Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , Публічного акціонерного товариства Страхова компанія «Провідна» про відшкодування шкоди, завданої майну фізичної особи та відшкодування моральної шкоди. Позовна заява мотивована тим, що 04.04.2017 року о 21 год. 10 хв. на 106 км автодороги Бориспіль-Запоріжжя відбулася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої автомобілю позивача, а саме: ВАЗ 21099, д.н.з. [NUMBER] , були завдані механічні пошкодження з матеріальними збитками. У вчиненні вказаної дорожньо-транспортної пригоди Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області був визнаний винним відповідач по справі [PERSON] , цивільно-правова відповідальність якого на момент скоєння ДТП була застрахована у ПАТ СК «Провідна». Позивач наполягає, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 04.04.2017 року з вини [PERSON] , автомобіль позивача був значною мірою пошкоджений, та вартість відновлювального ремонту автомобіля склала 41725.60 грн. За таких обставин, уточнивши предмет позовних вимог, позивач просив суд стягнути із ПАТ СК «Провідна» витрати пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу та стягнути з [PERSON] різницю між вартістю реальних збитків і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу, які, на думку позивача, складають 41725 грн. 60 коп. Окрім того позивач наполягає, що внаслідок заподіяння йому шкоди та виведення з ладу його автомобіля з вини [PERSON] , останній має відшкодувати позивачу моральну шкоду у розмірі 20000 грн. Відповідач по справі ПАТ СК «Провідна» 24.10.2017 року надала до суду заперечення проти позовних вимог позивача, у яких зазначала, що дійсно цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу [PERSON] була застрахована в ПАТ СК «Провідна» до якої 06.04.2017 року звернувся позивач по справі із повідомленням про страховий випадок, стосовно дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 04.04.2017 року за участю забезпеченого транспортного засобу та автомобіля позивача. За наслідками вказаного звернення був складений акт огляду транспортного засобу, який був підписаний позивачем без зауважень та був проведений розрахунок вартості відновлювального ремонту транспортного засобу, який належить позивачу. За результатами врегулювання страхового випадку та з метою здійснення експрес виплати, 23.06.2017 року між позивачем та ПАТ СК «Провідна» була укладена угода про розмір страхової виплати відповідно до якої позивач погодився із сумою страхового відшкодування у розмірі 10435 грн. та 27.06.2017 року позивач здійснив виплату страхового відшкодування у вказаному розмірі. Таким чином ПАТ СК «Провідна» свій обов`язок виконала, та враховуючи відсутність заперечень позивача щодо розміру страхового відшкодування сплатила узгоджену між сторонами суму, а тому підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення із неї вказаної суми відсутні. Згідно чинного законодавства, відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою необхідно покласти на особу винну в настанні ДТП, а саме на [PERSON] .. За таких обставин ПАТ СК «Провідна» просила у задоволенні позовних вимог позивача до неї відмовити, а розгляд справи здійснювати за відсутності її представника. Розгляд справи здійснювався в порядку загального позовного провадження відповідно до ухвали суду від 24.01.2018 року. Позивач в судове засідання не з`явився, однак його представник, адвокат Сизько Д.Б. на попередніх судових засіданнях на задоволенні позовних вимог наполягав, зазначаючи при цьому, що позивач не погоджується із оцінкою відновлювального ремонту транспортного засобу, яка складена страховою компанією, оскільки реальна вартість відновлювального ремонту є значно більшою ніж та, яка була нарахована страховиком, а тому просив призначити судову авто-товарознавчу експертизу, яка буде незалежною від позиції як позивача так і відповідачів. У подальшому представник позивача надав до суду додаткові пояснення, якими визнав результати судової експертизи вартість відновлювального ремонту транспортного засобу без урахування зносу та з урахуванням зносу, які зазначені у висновку експерта та розгляд справи просив проводити за його відсутності. Відповідач по справі [PERSON] не з`явився. У судовому засіданні представник відповідача по справі, адвокат Зелений Ю.В. проти задоволення позовних вимог заперечував, наполягаючи на тому, що позивач отримав від страхової компанії суму страхового відшкодування проти розміру якого не заперечував, розмір заявлених позивачем збитків належним чином матеріалами справи не підтверджується та є необґрунтованим як і розмір заявленої моральної шкоди, яка не стверджується жодними доказами, а тому є надуманою самим позивачем. Також заперечував і проти висновків судової експертизи, яка, на думку представника відповідача, була проведена із порушенням норм чинного законодавства. Суд, вивчивши матеріали справи приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення у зв`язку із наступним. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] належить легковий автомобіль марки ВАЗ модель 21099, номер шасі (кузова,рами) [NUMBER] , 2002р.в., д.н.з. [NUMBER] , синього кольору. 04.04.2017 року близько 21 год. 10 хв. [PERSON] на 106 км автодороги Бориспіль-Запоріжжя, керуючи автомобілем RENAULT MASTER д.н.з. [NUMBER] не вибрав безпечної швидкості руху та дистанції, не впорався з керуванням автомобіля та здійснив зіткнення з автомобілем ВАЗ 21099, д.н.з. [NUMBER] , який рухався попереду в попутному напрямку, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, тобто [PERSON] вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП. У результаті зазначеної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки ВАЗ модель 21099, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , 2002 р.в., д.н.з. [NUMBER] отримав пошкодження в зв?язку з чим позивачу була завдана майнова шкода. Вина [PERSON] у скоєнні ДТП, що сталась 04.04.2017р. на 106 км автодороги Бориспіль-Запоріжжя підтверджується постановою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 20.04.2017 року. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином судом встановлено, що винність відповідача у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 04.04.2017 року, встановлена постановою суду, яка набрала законної сили. Оскільки цивільна відповідальність [PERSON] на момент скоєння ним вказаного ДТП була застрахована згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за №АК/3210388 у ПАТ СК «Провідна», то майнова шкода може бути відшкодована відповідною страховою компанією відповідно до лімітів відповідальності страховика, а тому позивач правомірно звернувся до останньої із відповідною вимогою. Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Нормами ст. 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У ході розгляду матеріалів справи представник позивача не заперечував проти доводів ПАТ СК «Провідна» щодо отримання позивачем суми страхового відшкодування у розмірі 10435 грн., однак наполягав, що вказана сума збитку не є належною, та значно заниженою відносно до реальної вартості відновлювального ремонту транспортного засобу навіть з урахуванням його зносу. За клопотанням представника позивача ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 29.10.2018 року по даній справі була призначена авто-товарознавча експертиза, виконання якої доручено судовому експерту Черкаського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз. Як вбачається з висновку експерта за результатами проведення авто-товарознавчої експертизи від 27.12.2018 року за №1436/18-23, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу без урахування зносу (реальні збитки) становить 30924,22 грн.; вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу (матеріальний збиток, страхове відшкодування) становить 18 142,68грн. Суд бере до уваги висновки вказаної експертизи, оскільки останні зроблені незалежним експертом, який має відповідні спеціальні знання, не є зацікавленим у результатах вирішення даної справи та не пов`язаний із жодною із сторін по справі. Будь-які докази, які могли б створювати сумніви чи протиріччя щодо зазначених висновків експерта сторонами надано не було. Окрім того суд враховує, що розрахунок відповідача щодо вартості відновлювального ремонту здійснювався із урахуванням зносу транспортного засобу, що позбавляє можливості встановити реальні збитки заподіяні позивачу. Щодо доводів ПАТ СК «Провідна» проте, що позивач отримав суму страхового відшкодування та погодився з її розміром, а тому немає права вимагати додаткового відшкодування із страхової, суд вважає за необхідне зазначити, що звернення потерпілого до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування є позасудовою процедурою, яка не виключає можливість потерпілого звернутися до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування. Велика Палата Верховного Суду фактично вказала, що потерпілий взагалі може не звертатися із заявою до страхової компанії, а може відразу звернутися до суду за захистом своїх прав. При цьому, страховик, якщо визнає вимоги потерпілого обґрунтованими, то може здійснити виплату протягом розгляду судової справи в суді. Свою позицію, яка викладена у постанові № 465/4621/16-к від 19.06.2019 року Велика Палата аргументує тим, що порядок звернення потерпілого до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування відноситься не до обов`язкового досудового врегулювання спору, а є позасудовою процедурою здійснення страхового відшкодування, яка не виключає можливість потерпілого звернутися до суду за захистом свої прав. Це випливає з того, що відносини між страховиком та потерпілим випливають не з договірних зобов`язань, а з тих, що пов`язані з відшкодуванням шкоди (деліктних). Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не містить положень, які б обмежували право потерпілого на захист своїх прав у судовому порядку. Крім того, до таких висновків прийшли судді Верховного Суду у постановах: № 760/12308/15-ц від 11.12.2019 року; № 688/779/17 від 04.12.20219 року; № 133/1195/16-ц від 11.09.2019 року. Відповідно до ст.,ст. 22, 28, 29, 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності у місячний строк відшкодовує шкоду, заподіяну майну третьої особи Згідно зі статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Частиною 1 статті 979 ЦК України встановлено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Отже, страховик за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів також є відповідальною особою за завдані збитки. Водночас, на відміну від особи, яка завдала шкоди, обсяг відповідальності страховика за договором страхування відповідальності обмежений нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно зі статтями 29, 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством. Шкоду, пов`язану з утратою товарної вартості транспортного засобу, страховик не відшкодовує. Якщо для відновлення пошкодженого у дорожньо-транспортній пригоді транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-760цс15 Таким чином, відповідач як страховик відповідальності винної у ДТП особи на підставі спеціальної норми статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу на підставі статті 1194 ЦК відшкодовує особа, яка завдала збитків". При цьому, суд вважає, що страховик виплату страхового відшкодування провів не в повному обсязі, з чим позивач не погодився та звернувся до суду із даним позовом. Отже ПАТ СК «Провідна» як страховик відповідальності винної у ДТП особи - [PERSON] зобов`язаний здійснити відшкодування витрат [PERSON] , пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу в сумі 7707,68 грн., виходячи з того, що вартість матеріального збитку згідно Висновку судової експертизи складає 18142,68 грн., а самим відповідачем позивачу було сплачено 10435 грн., що не заперечується останнім, а тому сума в 7707,68 грн. є різницею між вартістю матеріального збитку відповідно до висновку судової експертизи та фактично сплаченого страхового відшкодування. Що стосується доводів представника відповідача [PERSON] щодо відсутності підстав для стягнення із останнього вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винного особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України) Згідно зі статтею 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У пункті 14 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК України. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення па користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків). В абзаці 3 пункту 16 зазначеної вище постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ судам роз`яснено, що при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). На правомірність вказаних роз`яснень посилався і Верховний суд у своїй постанові від 20.06.2019 року по справі № 362/5422/15. У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691 цс 15 наведено правовий висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). З огляду на зазначене, якщо розмір завданої шкоди перевищує належним чином визначену страхову суму (регламентну виплату), відшкодування шкоди в обсязі такої різниці здійснюється в межах окремого деліктного зобов`язання за участі особи, яка винна у скоєнні ДТП та потерпілого. Обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення з [PERSON] на свою користь різниці між страховою сумою та реально заподіяними збитками, позивач посилався на те, що розмір вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням фізичного зносу не відшкодовує йому завданої шкоди, а тому із відповідача підлягає стягненню сума вартості відновлювального ремонту без урахуванням коефіцієнта фізичного зносу. Із аналізу зазначених вище норм чинного законодавства вбачається, що така позиція позивача є правомірною, оскільки якщо позивачу недостатньо сплаченого страховиком відшкодування, він має право вимоги до винної у ДТП особи на різницю між фактичним розміром шкоди і сумою страхового відшкодування. Такий же висновок зробив Верховний Суд у своїй постанові від 30.10.2019 року по справі № 753/4696/16. Позивачем заявлено вимоги, зокрема до [PERSON] , про відшкодування заподіяної ним шкоди (збитків), до яких законом віднесено також і витрати, які особа як вже зробила так і мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Разом з тим позивач посилався на розрахунок заподіяної шкоди в розмірі 41725 грн., із якими суд не може погодитися, оскільки відсутні відомості про виконавців таких розрахунків, що ставить під сумнів достовірність останніх. Суд враховує, що по даній справі була проведена авто-товарознавча експертиза, із висновками якої погодився і сам представник позивача та згідно з якою вартість відновлювального ремонту транспортного засобу без урахування зносу (реальні збитки) становить 30924,22 грн. Вказаний розмір збитків встановлений незалежним експертом на час розгляду справи в суді, що в повній мірі відповідає вимогам ст. 1192 ЦК України. Отже [PERSON] , як особа яка безпосередньо заподіяла шкоду [PERSON] , зобов?язаний оплатити позивачу різницю між реальними збитками (вартістю відновлювального ремонту ТЗ без урахування зносу) і страховим відшкодуванням (вартістю відновлювального ремонту ТЗ з урахуванням зносу) в розмірі 12781,54? грн., де 30924,22грн. - це вартість реальних збитків, згідно висновку судової експертизи, 18142,68 грн. - сума страхового відшкодування,, згідно висновку судової експертизи, а 12781,54? грн. - різниця між вартістю реальних збитків, тобто вартістю відновлювального ремонту ТЗ без урахування зносу згідно Висновку судової експертизи та вартістю страхового відшкодування, тобто вартість відновлювального ремонту ТЗ з урахуванням зносу, згідно Висновку судової експертизи. Що стосується стягнення моральної шкоди, то суд зазначає, що відповідно до частини першої, пункту 3 частини другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, що полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода полягає в душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна і відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Згідно із ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. За змістом п.,п. 5, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року(зі змінами й доповненнями) - відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд враховує, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу позивач був позбавлений можливості ним користуватися, що створювало йому складності та незручності в організації повсякденного життя, окрім того позивач витрачав свій час для відновлення попереднього стану свого автомобіля, розгляду справи в суді, тощо. Однак сума моральної шкоди, яка заявлена позивачем у розмірі 20000 грн. не стверджується жодними доказами по справі, а самим позивачем не наведено жодних належних доводів виправданості такої суми відшкодування. З урахуванням характеру та обсягу фізичних та моральних страждань перенесених позивачем через неправомірні дії відповідача, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що на користь позивача підлягає відшкодуванню із відповідача моральна шкода в розмірі 2000 грн., яка підлягає стягненню саме із особи, яка винна у вчиненні ДТП, тобто з [PERSON] .. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно із ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, в тому числі, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Із матеріалів справи вбачається, що позивачем було оплачено проведення судової експертизи у розмірі 2860 грн., а оскільки позовні вимоги задоволені частково, то вказана сума підлягає розподілу між сторонами в рівних частинах. Позивач від сплати судового збору звільнений, а тому останній підлягає стягненню із відповідачів на користь держави. На підставі зазначеного та

Outcome: partial