Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

31.07.2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом. В обгрунтування заявлених вимог з урахуванням уточнень посилався на те, що вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 07.06.2012 року відповідач [PERSON] був визнаний винним у вчинені злочину, передбаченого ст. 128 КК України і йому призначене покарання у вигляді 120 годин громадських робіт. На його користь з [PERSON], було стягнуто 12363 грн. 65 коп. матеріальної шкоди та 40000 грн. на відшкодування моральної шкоди. 27 червня 2012 року позвач отримав виконавчий лист, однак при поданні його до Самарського ВДВС, постановою державного виконавця від 04.07.2012 року його було повернуто, оскільки не було зазначено ідентифікаційний номер боржника. 24.07.2012 року виконавчий лист було прийнято, а 26.07.2012 року відкрито виконавче провадження, з помилковим зазначенням прізвища божника [PERSON], замість [PERSON]. 26.07.2012 року постановою державного виконавця було накладено арешт на все майно боржника, на підставі заяви стягувача, однак він звертався із заявою про накладення арешту на квартиру [ADDRESS]. Постановою від 02.12.2013 року виконавчий лист був йому повернений в звязку з відсутністю майна боржника. 25.03.2014 року виконавчий лист був знов поданий до Самарського ВДВС та перебуває досі на виконанні. У 2013 році відповідач [PERSON] передала йому в рахунок виконання вироку 1000 грн., тобто їй було достовірно відомо про те, що з її сина стягнута сума на його користь за вироком суду. В червні 2015 року від заступника начальника Самарського ВДВС дізнався, що належна [PERSON] частина квартири була ним подарована своїй матері [PERSON] 25.06.2013 року. Дані обставини стали причиною звернення з вищезазначеним позовом та просить суд визнати частково недійсним договір дарування на 1/3 частку квартири № 23 житловою площею 28,2 кв.м., загальною площею 50,6 кв.м., в будинку № 2 по вул. Космонавтів в м. Дніпропетровську від 25.06.2013 року, укладений між відповідачами та посвідчений приватним нотаріусом ДМНО [PERSON], зареєстрованого під номером 614 та скасувати відповідне рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а також стягнути з відповідачів на його користь сплачений ним судовий збір (а.с. 3-5, 71-73). Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали, просили задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та представник відповідачів в судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити у задоволенні позовних вимог. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявився, надав до суду письмові пояснення в яких просив залишити позов без задоволення (а.с. 78). Представник третьої особи Самарського ВДВС Дніпропетрвоського МУЮ в судовому засіданні покладався на розсуд суду. Третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], в судовому засіданні підтвердила, що нею 25 червня 2013 року за р.№ 614 був посвідчений договір дарування частки квартири № 23, яка знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, вул. Космонавтів, буд. № 2, за яким 1/3 частка квартири належна [PERSON] перейшла [PERSON], також вказала, що при укладенні договору жодних заборон та обтяжень не було. Суд заслухавши думки учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні имоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вказує\~ч. 1 ст. 202 ЦК України\~правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що є у відповідності до\~ст. 203 ЦК України, вимогою, додержання якої є необхідною для чинності правочину. За вимогами ч.1\~ст.234 ЦК України\~фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Зі змісту цієї норми права вбачається, що фіктивним можна визнати правочин, тільки за умови, що обидві сторони діяли без наміру створити цивільно-правові наслідки. Відповідно до роз'яснень, які містяться в п.24\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9\~„Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судом встановлено, що вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 07.06.2012 року [PERSON] було визнано винним у скоєнні злочину передбаченого ст. 128 КК України та призначено покарання у вигляді 120 годин громадських робіт. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 12363 грн. 65 коп. матеріальної шкоди та 40000 грн. у відшкодування моральної шкоди, справа № 1-436/81/12; 1/436/723/12 (а.с. 6-7). З виконавчого листа по справі № 1-436/81/12 виданого Самарським районним судом м. Дніпропетровська 27.06.2012 року вбачається, що боржником зазначено [PERSON]. Згідно із постановою державного виконаця Самарського ВДВС Дніпропетровського МУЮ було відмовлено в прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 1-436/81 виданого 27.06.2012 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська, через відсутність у виконавчому документі реєстраційного номеру облікової картки платника податків (а.с. 9). Постановою державного виконавця Самарського ВДВС Дніпропетровського МУЮ від 26.07.2012 року було відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 1-436 виданого 27.06.2012 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська, ВП № 33618951 (а.с. 10, 61). З постанови державного виконавця Самарського ВДВС Дніпропетровського МУЮ від 26.07.2012 року вбачається, що був накладений арешт на все майно, у межах суми стягнення, що належить боржнику [PERSON], [INFO], РНОКПП: [NUMBER], ВП № 33618951 (а.с. 11, 63, 89). Постановою державного виконавця Самарського ВДВС Дніпропетровського МУЮ від 26.07.2012 року було повернуто стягувачу виконавчий лист № 1-436 виданого 27.06.2012 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська, ВП № 33618951 (а.с. 70). Згідно із постановою державного виконавця Самарського ВДВС Дніпропетровського МУЮ від 02.12.2013 року про відкриття провадження виконавчого провадження за вказаним виконавчим листом було знов відкрите провадженя (а.с.88). Відповідно до постанови державного виконавця Самарського ВДВС Дніпропетровського МУЮ від 02.12.2013 року вбачається, що виконавчий лист № 1-436 виданий 27.06.2012 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська було повернуто стягувачу, через те, що у боржника відсутнє майно на яке можливо звернути стягнення і всі заходи по розшуку такого майна виявилися безрезультатними (а.с. 12). З відповіді КП «Дніпропетровське МБТІ» Дніпропетровської обласної ради № 12268 від 10.10.2011 року вбачається, що станом на 07.10 2011 року за гр. [PERSON] було зареєстровано право власності на частину квартири [ADDRESS] (а.с. 13). Як вбачається з копії договору дарування частки квартири від 25.06.2013 року, [PERSON] та [PERSON] (Дарувальники) передали у власність [PERSON] (Обдаровуваній) безоплатно 2/3 частки квартири, що розташовані: [ADDRESS], посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 614. Також, зареєстровано право власності в Державному реєстрі прав на нерухоме майно та їх обтяжень, номер запису: 1420711 (а.с. 31-32). Як вказує\~ст. 234 ЦК України\~фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] є рідною матір'ю [PERSON]. Після вчинення правочину по даруванню 1/3 частки спірної квартири відповідач [PERSON] залишається зареєстрованим за адресою: [INFO], про що він зазначає у своїх запереченнях до позову (а.с. 30), що також ставить під сумнів намір створення правових наслідків за оскаржуваним договором. Крім того договір дарування частки квартири від 25.06.2013 року укладений після проголошення вироку Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 07.06.2012 року за яким визнано винним відповідача [PERSON] та вирішено питання шодо стягнення з нього на корить позивача коштів. Також, з оглянутих під час судового розгляду матеріалів та пояснень сторін вбачається, що іншого майна на яке може бути звернуто стянення за виконавчим листом по справі № 1-436/81/12 виданого Самарським районним судом м. Дніпропетрвоська від 27 червня 2012 року у боржника не має. Сукупність вказаних фактів дає суду достатні підстави вважати, що договір дарування частки квартири за адресою: [ADDRESS] від 25.06.2013 року укладений з метою приховати (вивести) майно від звернення стягнення на нього за зобов'язаннями [PERSON], оскільки вчинений без наміру створення правових наслідків, що є підставою для визнання його недійсним. Твердження відповідачів та їх представників, а також третьої особи [PERSON], що рішення про дарування часток квартири було прийняте ще у 2006 році, а відкладалось у звязку з сімейними складнощами, не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки [PERSON] так само, як і [PERSON] було відомо про наявність зобов'язання перед [PERSON], що також підтверджується наданою представником позивача розписки про отримання [PERSON] 1000 грн. в рахунок відшкодування шкоди за справою [PERSON] від 18.05.2013 року (а.с. 52), а тому доводи про настання за цим правочином правових наслідків є безпідставним. Питання судових витрат слід вирішити на підставі\~ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved