Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до Лисичанського міського суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Приватбанк» про визнання недійсним кредитного договору. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 14 березня 2008 р. [PERSON], що мешкає за адресою: [ADDRESS], та ЗАТ КБ «ПриватБанк» в особі начальника Лисичанського відділення Луганської філії ЗАТ «ПриватБанк» [PERSON], в подальшому перейменований в ПАТ КБ «ПриватБанк», був укладений договір кредиту № LGY0GI0000006067, про надання грошових коштів. Згідно Договору кредиту, Позичальнику у тимчасове користування на умовах строковості, платності та цільового характеру використання, було надано кредит в сумі 126000,0 грн. зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 15% річних. Щомісячно Позивач повинен був здійснювати погашення заборгованості в сумі не меншою від 1678,58 (одна тисяча шістсот сімдесят вісім грн. 58 коп.) гривен та кінцевим терміном повернення кредиту до 14.03.2028 року (п.п. 1.1.; 2.4. Договору кредиту). В забезпечення кредитних зобовязань перед Відповідачем з Позивачем 14 березня 2008 року, був укладений договір застави (іпотеки), засвідчений приватним нотаріусом [PERSON] реєстр № 1071, за яким в заставу Позивачем, було надано будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] заставною вартістю 168000,00 (сто шістдесят вісім тисяч грн. 00 коп.) грн. (п.п. 1.1.; 1.3.1. Договору застави). Відповідно до умов Договору кредиту, позивач взяв на себе зобовязання забезпечувати повернення кредиту, відсотків за фактичний час його використання у визначений Договором кредиту термін. Під час користування кредитом, Позивач, всі вимоги згідно Договору кредиту намагався виконувати в повному обсязі, однак в наслідок фінансової кризи в Країні у нього за Договором кредиту частково виникла заборгованість. За наслідками виниклої заборгованості установа Відповідача звернулась до суду і Позивач дізнався, що Відповідачем в односторонньому порядку було здійснено підвищення відсоткової ставки з 15 % до 25,08 % в 2008 р. та з 25,08% до 30% в 2009 р. Із зазначеними діями Відповідача (підвищення в односторонньому порядку процентної ставки за Договором кредиту) Позивач не згоден, оскільки вони порушують норми діючого законодавства та особисті права Позивача, як громадянина України. Згідно із діючим законодавством України, отримання споживчого кредиту Позивачем є наслідком узгоджених дій сторін: Позичальника (Позивач) та Кредитодавця (Відповідач) шляхом укладання між ними правочину (ст. 202 ЦК України «правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків») у письмовій формі - Договору (ст. 626 ЦК України «договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків»). Одним із видів договорів є Договір кредиту. Згідно із приписами ЦК України, Кредитний договір, ст. 1054 ЦК України, це «договір за яким, банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти». Цивільним кодексом України, надалі за текстом «ЦК України», передбачена чітка форма укладання договорів, додержання якої є обовязковою, якщо однією із сторін договору, є юридична особа (ч. 2 ст. 207 ЦК України «правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою»). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Позивач зазначає, що укладений договір протирічить моральним засадам суспільства (добросовісності врахування під час укладання договорів інтересів інших учасників цивільних відносин, розумність адекватність оцінки особою цінності певного цивільного права та інш.) та іншим законодавчим актам України. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 56 Закону України «Про Національний банк України» Національний банк видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обовязковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, банків, підприємств, організацій та установ незалежно від форм власності, а також для фізичних осіб. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобовязання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобовязується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Приймаючи до уваги вищевикладені обставини вважаю, що укладений між Позивачем та банком (Відповідачем) Договір, в частині визначення порядку зміни розміру відсоткової ставки (п.п. 8.9. ) протирічить нормам діючого законодавства України та підлягає визнанню недійсним. На підставі викладеного, просив суд визнати незаконним п.8.9 Договору кредиту в частині визначення порядку підвищення відсоткової ставки за Договом кредиту № LGY0GI0000006067; визнати незаконним підвищення відсоткової ставки за договором кредиту № LGY0GI0000006067 та стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 551,20 грн. Представником відповідача до Лисичанського міського суду Луганської області надані письмові заперечення на позовну заяву, в яких зазначено, що відповідно до укладеного договору № LGY0GI0000006067 від 14.03.2008 року, [PERSON] 14.03.2008 року отримав кредит у розмірі 126000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 14.03.2028 року. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Але позивач належним чином не виконав зобовязання за кредитним договором. У відповідності до ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог зазначеного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з вимогами ст. 11 Закону України „Про захист прав споживачів" та пункту 3.5 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2005 № 168, у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Такі випадки, а також порядок підвищення процентних ставок та їх граничні розміри, були визначені сторонами (Банком та Позичальником) при укладенні кредитних договорів. Так, відповідно до п. 2.3.1 кредитних договорів, банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом, при зміні кон'юнктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміні курсу долара США до гривні більше ніж на 10% у, порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення договору; зміні облікової ставки НБУ; зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитам банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ). При цьому Банк надсилає Позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки. Збільшення процентної ставки Банком у вищезазначеному порядку можливо в границях кількості пунктів, на які збільшилася ставка НБУ, розмір відрахувань у страховий фонд, середньозважена ставка по кредитах або пропорційно збільшенню курсу долара США. Обставинами, які відбулися за час дії кредитних договорів, належним чином підтверджені і є підставами для підвищення процентних ставок за діючими кредитними договорами, є наступні події: зміна курсу долара США до гривні більше ніж на 10% у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення договору; зміна облікової ставки НБУ; зміна середньозваженої ставки по кредитам банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ). Розмір середньозважених ставок по кредитам банків України у відповідній валюті з офіційного інтернет сайту Статистичного бюлетеню НБУ (електронне видання) http://www.bank.gov.ua/control/uk/publish/category?cat_id=58038, який містить основні соціально-економічні показники, показники грошово-кредитної політики Національного банку України, дані з грошово-кредитної статистики, підготовлені відповідно до міжнародних стандартів та з урахуванням стандартів Європейської системи центральних банків, а також дані про фінансові ринки, обмінні курси та окремі дані про інші депозитні корпорації (банки). Обґрунтовуючи розмір підвищення процентної ставка в кожному конкретному випадку, необхідно використовувати комплексний підхід для використання вищезазначених умов такого підвищення. В переважній більшості кредитних договорів (п.2.3.1), укладених з позичальниками, зазначено, що збільшення процентної ставки Банком у вищезазначеному порядку можливо в границях кількості пунктів, на які збільшилася ставка НБУ, розмір відрахувань у страховий фонд, середньозважена ставка по кредитах або пропорційно збільшенню курсу долара США. В таких випадках при підготовці розрахунку підвищення процентної ставки можливо використовувати границі кількості пунктів, на які збільшилася облікова ставка НБУ та/або границі кількості пунктів збільшення середньозваженої ставки по кредитах або тільки пропорцію збільшення курсу долара США. Про що і було повідомлено позивача шляхом направлення йому листів-повідомлення. Враховуючи те, що позивач не звернувся до установи Банку, щодо непогодження зі зміною умов Договору та те, що продовжував здійснювати погашення заборгованості за Договором треба вважати, що позивач знав про підвищення відсоткової ставки та був з нею згоден. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Так, на даний час, позивач належним чином свої зобовязання за Кредитним Договором не виконав. Крім того, позивач пропустив строки позовної давності, адже кредит укладений ще у 2008 році, відсоткова ставка була підвищена у 2009 році, а позов до Банку позивач подав лише у 2016 році. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Тобто з моменту підписання договору пройшло більше трьох років. Тобто позивач пропустив строки позовної давності. Просили відмовити у задоволенні позову. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі, надав пояснення аналогічні обставинам, викладеним в позові. В останнє судове засідання представник позивача не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав до суду письмову заяву з проханням розглянути справу за його відсутності. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала, надала проти позову заперечення. В останнє судове засідання представник відповідача не зявилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, подала до суду письмову заяву з проханням розглянути справу за відсутності їх представника, проти позову заперечували. В порядку\~ст. 197 ч. 2 ЦПК України\~розгляд справи проводиться за відсутності осіб, які беруть участь у справі без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до\~ст. 10 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 15 ЦПК України\~суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Відповідно до ч. 1\~ст. 203 ЦК України\~(у редакції, яка діяла на момент укладання кредитного договору), зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ч. 1\~ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3\~ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч. 1\~ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до\~ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Відповідно до\~ст. 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Договір є двостороннім, якщо правами та обовязками наділені обидві сторони договору. Відповідно до ч. 1\~ст. 627 ЦК України\~відповідно до\~статті 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1\~ст. 629 ЦК України\~договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до\~ст. 638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2\~ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~(у редакції, яка діяла на момент укладання кредитного договору), перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобовязаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобовязаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, повязаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. У разі ненадання зазначеної інформації субєкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями\~15\~і\~23\~цього\~Закону. Відповідно до ч. 4\~ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обовязок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) інші умови, визначені законодавством. Відповідно до ч. 2\~ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Відповідно до\~Постанови правління НБУ від 10.05.2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», вищезазначені правила регулюють порядок надання банками споживачу повної, необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про сукупну вартість споживчого кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобовязань споживача, які повязані з отриманням, обслуговуванням та погашенням кредиту і мають бути оплачені споживачем згідно з вимогами законодавства України та/або кредитного договору про надання споживчого кредиту. Відповідно до п. 3.1 Правил, банки зобовязані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобовязань споживача, зазначивши таке: значення процентної ставки та порядок обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативно-правових актів Національного банку; перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що повязані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення тощо; перелік і розмір інших фінансових зобовязань споживача, які виникають на користь третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами кредитного договору (страхові платежі під час страхування предмета застави, життя та працездатності споживача, розмір зборів до Пенсійного фонду України, комісії під час купівлі-продажу іноземної валюти для погашення кредиту та процентів за користування ним, біржові збори, послуги реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо). З матеріалів справи вбачається, що 14 березня 2008 р. між сторонами був укладений договір кредиту № LGY0GI0000006067, про надання грошових коштів. Згідно Договору кредиту, Позичальнику у тимчасове користування на умовах строковості, платності та цільового характеру використання, було надано кредит в сумі 126000,0 грн. зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 15% річних. Щомісячно Позивач повинен здійснювати погашення заборгованості в сумі не меншою від 1678,58 (одна тисяча шістсот сімдесят вісім грн. 58 коп.) гривен та кінцевим терміном повернення кредиту до 14.03.2028 року (п.п. 1.1.; 2.4. Договору кредиту). В забезпечення кредитних зобовязань перед ПАТ «Приватбанк» з [PERSON] 14 березня 2008 року, був укладений договір застави (іпотеки), посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] реєстр № 1071, за яким в заставу [PERSON], було надано будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] заставною вартістю 168000,00 (сто шістдесят вісім тисяч грн. 00 коп.) грн. (п.п. 1.1.; 1.3.1. Договору застави). З умовами кредитного договору позивач був ознайомлений у повному обсязі, про що свідчить його власноручний підпис на кожному аркуші Договору кредиту. Відповідно до листів-повідомлень від 24.09.2008 р. № 20.1.3.2/6-22541 та від 31.12.2008 р. № 20.1.3.2/6-36644, [PERSON] були направлені листи повідомлення про зміну процентної ставки за Договором про іпотечний кредит № LGY0GI0000006067 від 14.03.2008 р. (п.8.9 Договору) та у випадку незгоди із зміненим розміром процентної ставки, запропоновано [PERSON] в строк не пізніше ніж 7 календарних днів до дати начала дії нової ставки, надати письмове повідомлення про свою незгоду. Вищевказані листи-повідомлення були направлені [PERSON] на адресу: м.Лисичанськ, вул.Малиновського, 9/2, 27.09.2008 р. та 09.01.2009 р. рекомендованими листами, що підтверджується реєстром № 7sh та № 220 ір. Отже, це свідчить про те, що позивач отримав повну, доступну та вичерпну інформацію щодо умов надання кредиту за договором, прийняв умови кредитного договору і погодився з ними. Як вбачається з аналізу законодавства, чинного на момент укладення кредитного договору, в\~Законі України «Про захист прав споживачів»\~та «Правилах надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» прописана процедура укладання договору, яка включає питання щодо порядку надання банками споживачу повної, необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про сукупну вартість споживчого кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобовязань споживача, які повязані з отриманням, обслуговуванням та погашенням кредиту і мають бути оплачені споживачем згідно з вимогами законодавства України та/або кредитного договору про надання споживчого кредиту. Окрім цього, як вбачається з аналізу вищезазначених норм, відповідно до ч. 2\~ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», інформація повинна надаватися споживачу до укладення договору, а ненадання банком такої інформації споживачу не є підставою для визнання його недійсним, оскільки за змістом ч. 1\~ст. 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою\~статті 203 ЦК України. Частиною 2\~статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~передбачено підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача, згідно з якими, умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. В судовому засіданні встановлено, що під час укладення кредитного договору позивач отримав повну, доступну та вичерпну інформацію щодо умов надання кредиту за договором, прийняв умови кредитного договору і погодився з ними, а тому, у даному випадку, на думку суду, відсутні підстави вважати, що кредитний договір, укладений між сторонами, містить несправедливі умови для позивача, та що положення цього договору створюють істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Крім цього, судом встановлено, що при укладенні кредитного договору обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, і вони досягли згоди щодо істотних умов даного договору, що підтверджено власноручними підписами та печаткою сторін, правочин вчинений у формі, встановленій законом, був спрямований на отримання кредиту та на його погашення, згідно з умовами даного договору. Таким чином, враховуючи, що сторонами досягнуто згоди щодо істотних умов кредитного договору, суд вважає, що принцип рівності сторін в договорі відповідачем не порушено, а тому умови договору є обовязковими для виконання сторонами договору, які його уклали. За таких обставин суд вважає, що позов заявлено не обґрунтовано, факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, у звязку з чим позовні вимоги [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Приватбанк» про визнання пункту кредитного договору недійсним задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed