Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-14 00:00:00

13.12.2017 до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] з насутпними позовними вимогами: Стягнути з відповідача на його користь компенсацію за спричинену моральну шкоду, завдану внаслідок злочину, скоєного відповідачем 23 травня 2007 в сумі 100 000 грн. Стягнути з відповідача на його користь компенсацію за матеріальну шкоду (вартість лікування), яка завдана внаслідок злочину, скоєного відповідачем 23 травня 2007 в сумі 79 549, 03 грн На обґрунтування позову [PERSON] посилається на те, що 23 травня 2007, приблизно о 22 годині 00 хвилин, [PERSON] керував автомобілем марки «Рено-19», державний номерний знак [NUMBER], рухаючись по вул. Новокостянтинівській, перехрестя з вулицею Алябьєва в м. Києві, та не дотримавшись безпечного інтервалу, грубо порушивши п.18.3 ПДР України, здійснив наїзд на позивача, коли останній не встиг закінчити перехід проїзної частини і вимушено перебував на лінії, яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди позивач отримав тілесні пошкодження, а саме: закриту травма грудної клітини переломи 3,4,5,6.7,8 ребер зліва по задньої-пахвовій лінії з крововиливом в плевральну порожнину, множинні синці, садна грудної клітини зліва; закриту травма живота множинні синці, садна передньої черевної стінки зліва, гематома тазової ділянки; закритий перелом вертлюгової западини лівого кульшового суглобу, обширне садно лівої пахвинної ділянки та зовнішьої поверхні лівого стегна, підшкірна обширна гематома зовнішньої поверхні лівого стегна; закритий уламковий перелом обох кісток лівої гомілки в верхній третині зі зміщенням уламків. Вказані тілесні ушкодження були підтверджені висновком судово-медичної експертизи №875/1 ід 31.10.2008 р. та віднесені до тілесних ушкоджень середньої тяжкості. [PERSON] був притягнутий до кримінальної відповідальності за злочин, передбачений ч.1 ст. 286 КК України. 25 листопада 2008 Оболонський районний суд м. Києва при попередньому розгляді справи №1-900/2008 виніс постанову, згідно з якою було встановлено, що своїми діями, які виразилися в порушенні правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, [PERSON] вчинив злочин, передбачений ч.1 ст. 286 КК України. В судовому засіданні [PERSON] свою вину у вчиненні злочину визнав та просив суд застосувати до нього положення Закону України «Про амністію» від 19.04.2007. Зазначеною постановою Оболонського районного суду м. Києва до [PERSON] було застосовано п. «б» ст.1 Закону України «Про амністію» від 19.04.2007 та звільнено його від кримінальної відповідальності, провадження по справі закрито. Внаслідок скоєного [PERSON] злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України була завдана шкода, яка складається з матеріальної та моральної шкоди. Позивач [PERSON] подав заяву про розгляд справи за його відсутністю, наполягав на задоволенні позовної заяви. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з"явився, про час та місце розгялду справи був повідомлений шляхом оголошення на офіційному сайті судової влади України. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо за положеннями ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (частина друга статті 247 ЦПК України). За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому, відповідно до частини третьої названої статті Кодексу якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки у судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. З огляду на це та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою представника позивача, наданою ним у письмовій заяві про розгляд справи без його участі, вважає за можливе розглянути справу за відсутності належно повідомленого про судове засідання відповідача у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, виходить з такого. 23 травня 2007 року , приблизно о 22 годині 0 хвилин, [PERSON] керував автомобілем марки «Рено-19», державний номерний знак [NUMBER], рухаючись по вул. Новокостянтинівській, перехрестя з вулицею Алябьєва в м. Києві, та не дотримавшись безпечного інтервалу, грубо порушивши п.18.3 ПДР України, здійснив наїзд на [PERSON], коли останній не встиг закінчити перехід проїзної частини і вимушено перебував на лінії, яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] отримав тілесні пошкодження, а саме: закриту травма грудної клітини переломи 3,4,5,6.7,8 ребер зліва по задньої-пахвовій лінії з крововиливом в плевральну порожнину, множинні синці, садна грудної клітини зліва; закриту травма живота множинні синці, садна передньої черевної стінки зліва, гематома тазової ділянки; закритий перелом вертлюгової западини лівого кульшового суглобу, обширне садно лівої пахвинної ділянки та зовнішьої поверхні лівого стегна, підшкірна обширна гематома зовнішньої поверхні лівого стегна; закритий уламковий перелом обох кісток лівої гомілки в верхній третині зі зміщенням уламків. Вказані тілесні пошкодження були підтверджені висновком судово-медичної експертизи №875/1 ід 31.10.2008 р. та віднесені до тілесних ушкоджень середньої тяжкості. [PERSON] був притягнутий до кримінальної відповідальності за злочин, передбачений ч.1 ст. 286 КК України. 25 листопада 2008 року Оболонський районний суд м. Києва при попередньому розгляді справи №1-900/2008 виніс постанову, згідно з якою було встановлено, що своїми діями, які виразилися в порушенні правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило [PERSON] середньої тяжкості тілесні ушкодження, [PERSON] вчинив злочин, передбачений ч.1 ст. 286 КК України. В судовому засіданні [PERSON] свою вину у вчиненні злочину визнав та просив суд застосувати до нього положення Закону України «Про амністію» від 19.04.2007 р. Зазначеною постановою Оболонського районного суду м. Києва до [PERSON] було застосовано п. «б» ст.1 Закону України «Про амністію» від 19.04.2007 року та звільнено його від кримінальної відповідальності, провадження по справі закрито (а.с. 7) Внаслідок скоєного [PERSON] злочину відносно [PERSON], передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, була завдана шкода, яка складається з матеріальної та моральної шкоди, на підтвердження чого позивачем надано медчину документацію (а.с. 8-12) За приписами частини 3 статті 386 Цивільного кодексу України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Згідно з загальними підставами відповідальності за завдану майнову шкоду, визначеними статтею 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з приписами частини 4 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У відповідності до частини 6 статті 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). За положеннями статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). У відповідності до частини 6 статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що обставини, на які посилається позивач знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, і ґрунтується на вимогах чинного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року № 6, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Тому, при вирішенні вимог позивача щодо відшкодування їй моральної шкоди, суд виходить із такого. Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів такого захисту є відшкодування моральної (немайнової) шкоди, що гарантується в першу чергу Конституцією України, а також Цивільним Кодексом і відповідними законами України. У відповідності до ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. З матеріалів справи вбачається, що внаслідок вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, [PERSON] завдано моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд, встановивши фактичні обставини справи, у відповідності до вищеназваних правових норм та враховуючи вимоги об'єктивності, розумності й справедливості, вважає, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави витрати по сплаті судового збору у розмірі 640 грн.

Outcome: approved