Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

03.03.2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, який в ході розгляду уточнив та просив стягнути з Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія»Аеросвіт» на свою користь заборгованість заробітній платі в сумі 8910,00 грн., індексацію за кожен місяць затримки в розмірі 3177,74 грн., а також моральну шкоду в сумі 2000,00 грн. В обґрунтування вказаного позову позивач зазначив, що з 14 квітня 2010 року по 07 лютого 2013 року, він працював в приватному акціонерному товаристві «Авіакомпанії «Аеросвіт» на посаді рамп-агента Групи перонного обслуговування Відділу оперативного управління наземними обслуговуванням Базової станції Комплексу наземного обслуговування. Наказом відповідача № 364-ос від 06 лютого 2013 року він був звільнений у зв'язку з скороченням штату. Відповідно до даного наказу, відповідач повинен був здійснити повний розрахунок за відпрацьований період, виплатити компенсацію за невикористану відпустку у кількості 5 календарних днів за період з 10.11.2011 р. по 07.02.2013 р. та виплати вихідну допомогу в розмірі середньомісячного заробітку. Однак, в порушення ст.47 КЗпП України відповідач відповідний розрахунок не провів, не виплатив йому заробітну плату за січень 2013 - лютий 2013 року, а також компенсацію за невикористану відпустку та вихідну допомогу в загальній сумі 8910,00 грн. Крім того, у зв'язку з тим, що заробітна плата виплачується невчасно, відповідач повинен його сплатити відповідну компенсацію за кожен місяць затримки відповідно до індексу споживчих цін в розмірі 3177,74 грн. Також діями відповідача йому було заподіяно моральної шкоди, що полягала в порушенні нормальних умов для існування в зв'язку з невиплатою заробітної плати ,яку він оцінює в 2000,00 грн. З огляду на це, з метою захисту своїх трудових прав вона і звернулась до суду. Позивач в судове засідання не з'явився, проте надав суду заяву в якій останній позовні вимоги підтримує в повному обсязі просить їх задовольнити та слухати справу у його відсутність. Представник відповідача Лешкевич О.М. в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Надав клопотання в якому просить справу слухати у його відсутність, проти позовних вимог заперечує в повному обсязі. На підставі ст.197 ЦПК України, в зв'язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідив, оцінив та проаналізував всі зібрані у справі докази у їх сукупності і прийшов до переконання, що позов обґрунтований, але підлягає частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 10 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Між позивачем та відповідачем склалися трудові правовідносини щодо оплати праці, які передбачені ст.ст. 47, 115, 116 Кодексу законів про працю України. З копії трудової книжки позивача (а.с.5-12) вбачається, що з 14 квітня 2010 року по 07 лютого 2013 року, він працював в приватному акціонерному товаристві «Авіакомпанії «Аеросвіт» на посаді рамп-агента Групи перонного обслуговування Відділу оперативного управління наземними обслуговуванням Базової станції Комплексу наземного обслуговування. Відповідно до наказу № 364-ос від 06 лютого 2013 позивач був звільнений у зв'язку з скороченням штату. Відповідно до даного наказу, відповідач повинен був здійснити повний розрахунок за відпрацьований період, виплатити компенсацію за невикористану відпустку у кількості 5 календарних днів за період з 10.11.2011 р. по 07.02.2013 р. та виплати вихідну допомогу в розмірі середньомісячного заробітку. Статтею 43 Конституції України передбачено гарантоване право на отримання винагороди за працю Відповідно до ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України „Про оплату праці", заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми повинні бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Таким чином розрахунок з позивачем повинен бути проведеним 08.02.2013 року. Згідно положення ст.83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки. За правилом ст.44 КЗпП України при припиненні трудового договору, в т.ч., з підстав п.1 ст.40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. В матеріалах справи знаходиться довідка про доходи [PERSON] № 164 від 03.03.2014 року, з якої слідує, що за період з січня 2013 року по лютий 2013 року останньому нарахована заробітна плата, сума компенсації за відпустку та вихідна допомога в загальній сумі 8910 грн. 00 коп. Судом встановлено, що при звільненні позивачу не виплачено заробітну плату, компенсацію за невикористану відпустку та вихідну допомогу, що є також складовими заробітної плати, таким чином відповідачем порушені вимоги статті 47 Кодексу законів про працю України. Відповідно до ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь яким строком. З цього приводу суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача суми заборгованості в розмірі 14774 грн. 26 коп. підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того, на підставі Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», а також постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, якою затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати з відповідача слід стягнути на користь позивача компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати в сумі 3177,74 грн. Крім того, позивач прохає суд стягнути з відповідача відшкодування за заподіяну йому моральну шкоду внаслідок невиплати заробітної плати. Однак відповідно до ст. 60 ЦПК України дані вимоги, позивач жодним чином не обґрунтував та не підтвердив належними та допустимими доказами. З огляду на це у їх задоволенні слід відмовити. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд зобов'язаний допустити негайне виконання рішення про присудження працівникові заробітної плати в межах суми платежу за один місяць. Судові витрати в справі, а саме суму судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп., які підлягають покладенню на відповідача, відповідно до ст. 88 ЦПК України, - слід стягнути з відповідача на користь держави, оскільки позивач звільнений від їх оплати. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст. 47, 115, 116 КЗпП України, ст. 24 Закону України „Про оплату праці»,

Outcome: partial