Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-26 00:00:00

23 червня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, яким просила стягнути аліменти у розмірі 1/2 частки доходу відповідача на утримання доньки [PERSON], [INFO], через ненадання ним допомоги матеріального забезпечення у добровільному порядку. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала. Показала, що чоловік з березня 2016 року за їх роздільного проживання утримання доньці надає у недостатньому розмірі. Забезпеченням потреб дитини, у тому числі і доаткових витрат на заняття з логопедом, слугує її заробітна платня у 900грн. на місяць і пенсія дитині інваліду 1074грн. на місяць. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково на розмір 1/3 частки від заробітку. Пояснив, що працює слюсарем на Снігурівській дільниці Баштанського УЕГГ ПАТ "Миколаївгаз". Його заробітна плата складає 3000грн. Щомісячно він передає дружині приблизно 500-700грн., оскільки потребує і забезпечення власних потреб. Стан його здоров"я задовільний. Інших утриманців не має. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, суд встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 14 лютого 2009 року, що підтверджується представленою копією свідоцтва про шлюб серії 1-ФП №049145, виданого на підставі актового запису №6 від 14 лютого 2009 року в Книзі реєстрації шлюбів Відділу реєстрації актів цивільного стану Снігурівського районного управління юстиції Миколаївської області (а.с.5). Згідно записів свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], серії І-ФП №103921, виданому 10 червня 2009 року за актовим записом №70, місце реєстрації: Відділ реєстрації актів цивільного стану Снігурівського районного управління юстиції Миколаївської області, позивачка та відповідач є батьками дитини (а.с.6). Після припинення подружжям спільного проживання, дівчинка проживає з матір'ю в м.Снігурівка Миколаївської області по вул.К.Маркса,135. Вказана обставина визнана сторонами і в силу ч.1 ст.61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Позивачка ствердила про неналежність виконання відповідачем обов'язку утримання дитини. Вказаної обставини відповідач не заперечив. Між сторонами по справі мають місце сімейні правовідносини щодо обов'язку батьків на утримання дітей до досягнення ними повноліття, визначеного ст.180 СК України. Згідно ст.181 СК України одним із способів виконання батьками обов'язку утримувати дитину є стягнення аліментів за рішенням суду, у тому числі у частці від заробітку (доходу) одного з батьків. На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження. Визначаючи розмір стягнення, в порядку ст.182 СК України, суд враховує стан здоров'я дитини, яка є інвалідом дитинства, її матеріальне становище за відсутності власного майна, задовільний стан здоров"я та матеріальне становище платника аліментів, який має постійну роботу зі стабільним заробітком 3000грн. на місяць, і у нього відсутні утриманці. Суд не встановив інших обставин, що мають істотне значення для визначення розміру аліментів. Суд приходить висновку про обґрунтованість визначення розміру аліментів у частці заробітку (доходу) батька відповідно положень ст.183 СК України, а саме стягнення 1/3 частки його доходу, починаючи з дати звернення позивачки до суду з позовом. При цьому, суд вважає необхідним зазначити, що в силу ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, зобов"язаний брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину у разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Суд ухвалює про стягнення з відповідача судового збору у порядку ст.ст.79,88 ЦПК України.

Outcome: partial