Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-29 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи його тим, що 27.06.2001 р. вони з відповідачем зареєстрували шлюб, від якого мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] На протязі останніх років сімейне життя між ними погіршилось, що призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен з них має протилежні погляди на ведення спільного господарства, шлюб, виховання дітей. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, з його ініціативи виникають сварки, свідками яких нерідко стають діти. Дедалі їм важко стало вирішувати конфлікти самостійно, через що доводилось викликати працівників міліції. Відповідач не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають і неї та дітей, він не здатен підтримувати нормальну атмосферу в сім'ї піклуватися про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. За її переконанням немає подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини. За таких обставин їх шлюб носить лише формальний характер, примирення неможливе. Сім'я фактично розпалась через, що виникла необхідність в юридичному оформленні розлучення. Майнових спорів між ними немає. Продовжувати такі шлюбні відносини позивачка не бажає. Просить шлюб між нею та відповідачем розірвати. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала за викладених в позовній заяві обставин, просить його задовольнити, розірвати шлюб між нею та відповідачем. Судові витрати пов'язані із зверненням до суду з даним позовом просила віднести на її рахунок. Вказала, що за час, який надавався для примирення відповідач робив спроби помиритись, деякі з них були розцінені нею як погрози, проте до правоохоронних органів вона з вказаного приводу не зверталась. Примирення вони не досягли, позивачка не бажає жити із відповідачем, у неї інший чоловік із яким вона має намір створити іншу сім»ю. Вважає, що збереження шлюбу неможливе, оскільки це суперечить її інтересам та інтересам дітей. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, суду показав, що підтримує письмові заперечення, які попередньо надані суду. Пояснив, що він робив всі спроби примиритись, телефонував позивачці, писав повідомлення, їхав до неї, однак не доїхав, бо в нього закінчились гроші. Розмовляли вони нормально, з дітьми у нього хороші відносини. Позивачка погрожувала йому, за час наданий судом для примирення, вони жодного разу не бачились, шлюбних відносин не відновили. Позивачка прикриває зґвалтування їх дочки та він має намір судитись з цього приводу. Вважає, що досяг примирення, вважає, що збереження шлюбу можливе, просив в задоволенні позову відмовити. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов належить задовольнити, так як строк наданий сторонам для примирення не дав позитивних результатів, відповідач не досяг примирення та збереження сім'ї, позивачка вважає збереження сім'ї неможливим, наполягає на розірванні шлюбу, так як це суперечить її інтересам, спроби відповідача до примирення не привели. Також судом враховується вік сторін, що є людьми із сформованими поглядами на життя, дійсні причини подачі позову про розірвання шлюбу, а саме те, що позивачка 28.08.2014 року звернулась до суду із позовом саме для того, щоб шлюб, який існує лише формально розірвати, а не для того, щоб спонукати відповідача якимось чином змінити поведінку чи примиритись із ним, тривалість шлюбу, який грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, наявність у сторін неповнолітніх дітей, те, що розірвання шлюбу не позбавляє батьків обов"язку брати участь у вихованні дітей. Судом встановлено, що сторони, які громадянами Республіки Молдова, перебувають у шлюбі з 27.06.2001 року, який зареєстровано в примерії с. Ліпник Єдинецького району Республіки Молдова, актовий запис №6 (а.с. 6, 8). Від шлюбу у сторін є неповнолітні діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с. 9-14) Встановленим фактам відповідають правовідносини, що регулюються Законом України «Про міжнародне приватне право» та Сімейним кодексом України. Частинами 1, 2 статті 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено, що правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв'язок іншим чином. Подружжя, яке не має спільного особистого закону, може обрати право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу, якщо подружжя не має спільного місця проживання або якщо особистий закон жодного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання. Статтею 63 Закону України «Про приватне міжнародне право» передбачено, що припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Так, частиною 1 статті 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Зокрема, ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 111 Сімейного кодексу України визначено, що суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Зі змісту статті 112 Сімейного кодексу України вбачається, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч. 1 ст.111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч. 5 ст.191 ЦПК України). Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. При визначенні строку на примирення суд заслуховує думку сторін та враховує конкретні обставини справи. Якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті. Відповідно до ч.2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За ч.3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Сторони не підтримують шлюбних стосунків, у сторін немає спільних інтересів. Місячний термін, наданий сторонам для примирення позитивних результатів не надав. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу, оскільки вважає подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, оскільки це суперечило б інтересам позивачки, яка не бажає продовжувати подружні стосунки з відповідачем, про що вона заявила суду. На підставі викладеного, суд прийшов до висновку, що шлюб подружжя сторін слід припинити його розірванням. Судові витрати, враховуючи позицію позивачки підлягають віднесенню за її рахунок (а.с.1) Відповідно до ст.ст. 3 ч. 2, 21 ч.1, 24 ч. 1 , 104 ч.2, 105 ч.3, 110, 112, 114 ч.2 Сімейного кодексу України, ст.ст.60, 63 Закону України «Про приватне міжнародне право»,

Outcome: approved