Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-03 00:00:00

08 грудня 2016 року до Куйбишевського районного суду Запорізької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В своїй заяві позивач [PERSON] просить суд винести рішення, в якому розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON], зареєстрований 15 липня 1990 року Мокренською сільрадою Баранівського району Житомирської області, актовий запис № 8. Позивачка [PERSON] вказала, що спільне життя з відповідачем не склалося. З 2005 року разом з відповідачем не проживають, спільні відносини не підтримують. Кожен живе своїм життям та має іншу сім"ю. Спільних дітей з відповідачем не мають. За таких обставин [PERSON] вимушена звернутися до суду із відповідним позовом, посилаючись на те, що подальше спільне життя з відповідачем буде суперечити її інтересам. Позивачка [PERSON] у відповідній письмовій заяві, поданій до суду, вказала, що підтримує заявлені вимоги по тих підставах, які викладені в позовній заяві, наполягає на задоволенні позовних вимог та не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить поштове повідомлення, причину неявки суду не повідомив, заперечень на позов не надав. Виходячи з наведеного, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідач до часу звернення позивача із позовом до суду в добровільному порядку не надав доказів, які б заперечували обставини, викладені у позові. Під час відкриття провадження у справі, підготовки справи до судового розгляду, а також безпосередньо під час її судового розгляду відповідачка зазначених обставин не оспорював. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Шлюб між сторонами укладено15 липня 1990 року Мокренською сільрадою Баранівського району Житомирської області, актовий запис № 8. Від шлюбу сторони спільних дітей не мають. З матеріалів справи вбачається, що спільне життя позивача з відповідачем не склалося, між подружжям втрачено почуття поваги один до одного і, як наслідок, намагання зберегти сім'ю ні до чого не привели. З 2005 року сторони разом не проживають, перестали вести спільне господарство. Спору про поділ спільного майна подружжя між сторонами на час розгляду справи немає. За такої сукупності обставин у справі суд дійшов висновку, що причини, які спонукали позивача [PERSON] на розірвання шлюбу, є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними є неможливим, воно суперечить інтересам одного з подружжя. Відповідно до ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно положень ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач [PERSON], як особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, у своєму позові просила залишити їй після розірвання шлюбу прізвище, яке вона набула після державної реєстрації шлюбу "[PERSON]". Виходячи з наведеного, суд вважає за необхідне після розірвання шлюбу [PERSON] залишити прізвище " [PERSON] ". На підставі викладеного,

Outcome: approved