Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-09 00:00:00

29.01.2020 року позивачка звернулась до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ТОВ «Елемент-Перетворювач» про стягнення нарахованої але не виплаченої заробітної плати та моральної шкоди. В позові вказала, що з 04.01.2000 року по теперішній час вона працює в ТОВ «Елемент- Перетворювач». Відповідач, в порушення вимог ст.115 КЗпП України, щомісячно нараховує та не виплачує заробітну плату в повному обсязі, в зв`язку з чим з квітня по липень 2019р. а також за листопад та грудень 2019 року утворилась заборгованість по заробітній платі в сумі 28938,00 грн., про що свідчить довідка № 126Э/4-02 від 11січня 2020року. Тому, позивачка просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості по заробітній платі, а також моральну шкоду у розмірі 3000,00 грн. та судові витрати, а саме витрати на правничу допомогу у розмірі 1000,00 грн. та судовий збір 840,80 грн. До судового засідання позивачка надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримала позовні вимоги, просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце розглянув справи був повідомлений вчасно. Відзив на позов суду не надав, із заявою про розгляд справи за їх відсутності до суду не звертався. Справа розглядається в порядку спрощеного провадження з викликом сторін. Сторони повідомлені про дату розгляду справи рекомендованою кореспонденцією наданий час для подання відзиву та заперечень. Відповідно до ч. 8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідач у визначений строк не надав суду відзив на позовну заяву, тому у відповідності до ст.ст. 279, 280, 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи у порядку спрощеного провадження. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та надані суду докази, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідно дост. 43 Конституції Україникожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно з ч.1 ст. 21 вказаного Закону, працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ч.1 ст. 94 КЗпП Українизаробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно ч. 1ст. 115 КЗпП Українизаробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , з 04.01.2000 року по теперішній час працює в ТОВ «Елемент-Перетворювач», що підтверджується трудовою книжкою. З квітня по липень 2019 року включно, а також в листопаді та грудні 2019 року роботодавець ТОВ «Елемент-Перетворювач» нараховувало та у повному обсязі не виплачувало позивачці заробітну плату, у зв`язку з чим станом на 11.01.2020 року утворилась заборгованість по заробітній платі в розмірі 28938,00 грн., що підтверджується довідкою про заборгованість по заробітній платі ТОВ «Елемент- Перетворювач» №126Э/4-02 від 11.01.2020 року, яка підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до ч.1 ст. 237-1 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язані відшкодувати завдану ними моральну шкоду працівнику. Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди роз`яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йомугрошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Оскільки відповідач внаслідок тривалої не виплати заробітної плати, спричинив позивачу моральних страждань пов`язаних з відсутністю грошових коштів для свого існування та для існування своєї родини, тому діями відповідача їй спричинена моральна шкода, яка полягає в перенесеному душевному хвилюванні, яке відобразилося на її емоційному стані. При цьому, заявлену суму моральної шкоди в розмірі 3000,00 грн. суд вважає завищеною та такою, що підлягає зменшенню з урахуванням тяжкості заподіяних моральних страждань та вимогам розумності і справедливості, у зв`язку з чим вважає за необхідне позовні вимоги в цій частині задовольнити частково, стягнувши з ТОВ «Елемент-Перетворювач» на користь позивачки суму моральної шкоди в сумі 1000 грн. Відповідно дост. 89 ЦПК Українисуд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, з`ясувавши обставини справи та надавши належну оцінку зібраним у справі доказам, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково. Крім того, згідно з ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Зважаючи на викладене, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на корить позивача, документально підтверджені, судові витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 1000,00 грн. та судовий збір в сумі 840,80 грн., а також на користь держави судовийзбір у розмірі 840,80 грн..

Outcome: partial