Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-01 00:00:00

АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В позовній заяві зазначено, що відповідач [PERSON] звернувся до АТ КБ Приватбанк з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 20.10.2011 р. 14.06.2018 р. відбулась державна реєстрація та змінено повне та cкорочене найменування позивача з Публічне акціонерне товариство Комерційний банк Приватбанк (скорочена назва ПАТ КБ Приватбанк) на Акціонерне товариство Комерційний банк Приватбанк (скорочена назва - АТ КБ Приватбанк). Відповідно до положень Умов і Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті АТ КБ «ПРИВАТБАНК», що діяв на підставі Ліцензії НБУ №22 від 29.07.2009 року, а тепер на підставі Ліцензії НБУ №22 від 05.10.2011 року, публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує «Умови та Правила надання банківських послуг». Вказаний договір, в силу вимог ч. 1 ст. 634 ЦК України, є договором приєднання, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах і який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи», які викладені на банківському сайті, згідно з якими обслуговується відповідач. Заявою відповідача підтверджується факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Відповідачу було відкрито кредитний рахунок, що підтверджується випискою по рахунку, та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, яка додається до позову. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 5400,00 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Позивач свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі та надав відповідачеві можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач [PERSON] ухиляється від виконання зобов`язань за договором, заборгованість не погашає, чим порушує умови договору та законні права АТ КБ «ПРИВАТБАНК». У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором станом на 07.09.2020 року виникла заборгованість відповідача [PERSON] перед позивачем в розмірі 22014,17 грн., з яких: 14045,62 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі 14045,62 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 4017,85 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 3950,70 грн нарахована пеня. 09.10.2020 р. у даній справі відкрито провадження. 01.03.2021 р. відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просив поновити пропущений процесуальний строк на подачу відзиву, мотивуючи тим, що додані до позовної заяви документи є нечитабельнити, тому відповідач звернувся до позивача із заявою надати документи додані до позовної заяви належної якості із розміром шрифта не менше 12-14 друкарських пунктів, однак позивач проігнорував вказану заяву. За таких обставин відповідач був позбавлений можливості підготувати відзив у строк визначений судом, оскільки розраховував на надання відповідних копій документів. Як вбачається з матеріалів справи, згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №2105019079914, [PERSON] 06.01.2021 особисто отримав ухвалу про відкриття провадження у справі та позовну заяву з додатками. Відповідно до ч. 7 ст. 178 ЦПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Згідно ст. 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Підстави на які посилається відповідач суд вважає неповажними, оскільки позивач і його представник з позовною заявою та доданими до неї додатками мали можливість ознайомитись у суді, а тому підстав для поновлення строку для подання відзиву суд не вбачає. Згідно ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. В зв"язку з викладеним вище, суд важає за необхідне відзив на позовну заяву залишити без розгляду. Представник позивача АТ КБ «Приватбанк» у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, надав клопотання, в якому розгляд справи просив проводити у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив. Враховуючи зазначене вище та положення п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України суд ухвалив провести розгляд справи без участі сторін. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність,\~допустимість,\~достовірність кожного\~доказу\~окремо,\~а\~також\~ достатність\~і\~взаємний зв`язок\~доказів\~у\~їх сукупності,\~суд\~вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що на підставі анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку № б/н від 20.10.2011 [PERSON] надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. (а.с. 13) Згідно довідки АТ КБ «Приватбанк» відповідачу [PERSON] видано кредитні картки: № [NUMBER] з терміном дії до вересня 2015 року, № [NUMBER] з терміном дії до жовтня 2015 року., № [NUMBER] з терміном дії до січня 2020 року, [NUMBER] з терміном дії до вересня 2021 року, [NUMBER] з терміном дії до лютого 2023 року, [NUMBER] з терміном дії до лютого 2024 року. (а.с. 11) Отримання відповідачем [PERSON] , відповідно до зазначеної вище заяви від позивача грошових коштів підтверджується випискою по особовому рахунку відповідача [PERSON] за період з 20.10.2011 по 01.03.2020. (а.с. 50-53) Станом на 07.09.2020 р. заборгованість відповідача [PERSON] перед позивачем, яка виникла у зв`язку з невиконанням умов кредитного договору становить 22014,17 грн., з яких: 14045,62 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі 14045,62 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 4017,85 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 3950,70 грн нарахована пеня. (а.с. 5-10) Згідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. (ст.ст. 626, 628 ЦК України) Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Публічний договір - це договір в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. (ч. 1 ст. 633 ЦК України ) Згідно положень статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Такий висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року, справа № 342/180/17. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. (ч. 1 ст. 1050 ЦК України) З наведеного вище випливає, що в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Як вбачається із анкети-заяви позичальника від 20.10.2011 р. в ній відсутні умови щодо строку дії кредитного ліміту, типу картки, відсоткової ставки, порядку погашення заборгованості, а також про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафу) за порушення зобов`язання, прострочення його виконання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. АТ КБ «Приватбанк», звернувшись із вимогою про погашення кредиту, просив окрім тіла кредиту (суми, яку фактично отримав позичальник), стягнути заборгованість по пені та відсотки по ст. 625 ЦК України, які, як вказує позивач, встановлені за домовленістю сторін у процентах 84,0% та 86,4 % від простроченої суми заборгованості. Обґрунтовуючи своє право вимоги в цій частині, а також розмір і порядок нарахування, позивач, крім розрахунку кредитної заборгованості за договором від 20.10.2011 посилається на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, які розміщені на банківському сайті https://privatbank.ua/terms/, а також Тарифи, як невід`ємну частину договору, яким визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо сплати пені, відсотків відповідно до ст.625 ЦК України чи відповідальності за прострочення виконання зобов`язань, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Наданий позивачем витяг із Умов та Правил надання банківських послуг Приватбанком належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем. За таких обставин, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків, відповідальності за прострочене зобов`язання, подані банком Витяг з Умов та Тарифи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Крім того, зі змісту укладеного між сторонами кредитного договору від 20.10.2011 р. у вигляді заяви-анкети вбачається, що він не містить строку повернення кредиту (користування ним), а тому суд не може встановити прострочення повернення суми та можливість застосування положень ст.625 та ст. 549 ЦК України (підставою застосування яких є прострочення сплати боргу). Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Отже, суд не вбачає підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відсотки у відповідності до ст. 625 ЦК України та пеню, згідно зі ст. 549, а тому позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 у сумі 4017,85 грн. та нарахованої пені в розмірі 3950,70 грн. задоволенню не підлягають. При цьому, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги ч.2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, які підлягають захисту шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Таким чином з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума несплаченого тіла кредиту в розмірі 14045,62 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1341 грн. 13 коп. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: partial