERSON] та ТОВ «ІАС Лтд», за яким в строкове платне користування орендарю передано земельну ділянку сільськогосподарського призначення загальною площею 2,01 га ріллі строком дії з 31 січня 2005 року по 30 травня 2015 року. Договір зареєстровано у Менському відділі Державного земельного кадастру, про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 30 травня 2005 року за №133 (а.с.12). Згідно зі ст. 21 Закону України "Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Отже, розмір та умови оплати, указані в договорі, не можуть суперечити чинному на час укладення договору законодавству. Частиною 2 ст. 23 Закону "Про оренду землі» орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін. Пунктом 1 Указу Президента № 92/2002 у редакції, чинній на момент укладення сторонами договору оренди земельної ділянки, визнано одним із пріоритетних завдань пореформеного розвитку аграрного сектора економіки забезпечення підвищення рівня соціального захисту сільського населення, зокрема, шляхом запровадження плати за оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення, земельних часток (паїв) у розмірі не менше 1,5 відсотка визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, земельної частки (паю) та поступового збільшення цієї плати залежно від результатів господарської діяльності та фінансово-економічного стану орендаря. Указом Президента України №725/2008 внесено зміни до Указу Президента №92/2002 та встановлено розмір орендної плати не менше 3 відсотків визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки. В тексті Указу відсутнє посилання на те, що його дія розповсюджується на договори, укладені до набрання ним чинності, а тому змінити розмір орендної плати можна лише за згодою сторін. Отже, Указ Президента №92/2002 у редакції зі змінами, внесеними Указом Президента №725/2008, має рекомендаційний характер, він був прийнятий після укладення сторонами договору і є підставою для перегляду розміру орендної плати, установленої умовами договору, а не для автоматичної зміни умов договору оренди та підвищення розміру орендної плати до 3 відсотків. Сторони не заперечували, що зміни до умов договору щодо розміру орендної плати не вносили та договір не переукладали. Таким чином, доводи [PERSON] про те, що відповідач повинен був сплачувати орендну плату у розмірі 3 відсотків від вартості земельної ділянки не ґрунтується на вимогах матеріального права. Проте, апеляційний суд вважає помилковим висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача орендної плати лише за 2013 рік в розмірі 380,10 грн., з огляду на таке. Пунктом 9 договору оренди землі передбачено, що орендна плата за землю вноситься орендарем у грошовій формі - 50% та натуральній формі - 50%, у загальному розмірі 2% від грошової оцінки землі, що на дату підписання цього договору складає 380,10 грн. Згідно довідки відділу Держземагенства у Менському районі Чернігівської області №1765 від 06.05.2014 року, вартість земельної ділянки (паю) по Чапаєвській сільській раді, площею 2,01 га згідно державного акту серії IV-ЧН №024358, виданого на ім'я [PERSON] у 2011-2014 роках включно складає 43323,81 грн. (а.с.6). Відтак, 2% розміру орендної плати за договором, укладеним між [PERSON] та ТОВ «ІАС Лтд» у 2011-2014 роках становить 866,00 грн. за один рік (43323,81:100х2% = 866,00 грн.). Як вбачається з матеріалів справи, за 2011 рік позивачу сплачена орендна плата за користування земельною ділянкою в сумі 740,17 грн., що підтверджується довідкою ТОВ «ІАС Лтд» №24/1 (а.с.65); за 2012 рік - 660,00 грн., що підтверджується розпискою позивача (а.с.72); за 2013 рік орендна плата не сплачувалася. Ці обставини сторони в апеляційному суді не заперечували. Таким чином, в порушення п.9 договору оренди землі відповідачем недоплачено орендну плату за 2011 рік в розмірі 125,83грн. (866,00 грн. - 740,17 грн.), за 2012 рік - 206,00 грн. (866,00 грн. - 660,00 грн.), за 2013 рік - 866,00 грн. Відповідно до п.11 договору оренди землі орендна плата вноситься у такі строки: з 1 липня до 01 грудня поточного року - в натуральній формі, з 01 грудня поточного року до 01 лютого наступного року - в грошовій формі, а п.14 договору передбачено, що у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 0,01% несплаченої суми за кожний день прострочення. З наданих відповідачем документальних доказів сплати орендної плати вбачається, що орендна плата сплачувалась позивачеві виключно в грошовій формі. Враховуючи, що орендна плата за 2011 рік сплачена відповідачем 14.02.2012 року, що підтверджується платіжною відомістю №1 ТОВ «ІАС Лтд», то за 2011 рік підлягає стягненню пеня за період, який передбачений п.11 договору та складає 215 днів - в розмірі 2,70 грн. (125,83 грн. x 0,01% x 215 днів). За 2012 рік орендна плата сплачена відповідачем 03.07.2013 року, що підтверджується відповідною розпискою (а.с.72), то підлягає стягненню пеня за 215 днів в розмірі 4,43 грн. (206,00 грн. x 0,01% x 215 днів). В 2013 році умови договору щодо сплати орендної плати не виконані, то підлягає стягненню пеня за 215 днів в сумі 18,61 грн. (866,00 грн. x 0,01% x 215 днів). Вірним є висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] в частині стягнення орендної плати в сумі 650 грн. за 6 міс. 2014 року як таких, що заявлені передчасно, оскільки не настав термін виплати орендної плати в грошовій формі за 2014 рік. Отже, з ТОВ «ІАС Лтд» на користь [PERSON] підлягає стягненню 1197,83 грн. орендної плати за користування землею за 2011-2013 роки та 25,74 грн. пені за порушення строків оплати орендної плати за 2011-2013 роки Апеляційний суд не погоджується з висновком оскаржуваного рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача 43 грн. 94 коп. витрат, пов'язаних з явкою до суду, з огляду на таке. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року №590 „Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави" розмір витрат, пов'язаних з переїздом до іншого населеного пункту не може перевищувати встановлені законодавством норми відшкодування витрат на відрядження. Відповідно ж до п.п.6,12 п.2 Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон № 59 від 13.03.1998 року, витрати на проїзд (у тому числі перевезення багажу, бронювання транспортних квитків) до місця відрядження і назад відшкодовуються в розмірі вартості проїзду повітряним, залізничним водним і автомобільним транспортом загального користування (крім таксі) з урахуванням усіх витрат, пов'язаних із придбанням проїзних квитків і користуванням постільними речами в поїздах, та страхових платежів на транспорті. Витрати на відрядження відшкодовуються лише за наявності документів в оригіналі, що засвідчують вартість цих витрат, а саме: транспортних квитків або транспортних рахунків (багажних квитанцій), у тому числі електронних квитків за наявності посадкового талона та документа про сплату за всіма видами транспорту, в тому числі чартерних рейсів, рахунків, отриманих з готелів (мотелів) або від інших осіб, що надають послуги з розміщення та проживання відрядженого працівника, в тому числі бронювання місць у місцях проживання, страхових полісів тощо. Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження витрат, які пов'язані з явкою до суду першої інстанції, позивач надала лише судові повістки без відповідних транспортних квитків, тобто такі витрати належними та допустимими доказами не підтверджені, а відтак суд першої інстанції не мав правових підстав задовольняти ці вимоги позивача. Разом з тим, суд першої інстанції вірно відмовив в стягненні добових витрат на користь позивача - фізичної особи, зважаючи, що чинне законодавство України не наділяє повноваженнями громадскі організації, зокрема і організацію ветеранів Деснянської районної Ради м. Чернігова, направляти у відрядження за місцем знаходження суду осіб, які звертаються до суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів. Отже, посвідчення про відрядження до Менського районного суду, видане на ім'я [PERSON] на підставі розпорядження громадської організації ветеранів Деснянської районної Ради м. Чернігова, не може бути підставою для стягнення заявлених нею витрат на відрядження (а.с.144). Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для стягнення моральної шкоди, оскільки [PERSON] не доведено причинно - наслідковий зв'язок між погіршенням стану її здоров'я та стягненням орендної плати в судовому порядку. Крім того, відшкодування моральної шкоди в договірних правовідносинах допускається лише у випадку передбачення такого способу захисту в самому договорі, а у випадку виникнення моральної шкоди з підстав, визначених Законом України "Про захист прав споживачів" лише у визначених цим Законом випадках. Доводи ТОВ «ІАС Лтд» про сплату орендної плати авансовими платежами не знайшли свого підтвердження ні в суді першої інстанції, ні під час апеляційного перегляду справи, оскільки сторони в п.11 укладеного договору погодили строки виплати орендної плати, які не передбачають авансовий спосіб оплати, а одностороння зміна договірних зобов'язань заборонена. Твердження апелянта ТОВ «ІАС Лтд» про те, що в судовому порядку вже вирішувалися позовні вимоги [PERSON] про стягнення з товариства на її користь орендної плати за 2012 рік спростовується матеріалами цивільних справ №№738/1562/13-ц, 738/1106/13-ц. З витребуваної та оглянутої цивільної справи №738/1562/13-ц вбачається, що у липні 2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до ТОВ «ІАС Лтд», в якому просила зобов'язати відповідача виготовити та додати до договору оренди землі кадастровий план згідно п.42 договору оренди землі, стягнути моральну шкоду в сумі вартості ліків 1783,00 грн. та судові витрати. Рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 02 жовтня 2013 року, яке набрало законної сили, відмовлено [PERSON] в задоволенні позову про зобов'язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди. З витребуваної та оглянутої цивільної справи №738/1562/13-ц вбачається, що у червні 2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до ТОВ «ІАС Лтд», в якому просила стягнути з відповідача орендну плату за 2012 рік в розмірі 748,88 грн., зобов'язати відповідача виготовити кадастровий план земельної ділянки згідно п.42 договору оренди землі, стягнути судовий збір. Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 03 липня 2013 року, яка набрала законної сили, на підставі п.5 ч.1 ст.207 ЦПК України, залишено без розгляду позовну заяву [PERSON] до ТОВ «ІАС Лтд» про стягнення заборгованості по виплаті орендної плати за землю. Враховуючи, що в розумінні ч.2 ст.207 ЦПК України особа, заяву якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно, то твердження ТОВ «ІАС Лтд» про те, що вимоги позивача про стягнення орендної плати за 2012 рік були предметом судового розгляду - є хибним. Відтак, сукупність досліджених обставин та наявних у справі доказів приводить апеляційний суд до переконання про відсутність передбачених процесуальним законом підстав для задоволенн апеляційної скарги відповідача, а апеляційна скарга [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Рішення Менського районного суду Чернігівської області від 17 липня 2014 року необхідно змінити, виклавши абзац 2 резолютивної частини в наступній редакції: «Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ІАС Лтд», зареєстрованого в с. Охрамієвичі Корюковського району Чернігівської області, фактичне місце знаходження офісу м. Мена, вул. Гастелло, №4, рр 26004301831844 в ЧТВ «Промінвестбанку» м. Чернігів, МФО 353456, код ЄДРПОУ 30005372, на користь [PERSON] 1197 (тисяча сто дев'яносто сім) грн. 83 коп. орендної плати за користування землею за 2011-2013 роки; 25 (двадцять п'ять) грн. 74 коп. пені за порушення строків оплати орендної плати за 2011-2013 роки; 243 грн. 60 коп. сплаченого судового збору за подачу позову до суду». В іншій частині оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін як таке, що є законним і обґрунтованим. Відповідно до ст.88 ЦПК України з ТОВ «ІАС Лтд» на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в розмірі 121,80 грн. за апеляційний розгляд справи.

Outcome: partial