Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-21 00:00:00

01 листопада 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], Горобівської сільської ради Білопільського району Сумської області, третя особа - приватний нотаріус Білопільського районного нотаріального округу - [PERSON] про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом, мотивуючи свої вимоги тим, що 04 грудня 1997 року померла [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина на все її майно, зокрема на земельну частку (пай) розміром 4,64 умовних кадастрових гектар із земель САПТЗТ "Вир", яка розташована на території Горобівської сільської ради Білопільського району. За життя [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно заповіла їй та [PERSON] У встановленому законом порядку вона та [PERSON] прийняли спадщину після смерті [PERSON], однак останній відмовився від належної йому частини спадщини на її користь. Таким чином, вона є єдиною спадкоємицею [PERSON] На даний час вона має намір оформити свої спадкові права на вказану вище земельну частку (пай), у звязку з чим звернулась до нотаріальної контори, але нотаріус видати свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку відмовилась у звязку з тим, що відсутній оригінал сертифікату на право власності на земельну частку (пай), оскільки вказаний сертифікат був втрачений. Посилаючись на викладені обставини, [PERSON] просить суд її позовні вимоги задовольнити. Ухвалою суду від 10 листопада 2017 року відкрито провадження за вказаним вище позовом. 24 листопада 2017 року [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частину спірної земельної частки (паю) в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла 04 грудня 1997 року, яку мотивував тим, що він і [PERSON] є спадкоємцями за заповітом [PERSON], своєчасно прийняли спадщину після її смерті і мають рівні права на спадкове майно, що залишилося після [PERSON] Він дійсно відмовлявся від своєї частини спадщини на користь [PERSON], однак вказана відмова зроблена ним після спливу стоків для прийняття спадщини, а отже є недійсною. 07 грудня 2017 року відкрито провадження за зустрічним позовом та зустрічний позов обєднаний з первісним позовом. У судове засідання позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] не з'явилися, остання надала суду заяву про розгляд справи без їх участі, позов просить задовольнити, позов [PERSON] визнає та проти його задоволення не заперечує. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] у судове засідання також не з'явився, направив суду заяву про розгляд справи без його участі, свій позов просить задовольнити, позов [PERSON] визнає частково, а саме: не заперечував проти визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частину спірної земельної частки (паю). Представник відповідача за первісним позовом - Горобівської сільської ради Білопільського району в судове засідання не з'явився, голова сільської ради [PERSON] направив суду листа про розгляд справи без участі їхнього представника, з позовом згодні. Третя особа за первісним позовом - приватний нотаріус Білопільського районного нотаріального округу [PERSON] в судове засідання також не зявилася, надіслала листа про розгляд справи без її участі. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін та третьої особи за наявними в справі доказами. Дослідивши матеріали цивільної справи, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що первісний позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню, а зустрічний позов [PERSON] - повному задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 04 грудня 1997 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про її смерть (а. с. 8). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на все її майно та майнові права. Згідно з довідкою відділу в Білопільському районі Головного управління Держгеокадастру в Сумській області від 14 вересня 2017 року, на підставі розпорядження Білопільської районної державної адміністрації від 27 березня 1996 року №97 [PERSON] був виданий сертифікат серії СМ №003375 від 28 березня 1996 року на право на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розміром 4,64 в умовних кадастрових гектарах у землях САПТЗТ «Вир», що розташована на території Горобівської сільської ради. Вказаний сертифікат виданий на руки (а. с. 11). За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 20 листопада 1996 року секретарем виконкому Горобівської сільської ради Білопільського району та зареєстрований в реєстрі за №80, яким усе своє майно заповіла у власність [PERSON] та [PERSON] (а. с. 9). Частиною першою статті 524 ЦК УРСР 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини після смерті [PERSON], яка померла 04 грудня 1997 року, передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ст. 534 ЦК УРСР 1963 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Згідно зі ст. 548 ЦК УРСР 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР 1963 року спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. З довідки виконавчого комітету Горобівської сільської ради Білопільського району від 18 жовтня 2017 року №45 вбачається, що у відповідності із записами у погосподарській книзі виконкому вказаної ради за №69 [PERSON], яка померла 04 грудня 1997 року, постійна та на день смерті проживала одиноко в [INFO]. Спадкоємцями [PERSON] є [PERSON] та [PERSON], які протягом 6-ти місяців з дня її смерті підтримували господарство в належному стані, користувалися земельною ділянкою, розпорядилися речами померлої, зберігали цінні папери. Заповіт від імені померлої [PERSON], посвідчений 20 листопада 1996 року за №80 виконкомом Горобівської сільської ради, не змінювався та не відмінявся (а. с. 10). Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 17 листопада 2017 року №49922804 спадкова справа після смерті [PERSON], яка померла 04 грудня 1997 року, не заводилася (а. с. 33). Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] в порядку ст. 549 ЦК УРСР 1963 року прийняли спадщину після смерті [PERSON] шляхом вступу в управління спадковим майном. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК УРСР 1963 року спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] не відмовлявся у встановлений для цього законом строк від прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON], яка померла 04 грудня 1997 року, його заява про відмову від спадщини, датована 18 жовтня 2017 року, не є такою, яка створює правові наслідки, угода щодо зміни розміру часток спадщини за заповітом між [PERSON] та [PERSON] не укладалася. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] та [PERSON] мають рівні права на спадщину за заповітом, яка залишилася після смерті [PERSON] На даний час [PERSON] та [PERSON] мають намір оформити право власності на зазначену вище земельну частку (пай), що залишилася після смерті [PERSON], але у звязку з тим, що оригінал сертифікату на земельну частку (пай) втрачений, зробити цього в позасудовому порядку вони не можуть (а.с. 12). Пунктами 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України встановлено, що Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Пленум Верховного Суду України у п. 11 своєї постанови "Про судову практику справах про спадкування» від 30 травня 2008 року роз'яснив, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Згідно з п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності з п.п. «г» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Таким чином, суд вважає за необхідне позовну заяву [PERSON] задовольнити частково, а зустрічну позовну заяву [PERSON] - повністю та визнати за кожним з них у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] право власності на 1/2 частину земельної частки (паю) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка перебувала у колективній власності САПТЗТ "Вир" розміром 4,64 умовних кадастрових гектарів, розташовану на території Горобівської сільської ради Білопільського району Сумської області. На підставі викладеного,

Outcome: partial