Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що [INFO] помер його батько [PERSON] . За життя [PERSON] заповіту не залишив. Після смерті батька позивач, як спадкоємець за законом, прийняв спадщину. До спадкового майна входить житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на який померлий [PERSON] за життя не оформив відповідних правовстановлюючих документів, що стало причиною відмови у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину. На день смерті спадкодавця шлюб між [PERSON] та матір`ю позивача [PERSON] був розірваний, брат позивача [PERSON] відмовився від прийняття спадщини на користь позивача. Просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: будинок [ADDRESS] . Учасники справи в судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Куликівською селищною радою надано до суду відзив на позовну заяву, в якій селищний голова повідомляє про визнання позову в повному обсязі та просить розглядати справу за відсутності представника селищної ради. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] надали заяви про розгляд справи за їхньої відсутності, позовні вимоги визнають в повному обсязі та не заперечують проти їх задоволення. Від приватного нотаріуса Куликівського районного нотаріального округу Пономаренка Є.П. надійшла заява про проведення судового засідання без його участі, проти задоволення позовних вимог [PERSON] заперечень не має. Позовна заява надійшла до суду 15 серпня 2019 року, до закінчення підготовчого провадження, 24.09.2019 до суду надійшла уточнена позовна заява. 20.08.2019 року заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, підготовче судове засідання призначено на 12.09.2019, відкладено у зв`язку з уточненням позовних вимог на 10.10.2019 та 31.10.2019. Згідно зі ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи те, що відповідач визнав позов, суд вважає можливим ухвалити рішення у підготовчому засіданні. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Безпосередньо дослідивши письмові докази у справі та матеріали спадкової справи № 184/2018, наданої приватним нотаріусом Куликівського районного нотаріального округу Пономаренком Є.П. щодо майна померлого [INFO] [PERSON] , суд приходить до наступного. [PERSON] помер [INFO] (а.с. 6). Після його смерті відкрилася спадщина, до якої, зокрема, входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] . Згідно з довідкою Куликівської селищної ради Куликівського району Чернігівської області № 477 від 27.07.2019 [PERSON] на день смерті [INFO] проживав та була зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , разом з сином [PERSON] (а.с.8). Згідно зі свідоцтвом про народження батьком [PERSON] , [INFO] , був [PERSON] (а.с. 8). Зі спадкової справи № 184/2018 вбачається, що 30 серпня 2018 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Куликівського районного нотаріального округу Чернігівської області Пономаренка Є.П. із заявою про прийняття спадщини за законом, яка відкрилася після смерті [PERSON] [PERSON] разом зі спадкодавцем не проживав, з заявою про прийняття спадщини не звертався. Відомості щодо інших спадкоємців у спадковій справі відсутні. Таким чином, позивач являється єдиним спадкоємцем [PERSON] за законом, який прийняв спадщину. Наявності інших спадкоємців, які претендують на спадщину, судом не встановлено. Зокрема, шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний 06.10.2003 (а.с. 46). Відповідачка [PERSON] з 2003 року вимог про визнання спірного будинку спільною сумісною власністю подружжя не заявляла, на спадщину не претендує. З постанови приватного нотаріуса Куликівського районного нотаріального округу Чернігівської області Пономаренка Є.П. про відмову вчиненні нотаріальної дії від 14.08.2019 року вбачається, що позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю у спадкодавця документів, підтверджуючих право власності на вищевказане майно за померлим (а.с.12). Згідно з довідкою КП „Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації" ЧОР № 186 від 26.07.2019 року станом на 31 грудня 2012 року (згідно з даними інвентаризаційної справи) на будинок [ADDRESS] право власності не зареєстровано (а.с. 13). У технічному паспорті на спірний будинок вказано, що його побудовано у 1985 році (а.с. 15-17). Згідно з даними погосподарського обліку за 1986-1990, 2016- 2020 роки житловий будинок [ADDRESS] перебував у приватній власності, голова домогосподарства [PERSON] (а.с. 9,10). Відомостей щодо самочинного будівництва суду не надано. Надані суду докази суперечностей не містять та оцінюються судом як достовірні. Згідно зі ст. ст. 55, 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Порядок реєстрації нерухомості в Української СРСР регулювався Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, Міністерства комунального господарства Української РСР від 31.01.66 затвердженою Заступником Міністра комунального господарства Української РСР В.Романовим 31 січня 1966 р., яка втратила чинність 13.12.95. Відповідно до п. 6 зазначеної інструкції «Не підлягають реєстрації будинки та домоволодіння, які розташовані на територіях, що вилучені з віддання місцевих Рад депутатів трудящих постановами Уряду (на землях промислових підприємств, транспорту, Міністерства оборони СРСР та ін.). Не підлягають реєстрації також будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані». Тобто, якщо будинок було побудовано в сільській місцевості, він не підлягав державній реєстрації та на нього не виготовлялась документація про право власності. Згідно з положеннями ч.1 ст. 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, і щодо зазначених об`єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: 1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; 2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав. Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені об`єкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким об`єктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність. Судова практика, що склалась після зміни законодавства в частині реєстрації прав власності на нерухоме майно в сільській місцевості, стала на захист прав власників такого майна та їх спадкоємців. Так, згідно з Інформаційним листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та\\або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Такі випадки характерні для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок за спадкодавцем підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла. Суди обґрунтовано задовольняють позови спадкоємців про визнання за ними права власності на житловий будинок при поданні документів щодо права користування або права власності на земельну ділянку, на якій розташовано житловий будинок, висновку БТІ або сертифікату відповідності, виписки з погосподарської книги сільської ради щодо належності будинку, а також наявних рішень про видачу спадкодавцю свідоцтва про право власності на будинок, яке він не отримав. За таких умов, враховуючи, що померлий [PERSON] до 05.08.1992 року побудував будинок за адресою: [ADDRESS] , але за життя не отримав правовстановлюючого документу на будинок, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON] та визнати за ним право власності на зазначений будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом. На підставі викладеного,

Outcome: approved