Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом згідно якого прохала суд винести рішення яким, стягнути з відділу податкової міліції Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції на її користь завдану неправомірною бездіяльністю та незаконними діями ВПМ Кременчуцької ОДПІ та старшого лейтенанта податкової міліції Палія Є.С. моральну шкоду в сумі 10000 грн.00 коп. Свої вимоги мотивувала тим, що 15.02.2012 року нею до Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області було подано скаргу про визнання бездіяльності відділу податкової міліції Кременчуцької ОДПІ старшого лейтенанта податкової міліції Палія Є.С. при проведенні перевірки щодо зловживання службовим становищем посадовими особами Глобинського УЕГГ неправомірною. 2.08.2013 року постановою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області її скаргу задоволено частково, а саме визнано незаконними дії ВПМ КОДПІ та ст. О/У ОРВ ВПМ КОДПІ ст. л - та податкової міліції Палія Є.С. при проведенні перевірки по заяві [PERSON] щодо зловживання службовим становищем посадовими особами Глобинського УЕГГ в частині направлення матеріалів , зібраних по заяві [PERSON] до прокуратури Глобинського району, оскільки ст. О/У ОРВ ВПМ КОДПІ ст. л - т податкової міліції Палій Є.С. проводив перевірку відносно службових осіб Глобинського УЕГГ [PERSON] та [PERSON] за ст.212 КК України, а направив матеріали, зібрані по заяві в процесі перевірки, до прокуратури Глобинського району відповідно до вимог ст.97 КПК України за належністю. Визнано незаконною бездіяльність ВПМ Кременчуцької ОДПІ та ст. О/У ОРВ ВПМ КОДПІ ст. л - та лейтенанта податкової міліції Палія Є.С. при проведенні перевірки по скарзі [PERSON] щодо зловживання службовим становищем посадовими особами Глобинського УЕГГ, а саме, в тривалому терміні проведення перевірок та винесенні невмотивованих постанов про відмову в порушенні кримінальної справи, які щоразу скасовуються, оскільки ст. О/У ОРВ ВПМ КОДПІ ст. л - том податкової міліції Палієм Є.С. виносились постанови про відмову в порушенні кримінальної справи відносно службових осіб Глобинського УЕГГ [PERSON] та [PERSON] тільки за ст. 212 КК України. 26.09.2013 року ухвалою Апеляційного суду Полтавської області постанову Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 2.08.2013 року залишено без змін. В результаті незаконної бездіяльності та незаконних дій ВПМ Кременчуцької ОДПІ та старшого лейтенанта податкової міліції Палія Є.С. її заяв не знаходила належного вирішення понад три роки. При кожному винесенні вказаними суб'єктами незаконних постанов про відмову в порушення кримінальної справа вона змушена була їх оскаржувати чи то до суду чи то до прокуратури, в тім скасування останніх не змінювало стан речей і вказані суб'єкти продовжували приймати незаконні постанови про відмову в порушенні кримінальної справи. Своєю ж бездіяльністю і незаконними діями та повним ігноруванням норм законів України ВПМ Кременчуцької ОДПІ та старшого лейтенанта податкової міліції Палій Є.С. змусили її постійно думати чи доб'ється вона в цій країні справедливості та належного розгляду поданої нею заяви щодо зловживання службовим становищем посадовими особами Глобинського управління експлуатації газового господарства, оскільки як вона вже зазначала, внаслідок незаконної бездіяльності вищевказаних суб'єктів її заява не знаходила вирішення більше трьох років, тобто тривалий час порушувалося її право на належний розгляд поданої нею заяви. Такий стан речей пригнічував її як особистість, оскільки своїми діями вказані суб'єкти давали зрозуміти, що буде лише так як вони вирішили. Вона зазнала моральних переживань та душевних страждань, яких на превеликий жаль продовжує зазнавати й надалі, оскільки на сьогоднішній день її заява щодо зловживання службовим становищем посадовими особами Глобинського управління по експлуатації газового господарства так і не знайшли свого вирішення. Завдану ж їй моральну шкоду вона оцінює в 10 000 грн. хоча вона не спів розмірна з отриманими нею внаслідок незаконної бездіяльності та незаконних дій ВПМ Кременчуцької ОДПІ та старшим лейтенантом Палієм Є.С. душевними стражданнями. 22.01.2014 року [PERSON] уточнила позовні вимоги, а саме прохала суд винести рішення яким стягнути з Кременчуцької ОДПІ Головного управління Міндоходів у Полтавській області на її користь 10000 грн.в рахунок відшкодування моральної шкоди, шляхом зобов'язання Управління Державної казначейської служби України у м.Кременчук Полтавської області списати зазначену суму з відповідного рахунку, на якому обліковуються кошти Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, але завчасно надіслала до суду клопотання про розгляд справи без її участі позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримав в повному обсязі та прохав їх задовольнити, вважаючи, що незаконність дій співробітника ПМ Кременчуцької ОДПІ [PERSON] доведена рішеням суду.. Представник відповідача Кременчуцької ОДПІ Головного управління Міндоходів у Полтавській області - Нальотов А.О. позовні вимоги не визнав та надав суду свої заперечення. Представник третьої особи Управління Державної казначейської служби України у м.Кременчук Полтавської області - Подорожняк В.В. вважає, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, оскільки Кременчуцька ОДПІ Головного управління Міндоходів у Полтавській області є самостійною юридичною особою і сама відповідає за свої зобов'язання, а також позивачем по справі не надано належних доказів завдання їй моральної шкоди.. Третя особа [PERSON] позовні вимоги не визнав та надав суду свої заперечення проти позовних вимог позивача, а також вказав, що в його діях відсутній склад будь -якого злочину,який би стосувався зловживань чи інших порушень при перевірці він приймав рішення в рамках ст.. 97 КПК, тому вважає, що відсутні підстави для задоволення позову. Прокурор Гаврильченко А.С. позовні вимоги не визнав та прохав у їх задоволенні відмовити з підстав викладених в запереченні представника Кременчуцької ОДПІ Головного управління Міндоходів у Полтавській області. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи суд встановив наступне: В судовому засіданні встановлено, що постановою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області скаргу [PERSON] задоволено частково, якою визнано незаконними дії ВПМ КОДПІ та ст. О/У ОРВ ВПМ КОДПІ ст. л - та податкової міліції Палія Є.С. при проведенні перевірки по заяві [PERSON] щодо зловживання службовим становищем посадовими особами Глобинського УЕГГ в частині направлення матеріалів , зібраних по заяві [PERSON] до прокуратури Глобинського району, оскільки ст. О/У ОРВ ВПМ КОДПІ Палій Є.С. проводив перевірку відносно службових осіб Глобинського УЕГГ [PERSON] та [PERSON] за ст.212 КК України, а направив матеріали, зібрані по заяві в процесі перевірки, до прокуратури Глобинського району відповідно до вимог ст.97 КПК України за належністю. Визнано незаконною бездіяльність ВПМ Кременчуцької ОДПІ та ст. О/У ОРВ ВПМ КОДПІ [PERSON] при проведенні перевірки по скарзі [PERSON] щодо зловживання службовим становищем посадовими особами Глобинського УЕГГ, а саме, в тривалому терміні проведення перевірок та винесенні невмотивованих постанов про відмову в порушенні кримінальної справи, які щоразу скасовуються, оскільки ст. О/У ОРВ ВПМ КОДПІ Палієм Є.С. виносились постанови про відмову в порушенні кримінальної справи відносно службових осіб Глобинського УЕГГ [PERSON] та [PERSON] тільки за ст. 212 КК України. 26.09.2013 року ухвалою Апеляційного суду Полтавської області постанову Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 2.08.2013 року залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу прокурора, який приймав участь у розгляді в суді першої інстанції та [PERSON], що діє в інтересах [PERSON] залишити без задоволення, а постанову Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 2 серпня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 26 вересня 2013 року у справі за скаргою [PERSON] без змін. Згідно ч.1 ч.2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року встановлено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Таким чином, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 58 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. У відповідності до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до ч.1, ч.2,ч.3, ч.4 ч.7 ст.1176 ЦК України «Шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження та незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках передбачених законом. Якщо кримінальну справу закрито на підставі закону про амністію або акта про помилування, право на відшкодування шкоди не виникає. Фізична особа, яка у процесі дізнання, попереднього (досудового) слідства або судового розгляду шляхом само обмови перешкоджала з'ясуванню істини і цим сприяла незаконному засудженню, незаконному притягненню до кримінальної відповідальності, незаконному застосуванню як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконному затриманню, незаконному накладенню адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, не має права на відшкодування шкоди Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконним рішенням, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом». Згідно з ч. 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч. 1 ст. 1167 ЦК України). Згідно з ч.1, ч.2, ч.3 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» від 1 грудня 1994 року встановлено, що підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинувачуваного, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність" "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства. Як встановлено у судовому засіданні позивач [PERSON] 30.09.2009 року звернулась до ВПМ Кременчуцької ОДПІз заявою про зловживання службовим становищем посадовими особами Глобинського управління по експлуатації газового господарства ( ГУЕГГ). Як вбачається з доказів поданих позивачем, перевірка відносно вказаних посадових осіб відділом ПМ Кременчуцької ОДПІ проводилась за актом зловживання при газифікації населених пунктів Глобинського району. Тобто, позивач [PERSON] у данному випадку є заявником про вчинений злочин службовими особами. І особисті права [PERSON] діями службових осіб ГУЕГГ затронуті не були. І про вчинення злочину відносно самої [PERSON] діями службових осіб ГУЕГГ, остання до правоохоронних органів не зверталась. З позовної заяви [PERSON] та наданих доказів вбачається, що позивач, як заявник, повністю реалізувала своє право на звернення з заявою про вчинення злочинудо правоохороних органів, оскільки її заяву було прийнято ВПС Кременчуцької ОДПІ і зареєстровано 19.11.2009 року за № 386 у книжці обліку інформації про злочин та правопорушення і розпочато перевірку. Вказані обставини не заперечувались у судовому засіданні представником позивача. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем не надано доказів того, що незаконними діями ВПМ КОДПІ та ст. о/у ВПМ КОДПІ Палія Є.С. щодо тривалого терміну проведених перевірок, винесенні невмотивованих постанов та направленні матеріалів перевірки до прокуратури Глобинського району, були порушені які - небудь особисті права. Тому, вказані позивачем обставини, які на його думку є підставою для відшкодування моральної шкоди не приймаються судом до уваги, оскільки позивачем не доведено, що в результаті незаконних дій та бездіяльності ВПМ Кременчуцької ОДПІ настали наслідки, зазначені в ч.2 ст. 23 ЦК УКраїни. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed