Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-20 00:00:00

11 листопада 2021 року [PERSON] , в інтересах якого діє представник адвокат Пасічник А.З., звернувся до суду з позовом до відповідача\~Товариства з обмеженою відповідальністю «Качай гроші», треті особи: приватний виконавець виконавчого округу Тернопільської області Варивода Д.В., приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В., в якому просить визнати виконавчий напис, вчинений 15.07.2021 приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Грисюк О.В., зареєстрований в реєстрі за № 100703, таким, що не підлягає виконанню; стягнути з ТОВ «Качай гроші» на його користь судові витрати по справі, понесені ним по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу. В обґрунтування вимог зазначає, що приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. 15.07.2021, на підставі кредитного договору № 00-2079288 від 02.12.2020, видала виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 100703 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Качай гроші» заборгованості за договором в розмірі 18540,00 грн. Вважає, що виконавчий напис №100703 від 15.07.2021, винесений з грубим порушенням порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами. Як наслідок, відкрито провадження щодо виконання вказаного виконавчого напису про звернення стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 00-2079288 від 02.12.2020, укладеним з ТОВ «Качай гроші». Зазначає, що приватний нотаріус при вчиненні даного виконавчого напису використовував недійсну на час вчинення нотаріальної дії редакцію Переліку «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», із внесеними змінами постановою КМУ №662 від 26.11.2014 (далі-Перелік), відповідно до якої було передбачено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: оригінал кредитного договору та засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 дані зміни до Переліку визнано незаконними та не чинними, а ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 рішення суду залишено без змін. Таким чином, після скасування змін, виконавчий напис міг бути вчинений лише за умови подання оригіналу нотаріально посвідченого договору чи його дублікату, що має силу оригіналу. Вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності необхідних оригіналів договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Звертає увагу суду на те, що при вчиненні виконавчого напису приватний нотаріус не отримував від нього та відповідача первинні документи щодо видачі кредиту чи здійснення його часткового погашення (платіжні доручення, розписки, чеки тощо), тому що розрахунок заборгованості та сам договір, укладений в електронній формі, тобто без підпису позивача та нотаріально не посвідчений. Тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості позивача перед відповідачем, зазначений у виконавчому написі, є безспірними. Розрахунок боргу, підготовлений працівниками ТОВ «Качай гроші», який є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків відповідача щодо наявності грошового зобов`язання позивача по кредиту, процентах річних та пені, не може вважатися документом, який підтверджує безспірність вимог до боржника. Тому, подані відповідачем для вчинення виконавчого напису документи не відповідають вимогам. Таким чином, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Крім того, вказує і на те, що діяльність приватного нотаріуса Грисюк О.В. згідно виписки з Єдиного реєстру нотаріусів припинена. Одночасно з позовною заявою представником позивача [PERSON] адвокатом Пасічником А.З. до суду подано заяву про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення по виконавчому провадженню №67211505, відкритому приватним виконавцем виконавчого округу Тернопільської області Вариводою Дмитром Васильовичем\~\~на підставі виконавчого напису № 100703, вчиненого 15 липня 2021 приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною про стягнення на користь ТОВ «Качай гроші» з [PERSON] грошових коштів у розмірі 18540,00 гривень. Ухвалою Бучацького районного суду Тернопільської області від 11 листопада 2021 року заяву про забезпечення позову задоволено. Ухвалою Бучацького районного суду Тернопільської області від 15 листопада 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за даним позовом та призначено справу до розгляду в\~\~порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу у\~\~справі запропоновано надати\~відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. \~01 грудня 2021 року представник\~\~відповідача ТОВ «Качай гроші» подав відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити у задоволенні позові у повному обсязі, як у необґрунтованому та безпідставному, посилаючись на те, що 02.12.2020 між ТОВ «Качай гроші» (далі-Товариство) та позивачем [PERSON] був укладений договір про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту №00-2079288. Договір укладався дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, внаслідок чого, відповідно до положень ЗУ «Про електронну комерцію» у сторін такого договору виникли цивільні права та обов`язки майнового характеру. 02.12.2020 року позичальником було підписано (акцептовано) оферту, чим засвідчено вивчення умов оферти, повну та безумовну згоду з її умовами, свідоме прийняття пропозиції укласти договір та згоду на використання одноразового ідентифікатора в якості особистого підпису договору. При цьому, позивач через особистий кабінет на веб-сайті Товариства подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе шляхом використання калькулятора на сайті Товариства, ознайомився з паспортом кредиту і офертою та підтвердив умови отримання кредиту шляхом натискання кнопки «Я хочу підписати кредитний договір», після чого було сформовано одноразовий ідентифікатор, який було відправлено на телефон позичальника і введено останнім в окреме поле для підтвердження підписання договору. Зазначає, що [PERSON] було надано всі можливості для ознайомлення з умовами договору у вигляді оферти та розміщення інформації на сайті Товариства. Крім того, зважаючи на дистанційний порядок укладення договору, такий мав необмежений час для вибору строку та суми позики, а також для ознайомлення з умовами оферти та прийняття зваженого рішення. Всі істотні умови договору були надані [PERSON] до моменту підписання договору з Товариством у вигляді оферти та паспорту кредиту, які серед іншого містили чітку інформацію про строк позики, дату повернення позики, плату за користування позикою і умови їх нарахування та окрім того містять всі істотні умови передбачені законодавством України. Жодних змін будь-яких умов договору Товариством не здійснювалося. Станом на дату складання виконавчого напису, внаслідок неналежного виконання зобов`язання, а саме: прострочення внесення платежів за кредитним договором у [PERSON] , утворилась заборгованість в розмірі 18 540,00 грн, разом з витратами щодо проведення примусового стягнення. Позивач вводить суд в оману коли у позові зазначає, що не має жодних правовідносин з відповідачем та не укладав договір. Вказує і на те, що питання про правомірність вчинення виконавчого напису стоїть безпосередньо перед особою, яка його вчинила - нотаріусом, а не перед відповідачем, який не вчиняв ці дії та не може нести відповідальність та скасувати напис. ТОВ «Качай гроші» не може бути відповідачем у справі саме з питання скасування виконавчого напису № 100703 від 15.07.2021 який вчинив приватний нотаріус Грисюк О.B., до того ж відповідач вважає що нотаріус при вчиненні виконавчого напису виконав вимоги чинного законодавства України. Крім того, заперечує щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат, понесених на правову допомогу, вважає їх такими, що не відповідають дійсності, є необґрунтованими та неспівмірними зі складністю справи. Дослідивши та оцінивши докази по справі суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні до них правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 02 грудня 2020 року між ТОВ «Качай гроші» та [PERSON] укладено кредитний договір 00-2079288. 15 липня 2021 року приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною на підставі статей 87-91 Закону України «Про нотаріат»\~та пункту 2 Переліку, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, вчинено виконавчий напис,\~зареєстрований в реєстрі за № 100703 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Качай гроші» за кредитним договором 00-2079288 від 02 грудня 2020 року, укладеним з ТОВ «Качай гроші» заборгованості за кредитним договором 00-2079288 від 02.12.2020 за період з 22 грудня 2020 року по 05 липня 2021 року в розмірі 18540,00 грн, яка складається з: 6000,00 грн - простроченої заборгованість за сумою кредиту; 12540,00 грн - простроченої заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. \~У виконавчому написі зроблено відмітку, що він набрав чинності з дати внесення відомостей у реєстр нотаріальних дій, тобто з 15 липня 2021 року. Як вбачається з копії постанови про відкриття виконавчого провадження від 20.10.2021, приватним виконавцем виконавчого округу Тернопільської області Вариводою Д.В. відкрито виконавче провадження ВП № 67211505 з примусового виконання виконавчого напису\~\~№ 100703, вчиненого 15.07.2021 приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. про стягнення на користь ТОВ «Качай гроші» з [PERSON] грошових коштів у розмірі 18540,00 грн. Крім того, приватним виконавцем виконавчого округу Тернопільської області Вариводою Д.В., 20.10.2021\~було винесено постанову про звернення стягнення з [PERSON] основної винагороди приватного виконавця в розмірі 1854 грн.\~\~ Також, постановами приватного виконавця виконавчого округу Тернопільської області Вариводи Д.В. від 20.10.2021 року, накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику [PERSON] , та на все рухоме та нерухоме майно божника. За загальним правилом статей\~15,\~16 Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених частиною першою\~статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до\~статті 18 ЦК України\~нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Вчиняючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті - документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (пункт 3 частини першої\~статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»). Нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право, але в результаті розгляду нотаріальної справи та вчинення нотаріальної дії правова невизначеність все ж припиняється. Отже, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, щоб покласти його у підставу нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії. Порядок вчинення\~нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється\~Законом України «Про нотаріат»\~та іншими актами законодавства України (частина перша\~статті 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений\~наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5\~(далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19\~статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий\~напис не\~породжує права\~стягувача на\~стягнення грошових\~сум або\~витребування від\~боржника майна,\~а підтверджує,\~що таке\~право виникло\~в стягувача\~раніше.\~Мета вчинення\~виконавчого напису\~-\~надання стягувачу\~можливості в\~позасудовому порядку\~реалізувати його\~право на\~примусове виконання\~зобов`язання\~боржником.\~При цьому\~безспірність заборгованості\~чи іншої\~відповідальності боржника\~для нотаріуса\~підтверджується формальними\~ознаками -\~наданими стягувачем\~документами згідно\~з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172\~(далі Перелік). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена\~глава 14 Закону України «Про нотаріат»\~та глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною - стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Згідно зі\~статтею 87 Закону України «Про нотаріат»\~для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат»\~визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу ІІ цього Порядку). Згідно з підпунктом 1.1 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Підпунктом 1.2 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій вчинення нотаріальних дій перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Пунктом 1 Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису нотаріуса за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього Переліку), подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. 26 листопада 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Зазначеною постановою були внесені зміни в розділ «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами» та доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Тобто, нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Однак постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14\~постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року було залишено без змін. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року було відмовлено в задоволенні заяви ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року. Пленум Вищого адміністративного суду України у п. 10.2 Постанови від 20 травня 2013 року №7 «Про судове рішення в адміністративній справі» роз`яснив, що визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Суд визначає, що рішення суб`єкта владних повноважень є нечинним, тобто втрачає чинність з певного моменту лише на майбутнє, якщо на підставі цього рішення виникли правовідносини, які доцільно зберегти. Тобто, на сьогоднішній день, редакція Переліку передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. За таких обставин, оспорюваний виконавчий напис вчинено після набрання законної сили вказаним вище судовим рішенням про скасування положень, на підставі яких його було вчинено, а саме пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Договір про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту № 00-2079288 від 02 грудня 2020 року, укладений між ТОВ «Качай гроші» та [PERSON] не був нотаріально посвідчений, що стверджується позивачем та не заперечується відповідачем, а тому поданий стягувачем для вчинення виконавчого напису договір не відповідав вимогам Переліку. Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17 та постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року в справі № 172/1652/18. З приписів статей\~15,\~16,\~18 ЦК України, статей\~50,\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувана право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Така ж позиція вказана в постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі №754/9711/14-ц. Крім того,\~слід брати до уваги постанову Верховного Суду України від 04 березня 2015 року у справі №6-27цс15, в якій викладено наступний правовий висновок: відповідно до\~статті 88 Закону України «Про нотаріат»\~нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду за результатами розгляду справи №916/3006/17 у постанові від 02 липня 2019 року, вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. У постанові Верховного Суду від 17 березня 2021 року у справ № 361/1488/19 зазначено про те, що безспірність документа, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною. Суд встановив, що вчинення нотаріусом спірного виконавчого напису відбулося на підставі звернення ТОВ «Качай гроші» до приватного нотаріуса з недотриманням вимог щодо переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Позивач заперечує факт підписання кредитного договору з ТОВ «Качай гроші», посвідченого нотаріусом. В матеріалах справи також відсутні дані про направлення повідомлення [PERSON] про порушення ним основного зобов`язання і про вимогу виплати заборгованості в сумі 18540 грн. Разом з тим суду не надано доказів про отримання [PERSON] вказаного повідомлення. Тобто має місце порушення підпункту 2.3 пункту 2 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій, де зазначено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Відтак, суд має переконання, що нотаріус не мав належних і достатніх підстав вважати, що вимоги стягувача і борг, для стягнення якого кредитор просив вчинити виконавчий напис, є безспірними, оскільки боржник у строк, не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису, не був обізнаний про борг, його розмір, а тому не міг виставити заперечення кредитору щодо невідповідності заявленої до стягнення суми його кредитним зобов`язанням. Безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що, відповідно, виключає можливість спору щодо її розміру, строку, за який вона нарахована тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не тільки кредитора, а й самого боржника, або ж стовідсотково підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі. У спорі, який виник, заборгованість [PERSON] є спірною, оскільки позивач її не визнає шляхом визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Крім того, суд звертає увагу на наступне. У пунктах\~20, 22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц зазначено, що «вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19\~статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172». У постанові\~від 27\~березня 2019\~року у\~справі №\~137/1666/16-ц\~Велика Палата\~Верховного Суду зазначила, що «для правильного застосування положень статей\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 серпня 2020 року в справі № 554/6777/17 (провадження № 61-19494св18) зроблено висновок, що «у нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджують безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором). Процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів: перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса; другий