Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-28 00:00:00

11 квітня 2016 року [PERSON] звернувся в суд із позовом про визнання права власності за набувальною давністю на будівельні матеріали та обладнання, які були використані в процесі будівництва нерухомого майна загальною площею 178,1 м2 і готовністю 72%, що знаходяться за адресою: вул. Кривоноса, 72 у м. Дубно Рівненської області. Свій позов обґрунтовує тим, що починаючи з 2005 року володіє земельною ділянкою з розташованими на ній будівлями за вказаною адресою. Зі слів його покійної мами [PERSON] памятає, що якісь люди начеб - то колись надали їхній сімї для користування вказане будинковолодіння. Жодних документів про власника цієї садиби так і не знайшов, тому не знає кому раніше належало дане майно. До будинковолодіння належить невеличкий деревяний житловий будиночок площею 58,5 м2 та незавершений будівництвом двоповерховий житловий будинок площею 178,1 м2. За свого життя матір так і не оформила право власності на це майно, оскільки вона планувала завершити будівництво двоповерхового будинку, а старенький деревяний будиночок потім знести, аби він не займав зайвого місця на земельний ділянці. На той час їхня сімя проживала за іншою адресою пров. Вишневий, 1-а в м. Дубно. Виробляти відповідні документи на своє імя матір планувала, коли вже всі будівельні роботи будуть завершені, але сталось так, що до своєї смерті (до 11 травня 1993 року) [PERSON] так і не оформила право власності на вказане будинковолодіння. Після смерті мами батько пішов жити до іншої жінки, а опіку над [PERSON] взяла бабуся [PERSON]. За змістом ст. 1218 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином, вищевказане майно ніхто не успадкував, оскільки воно не належало матері на праві власності. Це підтверджується відповіддю завідувача Першої Дубенської державної нотконтори [PERSON] від 12.12.2015 за №290/02-14. Починаючи з травня 1993 року ніхто не проживав у вищезгаданій садибі, не підтримував там порядок і взагалі не володів, не користувався і не розпоряджався даним майном. З 2005 року [PERSON] почав господарювати в садибі за адресою: вул. Кривоноса (Бегми), 72, м. Дубно, Рівненська область. Розуміючи, що інших власників цього майна немає, почав користуватись даним майном як своїм власним і вживати заходів для утримання його в належному стані. Господарює в даній садибі безперервно вже більше 10 років, здійснює це відкрито, факт володіння даним майном є очевидним для всіх інших осіб, зокрема, сусідів. За час володіння та користування цією садибою виконав наступні роботи: відремонтував огорожу; доглядав за присадибною земельною ділянкою, обробляв огород, вирубав старі і хворі та посадив молоді фруктові дерева, ліквідував корчі, постійно знищує зілля; поштукатурив незавершений будинок; привіз щебінь і виконав підготовчі роботи для залиття бетонної стяжки. Для запобігання руйнування будинку спеціальними пластинами стягнув стіни будинку, на що витратив не менше 8000 грн. Для будівництва забезпечив доставку на територію вказаного будинковолодіння машину піску, будівельних блоків, привіз мінеральну вату на перекриття для утеплення горища. На території садиби побудував туалет, викопав рів від кухні до септика для влаштування системи водовідведення. Крім того, встановив у незавершеному будівництвом житловому будинку пластикові вікна та двері на загальну суму 18490 грн, що підтверджується договором поставки від 09.11.2015 р. Також збереглися окремі документи, що підтверджують факти придбання будівельних матеріалів, зокрема, цементу, піску, віброблоків, сантехнічного обладнання, мінеральної вати, OSB-плит та інше на загальну суму 11296 грн. 60 коп., на підтвердження чого додано відповідні копії товарних чеків і накладних. На виконання усіх цих робіт затратив і продовжує витрачати величезні кошти, час і власні зусилля. Має намір завершити недобудований будинок і оселитися в ньому. Але для цього потрібно витратити ще чималу суму коштів і не один рік часу, хоче бути впевнений у тому, що в майбутньому, після того як повністю облаштує будинковолодіння та зробить його придатним для комфортного проживання, не зявиться якась інша особа, яка назветься власником садиби та не привласнить собі результати праці. Тому, щоб уникнути будь-яких непорозумінь у майбутньому, бажає вже зараз офіційно оформити вказане будинковолодіння на своє імя. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Вважає, що вищевказаним майном заволодів добросовісно, без порушення закону (не в результаті неправомірних дій). Ні від кого не приховує факту володіння даним майном, здійснює це відкрито. Володіє безперервно уже більше, ніж 10 років підряд. Наскільки йому відомо, на даний час більше ніхто не претендує на це майно. Отже, виходячи з положень ст. 344 ЦК України, може оформити за собою право власності на відповідне майно за набувальною давністю. Згідно з ч.2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна) (ч.3 ст. 331 ЦК України). Станом на даний час готовність незавершеного будівництва складає 72%, що підтверджується довідкою КП «Архітектор» Дубенської міської ради від 12.01.2016 р. Таким чином, він може стати власником не обєкта нерухомого майна, а матеріалів та обладнання, що були використані в процесі згаданого будівництва. Інвентаризаційна вартість незавершеного будівництвом житлового будинку згідно з довідкою про готовність незавершеного будівництва становить 24703 грн. Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права. Визнання за набувальною давністю права власності на будівельні матеріали та обладнання, які були використані в процесі будівництва, у даній ситуації позивач вважає найбільш ефективним способом захисту свого цивільного права та інтересу. Згідно зі ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а отже можна визнати право власності на будівельні матеріали та обладнання в тому числі і за набувальною давністю, що захистить цивільний інтерес, який полягає в тому, щоб мати змогу в подальшому у встановленому законом порядку оформити право власності на завершений житловий будинок, враховуючи той факт, що в [PERSON] відсутні дозвільні документи на спорудження такого будинку, адже він не є титульним володільцем земельної ділянки. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали відповідно до вимог, викладених у позовній заяві, та просять позов задоволити. Представник відповідача [PERSON] позов визнав повністю та не заперечує проти його задоволення. Суд, вислухавши доводи сторін, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов є безпідставним і задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що по вул. Кривоноса, 72 у м. Дубно Рівненської області знаходиться незавершений двоповерховий житловий будинок загальною площею 178,1 кв.м. «Б-ІІ», а також будиночок площею 51,8 кв.м. «Б-І» (матеріали технічної інвентаризації незавершеного будівництва на житловий будинок, інвентаризаційна справа №195, а.с. 16-19). У судовому засіданні позивач пояснив, що вже 23 роки як його мама померла, а він дійсно не знає, хто є господар тієї ділянки. Сам уже вклав немаленьку суму грошей, тому хоче визнати право власності на будинок. Користується ним відкрито, усі сусіди бачать і знають, що він майже щодня біля будинку працює, а город садить з 1997 року. За будинком почав придивлятися з 2000 року упав підвіконник, він купив пісок, цемент і підмурував його, в кімнаті підштукатурив, бо цегла сиплеться. Порядком займається вивозить сміття з ділянки. У сходах на другий поверх дошки прогнили, поламались, а він нові виробив і поставив. Вікна, коли ще пластикові не поставив, забивав бляхою, плівкою. Якихось інших осіб, які би претендували на той обєкт нема. Спочатку ще брат допомагав обробляти земельну ділянку, але потім відмовився, сказав, що йому городу не треба. А більше ніхто до того городу і будинку відношення не мав. 10 років господарює біля будинку сам. Проводив будівельні роботи і роботи по утриманню будинку: хата стара і вже лопала на дві частини, розходилась, а він поїхав на металобазу і купив пластини, хату стягнув, привіз і цемент, і щебінь, і пісок, і блоки, щоб її добудувати. Зробив ремонт, підготовку до стяжки, підштукатурював в одній кімнаті, вивозив сміття. Забивав вхідні двері дошками, завязував хвіртку на цеп, на замки, щоб там не було безпритульних. В період з 1993 до 2005 року в будинку ніхто не проживав. Чи його мама отримувала дозвіл на будівництво чи виконання будівельних робіт не знає, бо був дуже малий. Сам він ні дозвільних документів, ні взагалі ніяких щодо будинковолодіння чи землі не має. Ні до Дубенської міської ради щодо виділення чи надання в користування йому земельної ділянки, ні до органів архітектурно-будівельного контролю з приводу будівництва не звертався. Знайти чи комусь відводилась земельна ділянка не вдалось. Представник позивача звертався в архів, але ніяких документів, які підтверджують право власності особи на ці обєкти (землю і будинковолдіння), немає. Хто на пів звів той новий будинок [PERSON] не знає, будівництво його батьками «з нуля» - з фундаменту, не починалось. Сам позивач памятає, що стояв на земельній ділянці старий будинок, а щодо нового був фундамент і перший поверх. Кому належить будинок за адресою вул. Кривоноса, 72 у м. Дубно не знає, є відповідь з архіву, де вказано, що в «по господарських книгах Страклівської сільської ради по селу Страклів-1 та селу Страклів-2 за 1977-1979 роки вулиця Бегми не зазначена, тому надати відомості щодо власника будинку по вул. Кривоноса, 72 (раніше вулиці Бегми) немає можливості». Представник відповідача [PERSON] позов визнав повністю та не заперечує проти його задоволення, з тих мотивів, що: дійсно з матеріалів справи вбачається, що позивач відкрито володіє зазначеним майном протягом більше 10 років. В матеріалах справи є документи, які підтверджують, що він вкладав власні кошти у дане будівництво. Показав, що земельна ділянка по вул. Кривоноса, 72 у м. Дубно перебуває у землях запасу міста, як такої земельної ділянки фактично не сформовано і вона нікому не надавалась. У міської ради відсутні будь-які відомості щодо обєктів нерухомого майна на ділянці і щодо того, чи колись комусь у минулому надавалась ця земельна ділянка. За дозволами на будівництво і виконання будівельних робіт на ділянці ніхто не звертався. Міська рада із заявою про взяття безхазяйної речі на облік не зверталась, взяття безхазяйної нерухомої речі (ні землі, ні старого будинку, ні новобудови) на облік не здійснювалось, обєкти безхазяйними в судовому порядку не визнавались, бо це право, а не обовязок міської ради. Жодних дій щодо визнання даних обєктів безхазяйними міська рада не вчиняла. Свідок [PERSON] є сусідкою [PERSON] Показала, що знає позивача з дитинства, бо живе поблизу. Раніше за тим будинком ніхто не дивися, але вже років 10 як зявився [PERSON] і навів порядок: вікна і двері повставляв, пісок є, труби, працює. І город доглядає, і сад. [PERSON] [PERSON] нікого там не бачить, з того часу як його мама померла там нікого не було, ніхто не зявлявся і володіння заросло чагарниками. Доглядає за будинком і земельною ділянкою виключно позивач і уже більше як 10 років. А вона увесь час проживає поряд у будинку з 1989 року. [PERSON] Василівна є рідною сестрою [PERSON] по матері. Показала, що позивач хоче мати власний куточок і облагороджує територію по вул. Кривоноса, 72 у м. Дубно, садить город, прибирає, матеріали звозить, помаленьку вкладає свої кошти і хоче жити там з часом. [PERSON] господарює на території садиби уже більше як 10 років. Будинковолодіння було запущене, а він вирубував корчі, зробив огорожу, ота будівля хата була потріскана, він її стягував, завозив цеглу, вікна поставив, двері, город садить кожного року і доглядає його, садок насадив, кущі смородини, все робить як для себе. Інших претендентів на будинок чи людей, які господарюють на тій території, немає, окрім