Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-22 00:00:00

19 січня 2016 року [PERSON] звернулась в суд з позовом, яким просить стягнути із [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 30 відсотків від доходу батька із моменту подання заяви до досягнення сином повноліття. В судовому засіданні позивач вимоги підтримала, просила задовольнити. Відповідач в судовому засіданні вимоги не визнав, у їх задоволенні просив відмовити, подав письмові заперечення. Посилається на те, що їх із позивачем сини завжди були на його матеріальному утриманні, продовжує їх утримувати і після того, як за ініціативою позивача шлюб розірвано по надуманим причинам. Офіційно працює, стабільно отримує заробітну плату. Позивач досить тривалий час не працює, оскільки здійснює догляд за меншим сином [PERSON], якому пішов 5-й рік, а отже вона доходів не має. Його матеріальне утримання дітей виражається в тому, що він їх одягає та обуває, повністю забезпечує харчуванням, витрачає кошти на їх лікування у разі потреби, тобто робить все те, що робить зазвичай нормальний та люблячий батько в міру своїх фізичних та матеріальних можливостей. З метою уникнення конфліктів із позивачем, ним подано до бухгалтерії за місцем роботи ПАТ " Кіровоградобленерго " заяву про утримання із його заробітної плати аліментів у розмірі 25 % на користь [PERSON], починаючи із 01 грудня 2015 року. За вказаних обставин позов задоволенню не підлягає з огляду на те, що добровільно та належно виконує батьківський обов'язок щодо утримання неповнолітнього сина. Крім того, на його утриманні також знаходиться старший син [PERSON], який навчається у виші та потребує його батьківського піклування та утримання на період навчання. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково, з наступних підстав. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Згідно із ч. 1 ст. 189 цього Кодексу батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі та виплачуються щомісячно. Статтею 183 Сімейного кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, які мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків передбачених статтею 184 СК України. Стаття 191 СК України передбачає, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Судом встановлено, що сторони проживали з 26.10.1996 року в зареєстрованому шлюбі, від якого [INFO] народився син - [PERSON] ( а.с. 4, 5 ), який після розірвання шлюбу 10.11.2015 року між батьками проживає із матір»ю та знаходиться на її утриманні. Відповідач офіційно працює в ПАТ "Кіровоградобленерго" на посаді водія та отримує стабільно заробітну плату, що підтверджено довідкою підприємства про його доходи ( а.с.17-18 ). При визначенні розміру аліментів на утримання дитини, суд враховує стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, інші обставини, що мають істотне значення, а також те, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ст. 182 СК України), а відтак вважає, що з відповідача необхідно стягнути аліменти в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Під час розгляду справи відповідач погодився із зазначеним розміром . При цьому, посилання позивача про те, що дитина хворіє, і нею витрачаються кошти на лікування, придбання ліків щомісячно, у разі їх доведення, є підставою для застосування інших норм СК України, зокрема, про участь у додаткових витратах. Разом з цим , суд відмовляє позивачу у стягненні аліментів з відповідача з дати звернення з позовом до суду - 19.01.2016 року, оскільки в суді з»ясовано, що із відповідача, за його заявою, бухгалтерією підприємства , в якій він працює, вираховувались на користь позивача аліменти. За січень 2016 року аліменти в розмірі 1/4 частки - 1102, 55 грн. від заробітку відправлено поштою позивачу, а відтак вважає, за необхідне провести стягнення вже з 01.02.2016 року . Згідно з ч.1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому, відповідач не позбавлений можливості звернутись до суду з позовною заявою про зменшення розміру аліментів, за наявності вказаних обставин. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст.ст. 88, 367 ЦПК України, суд стягує з відповідача - 551,20 грн. судового збору на користь держави, та рішення суду допускає до негайного виконання.

Outcome: partial