Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом в якому просила встановити факти, що мають юридичне значення від яких залежать виникнення у неї майнових прав, а саме: постійного проживання з померлою [PERSON] з серпня 2003 року по [INFO] у [ADDRESS] та внесення [PERSON] у список громадян членів колективного сільськогосподарського підприємства, що є додатком до державного акта про право колективної власності на землі КСП «Нива» під №231; визнати за нею право на Ѕ частину земельної частки (паю) розміром 1,08 в умовних кадастрових гектарах із земель колективної власності колишнього КСП «Нива» у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] . На обґрунтування позову вказала, що [INFO] померла її бабка [PERSON] , яка проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Після її смерті відкрилась спадщина у виді права на земельну частку (пай) розміром 1,08 в умовних кадастрових гектарах. За життя бабка склала заповіт, яким заповіла усе своє майно їй та [PERSON] в рівних частинах. В останній період свого життя бабка постійно хворіла, тому вона проживала біля неї, здійснювала догляд за нею, тому вважає себе такою, що прийняла спадщину після смерті останньої. Будучи спадкоємцем за заповітом, [PERSON] вирішила реалізувати свої спадкові права та звернулася до нотаріуса з метою отримати свідоцтво про право на спадщину, проте їй було відмовлено по причині неможливості довести факт спільного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини та внесення спадкодавця до державного акта про право колективної власності на землю, оскільки у ньому спадкодавець зазначена як « [PERSON] ». Сертифікат на право на земельну частку (пай) не зберігся. Ухвалою суду від 03 грудня 2019 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, задоволено клопотання представника позивача про витребування у приватного нотаріуса Новоушицького нотаріального округу Кохан О.В. копії спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] . Ухвалою суду від 21 лютого 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Відповідач Новоушицька селищна рада Хмельницької області надіслав заяву про розгляд справи без участі представника та визнання позову. Представник позивачки - адвокат Наталюк Н.М. у вступному слові позов підтримав та подав заяву про подальший розгляд справи без його участі. Суд, заслухавши представника позивачки, свідків, безпосередньо дослідивши та оцінивши докази у справі, встановив наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. [INFO] померла [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про смерть (а.с.10). [PERSON] 02 січня 1996 року склала заповіт відповідно до якого заповіла усе своє майно [PERSON] та [PERSON] (а.с.11). Позивачка [PERSON] змінила прізвище з « [PERSON] » 2009 у зв`язку із реєстрацією щлюбу (а.с.53). Спадкова справа після смерті [PERSON] не заведена, про що зазначено у відповіді приватного нотаріуса Кохан О.В. від 10 грудня 2019 року (а.с.31-32). [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва на право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] у зв`язку із неможливістю довести факт спільного проживання із спадкодавцем [PERSON] та факту належності сертифікату на право на земельну частку (пай) (а.с.20). Вказана відмова нотаріуса стала підставою для звернення позивача з даним позовом до суду. Частиною третьою статті 1268 ЦК визначено, що спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Місцем проживання фізичної особи, згідно з частиною першою статті 29 ЦК України, є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Відповідно до частини десятої статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008, № 7 "Про судову практику у справах про спадкування» якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Суд вважає, що доводи позивачки [PERSON] про те, що вона постійно проживала разом із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини у [ADDRESS] , знайшли своє підтвердження у судовому засіданні з огляду на таке. Місцем проживання позивачки є [ADDRESS] . Місцем реєстрації спадкодавця [PERSON] на день смерті [INFO] є [ADDRESS] , про що свідчить довідка № 2132 від 28 лютого 2018 року (а.с.13). З довідки № 437 від 28 лютого 2018 року суд установив, що позивачка протягом трьох років проживала з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Зазначена обставина підтверджується показаннями допитаних у судовому засіданні свідків [PERSON] , [PERSON] . Окрім того суд установив, що у списку громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства, що є додатком до державного акту на право колективної власності на землю серії ХМ № 012, виданого 14 червня 1995 року КСП «Нива» с. Ставчани, прізвище [PERSON] прописано за № 231. Відповідно до повідомлення відділу у Новоушицькому районі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області [PERSON] був виданий сертифікат серії [NUMBER] , про що у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) колишнього КСП «Нива» с. Ставчани зроблено запис №232 (а.с.16). Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] підтвердили, що [PERSON] та [PERSON] є однією особою. Таким чином, оцінивши усі докази справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що факт внесення [PERSON] під № 231 до списку громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства, що є додатком до державного акту на право колективної власності на землю серії ХМ № 012, виданого 14 червня 1995 року КСП «Нива» с. Ставчани, підтверджений. Враховуючи те, що підтвердити вищевказаний факт у позасудовому порядку неможливо, суд дійшов висновку, що вимогу належить задовольнити, оскільки встановлення факту породить для позивачки певні юридичні наслідки та іншого шляху для підтвердження даного факту не існує. Нормами статей 1217,1218, 1223, 1268 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з пунктом 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Суд установив, що на час передачі земель у колективну власність КСП «Нива» с. Ставчани та одержання останнім державного акту на право колективної власності на землю, спадкодавець [PERSON] перебувала у членах КСП, отримала сертифікат на право на земельну частку (пай), тому набула права на земельну частку (пай). Відповідно право на земельну частку (пай) увійшло до складу спадщини після смерті останньої, яке прийняла позивачка, інших спадкоємців які б прийняли спадщину немає. Відсутність у спадкодавця оригіналу сертифіката на право на земельну частку (пай) через його втрату не позбавляє спадкоємця права на спадщину, а згідно зі статтею 16 ЦК України способом захисту свого права є, зокрема, визнання права. Водночас, враховуючи принцип диспозитивності цивільного процесу та межі позовних вимог, суд визнає за позивачкою право на Ѕ частину земельної частки (паю) розміром 1,08 в умовних кадастрових гектарах із земель колективної власності колишнього КСП «Нива» у порядку спадкування. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Outcome: approved