позивача там не бачила нікого. Він усе робить відкрито, ні від кого не ховається на вулиці складені і блоки, і пісок. На момент смерті матері [PERSON] було 16 років і вона не зясовувала, хто був власником тої садиби чи хто почав будівництво, бо їй було не до того, а тому і не знає відповіді на питання кому належить будинковолодіння і хто його побудував. У неї є де жити і претензій на той будинку по вул. Кривоноса, 72 у м. Дубно вона не має. [PERSON] Олександрівна є сусідкою [PERSON] і проживає поряд по вул. Кривоноса, 66-а у м. Дубно Рівненської області з 2000 року. І увесь цей час [PERSON] опікується тим обійстям по вул. Кривоноса, 72 у м. Дубно. Новобудову намагається довести до толку: зробив стяжку, щоб вона не розвалилась, поставив пластикові вікна, двері, провів світло, завіз щебінь, пісок, цемент нещодавно , провів каналізацію, тобто опікується новобудовою. Огород обробляє протягом останніх 15-16 років. Якщо він на заробітках, то опікується або бабуся, або сестра. Посадив плодово-ягідні дерева, викорчував старі. Сітку нещодавно привіз, яка знаходиться у неї, щоб не поцупили, так що він планує обгородитися, хоче займатися тим обійстям і мати свій куток. 3\~2000-2001 років [PERSON] на огороді працював, викошував, а вона його періодично бачила, хоч тоді ще добре і не знала. [PERSON] нікого там не бачить. Усе робиться відкрито, на очах сусідів і перехожих, ніхто ніколи ніяких заперечень не висловлював, із сусідами живе дружньо. Господарює безперервно, якщо він відсутній, бо на заробітках, то дзвонить сестрі чи друзям, щоб викосили, щоб підтримали і огород, і доглянули за хатою. Судом встановлено, що по вул. Кривоноса, 72 у м. Дубно Рівненської області знаходиться незавершений двоповерховий житловий будинок загальною площею 178,1 м2 «Б-ІІ», а також будиночок площею 51,8 кв2 «Б-І» (матеріали технічної інвентаризації незавершеного будівництва на житловий будинок, інвентаризаційна справа №195, а.с. 16-19). Згідно довідки №8 від 12.01.2016 р. комунального підприємство «Архітектор» Дубенської міської ради (БТІ), виданій [PERSON], готовність незавершеного будівництва об"єкту нерухомого майна, що знаходиться у м. Дубно по вул. Кривоноса, 72 складає 72% і його вартість з урахуванням діючої індексації становить 24703 (двадцять чотиритисячі сімсот три) грн. Крім того на земельній ділянці знаходяться Б-І житловий будинок, №1 огорожа, №2 ворота вартістю 3562 (три тисячі пятсот шістдесят дві) грн. (а.с. 15). Право власності належить до таких субєктивних прав, які можуть виникнути за наявності певного юридичного факту чи їх сукупності, тому, виходячи зі змісту ст. 344 ЦК, обставинами, що мають значення для справи і які повинен довести саме позивач (ч. 1 ст. 60 ЦПК України), є: -законний обєкт володіння; -добросовісність володіння; -відкритість володіння; -давність володіння та його безперервність (строк володіння). Позивач довів, що господарює у садибі за адресою по вул. Кривоноса, 72 у м. Дубно Рівненської області добросовісно, відкрито і безперервно володіє майном у строк понад 10 років, - з початку 2005 року. А щодо обєкту володіння, на який позивач просить визнати право власності за набувальною давністю, то суд вважає його незаконним. Згідно ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм чи правил. Встановлено, що земельна ділянка під будівництво не відводилась, а перебуває у землях запасу міста. Дозволи чи будь-які інші документи для будівництва чи виконання будівельних робіт за вказаною адресою не видавались ні [PERSON], ні його покійній матері, ні будь-кому іншому. Фактично, позивач просить визнати за набувальною давністю право власності на обєкт незавершеного будівництва готовністю 72%, який є самочинним будівництвом. Це не заперечує ні сам позивач, ні його представник, лише наголошують, що не [PERSON] почав це самочинне будівництво, не він заклав фундамент і збудував коробку. Суд зауважує, що це не змінює правовий режим із «самочинного будівництва» на «законний обєкт незавершеного будівництва», адже два поверхи незавершеного будівництва як були самочинними, так і лишились, незалежно від того, хто його почав будувати. Крім того, ст. 4 Закону України «Про архітектурну діяльність» визначає будівництво як складову частину комплексу робіт, повязаних із створенням обєкта архітектури, що охоплює нове будівництво, реконструкцію, реставрацію, капітальний ремонт. І [PERSON], і свідки вказують, що позивач провів чимало будівельних робіт: вставляв вікна, двері, стягував стіни будинку спеціальними металевими пластинами і так далі. На підтвердження надано і копія договору поставки №855.11.15 від 09.11.2015, за яким доставлено пластикові вікна на суму 18490 грн. (а.с. 10-11), і копії чеків на придбання різноманітних будівельних матеріалів, зокрема, цементу, піску, віброблоків, сантехнічного обладнання, мінеральної вати, OSB-плит та інше на загальну суму 11296 грн 60 коп. (а.с. 12-14). У ч. 2 п. 10 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що з огляду на положення статті 376 ЦК України право власності за набувальною давністю на обєкт самочинного будівництва не може бути визнано судом, оскільки цією нормою передбачено особливий порядок набуття права власності на нерухоме майно, що збудоване або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм чи правил. Суд зауважує, що незавершений двоповерховий будинок знаходиться за однією адресою із старим будиночком, по вулиці Кривоноса, 72 у м. Дубно Рівненської області. І власника того будиночка та особу, яка почала будівництво, так і не встановили. З архівної довідки, долученої представником позивача, вбачається, що в господарських книгах вказана адреса не зазначена і відомості щодо власника не надано. Будь-які дії щодо визнання майна безхазяйним не здійснювались. Частиною 1\~ст. 60 ЦПК України\~встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. П. 11 вищезазначеної Постанови пленуму вказує, що ураховуючи положення статтей\~335\~і\~344 ЦК України\~право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК України). Посилання позивача на можливість визнати право власності за набувальною давністю не на обєкт незавершеного будівництва, а на будівельні матеріали та обладнання, які були використані в процесі будівництва нерухомого майна загальною площею 178,1 м2 і готовністю 72%, що знаходяться за адресою: вул. Кривоноса, 72 у м. Дубно Рівненської області, є безпідставними. Оскільки стаття 331 ЦК України, на підставі якої позивач просить суд здійснити визнання, застосовується до «особи, яка виготовила (створила) річ» самостійно чи на підставі договору (ч.1 ст. 331 ЦК України), і саме та особа до завершення будівництва (створення) майна вважається власником матеріалів, обладнання (тощо), які були використані в процесі створення цього будівництва (майна), - ч. 3 ст.331 ЦК України. І інститут визнання права власності за набувальною давністю (право на чужу річ, ст. 344 ЦК України) та набуття права власності на новостворене майно та обєкти незавершеного будівництва (право на свою річ, ст. 331 ЦК України) є взаємовиключними. Відповідно до ч.2 п.3 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» визнання права власності на незавершений обєкт самочинного будівництва не допускається, оскільки це суперечить змісту як частини третьої статті 376, так і статті 331 ЦК України. Суд розяснює позивачу, що законодавством України передбачено особливий порядок набуття права власності на нерухоме майно, що збудоване або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм чи правил, тому позивачу потрібно звернутись до Дубенської міської ради, відповідних органів архітектури і архітектурно-будівельного контролю. Суд не може підміняти своїм рішенням контролюючі органи чи органи місцевого самоврядування. Даючи аналіз усім доказам, здобутим у ході судового слідства, суд прийшов до висновку, що позов є безпідставним, а тому необхідно відмовити у його задоволенні.

Outcome: dismissed