Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-15 00:00:00

15.03.2019 року позивач [PERSON] звернулася до Корабельного районного суду міста Миколаєва з цивільним позовом в якому просила позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування свого позову позивач зазначила, що вона [PERSON] , [INFO] , є матір`ю малолітнього - [PERSON] , [INFO] . З відповідачем по справі - [PERSON] , вона - [PERSON] перебувала у шлюбі, зареєстрованому 28.10.2005 року Корабельним районним відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського управління юстиції. Від даного шлюбу у сторін по справі народився син - [PERSON] , [INFO] . 13.08.2009 року шлюб між сторонами по справі було розірвано. На підставі рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 25.06.2009 року, з відповідача на користь позивача на утримання малолітнього сина стягуються аліменти у розмірі 1/3 частини від доходу відповідача. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам від 01.01.2019 року заборгованість відповідача зі сплати аліментів на утримання сина складає 154 118,00 грн. Батько дитини, починаючи з січня 2011 року, проживає окремо та жодного з покладених законом на батьків обов`язків не виконує, життям сина не цікавився, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватись з дитиною. Вона з сином проживає з її прабабусею в будинку, який складається з трьох кімнат. Дитині забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення. Всі питання щодо виховання вирішуються нею самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Син, [PERSON] , знаходиться на повному її утриманні. Додатково [PERSON] займається в тренувально-оздоровчих секціях, дошкільних навчальних закладах. Для розвитку дитини вона прикладає всі свої зусилля та можливості. Відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню дитини, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, не спілкується з дитиною, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не відвідував і не відвідує його вдома, в шкільному закладі, в дошкільному закладі. На підставі вищезазначеного позивач звернулася до суду з даним позовом про позбавлення відповідача батьківських прав відносно їх спільної дитини. В судове засідання сторони не з`явилися. Позивач надала до суду заяву з проханням розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила про задоволення позову. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав до суду нотаріально завірену заяву, в якій повідомив, що позовні вимоги визнає у повному обсязі, просив судове засідання провести за його відсутності, проти задоволення позову не заперечував. Представник третьої особи Служби у справах дітей адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради не з`явився, надала до суду заяву в якій просила долучити до матеріалів справи висновок Органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача відносно малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , батьківських прав. Дослідивши письмові докази по справі, взявши до уваги заяви сторін по справі, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що з відповідачем по справі - [PERSON] , позивач - [PERSON] перебувала у шлюбі, зареєстрованому 28.10.2005 року Корабельним районним відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського управління юстиції. Від даного шлюбу у сторін по справі народився син - [PERSON] , [INFO] . 13.08.2009 року шлюб між сторонами по справі було розірвано. На підставі рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 25.06.2009 року, з відповідача на користь позивача на утримання малолітнього сина стягуються аліменти у розмірі 1/3 частини від доходу відповідача. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам від 01.01.2019 року заборгованість відповідача зі сплати аліментів на утримання сина складає 154 118,00 грн. Дитина разом з матір`ю, [PERSON] , проживає за адресою: [ADDRESS] , та знаходиться на повному її утримані. Батько дитини, починаючи з січня 2011 року, проживає окремо та жодного з покладених законом на батьків обов`язків не виконує, життям сина не цікавився, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватись з дитиною. Службою у справах дітей адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради обстежені умови проживання дитини, про що складений відповідний акт. Матір`ю створені належні умови для повноцінного проживанння, виховання та утримання сина. З метою збереження родинних стосунків батько неодноразово запрошувався до служби у справах дітей адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради, але жодного разу не з`явився. Згідно з соціально-психологічним висновком Миколаївського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді [PERSON] як свою сім`ю сприймає себе, матір, бабусю, дідуся та хрещеного батька [PERSON] . Щодо стосунків з біологічним батьком, то вони є невизначеним, оскільки дитина з ним не спілкується. Вважає його поведінку недопустимою. Додатково [PERSON] займається в тренувально-оздоровчих секціях, дошкільних навчальних закладах. Для розвитку дитини вона прикладає всі свої зусилля та можливості. Відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню дитини, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, не спілкується з дитиною, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не відвідував і не відвідує його вдома, в шкільному закладі, в дошкільному закладі. Крім того, відповідач надав нотаріально посвідчену згоду на позбавлення його батьківських прав відносно сина [PERSON] , й визнає, що самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. На підставі Висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 29.07.2019 року наданого до суду, вбачається доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітнього сина виключно в інтересах дитини. Таким чином, своїми діями, відповідач порушує свої зобов`язання закріплені в статті 51 Конституції України, а саме щодо того, що батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Аналогічне твердження закріплене і в ст. 180 Сімейного Кодексу України. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 цього ж Закону закріплено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. В статті 12 цього Закону вказано, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до статті 15 цього ж Закону дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею. При розгляді даної цивільної справи достовірно було встановленою, що відповідач свідомо не виконує своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов"язані утримувати, виховувати, піклуватися про здоров"я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, здобуття нею повної загальної середньої освіти. Статтею 164 Сімейного кодексу України встановлено підстави позбавлення батьківських прав, а саме п. 2 ч. 1 - ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції «Про права дитини» від 20.11.1989 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної таоднакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Необхідно зазначити, що ухилення від виконання юридичного обов`язку виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Верховний Суд України у своїй Постанові «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року зазначає, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Верховний Суд України, узагальнюючи практику розгляду судами справ, пов`язаних із позбавленням батьківських прав, поновленням батьківських прав, усиновленням, установленням опіки та піклування над дітьми від 11.12.2008 року, звернув увагу на те, що позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки стосовно дитини. У ч 1. ст. З Конвенції «Про права дитини» зазначається, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. З вимог ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України та ч. 3 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", вбачається, що особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов"язку по утриманню дитини. При задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Виходячи з вищевикладеного, діючи в першу чергу в інтересах дитини, суд вважає доцільним задовольнити позов [PERSON] і позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] . Вказані обставини об`єктивно підтверджуються перевіреними судом матеріалами справи. Суд роз`яснює відповідачу, що відповідно до ст. 168 Сімейного кодексу України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. На підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати.

Outcome: approved