Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-26 00:00:00

[PERSON] (надалі Позивач) 12 січня 2015 року звернулася до суду із позовом до ПАТ «АвтоКразБанк» (надалі Відповідач), про стягнення середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати та моральної шкоди в сумі 1 000 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що вона працювала провідним спеціалістом ПАТ «АвтоКразБанк», 17 листопада 2014 року відповідно до наказу № 452-ос від 14 листопада 2014 року була звільнена за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із скороченням чисельності і штату працівників. Після звільнення вона отримала трудову книжку, однак повний розрахунок із нею не був проведений. Всупереч вимогам закону повний розрахунок з нею було проведено тільки в лютому 2015 року. Відповідно до ст.ст. 116, 117 КЗпП України за уточненими позовними вимогами просить суд стягнути з підприємства на її користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку в сумі 6 767 грн. 70 коп., виходячи з середньоденного заробітку згідно розрахунку 2 255 грн. 90 коп. за 3 місяці. Просить суд стягнути з відповідача 120 грн. 98 коп. компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати за період листопад - грудень 2014 року. Моральну шкоду оцінює в сумі 1 000 грн. В судове засідання позивач не з'явилася, представник позивача на позовних вимогах наполягає, просить суд задовольнити позовні вимоги, оскільки із позивачем своєчасно не було проведено повний розрахунок при звільненні її з роботи, позивачу була завдана моральна шкода, вона змушена була брати кошти в борг, щоб забезпечити життєві потреби . Представник відповідача в судове засідання не з"явився, надавши суду письмові заперечення, позовні вимоги не визнає, вважає безпідставними доводи позивача про стягнення середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати та моральної шкоди та просить суд врахувати, що заробітна плата була виплачена позивачу пізніше, оскільки банк перебуває в процесі ліквідації, тому погашення вимог кредиторів здійснюється в процесі черговості, виходячи із власних фінансових можливостей, зокрема від реалізації майна. Вимоги, не задоволені за недостатністю майна банку, вважаються погашеними. Просить суд також відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди. До суду від представника відповідача надійшла письмова заява про розгляд справи за відсутності представника відповідача. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази у сукупності з іншими матеріалами справи, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. За змістом ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Cтаттею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені відповідно статтею 16 ЦК України. За змістом ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Правовідносини сторін врегульовані ст.ст. 1, 7, 21, 24, 34 Закону України «Про оплату праці», та ст. ст. 5-1, 21, 23, 38,48, 116, 117, 233-235, 237-1 КЗпП України. Судом встановлено, що позивач працювала провідним спеціалістом ПАТ «АвтоКразБанк», однак 17 листопада 2014 року відповідно до наказу № 452-ос від 14 листопада 2014 року була звільнена за п.1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із скороченням чисельності і штату працівників. Після звільнення вона отримала трудову книжку, однак повний розрахунок із нею не був проведений. Всупереч вимогам закону повний розрахунок з нею було проведено тільки в лютому 2015 року. Відповідно до ст.ст. 116,117 КЗпП України за уточненими позовними вимогами просить суд стягнути з підприємства на її користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку в сумі 6 767 грн. 70 коп., виходячи з середньоденного заробітку згідно розрахунку 2 255 грн. 90 коп. за 3 місяці. Просить суд стягнути з відповідача 120 грн. 98 коп. компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати за період листопад - грудень 2014 року та моральну шкоду, яку оцінює в 1 000 гр. Судом встановлено, що середній заробіток за весь час затримки розрахунку складає 6 767грн. 70 коп. виходячи з середньоденного заробітку 2 255 грн. 90 коп. за 3 місяці. Записи в трудовій книжці відповідають вказаним обставинам. Правовідносини сторін врегулюванні також ст.ст. 21, 115 КЗпП України, за змістом яких заробітна плата виплачується працівникам підприємства регулярно, але не рідше двох разів на місяць. У випадку порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутись до суду із позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яких строків. За змістом ст. 116 КЗпП України у випадку звільнення працівника, виплата всіх сум, що належить йому від підприємства провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення працівником вимоги про розрахунок. За правилами ст.ст. 116, 117 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства здійснюється в день звільнення, а в разі невиплати з вини власника йому повинні виплатити його заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Суд дійшов висновку, що несвоєчасна виплата заробітної плати є порушенням трудового законодавства і є порушенням прав позивача. Всебічно з'ясувавши причини і умови, що призвели до порушення прав позивача суд вважає, що порушене право підлягає захисту і на користь позивача необхідно стягнути суму 120 грн. 98 коп. компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати. На користь позивача суд вважає необхідним стягнути середньомісячний заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати по день фактичного розрахунку. Згідно довідки від 09 грудня 2014 року середньомісячна заробітна плата позивача складає 2 255 грн. 90 коп., розрахунок виплати середньомісячної заробітної плати за весь час затримки розрахунку на час розгляду справи в суді складає: 2 255 грн. 90 коп. х 3 місяці = 6 767 грн. 70 коп., які необхідно стягнути з відповідача на користь позивача. Суд приймає до уваги, що заборгованість по заробітній платі за період з листопада 2014 року по лютий 2015 року була виплачена позивачу 17 лютого 2015 року. Суд також приймає до уваги, що позивач в даний час не працює у відповідача, вона звільнена з роботи. Суд не погоджується із позицією представника відповідача щодо недостатності майна для задоволення вимог позивача, оскільки відносини щодо виплати заробітної плати за своєю природою є трудовими, а не цивільними чи господарськими, тому на них не поширюються правило Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», на який посилається представник відповідача. За змістом ст. 23 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини Відшкодування моральної шкоди можливе лише за умови правомірних діянь позивача. Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За рішенням Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року строк для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого починається з дня коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Судом встановлено, що позивач дотрималася встановленого тримісячного строку для звернення до суду. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди в сумі 1 000 грн. то в цій частині цивільний позов підлягає задоволенню частково, оскільки до суду позивачем не надані докази чому, виходячи з яких критеріїв чи міркувань вона оцінює моральну шкоду саме в таких розмірах, потерпіла не вказала в чому саме полягають її моральні страждання, які вона оцінює в сумі 1 000 грн. Суд приймає до уваги, що потерпілій дійсно було завдано моральні страждання, однак до суду не було надано переконливих, достовірних доказів, чому, виходячи з яких критеріїв чи міркувань позивач оцінює моральну шкоду в саме таких розмірах, виходячи із характеру немайнових втрат, їх тривалості та можливості відновлення , а також докази що порушення її прав призвели до втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Суд частково погоджується із доводами позивача та виходячи із принципів розумності, виваженості та справедливості, оцінює її моральні страждання саме в сумі 200 грн., що адекватно відображає перенесені нею моральні страждання, враховуючи, що саме дії відповідача призвели до моральних страждань. Оскільки позивача було звільнено від сплати судового збору, суд вважає необхідним стягнути судовий збір з відповідача на користь держави. Суд вважає можливим допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення всієї суми заборгованості по заробітній платі. На підставі викладеного та

Outcome: partial