overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-25 00:00:00

В вересні 2014 р. заявник звернувся з даною заявою, в якій вказав, що [INFO] померла його мати- [PERSON]. Їй належала на праві власності земельна ділянка. Проте заявник не може на даний момент оформити право власності на спадкове майно, оскільки у державному акті на право приватної власності на землю ІФ № 2053274 є розбіжності запису імені- вказано «[PERSON]» замість вірно- «[PERSON]». Просить встановити факт належності [PERSON] правовстановлюючого документу- державного акту на право приватної власності на землю. Заявник в судове засідання не зявився, подав до суду письмову заяву, в якій просить суд розглядати справу без його участі, подану заяву підтримав. Представники заінтересованих особи в судове засідання не з"явилися, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, проти задоволення заяви не заперечили. Відповідно до ст.. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою сторін, фіксування судового засідання не проводилося. Дослідивши докази, на які заявнк посилається як на підставу своїх вимог, суд вважає що заяву слід задовольнити з таких підстав. Встановлено, що 05 серпня 2004 року видано державний акт на право власності на земельну ділянку ІФ № 2053274, згідно якого земельна ділянка належить [PERSON]. Проте у вищевказаному документі імя власника вказано невірно, правильно повинно бути «[PERSON]». Наведене стверджуєтся: копією заповіту від 22.03.2005, копією свідоцтва про смерть [PERSON], копією паспорта померлої [PERSON] Встановлення даного факту заявнику необхідно для оформлення спадщини. На підставі ст. 256, 257, 259 ЦПК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-09 00:00:00

В вересні 2014 р. заявник звернулась до суду з заявою, в якій вказала, що з вона народилась [INFO] На даний час не досягла повноліття. В 2014 р. вона познайомилась з [PERSON], з яким у нею склалися теплі і щирі стосунки, що призвело до взаємного і міцного почуття любові один до одного. З 2014 р. вона та [PERSON] проживають разом однією сім»єю, на цей час чекають спільну дитину, тому мають намір зареєструвати шлюб. При зверненні до міського відділу ДРАЦС з відповідною заявою, їй було роз»яснено, що через те, що вона не досягла віку, з якого можливо зареєструвати шлюб, їй необхідно звернутись до суду з даною заявою. Визнання права на укладення шлюбу для неї є необхідним і відповідає її інтересам, оскільки на даний час вона перебуває у стані вагітності терміном 6-7 тижнів. Посилаючись на ст.22, 23 СК України, [PERSON] просить надати їй право на укладення шлюбу із [PERSON] Заявник подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, заяву підтримує, просить задовольнити. Зацікавлені особи - [PERSON] та [PERSON] подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, проти задоволення заяви [PERSON] не заперечують. Представник зацікавленої особи - Міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції в судове засідання не з»явився, про день, час та місце розгляду заяви повідомлявся у встановленому законом порядку. Вивчивши надані докази у сукупності, приймаючи до уваги позицію сторін, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню. Ст..22 СК України передбачено, що шлюбний вік для чоловіків та жінок встановлюється у вісімнадцять років. Згідно ч.2 ст..23 СК України за заявою особи, яка досягла шістнадцяти років, за рішенням суду їй може бути надано право на шлюб, якщо буде встановлено, що це відповідає її інтересам. Судом встановлено, що [PERSON] чекає дитину, що підтверджено довідкою про вагітність (а.с.9). [PERSON] та [PERSON] бажають створити сім"ю та виховувати дитину. За таких обставин, суд вважає, що надання заявнику права на шлюб відповідає її інтересам, а тому заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-04 00:00:00

В вересні 2014 року [PERSON] (надалі також - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (надалі також - відповідач), у якому просила стягувати аліменти на свою користь на утримання їх повнолітнього сина [PERSON], який продовжує навчання, в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходів) відповідача, до закінчення терміну навчання, а саме до 30.06.2016 року, а також просила стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 150 грн. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що син [PERSON] проживає разом з нею, навчається у Житомирському агротехнічному коледжі, у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги, а тому просить у судовому порядку стягнути аліменти з відповідача на утримання сина на час його навчання. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не заявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України при визнанні відповідачем позову, суд, за наявності законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, суд встановив, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками повнолітнього [PERSON], [INFO] (а.с.5). Згідно ст. 199 СК України якщо повнолітня дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Згідно довідки № 851 від 16.09.2014 року [PERSON] навчається в Житомирському агротехнічному коледжі за спеціальністю «Монтаж, обслуговування та ремонт електротехнічних установок в АПК» на державній основі з 01.09.2012 року до 30.09.2016 року (а.с.4). Статтею 200 СК України встановлено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Враховуючи, що відповідач позов визнав, [PERSON] є повнолітнім, проживає разом з матір»ю (а.с. 10) та на даний час продовжує навчання на державній основі, доходу не отримує і потребує матеріальної допомоги, а позивач [PERSON] самостійно не може здійснювати його утримання, суд вважає за необхідне стягувати з відповідача [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини усіх його видів заробітку (доходів) щомісячно, починаючи від дня пред"явлення позову до суду і до закінчення сином навчання, тобто до 30 червня 2016 року включно. Оскільки, позивачем надано докази оплати правової допомоги у розмірі 150 грн. (а.с. 3), дана позовна вимога підлягає задоволенню, дотримуючись при цьому вимог Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-27 00:00:00

В вересні 2014 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, так як вважає, що подальше збереження подружніх стосунків з відповідачем є не можливим. Відповідач [PERSON] позов визнала, не заперечувала проти розірвання шлюбу з [PERSON], про що надала суду відповідну заяву і просила справу розглянути у її відсутність. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, надав суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, в позові зазначив, що з 2011 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Шлюбні відношення припинено в квітні 2013 року, спільне господарство не ведеться. Він не бажає поновлювати сімейні відносини з відповідачем, проживати з нею однією сім'єю і продовжувати подружні стосунки. Вказує причиною розпаду сім`ї несумісність характерів, різні життєві погляди на утворення сім"ї. (а.с.3) Посилаючись на дані обставини позивач просить шлюб з відповідачем розірвати, так як їх спільне проживання в шлюбі не можливе і вони не бажають підтримувати подружні відносини. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 2011 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб виданим повторно 05.04.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраціної служби Петрівського районного управління юстиції у Кіровоградській області, на підставі актового запису № 6. (а.с.3) Сторони припинили подружні відносини і однією сім'єю не проживають з квітня 2013 року. Причиною розпаду сім'ї є відсутність між ними взаємоповаги та взаємопорозуміння, спільності інтересів. Позивач на розірвання шлюбу згоден та наполягає, відновлювати подружні відносини не має наміру, у наданні строку для примирення з метою збереження родини не має потреби, оскільки вважає, що їхня сім`я розпалася остаточно. Відповідно до ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання чоловіка й дружини та збереження шлюбу суперечать інтересам одного з них. Спору щодо поділу майна подружжя не має. Враховуючи те, що сторони проживають окремо, подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, суд приходить до висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] існує лише формально і підлягає розірванню. Судовий збір по справі складає 243,60 грн, який повністю сплачено позивачем при зверненні до суду. На підставі ст.105 ч.3, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-09 00:00:00

В вересні 2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій вказала, що 19 липня 1985 року у Вознесенському міськвідділі РАГСу Миколаївської області було зареєстровано шлюб між нею та відповідачем, актовий запис №251. Від даного шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Сторони проживають окремо з листопада 2013 року, спільне господарство не ведуть. Причиною розпаду сім'ї є те, що сторони мають різне відношення до сімейного життя. Відповідач не буває вдома, не допомагає по господарсту, майже весь останній рік перебував закордоном. В зв'язку з цим позивач просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, надала заяву, в якій просить слухати справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відповідно до п.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. За згодою позивача суд ухвалив постановити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких причин. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби взаємодопомоги, що передбачено ст.55 СК України. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ст.56 СК України). Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України, суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. В судовому засіданні було встановлено, що 19 липня 1985 року у Вознесенському міськвідділі РАГСу Миколаївської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], актовий запис №251. (свідоцтво про шлюб [NUMBER], видане 19 липня 1985 року - а.с.5). Від даного шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Сторони проживають окремо з листопада 2013 року, спільне господарство не ведуть, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач байдуже ставиться до питання збереження сім"ї, про що свідчить його неявка в судове засідання. За такого, враховуючи характер відносин, що склалися між сторонами, відсутність взаєморозуміння між ними, суд вважає, що збереження шлюбу є неможливим. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-06 00:00:00

В вересні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] мотивуючи свої вимоги наступним. Сторони перебувають в шлюбі з 16.11.1985 року. Від шлюбних відносин мають одного повнолітнього сина, [PERSON], [INFO]. Позивач посилається на те, що вони не розуміють одне одного, між ними часто виникають суперечки та сварки, в зв"язку з чим вони припинили спільне проживання. В судовому засіданні позивач відсутній. Надав суду заяву, відповідно до якої позов підтримав, витрати по розірванню шлюбу залишає за собою. Відповідачка в судовому засіданні відсутня. Про час та місце розгляду справи вона повідомлена належним чином, про що свідчить розписка про отримання судового повідомлення. Заперечень, пояснень від неї не надійшло. За таких обставин суд вважає, що справу можливо розглянути у відсутності сторін. Суд, дослідивши письмові докази у справі, приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 16.11.1985 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданого Кучинівською сільською радою народних депутатів Щорського району Чернігівської області. Від спільного сімейного життя неповнолітніх дітей не мають. Сторони припинили спільне проживання, подальше спільне проживання суперечить інтересам сторін. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідачка при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право після розірвання шлюбу залишити його. Таким чином, суд вважає встановленим, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Враховуючи викладене, та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-06 00:00:00

В вересні 2014 року позивачка звернулася в суд з позовом до [PERSON]про стягнення аліментів на її утримання в розмірі 400 грн. щомісяця до досягнення дитиною трирічного віку, мотивуючи свої вимоги наступним. Від шлюбних відносин з відповідачем вони мають одну малолітню дитину, сина [PERSON], [INFO]. На даний час вони припинили шлюбні відносини, проживають окремо. Вона потребує матеріальної допомоги, бо зайнята доглядом за дитиною і не має змоги працювати, вважає, що чоловік взмозі її надавати, оскільки працює по найму в м. Чернігові, але їй не говорить про своє місце роботи. Позивачка в судовому засіданні відсутня. Представник позивачки надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні відсутній. Надав суду заяву, відповідно до якої позов визнав частково на сплату аліментів на утримання дружини по 200 грн. щомісяця. За таких обставин суд вважає можливим справу розглянути у відсутності сторін. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 10.04.2013 року. Від подружнього життя мають сина [PERSON], [INFO]. Батько дитини, відповідач по справі, добровільно допомоги на утримання дружини не надає. Відповідно до вимог ч.4 ст.84 СК України, право на утримання дружина з якою проживає дитина має за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Для задоволення вимоги про стягнення аліментів подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов"язковим, оскільки право на аліменти належить дружині незалежно від цієї обставини. Право на утримання дружини існує паралельно із правом дитини на утримання і не залежить від нього. Тобто з чоловіка - батька дитини аліменти можуть одночасно стягуватися і на дружину як з чоловіка і на дитину - як з батька. Суд приймає до уваги заперечення відповідача про неможливість сплачувати аліменти на утримання дружини, оскільки він не працює, однак це не звільняє його від обов'язку надавати матеріальну допомогу дружині, яка у зв'язку з доглядом за дитиною не має самостійного доходу. Згідно ст.184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд виходить з того, що відповідач має працездатний вік. З цих міркувань, виходячи з принципу справедливості та розумності та з урахуванням потреб дружини, можливостей відповідача, суд присуджує кошти (аліменти) на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років у розмірі 200 грн.щомісячно, що становить близько 1/6 частини від мінімальної заробітної плати. У відповідності до ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача судові витрати: судовий збір та витрати по наданню юридичної допомоги. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

В вересні 2015р. [PERSON] (Позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON], у якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за позикою від 09.10.2013 року в розмірі 59 332,51 грн. та суму сплаченого судового збору у розмірі 593,33 грн. Позивач позовні вимоги обґрунтовує тим, що 09.10.2013 року позивач передав відповідачу [PERSON] у тимчасове користування грошові кошти в сумі 2 000,00 доларів США, строком до 01.12.2013 року, що підтверджується виданою відповідачем розпискою. Проте, відповідач свої зобов'язання за договором позики не виконує, після спливу терміну дії договору грошові кошти не повертає. Так, заборгованість відповідача за договором позики становить 59 332,51 грн., яка складається з: основної заборгованості за позикою у розмірі - 2 000,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 10.09.2015р. становить у розмірі - 43 920,00 грн.; 3% річних у розмірі - 106,35 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 10.09.2015р. становить у розмірі - 2 335,44 грн.; процентів за користування позикою за період з 10.10.2013 по 09.09.2015 у розмірі 595,05 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 10.09.2015р. становить у розмірі - 13 067,07 грн. Предстаник позивача в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та позов просив задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з"явився, хоча про дату і час розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заперечення не надав та не просив розглядати справу у його відсутність. Суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-30 00:00:00

В вересні 2015 року [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій просить встановити факт, що вона є донькою [PERSON], який помер 24 квітня 2015 року в смт. Ярмолинці Ярмолинецького району Хмельницької області. На обґрунтування заявлених вимог [PERSON] вказала, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, проте вона, являючись спадкоємицею першої черги за законом, не може реалізувати свої спадкові права, оскільки в її свідоцтві про народження батьками вказані [PERSON] та [PERSON], в той час як в свідоцтві про смерть батька його прізвище записано як [PERSON]. Дана обставина перешкоджає заявниці отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті батька. В ході судового розгляду [PERSON] підтримала заяву, пославшись на обставини, викладені в ній, та пояснила, що прізвище батька було Крульцікий, проте з невідомих їй причин при видачі паспорта громадянина України і далі відповідно в свідоцтві про його смерть прізвище було вказано як [PERSON]. За життя батько цю помилку не усунув. На даний час, в зв'язку із смертю батька, неможливо в позасудовому порядку одержати або відновити документи, що посвідчують факт родинних відносин між нею та її батьком. Заслухавши заявницю, інших учасників цивільногопроцесу, дослідивши докази по справі, суд вважає, що заява підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд розглядає в порядку окремого провадження, в тому числі, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. В силу п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами, які належать до справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Судом установлено, а також підтверджується матеріалами справи, що [PERSON], який помер 24 квіня 2015 року в смт. Ярмолинці Ярмолинецького району Хмельницької області, був батьком [PERSON]. Факт родинних відносин підтверджується, зокрема, свідоцтвом про смерть [PERSON] серія І-БВ №250852 від 28.04.2015 року (а.с. 7), згідно якого він помер в смт. Ярмолинці Ярмолинецького району Хмельницької області в віці 99 років; свідоцтвом про народження [PERSON] серії ЯД №595530 від 03.08.1953 р., свідоцтвом про одруження [PERSON] і [PERSON] серії ІІ-ЯР №398701 від 15.02.1963 року (а.с. 6); довідками виконкому Ясенівської сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області №№532, 533 від 17.09.2015 року (а.с. 8, 9) про те, що згідно даних погосподарської книги № 1 за 1955-1957 роки до складу сім"ї [PERSON], [INFO], входила донька [PERSON], [INFO]; а [PERSON] і [PERSON] є однією і тією ж особою. Крім того факт родинних відносин між [PERSON] і [PERSON] підтверджується показаннями в суді свідків [PERSON] та [PERSON], які пояснили, що померлий [PERSON] дійсно був батьком заявниці, а також поясненнями заявниці, допитаної як свідка. Таким чином, досліджені по справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту родинних відносин з її батьком [PERSON]

Outcome: approved