етап - учинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню». Відповідно до частини четвертої\~статті 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Враховуючи усі вищевикладені обставини, норми матеріального права та висновки Верховного Суду, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є підставними, порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання спірного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Також, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача на його користь 3000 грн судових витрат на професійну правничу допомогу. Проте представник ТОВ «Качай гроші» у відзиві на позовну заяву заперечує про стягнення з відповідача на користь позивача витрат понесених на правничу допомогу, оскільки вартість витрат неспівмірні із складністю справи та не обґрунтовано завищені, не має обґрунтування в чому саме полягає складність справи, до того ж не підтверджено фактично сплачених сум за надання таких послуг, що підтверджується квитанціями з банку, виписками з рахунку про оплату послуг тощо. Щодо вимоги про стягнення з ТОВ «Качай гроші» на користь позивача 3 000,00 грн витрат на правничу допомогу, судом встановлено наступне. Зі змісту\~статті 58 ЦПК України\~вбачається, що сторона, третя особа, а також особа, якій за законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Як вбачається з матеріалів справи, 26 жовтня 2021 року між адвокатом Пасічником А.З. і Фрей І.М. укладено договір, предметом якого є надання правової допомоги замовнику в наступних правових питаннях та у таких обсягах: надання консультаційних послуг, надання правової допомоги, підготовка документів для подання позову в суд, підготовка позовної заяви, представляти інтереси в усіх державних органах, установах та судах з усіма правами, наданими стороні у процесі, та необхідними для повного надання правової допомоги, у тому числі здійснювати захист інтересів замовника у якості його представника (п.1). Відповідно до\~статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно з\~частиною першою та третьою\~статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16. Згідно зі\~статтею 11 ЦПК України\~суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої\~статті 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України). Згідно зі\~статтею 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Частиною восьмою\~статті 141 ЦПК України\~визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Згідно з\~частиною третьою\~статті 137 ЦПК України\~для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. В обґрунтування понесених судових витрат представник надав свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серія ТР №000030 від 08.02.2014; ордер на надання правничої допомоги серія ВО № 1016807 від 10.11.2021; договір про надання правничої допомоги від 26.10.2021; додаткову угоду до договору про надання правової допомоги від 26.10.2021, згідно якої сторони домовились, що оплата послуг адвоката визначається в межах 40 відсотків розміру місячної мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2021 року, за годину роботи адвоката; попередній розрахунок витрат на правову допомогу від 26.10.2021, згідно якого сума правничої допомоги становить 3000,00 грн та включає перелік наданих послуг: надання консультації клієнту, формування правової позиції, вивчення судової практики, написання позовної заяви, підготовка додатків до позову та його направлення (1 год.) - 2400,00 грн; підготовка, оформлення та відправлення адвокатського запиту (00.20 год.) 600,00 грн; акт виконання робіт до договору про надання правової допомоги від 10.11.2021, за даними якого позивач поніс витрати на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи у сумі 3000,00 грн. Відповідно до частини першої\~статті 137 ЦПК України\~витрати,\~пов`язані\~з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Частина 3\~ст. 141 ЦПК України\~встановлює, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до\~ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»\~гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фінансовий розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумний та враховувати витрачений адвокатом час. Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, як зазначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004., заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Як вбачається з квитанції до прибуткового касового ордеру № 31 від 26.10.2021, адвокатом Пасічником А.З. на підставі договору про надання правової допомоги прийнято від [PERSON] гонорар в загальній сумі 3000,00 грн. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що наявні підстави для відшкодування витрат на правничу допомогу, оскільки вони є фактично понесеними. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Дослідивши матеріали справи та зміст поданих позивачем документів, суд вважає співмірним наданий адвокатом Пасічником А.З. обсяг послуг з їх вартістю (3000 грн), враховуючи фактичний вид правової допомоги (надання консультації клієнту, формування правової позиції, вивчення судової практики, написання позовної заяви, підготовка додатків до позову та його направлення (1 год.) - 2400,00 грн; підготовка, оформлення та відправлення адвокатського запиту (00.20 год.) 600,00 грн) складністю справи, затраченим часом на надання таких послуг. Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати за надання професійної правничої допомоги при розгляді справи у розмірі 3000 грн, а доводи відповідача про їх неспівмірність та необґрунтованість є безпідставними. Згідно ч.1ст.141\~ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, таким чином, в зв`язку з задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 908 грн в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору та 454 грн судового збору за подання заяви про забезпечення позову . На підставі викладеного,

Outcome: approved