Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

07.02.2018 року [PERSON] звернулась до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання разом із матір'ю та надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 28.07.2007 року по 12.10.2015 року позивач перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу народився син [PERSON], [INFO], який на разі навчається у 4-му класі ЗШ І-ІІІ ступенів-гімназії №1 м. Хмільника Вінницької області. В серпні 2008 року сторони оформили іпотеку на квартиру за адресою: [ADDRESS] в м .Хмільнику Вінницької області, в якій проживали. Після різкого підвищення курсу долара в зв'язку з економічною кризою в державі, позивач, 20.05.2011 року, поїхала в Італію і до 2014 року повністю виплатила кредит за спільну квартиру. За період перебування позивача за кордоном сім'я «розпалася» і на підставі рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області №149/2675/15-ц від 12.10.2015 р. шлюб було розірвано. Син [PERSON] на протязі всього цього часу проживав разом з відповідачем (батьком). Позивач приїздила додому по можливості, оскільки проживала в Італії нелегально та могла бути в будь який момент депортована до України і сім'я не мала б змоги виплатити борг перед банком, приїздила на кілька місяців в році і крім коштів на погашення кредиту та утримання дитини привозила продукти харчування, одяг, взуття, канцтовари, іграшки для дитини, тощо. Коли не мала змоги приїхати, все це ж саме постійно передавала перевізниками в м. Чернівці, які в свою чергу відправляли посилки Новою Поштою в м. Хмільник.21.11.2016 року позивач отримала офіційний дозвіл на проживання в Італії. В серпні 2017 року позивач з дозволу відповідача забрала сина до Італії, де він перебував до 30.09.2017 року. Син не захотів повертатися до України і самостійно виявив бажання проживати разом з позивачем та її новим чоловіком в Італії. З вказаною пропозицією позивач звернулася до відповідача та пояснила, що дитина хоче навчатися в Італійській школі, а канікули проводити у батька та бабусь на Україні. При цьому позивач наголосила, що буде сприяти спілкуванню сина з батьком та родичами. Але незважаючи на це, відповідач безпідставно не надає згоди на проживання дитини із позивачем та на виїзд дитини за межі України. При цьому жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували його відмову, відповідач не наводить. Позивач також вказує на те, що [ADDRESS] - місце проживання позивача, має сприятливий клімат, який безперечно позитивно вплине на здоров'я сина, він матиме змогу здобувати освіту у даному навчальному закладі за наявності відповідної заяви батьків та всіх необхідних щеплень, син буде проживати в житловому будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS], загальною площею 139 кв.м., який складається з трьох спалень, вітальні, кухні, двох ванних кімнат, пральні, кладової та інших підсобних приміщень, де він брав участь в облаштуванні своєї кімнати в новому житловому будинку: вибрав колір для стін та допомагав вибирати меблі. Також позивач має намір здійснити мрію сина здобувати Європейську освіту. Враховуючи викладене та приймаючи до уваги інтереси сина, позивач просить суд визначити місце проживання [PERSON], [INFO] разом з матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS], 21023 та надати позивачу дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон до Італійської республіки, з малолітнім сином з 01.07.2018 до [INFO] без згоди та супроводу батька - відповідача по справі. 09.02.2018 року ухвалою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. 13.03.2018 року до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області надійшла заява [PERSON] про залучення її в якості третьої особи без самостійних вимог. 19.03.2018 року ухвалою суду [PERSON] залучено в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача, а підготовче судове засідання закрито та справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні. Позивач та її представник адвокат [PERSON] в судовому засіданні просять позовні вимоги задовольнити частково, а саме: надати [PERSON] дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон до Італійської республіки з малолітнім сином [PERSON], [INFO], з 01.07.2018 по [INFO] року без згоди та супроводу батька [PERSON] з метою підготовки дитини до школи та забезпечення навчання на протязі всього навчального року та визначити місце проживання сина [PERSON] разом з матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS], 21023. Також, суду надали відповідь на відзив в якому вказали, що виходячи із положень ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та Правил перетинання державного кордону громадянами Украї\-ни, затверджених постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57, дозвіл на виїзд мало\-літньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одно\-разовий виїзд з визначенням його початку й закінчення. Однією з позовних вимог є надання одноразового дозволу на виїзд дитини за кордон на конкретний термін без згоди та супроводу батька, тому вважають, що виконали вимоги зазначених нормативно-правових актів. В свою чергу позивач гарантує, що дитина буде спілкуватись з батьком, обома бабусями, іншими родичами та всі канікули буде проводити на території України в колі рідних та друзів, що збігається з бажанням самої дитини та безумовно відповідає її інтересам. Буде сприяти відвідуванню сина [PERSON] його батьком та бабусею за постійним та незмінним місцем проживання позивача за адресою: [ADDRESS]. Всі ці факти дають підстави вважати, що права батька на участь у спілкуванні та вихованні сина в жодному разі порушені не будуть. Щодо твердження відповідача про те, що син є абсолютно здоровим, а діагноз «рецидивуючий обструктивний бронхіт та загроза формування бронхіальної астми» є неправдивим, як і те, що лікар, який під\-писався під довідкою наданою ними про підтвердження даного діагнозу - [PERSON] ніколи не лікував сина, то це не відповідає дійсності. Дійсно, [PERSON] не був сімейним лікарем, однак він є дитячим лікарем та лікував сина, починаючи з 2010 року і по теперішній час. Також звертає увагу на те, що довідка лікаря Хмільницького РМЦ ПМСД [PERSON] від 23.02.2018 року не відповідає дійсності та повністю спростовується витягами із медичної картки сина та Випискою із медичної карти стаціонарного хворого виданою 01.08.2017 року лікарем Вінницької обласної дитячої клінічної лікарні [PERSON]. Разом з тим, жодного запису лікаря [PERSON] у медичній карті сина не має та не зрозуміло, на підставі яких документів був зроблений висновок, що син здоровий. Твердження відповідача про те, що після від'їзду дружини в травні 2011 року до Італії син [PERSON] весь час про\-живає з ним та тільки він про нього піклується, займається його вихованням та утриманням не відповідає дійсності. Оскільки позивач хоча і перебувала в Італії, однак за їхньою спільною домовленістю заробляла гроші на погашення кредиту за спільну квартиру, а чоловік в цей час доглядав дитину до її повернення. І до червня 2014 року позивач повністю виплатила кредит та крім того, пересилала на утримання сім'ї по 100-200 Євро щомісячно, купувала одяг та побутову техніку. Таким чином, визначення місця проживання сина разом з матір'ю (позивачем) та його виїзд за кордон вчиняється виключно в інтересах сина [PERSON] та не буде порушувати прав відповідача, як батька дитини, оскільки перешкод в їх спілкуванні не буде жодних при відповідному бажанні самого батька. Відповідач в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову та 15.03.2018 року надав суду відзив, в якому вказав, що позовні вимоги [PERSON] не відповідають нормам матеріального права, які регулюють виниклі спірні правовідносини. Крім того, порушують його права на участь у спілкуванні та вихованні сина. Виходячи із положень ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та Правил перетинання державного кордону гр. Украї\-ни, затверджених постановою КМУ від 27.01.1995 року №57, дозвіл на виїзд мало\-літньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення, суду може бути наданий на конкретний одно\-разовий виїзд з визначенням його початку й закінчення. Враховуючи обставини, які фактично склались після оформлення квартири в кредит під іпотеку, підвищення курсу долара та необхідність виплати кредиту, виїзду позивача в Італію, було вирішено, що малолітній син [PERSON], буде постійно проживати разом із ним в квартирі в [ADDRESS]. Після від'їзду дружини в травні 2011 року до Італії син [PERSON] весь час про\-живає із ним. В Італії позивач зустріла іншого чоловіка та по даній причині, з її ініціати\-ви шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу син [PERSON] залишився проживати із ним. Син не хворіє, є здоровим. Посилання у позовній заяві про хворобу сина, а саме на рецидивуючий обструктивний бронхіт не відповідає дійсним обставинам. А додана позивачем до позовної заяви довідка Хмільницького РМЦ ПМСД № 57 від 02.08.2017 року про хворобу сина не відповідає його реальному стану здоров'я, оскільки син на рецидивуючий обструктивний бронхіт не хворів. А лікар, який під\-писався під довідкою ([PERSON]) ніколи не був їхнім сімейним лікарем та не лікував сина. Син [PERSON] активно займається спортом, є учнем Хмільницької дитячо-юнацької спортивної школи, займається вільною боротьбою. Бере активну участь у змаганнях, на яких неодноразово займав призові місця та нагороджувався (копію грамоти приєдную до відзиву). З 2015 року син [PERSON] у супроводі бабусі [PERSON] відвідує плавальний басейн МЦРЗ. Під час занять дитина отримала навики по плаванню. Також син регулярно ходить на додаткові заняття до вчителя англійської мови. Позивачка [PERSON] не працевлаштована, самостійного доходу не має. У відповідності до приписів ч. 2 ст. 161 СК України суд не може передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу. Такий переїзд позбавить відповідача можливості спілкуватися з дитиною та прийма\-ти участь у її вихованні. Це також призведе до втрати можливості спілкування ди\-тини із іншими родичами, призведе до зміни звичайного для дитини соціального, культурного та мовного середовища, що в подальшому кардинально вплине на по\-дальше життя, розвиток і виховання дитини. На підставі вищевикладеного відповідач просить відмовити [PERSON] в позові про визначення місця проживання разом з матір'ю та надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини. Представник третьої особи органу опіки та піклування Хмільницької міської ради Вінницької області в судовому засіданні вказала, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, оскільки переїзд дитини до Італії, буде відповідати інтересам самої дитини та не буде порушувати прав відповідача, як батька дитини, оскільки доказів, які б вказували на те, що позивачка буде чинити перешкоди в їх спілкуванні не має. Крім того, малолітній [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що батько застосовував до нього фізичну силу, що безперечно є протиправною поведінкою відносно малолітньої дитини. Вказана обставина не була відома органу опіки та піклування під час складання висновку щодо розв'язання спору і тому, за відсутності одноголосності (один член комісії утримався) було вирішено віднести вказане питання на розсуд суду. Якби повідомлена дитиною обставина була відома Органу раніше, -висновок був би на стороні матері. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні вказала, що онук [PERSON] виховується в належних умовах, цікавиться спортом. Відповідач належним чином виконує свої батьківські обв'язки. Дитина повністю здорова. У задоволенні позовних вимог просить відмовити, оскільки зміна місця проживання може негативно вплинути на дитину. Свідок, дільничний лікар центру медичної допомоги [PERSON] в судовому засіданні вказала, що [PERSON], [INFO] на обліку у неї не знаходиться, рідні до неї, як до сімейного лікаря не зверталися та дитини вона жодного разу не бачила. Довідку про те, що дитина здорова видала на підставі документів, які має в наявності. Також в судовому засіданні було допитано малолітнього [PERSON], [INFO], який повідомив, що вже їздив до мами в Італію, де йому дуже сподобалося. Має бажання знову поїхати на постійне місце проживання, та навчатися там. Він вже має в будинку свою власну кімнату, яку допомагав облаштовувати. З чоловіком мами Гонсалу має дуже гарні відносини та вважає його другом. Чітко вказав, що хоче проживати саме з мамою, а до тата та бабусь буде приїздити на всі можливі канікули. Також вказав, коли приїздить мама, його оцінки в школі одразу стають кращими. Також з мамою він краще харчується. Кілька разів тато (відповідач) застосовував до нього фізичне насильство (бив ремнем), про що, також зазначила представник орган опіки та піклування Хмільницької міської ради Вінницької області в своєму виступі в судових дебатах. Свідок [PERSON] суду повідомила, що онук [PERSON] перебуває у неї в с. Мар"янівка Хмільницького району Вінницької області абсолютно всі шкільні канікули. Дочка (позивач) дуже часто приїздить до України та увесь цей час проводить виключно з [PERSON]. Також повідомила, що хвилюється за дитину, оскільки [PERSON] дуже багато часу перебуває без тата в [ADDRESS] у татової подруги. При чому, батько «відправляє» його в інший район маршрутним таксі абсолютно одного, без супроводу дорослих. І особливо турбується про дитину, коли наступного дня йому до школи, а дитина їде вранці одна маршруткою до м. Хмільника і сама йде від зупинки до школи. При цьому не відомо чи вивчені в цей момент у дитини уроки та чи готовий він до школи (одяг, їжа, гігієна тощо.) Вона з цього приводу навіть викликала працівників поліції. Свідок [PERSON] суду повідомила, що є сусідкою бабусі [PERSON] в с. Марґянівка Хмільницького району Вінницької області. Бачить його на всіх шкільних канікулах. Також повідомила, що часто бачить у селі [PERSON] разом з сином. Суд, заслухавши пояснення учасників судового провадження, свідків, представника органу опіки та піклування, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 21.06.2017 року [PERSON] народився [INFO] року, батьком якого записано [PERSON], а матір'ю [PERSON](а.с.10) [PERSON], [INFO], навчається у 4-му класі ЗОШ І-ІІІ ступенів-гімназії №1 м. Хмільника Вінницької області, що підтверджується довідкою відповідного закладу № 87 від 11.07.2017 року (а.с.12). 22.08.2008 року між Акціонерним комерційним іноваційним банком «Укрсиббанк» та [PERSON] було оформлено договір іпотеки.(а.с.13-15) Відповідно до рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 07.07.2016 року за [PERSON] визнано право власності на Ѕ частку квартири № [ADDRESS].(а.с.17) Заочним рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 12.10.2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано(а.с.18). Факт, що [PERSON] перебуваючи в Італії, пересилала кошти на погашення кредиту та утримання дитини привозила продукти харчування, одяг, взуття, канцтовари, іграшки для дитини, тощо, підтверджується експрес-накладними Нової Пошти (№059000235484140 від 06.02.2017 року, № 059000241827964 від 06.03.2017 року, № 059000250097978 від 11.04.2017 року, № 059000255667744 від 08.05.2017 року, № 059000262981430 від 13.06.2017 року, № 059000295459103 від 14.11.2017 року, № 059000309228554 від 10.01.2018 року) та квитанціями про переказ грошових коштів системою Western Union від 20.11.2014 року, 21.01.2015 року, 31.03.2015 року, 26.05.2015 року,28.01.2016 року, 07.05.2016 року, 19.03.2016 року.(а.с.19-24) Відповідно до довідки від 31.01.2018 року [PERSON] та її син [PERSON], [INFO] лікувалися в лікаря стоматолога раз на рік (а.с.25). 21.11.2016 року [PERSON] отримала офіційний дозвіл на проживання в Італії, що підтверджується посвідкою, офіційно перекладеною та завіреною 20.07.2017 року державним нотаріусом Третьої Вінницької державної нотаріальної контори Ковальською Л.В.(а.с.27) Відповідно до заяви, зареєстрованої в реєстрі за № 986, [PERSON] надавав згоду на тимчасовий виїзд до Італійської республіки в період з 03.08.2017 року по 30.09.2017 року малолітньому сину [PERSON] у супроводі матері [PERSON](а.с.28). Згідно довідки Хмільницького районного медичного центру «Вториної медико-санітарної допомоги) №57від 02.08.2017 року, [PERSON], [INFO] знаходиться на диспансерному обліку та потребує амбулаторного лікування. Діагноз «рецидивуючий обструктивний бронхіт» та існує загроза формування бронхіальної астми. Лікарем рекомендовано гірський чи морськийклімат (а.с.35). [PERSON] відвідував літній табір в період з 04 по 08.08.2017 року при європейському клубі JRC, розташованого в Іспрі та пройшов семигодинний курс італійської мови. Віддано займався протягом семи індивідуальних занять з італійської мови, під час яких вивчив базові аліменти мови, що дозволяє йому розуміти співбесідника, якщо той говорить чітко та повільно.(а.с.37) Директор місцевої школи на запит адвоката підтвердив, що неповнолітній [PERSON], [INFO], матиме змогу здобувати освіту у даному навчальному закладі за наявності відповідної заяви батьків та всіх необхідних щеплень(а.с.39). 19.05.2016 року [PERSON] зареєструвала шлюб із гр. Португалії - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб (повторно) [NUMBER] від 21.06.2017 року.(а.с.40) Згідно договору купівлі-продажу житлового приміщення від 30.11.2017 року, офіційно перекладеного та завіреного державним нотаріусом Третьої Вінницької державної нотаріальної контори Березовською В.С. - [PERSON] [PERSON] купили в пана [PERSON] та пані [PERSON] житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS], загальною площею 139 кв.м., який складається з трьох спалень, вітальні, кухні,двох ванних кімнат, пральні кладової та ін.підсобних приміщень. (а.с.43-44) Гонсалу [PERSON] є приватним підприємцем та згідно довідки про доходи за 2017 рік отримав дохід в сумі 73260 євро. Всі витрати (комунальні послуги, податки тощо) склали 9224,62 євро. Довідка видана 18.01.2018 року податковим посередником [PERSON], офіційно перекладена та завірена державним нотаріусом Третьої Вінницької державної нотаріальної контори Березовською В.С.(а.с.46) Згідно звіту про дослідження соціального оточення подружжя [PERSON]/[PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 2-155 встановлено, що подружжя одружилося 19/05/2016 р., живе в котеджі, розташованому по [ADDRESS], який купили нещодавно в іпотеку на 25 років, з щомісячною виплатою € 650,00 починаючи з січня цього року, які, завдяки заробітній платі п-на [PERSON], може виплачувати без яких-небудь труднощів. Будинок - аристократичний маєток, світлий, складається з великої вітальні з кухнею, обставлений зі смаком, з французьким вікном-дверима, що виходить в сад, який подружжя приводить до ладу, щоб використовувати його влітку, і щоб там міг гратися син пані (поставлять гойдалки і надувний басейн), спальня/кабінет, якою користуватиметься старший син, коли приїде відвідати матір, 1 спальні з двоспальним ліжком та однієї спальні для сина пані [PERSON], вже повністю обставлений меблями світлого кольору, які дитина вибирала сама (велике ліжко, шафа для одягу, з великою кількістю шухляд та полиць для зберігання іграшок та постільної білизни, письмовий стіл та стілець для навчання та власного простору), уже з численними іграшками, готовими до його прибуття, і 2 великі ванні кімнати з унітазами. Будинок має підвальний поверх, який пані використовує, щоб випрати та посушити одяг, комору і гараж.(а.с.57) Відповідно до характеристикивід 11.07.2017 року [PERSON], яка зареєстрована в [ADDRESS] фактично не проживає за зазначеною адресою з 2011 року, Однак за період проживання зарекомендувала себе із позитивної сторони.(а.с.60) Згідно довідки про склад сім'ї № 28/02 від 28.02.2018 року до складу сім'ї зареєстровані співвласник [PERSON]О та постійно проживають співвласник [PERSON], син [PERSON] та син [PERSON].(а.с.99) Відповідно до характеристики №28-02-1 від 22.02.2018 року та характеристики ПАТ «Вінницяобленрго» [PERSON] за місцем проживання та роботи характеризується позитивно (а.с.100-101). В період з січня 2017 року по грудень 2017 року [PERSON] отримав 80760, 81 коп. заробітної плати та в період серпня 2017 року по січень 2018 року 45 746,73 грн., що підтверджується довідками ПАТ «Вінницяобленрго» № 10-72-178 від 26.02.2018 року, 10-72-177 від 26.02.2018 року(а.с.102-103). Заявою [PERSON] та висновком Хмільницького ВП ГУНП у Вінницькій області №12619 від 30.10.2017 року підтверджується факт, що відповідач відправив сина [PERSON] в [ADDRESS] одного, маршрутним таксі без супроводу батька чи будь-кого з дорослих. Відповідно до довідки Хмільницького районного центру первинної медико-санітарної допомоги від 23.11.2017 року [PERSON] на ДО у сімейного лікаря не стоїть останніх 5 років та за допомогою не звертався (а.с.104). [PERSON] на диспансерному обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває.(а.с.105-106) [PERSON] на ДО у сімейного лікаря не знаходиться, що підтверджується довідкою Хмільницького районного центру первинної медико-санітарної допомоги.(а.с.109) [PERSON] бере участь у виховані сина, цікавиться його навчанням, дитина завжди чиста та охайна домашні завдання виконує вчасно та правильно, відвідує групу спортивної боротьби, та групу з 2015 року по плаванню що підтверджується довідкою КЗ «Навчально виховний комплекс: загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів-гімназія № 1» від 05.03.2018 року.(а.с.112), довідкою КЗ дошкільний навчальний заклад № 1 «Пролісок» від 05.03.2018 року № 02-22/18.(а.с.111), довідкою від 05.03.2018 року(а.с.114) та довідкою Виробничого підрозділу санаторій «Медичний центр реабілітації залізничників.(а.с.116). Орган опіки та піклування Хмільницької міської ради Вінницької області, щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON], [INFO], надання дозволу на його виїзду за кордон без згоди та супроводу батька покладаються на розсуд суду, згідно висновоку орган опіки та піклування Хмільницької міської ради Вінницької області від 27.03.2018 року № 130.(а.с.145-15) Вирішуючи даний спір суд враховує наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України, сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із ч. 7 ст. 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України), дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (ч. 1 ст. 18 Конвенції). Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п'ятою статті 157 цього Кодексу. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (ст. 153 СК України). Згідно зі ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п'ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Дитина, яка не досягла 14 років, повинна проживати у встановленому місці проживання, яке не може бути змінене самочинно як волею сторонніх осіб, так і волею якогось одного з її батьків. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Визначення місця проживання малолітньої дитини за конкретною адресою унеможливлює маніпуляції з боку того з батьків, з ким буде проживати дитина. Зі змісту п.п. 3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, встановлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. У разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків згода другого з батьків не вимагається. Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим з батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання. Виходячи з положень зазначених норм матеріального права дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення. Суд переконаний, що надання такого дозволу на постійне проживання малолітньої дитини без згоди батька з матір'ю за адресою: [ADDRESS] суперечить чинному законодавству, що визначає рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дитинита можливості спілкування з нею. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову позивачу в визначенні місця проживання [PERSON], [INFO] разом з матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Разом з тим, суд бере до уваги наступне. Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. За змістом ст. ст. 2, 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», документами, що надають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п. 4 Постанови КМУ від 27.01.1995 р. «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно Принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю. З огляду на викладене, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду, при відсутності згоди одного з батьків. Статтею 141 СК України передбачено, що мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Таким чином суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, зважаючи на те, що першочергова увага при вирішенні вказаного спору має приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини та беручи до уваги той факт, що дитина чітко і недвозначно виявила своє бажання залишитись з матір'ю, де буде мати краще матеріальне забезпечення, буде мати змогу навчатись, покращити своє здоров'я, для її всебічного та гармонійного розвитку, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в частині надання позивачу дозволу на тимчасовий виїзд за кордон до держави Італія з малолітнім сином [PERSON], [INFO], без дозволу (згоди) та супроводу батька дитини [PERSON] на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення, а саме з 01.07.2018 року по [INFO] року. Такий дозвіл безумовно забезпечить рівність прав та обов'язків батьків щодо дитини в розумінні ст. 141 СК України та буде відповідати якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, судовий збір в сумі 704,80 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного, відповідно до п.6 принципу Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, пп. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91 року, ст.ст. 141, 153, 157, 161, СК України, ст. 313 ЦК України, ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» та п. 1 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.05.2014 року № 152, та

Outcome: approved