Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-09 00:00:00

17 вересня 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі за текстом ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до відповідача про виселення, мотивуючи тим, що 15.05.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір. Відповідно до п.1.1. кредитного договору Банк зобов'язується надати Третій особі кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 17500 дол. США до 15.05.2023 року., а Третя особа зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та Третьою особою 15.05.2008 року укладено договір іпотеки. Згідно з п.33.3 договору іпотеки Третя особа надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру, загальною площею 51.30 кв.м. №10 по [ADDRESS] Свої зобовязання за кредитним договором Третя особа не виконав, в наслідок чого рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру по [ADDRESS] яка належала на праві власності [PERSON] Після прийняття рішення з'ясувалося, що в данній квартирі зареєстрований відповідач який добровільно не виселився із вказаної квартири. У зв'язку з цим, позивач звернувся до суду з позовом про виселення відповідача та інших осбі які зареєстровані та проживають в квартирі. У судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, та уточнив позовні вимоги просив виселити з квартири зареєстрованих осіб: [PERSON], [PERSON] та [PERSON], не заперечує проти винесення заочного рішення. У судове засідання відповідач та третя особа не з'явились, про день слухання справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Суд вважає можливим постановити рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 15.05.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір. Відповідно до вказаного договору Банк зобов'язався надати [PERSON] кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 17500 дол.США строком до 15.05.2023 року, а [PERSON] зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання кредитного договору 15.05.2008 року між Банком та [PERSON] укладено договір іпотеки, згідно з умовами вказаного договору відповідач в забезпечення виконання умов кредитного договору передав позивачу у іпотеку належу йому квартиру [ADDRESS] корп.3 в м. Первомайську Миколаївської області. Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 19.10.2012 року у зв'язку з неналежним виконанням [PERSON] умов кредитного договору в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 15.05.2008 року було звернено стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру [ADDRESS] яка належала на праві власності [PERSON] застосувавши процедури продажу шляхом надання іпотекодержателю права на продаж предмету іпотеки. Судом також встановлено, що на даний час відповідач [PERSON] та [PERSON] та [PERSON] є зареєстрованим і продовжують проживати в квартирі, яка є предметом іпотеки, що підтверджується довідкою ОСББ «Гвардійська» від 17 листопада 2014 року. Згідно з ч.1 ст. 40 Закону «Про іпотеку», при зверненні стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення, виселення мешканців проводиться в порядку, встановленому законом. Відповідно до ч. 1-2 ст. 40 Закону України „Про іпотеку" звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Порядок та підстави виселення у такому випадку передбачені ст. 109 ЖК України. Зокрема, частиною 3 ст. 109 ЖК України передбачено, що після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення всі громадяни, що мешкають у ньому, зобов'язані на письмову вимогу кредитора або нового власника добровільно звільнити житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Така ж правова позиція викладена у пункті 43 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року, в якому роз'яснено, що примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житлове приміщення, на яке звернуто стягнення, як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Відповідно до ч.4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. [PERSON] була обізнана щодо рішення банку про звернення стягнення на предмет іпотеки 19.10.2012 року. Зареєстрованим особам проживаючим в квартирі була надіслана вимога Банку, про добровільне виселення з квартири. За таких обставин, позов підлягає задоволенню. Згідно п. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або померлою). Також, відповідно до ст.88 ЦПК України, з [PERSON] та [PERSON] на користь позивача слід стягнути по 182 грн. 70 коп. сплаченої суми судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved