Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

В грудні 2012 року [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про відшкодування їй половини витрат понесених нею на газифікацію будинку в сумі 2675 грн. та половину сплачених нею коштів з газопостачання за період з 01.11.2008 року по 30.06.2012 року в сумі 1160,33 грн. Рішенням суду позов задоволено частково. Суд стягнув з [PERSON] на користь правонаступника [PERSON] [PERSON] у відшкодування витрат по газифікації будинку 2675 грн., у відшкодування понесених витрат за послуги з газопостачання 824,37 грн., 214.6 грн. судових витрат і відмовив в задоволенні решти позовних вимог. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення суду через порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що апелянт не є споживачем природного газу, оскільки у належній йому частині квартирі навіть відсутні будь-які прилади для споживання газу. Апелянт зазначає, що його ніхто не попереджав, як співвласника будинку, про проведення газифікації та ним не було надано згоди на виконання робіт по газифікації будинку. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду підлягає скасуванню виходячи з наступного. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS], належала на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] (а.с.3,31), які добровільно встановили порядок користування квартирою і самовільно переобладнали її на дві окремі квартири: [NUMBER], загальною площею 23,2 кв.м і житловою 8,1 кв.м, якою користувалась [PERSON], та [NUMBER], загальною площею 30 кв.м і житловою площею 17,9 кв.м, якою користувався [PERSON], з окремими входами (а.с. 10, 11, 68 зворот). У 2005 році [PERSON], без згоди [PERSON], розпочала переобладнання будинку і встановлення газових приладів у тій частині, якою вона фактично користувалась. З цією метою вона взяла кредит у Чернігівського обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі у сумі 5350 грн., який повернула 15.11.2010 року, та уклала 27.12.2006 року договір з ВАТ „Чернігівгаз" на газопостачання з газовим лічильником на опалювальну площу будинку 41,3 кв.м. [PERSON] вважає, що [PERSON] повинен брати участь в утриманні їх спільної власності і тому просила стягнути з нього половину витрат, понесених нею у зв'язку з газифікацією будинку, та половину витрат за послуги з газопостачання за період з листопада 2008 року по червень 2012 року. Ухвалою Чернігівського районного суду від 01.08.2013 року залучено до участі в справі правонаступника позивача [PERSON], померлої [INFO], [PERSON] Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що [PERSON], згідно ст. 360 ЦК України, зобов'язаний був брати участь у витратах по утриманню будинку відповідно до своєї частки у будинку і з урахуванням того, що його частина будинку опалювалась під час ввімкнення опалення [PERSON] Проте, такі висновки суду не відповідають матеріалам справи та положенням ст.ст. 358, 360 ЦК України. Зокрема, суд першої інстанції обґрунтовуючи свої висновки, послався на положення ст.369 ЦК України, яка регулює здійснення права спільної сумісної власності. Згідно до свідоцтва про право власності на житло сторін (а.с.3), вказана квартира належить їм в рівних частинах, тобто на праві спільної часткової власності, і необхідно в даному випадку застосовувати положення ст. ст.358 ЦК України, яка встановлює, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Судом встановлено, не заперечується сторонами, що згоди співвласника [PERSON] на переобладнання будинку під газове опалення, встановлення газових приладів, не було. [PERSON] на свій розсуд, для власного користування, встановила газову плиту, газовий лічильник і газовий пристрій у грубу, які знаходяться у частині квартири, якою фактично завжди вона користувалась. Оскільки, вказані переобладнання квартири проводились без згоди [PERSON] і не для його користування, то відсутні підстави для стягнення з нього половини вартості витрат, понесених на газифікацію. Актом обстеження умов проживання багатодітної сім'ї [PERSON] від 15.11.2011 року (а.с.115-116), на який послався і суд першої інстанції, довідкою Новобілоуської сільської ради від 13.09.2013 року, поясненнями самого [PERSON], підтверджено той факт, що [PERSON] не користувався газовими приладами, у нього не було ніяких домовленостей з [PERSON] стосовно опалення і його частини квартири. Опалення своєї половини квартири він проводив електроприладами, нагрівання спільної стіни в квартирі, якого не достатньо було для опалення всієї частини квартири [PERSON], залежало повністю від користування газом [PERSON], тобто якщо вона включала газовий прилад у грубі, яка знаходилась на її частині квартири. [PERSON], вирішуючи питання газифікації будинку, укладання договору про отримання послуг з газопостачання, діяла на свій розсуд, передбачаючи можливість нагрівання стіни, яка межує з квартирою відповідача, без врахування думки іншого співвласника квартири, а тому і сама повинна нести всі витрати з отримання послуг. Посилання суду першої інстанції на та, що згідно до Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених постановою КМУ від 09.12.1999 року № 2246, в редакції яка діяла на момент укладення договору, не була передбачена згода іншого співвласника на укладання договору, є безпідставним, так як в даному випадку діють норми ЦК України, які регулюють здійснення права спільної часткової власності тільки зі згоди всіх співвласників. За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Судові витрати необхідно розподілити відповідно до ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved