Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-22 00:00:00

20 квітня 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Гуринівської сільської ради про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами у порядку спадкування за законом. Свої вимоги позивач мотивує тим, що [INFO] року в с. Бубликове Білопільського району Сумської області помер його батько - [PERSON], який до дня смерті постійно проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] разом із дружиною - [PERSON] та синами - [PERSON], [PERSON] За життя спадкодавець заповітного розпорядження не складав. Після смерті батька відкрилась спадщина, до складу якої входить також вищевказаний житловий будинок. Зазначає, що фактично вступив в управління спадковим майном шляхом постійно проживання зі спадкодавцем в зазначеному будинку. Крім того, в встановлений законом термін позивач звернувся до державного нотаріуса Білопільської державної нотаріальної контори та частково оформив свої спадкові права, прийнявши спадщину шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину за законом від 18 червня 2014 року. Інші спадкоємці [PERSON] та [PERSON] відмовились від своєї частки на спадкове майно на його користь, подавши нотаріусу відповідні письмові заяви. Як спадкоємець першої черги за законом після смерті батька, позивач має намір прийняти спадщину, а саме : вказаний будинок тому і звернувся до нотаріуса. Однак, отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами та вільно розпоряджатись спадковим майном він не може у зв'язку з тим, що на зазначене домоволодіння відсутні правовстановлюючі документи, будинок не зареєстрований в Державному реєстрі прав на нерухоме майно попереднім власником. Оскільки в інший спосіб у нотаріальному порядку позивач не може набути права на спадщину за законом після смерті спадкодавця, він звернувся до суду із захистом своїх спадкових прав. Посилаючись на викладені вище обставини, позивач просить визнати за ним право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходяться [ADDRESS] у порядку спадкування за законом після батька [PERSON], який помер [INFO] року. У підготовче засідання позивач [PERSON] не з'явився, його представник за дорученням [PERSON] надала до суду письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у їх відсутність (а. с. 36 ). Представник відповідача - Гуринівської сільської ради Білопільського району Сумської області в підготовче засідання не з'явився. Сільський голова надіслав лист про розгляд справи без участі представника сільської ради, позовну заяву підтримує у повному обсязі (а. с. 34). Представник третьої особи - Білопільської районної державної нотаріальної контори Сумської області в підготовче засідання також не з'явився, надавши письмову заяву про розгляд справи без участі нотаріуса, яка при винесенні рішення покладається на розсуд суду (а. с. 28). Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 1 ст. 206 ЦПК передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, повно, всебічно та з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. При ухваленні рішення суд керувався наступними правовими нормами. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Стосовно визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами у порядку спадкування за законом, суд враховує слідуюче. У відповідності до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ч. 1, ч. 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. В силу ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Пленум Верховного Суду України у п. 20 своєї постанови "Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року роз'яснив, що справи про спадкування за законом мають вирішуватись на основі правил глави 86 ЦК України. Спадкування за законом здійснюється почергово. За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Зокрема, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У відповідності до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. 3 ст. 1268 ЦК України). Згідно з ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Частиною першою статті 316 Цивільного кодексу України поняття права власності визначено як право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). За приписами ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Судом встановлено, що батьками позивача [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого 01 червня 1981 року (а. с. 6). Батьки позивача уклали шлюб 03 жовтня 1973 року, зареєстрованого виконкомом Гуринівської сільської ради Білопільського району Сумської області за№ 9, про що свідчить свідоцтво про одруження серії [NUMBER] (а. с. 6). У відповідності до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] року в с. Бубликове Білопільського району Сумської області (а. с. 5). За даними Гуринівської сільської ради Білопільського району Сумської області від 04 квітня 2018 року за № 199 [PERSON] постійно і до дня смерті [INFO] року був зареєстрований та фактично проживав за адресою: [ADDRESS] разом із дружиною - [PERSON] та синами - [PERSON] та [PERSON]. Заповіт від імені [PERSON] виконкомом сільської ради не посвідчувався (а. с. 15). Відповідно до запису із погосподарської книги Гуринівської сільської ради № 3 за 1986-1990 роки вбачається, що головою господарства та забудовником у 1987 році житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] (а. с. 16). Згідно з довідкою Філіалу Білопільської ГВД КП «Сумське МБТІ» від 29 березня 2018 року № 234, право власності в БТІ на житловий будинок під [ADDRESS] ні за фізичною, ні за юридичною особою не зареєстровано (а. с. 10). Із висновку про вартість об'єкта оцінки вбачається, що оціночна вартість об'єкту - житлового будинку [ADDRESS], загальною площею 77,6 кв.м. з господарськими будівлями і спорудами станом 05 квітня 2018 року становить 69 870 грн. (а. с. 18). На підставі довідки КП «Білопільське районне архітектурно-планове бюро» № 11 від 05 квітня 2018 року та відповідного висновку, житловий будинок та господарські будівлі за адресою: [ADDRESS] зведені з дотриманням архітектурних, санітарних та протипожежних норм і правил, знаходяться в межах земельної ділянки, не виходять за червону лінію вулиці і не знаходяться на суміжних земельних ділянках (а. с. 11-12). Відповідно до технічного паспорту на індивідуальний житловий будинок [ADDRESS], виданого філіалом «Білопільська госпрозрахункова виробнича дільниця» Комунального підприємства «Сумське міське бюро технічної інвентаризації» станом на 29 березня 2018 року замовником на виготовлення технічної документації є [PERSON] (а. с. 7-9). Із свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Білопільської державної нотаріальної контори Сумської області Ковальової Л.Б. 18 червня 2014 року, зареєстрованого в реєстрі за № 684 вбачається, що спадкоємцем майна [PERSON], який помер [INFO] року, є його син - [PERSON]. Спадщина, на яку видано свідоцтво складається із земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,5440 га, розташованої на території Гуринівської сільської ради Білопільського району Сумської області (а. с. 14). У роз'ясненнях, наданих у п. 23 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Як зазначено в п.п 4.18 п. 4 гл. 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за №282/20595 за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Зі змісту постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій, виданої державним нотаріусом Білопільської районної державної нотаріальної контори Ковальовою Л.Б. від 12 квітня 2017 року вбачається, що видача свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] не вдається можливим у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів, які б посвідчували право власності спадкодавця на зазначене домоволодіння (а. с. 17). Згідно з п. 24 зазначеної вище постанови при розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини. У відповідності до Інформаційних довідок зі Спадкового реєстру вбачається, що після [PERSON], який помер [INFO] року Білопільською районною державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу за № 25/2013 (а. с. 13, 29). Із копії спадкової справи № 25/2013 вбачається, що 18 червня 2014 року видані свідоцтва про право на спадщину за законом, які посвідчені державним нотаріусом Білопільської державної нотаріальної контори Сумської області Ковальовою Л.Б. та зареєстровані в реєстрі за № 682, № 684 на ім'я [PERSON]. Крім того, інші спадкоємці за законом [PERSON] та [PERSON] до держнотконтори подали письмові заяви про те, що на спадщину, що залишилась після смерті [PERSON] відмовляються на користь [PERSON] (а. с. 29-33). Зокрема, частиною 3 статті 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно з ч. 4 ст. 3 означеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56. Вказаним нормативним актом передбачалася державна реєстрація (інвентаризація) будинків і домоволодінь у межах міст та селищ, в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Проте, виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Тобто, фактично записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади, що підтверджують право приватної власності. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що спадкодавець набув право власності на домоволодіння, що знаходиться за адресою: Сумська область, Білопільський район, [ADDRESS] у порядку, який був передбачений законодавством, що діяло на момент виникнення цього права. Отже, позивач має право на спадщину після батька, але не може оформити її, отримавши в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно. За таких обставин, суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] задовольнити та визнати за ним право власності на житловий будинок [ADDRESS] у порядку спадкування за законом. На підставі викладеного,

Outcome: approved