Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] в якому вказував, що з відповідачкою по справі [PERSON] в період з 20.04.1998 року по 16.04.2015 року проживав у незареєстрованому шлюбі, факт спільного проживання однією сім'єю з відповідачкою без реєстрації шлюбу встановлено рішенням Володарськ-Волинського районного суду Житомирської області. Під час спільного проживання вони набули спільне майно, що є їх спільною сумісною власністю, а саме: побутову техніку, меблі, покриття для підлоги, здійснювали ремонт під час якого придбали та вмонтували вікна, двері підвісний потолок, газовий котел, загальна вартість якого складає 109 585 грн. Дане майно залишилось за місцем проживання відповідачки. Добровільної згоди щодо поділу спільно набутого майна вони з відповідачкою дійти не можуть, позивачка відмовляється повернути належну йому половину речей, а тому просив суд стягнути з відповідачки у порядку поділу майна на його користь половину вартості спільно сумісного майна у розмірі 54 792,50 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] заявлений ним позов підтримав, з викладених в ньому підстав. Зазначив, що під час спільного проживання з відповідачкою працював, отримував дохід та витрачав всі кошти для придбання речей, які були необхідні для покращення умов проживання сім'ї, зокрема побутову техніку для дому, меблі проводив ремонт в квартирі з підбивкою стелі, зміною вікон, дверей, а також було здійснено установку газового котла з проведенням індивідуального опалення. Крім того, під час спільного проживання з відповідачкою придбав її сину автомобіль вартістю 110 000 грн., що свідчить про те, що син відповідачки у своєму молодому віці не міг би витрачати кошти, як стверджує відповідачка на придбання спірних речей. У зв'язку з цим заявлений ним позов просив задовольнити, оскільки він є підставним та обгрунтованим. Відповідачка в судовому засіданні заявлений позов не визнала, вказала, що всі спірні речі, які зазначені позивачем у позові вона придбала разом з своїм сином, на газовий котел брала кредит, який сама сплачувала, а тому позивач до данного майна ніякого відношення не має, та вказала, що є рішення Апеляційного суду Житомирської області за яким позивачу відмовлено у поділі цих речей. Тому просила відмовити у позові за безпідставністю його вимог. Представник відповідачки заявлений позов до її довірительки також не визнала, вважає його безпідставним та неогрунтованим. В позові просила відмовити. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд позов задовольняє із наступних підстав: Рішенням Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 06 січня 2016 року та рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 22 лютого 2016 року встановлено факт проживання однією сім"єю чоловіка та жінки без шлюбу [PERSON] та [PERSON] в період з 01 січня 2004 року по 15 квітня 2015 року (а.с.67-69, 70). Згідно вимог ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду в цивільній чи іншій справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. В судовому засіданні встановлено, що сторони з 20.04.1998 року по 16.04.2015 року проживали спільно однією сім'єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу. Під час спільного проживання сторін ними було придбано майно а саме: побутову техніку: телевізор ЛЖ 2010 р. - 6480 грн; телевізор «Панасонік» 2006 р. - 7100 грн., пральну машину автомат - Самсунг 2006 р. - 7100 грн.. пральну машину автомат ЛЖ 2014 р. - 8000 грн., холодильник Норд 2008 р. - 6705 грн., морозильну камеру Нопол 2013 р. - 8000 грн., мікрохвильову піч ЛЖ 2011 - 1680 грн., газову плиту 2010 р. - 4000 грн.; меблі: диван 2010 р. - 5200 грн.; диван 2013 р. - 6800 грн.; крісло -диван 2013 р - 3000 грн.; 6 стільців дубових 2015 р. - 3620; кухонний гарнітур 2006 р. -1000 грн.; покриття для підлоги: 2 коври і 1 палас - 2000 грн.; зокрема придбано та влаштовано у 2010 році 4 металоплатикові вікна - 10800 грн., 6 внутрішніх (міжкімнатних) дверей - 7200 грн., вхідні двері - 3000 грн., проведено ремонт у квартирі з підбивкою стелі - 1000 грн.; установлено газовий котел з проведенням індивідуального опалення - 11 000 грн. Загальна сума спільно придбаного майна склала 109 585 грн. Належних та допустимих доказів, які спростовували б вказані обставини, а саме: щодо визначення обсягу та вартості спільного майна відповідачкою не надано. Сторонами не заявлялось клопотання про призначення експертизи щодо визначення вартості спільного сумісного майна подружжя. Доводи відповідачки щодо наявності рішення відносно спору між тими сторонами про той самий предмет, суд до уваги не приймає, оскільки в рішенні суду позивачу відмовлено з інших підстав аніж ті, які є предметом спору в даній справі. Будь-яких інших варіантів поділу спільно придбаного майна відповідачкою не запропоновано. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України та положень ч.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. У відповідності до положень ст. 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю. Враховуючи те, що за період спільного проживання сторони придбали спірне майно, то дане майно, відповідно до положень ст. 60 СК України та ч.3 ст. 368 ЦК України є їх спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Тобто, нормами Сімейного кодексу України закріплено принцип рівності часток подружжя у спільному майні. З огляду на викладене, враховуючи, що відповідачкою не спростовано належними та допустими доказами доводи позивача щодо належності їм спірного майна на праві спільної сумісної власності, будь-яких інших варіантів поділу за яких сторонни дійшли б згоди не запропоновано, зокрема відповідачкою, суд приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення позову. Крім того, у відповідності із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідачки на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати (а.с.1) у вигляді судового збору в розмірі 551,20 грн. На підставі наведеного

Outcome: approved