Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-04 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON], про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 16.06.2007 року між відповідачем та ПАТ КБ "Приватбанк" був укладений кредитний договір №НАХRRХ13850189, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 3238,80 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У порушення умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 16.04.2014 року склала: 45940,58 грн, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 3233,58грн; заборгованість по процентам за користування кредитом - 17868,82 грн.; заборгованість по комісії за користування кредитом-872,85грн; пеня за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором 21301,49 грн. а також штрафи відповідно до пункту 5,3 Умов та правил надання банківських послуг: штраф(фіксована частина)-500.00грн.; штраф(процентна складова) - 2163,84грн. В зв'язку з викладеним представник позивача звернувся до суду і просить стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" заборгованість в сумі 45940,58 грн., та судовий збір у розмірі 459,41грн. Представник позивача у судове засідання не з»явився,надав до суду заяву, в якій прохає справу розглядати за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає. Відповідачка в судове засідання не з»явилася,надала до суду заяву, в якій прохає справу розглядати за її відсутності, а також застосувати по даній справі строк позовної давності. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що 16.06.2007 року, між позивачем та [PERSON], укладено договір №НАХRRХ13850189, відповідно до якого, за заявою позичальника - відповідача по справі, останній отримав кредит у розмірі 3238,80 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.8-14). Кредит надано відповідачу на 12 місяців у строк з 16.06.2007 року по 15.06.2008 року включно. Із заяви позичальника № НАХRRХ13850189 від 16.06.2007 року (а.с.№8) та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") ("Стандарт") вбачається, що термін дії договірних відносин між позивачем та відповідачем становить з 16.06.2007 року по 15.06.2008 року(а.с.8-14). Позивач звернувся до суду лише 05.05.2014 року, пропустивши строк позовної давності. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Частиною 4 статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 2 статті 258 ЦК України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа. Згідно ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Трирічний строк позовної давності за вимогами, що випливають з умов надання споживчого кредиту та заяви позичальника від 16.06.2007 року закінчився 16.06.2010 року. Позивач направив позов до суду лише 05.05.2014 року. За таких обставин, вимоги щодо стягнення заборгованості за договором від 16.06.2007 року в розмірі 45940,58 грн. заявлені позивачем з пропуском строку позовної давності. Позивач у позові не зазначив причини пропуску строку позовної давності та не заявляв клопотання про його поновлення. При цьому, виходячи з розрахунку заборгованості за договором від 16.06.2007 року (а.с.№5-6) наданого позивачем до позову, судом вбачається, що відповідачем не здійснювалася відповідна сплата за користування кредитом, про що було достаменно відомо позивачу. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому судом, під час розгляду справи були створені всі необхідні умови для забезпечення здійснення позивачем наданих законом прав для всебічного та повного дослідження обставин справи, у порядку ч.4 ст.10 ЦПК України було роз'яснено права та обов'язки, положення щодо змагальності процесу та необхідності надання доказів на підтвердження своїх доводів, позивач попереджався про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і відповідне право на забезпечення доказів. Зазначеними правами позивач особисто або через свого представника, не скористався. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, які встановлені ст.ст.10,11 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на обґрунтування своїх вимог або заперечень, саме сторона визначає коло доказів, які вона надає суду. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача заборгованості на користь позивача в зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності. Згідно до п.6 ч.1 ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Отже, розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст.88 ЦПК України.

Outcome: dismissed