Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-24 00:00:00

18 вересня 2020 року [PERSON] (далі - позивач, замовник) звернувся до суду з позовом до фізичної-особи підприємця [PERSON] (далі - відповідач, виконавець) у якому позивач просить суд розірвати договір побутового підряду № КІ - 00104 від 13 червня 2020 року, укладений між ним та відповідачем, стягнути на свою користь суму завдатку та додатково суму вартості завдатку у сумі 52 000 грн, залишкову суму вартості замовлення у розмірі 7 289 грн, моральну шкоду у розмірі 30 000 грн, а всього 59 289 грн, в рамках Закону України "Про захист прав споживачів". Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 13 червня 2020 року між сторонами укладено Договір - індивідуальний номер замовлення КІ - 00104, предметом якого є зобов`язання виконавця організувати роботи по виготовленню та передачі у власність ПВХ конструкцій (віконні вироби) за розцінками виконавця, а замовник зобов`язується оплатити та прийняти готові вироби та роботу відповідно до умов цього Договору. Вартість металопластикових виробів складає 33 289,00 грн. За домовленістю з виконавцем, позивачем у день підписання договору було сплачено завдаток у розмірі 26 000,00 грн, що становить 80% від загальної вартості вікон. Вікна були доставлені позивачу 12 липня 2020 року. Позивач вернув увагу, що Акт прийому-передачі Виробів він не підписував. 13 липня 2020 року сплатив суму боргу замовлення у розмірі 7 289,00 грн, після чого виконавець обіцяв встановити ці вікна. Зазначає, що згодом виявилось, що готові вікна зовсім не підходять по розміру у зв`язку з тим, що відповідачем були невірно зроблені їх заміри. На даний час відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, до монтажу вікон не приступив та не надав пояснень про причини невиконання, у зв`язку з чим позивач просить суд розірвати договір та повернути кошти. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 11 січня 2021 року відкрито провадження в даній цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Позивач надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, вимоги позову підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, не скористався своїм правом та не направив до суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти неї. Про розгляд справи повідомлявся судом у встановленому законом порядку за зареєстрованим місцем проживання, однак судовий виклик відповідача повернуто до суду з відміткою поштового відділення: «адресат відсутній за вказаною адресою», що є підставою для висновку суду про належне повідомлення сторони. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність відповідача та ухвалити по справі заочне рішення за згодою позивача. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Судом встановлено, що [PERSON] уклав з Фізичною особою підприємцем [PERSON] . Договір № КІ - 00104 від 13 червня 2020 року, відповідно до якого замовник доручає, а виконавець зобов`язується організувати роботи по виготовленню і передачі [PERSON] у власність ПВХ конструкцій, а позивач зобов`язувався сплатити та прийняти готові вироби та роботу відповідно до умов цього Договору (а.с. 12-13). Згідно з пунктами 1.4. - 1.8. Договору загальна площа виробів становить 8,938 кв.м., колір профілю білий, заповнення 4х16х4, профіль ПВХ ROTTA, вид конструкції на технічному кресленні з боку петель. Статтею 2 та 3 Договору його сторони визначили, що вартість металопластикових виробів складає 33289,00 грн (п. 2.1.). Завдаток 26 000 грн (п. 2.2.). Борг до передачі у власність 7289,00 грн (при доставці) (п.2.3.). Замовник зобов`язується сплатити вартість виробів, що складає 33289,00 грн (п.3.1). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Відповідно до ч. 1 ст. 853 ЦК України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі. Як визначено положеннями ст.865 ЦК України, за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Відповідно до пп.3.1.2 п. 3.1 Договору після сплати повної вартості Виробів виконавець зобов`язується передати у власність замовника виготовлені Вироби на протязі 30 робочих днів з моменту погашення боргу. Відповідно до п. 3.9 Договору обов`язки виконавця за даним договором вважаються виконаними в повному обсязі після підписання замовником акту прийому-передачі Виробів. Відповідно до п. 3.12 даний Договір діє з моменту укладання та до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань. Таким чином, з огляду на положення п. 3.2. Договору відповідач повинен був передати у власність позивача виготовлені вироби у строк до 13 липня 2020 року включно. Як зазначає позивач, відповідач свої зобов`язання виконав - доставив та передав вікна 12 липня 2020 року. Але при цьому позивач жодних актів прийому-передачі не підписував. Зазначає, що неодноразово звертався до відповідача в телефонному режимі з проханням провести монтаж ПВХ-конструкцій. 1 серпня 2020 року позивачем було виявлено, що виготовлені вікна не відповідали узгодженим в договорі розмірам у зв`язку з тим, що відповідачем були невірно зроблені їх заміри. Повідомивши про це відповідача, останній спочатку відповідав обіцянками виправити помилки, а згодом відмовився. Матеріали справи не містять доказів звернення позивача до відповідача щодо виконання умов Договору. Також позивачем не підтверджено те, що розмір виготовлених відповідачем виробів не відповідає замірам узгодженим при укладенні Договору. Частиною 2 ст. 849 ЦК України передбачено, що якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її в строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитись від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 872 ЦК України, якщо підрядником були допущені істотні відступи від умов договору побутового підряду або інші істотні недоліки в роботі, виконаній із матеріалу замовника, він має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Положеннями ст. 873 ЦК України передбачено, що вартість робіт, виконаних за договором побутового підряду, визначається за погодженням сторін, якщо інше не передбачено у встановленому порядку прейскурантами (цінниками), тарифами тощо. Робота оплачується замовником після її остаточного передання підрядником. За згодою замовника робота може бути ним оплачена при укладенні договору побутового підряду шляхом видачі авансу або у повному обсязі. Як свідчать матеріали справи, позивач, як замовник за Договором, виконав свої зобов`язання по оплаті за Договором у повному обсязі, сплативши відповідачеві завдаток в розмірі 26 000,00 грн. готівкою в день підписання договору - 13 червня 2020 року та борг до передачі у власність у розмірі 7 289 грн - 13 липня 2020 року, що підтверджено товарними чеками № КІ - 00104 від 13 червня 2020 року та від 13 липня 2020 року (а.с. 14). Згідно з ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а ст. 530 ЦК України вимагає: " Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк." Стаття 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов. Відповідно до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок розірвання договору. Відповідно до ч.1 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця. Статтею 651 ЦК України встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Iстотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Згідно з ч. 6 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» виконавець не несе відповідальності за невиконання, прострочення виконання або інше неналежне виконання зобов`язання та недоліки у виконаних роботах або наданих послугах, якщо доведе, що вони виникли з вини самого споживача чи внаслідок дії непереборної сили. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач ФОП [PERSON] не скористався своїм правом, передбаченим ст.ст. 76-83, 174,191 ЦПК України та не подав суду відзиву щодо вимог позивача та доказів на їх спростування. У спорах про захист прав споживачів тягар доказування обставин, які звільняють від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язання, лежить на виконавці робіт, в свою чергу відповідачем не надано до суду доказів належного виконання обов`язків за Договором № КІ - 00104 від 13 червня 2020 року. Відповідач [PERSON] до моменту розгляду справи судом та ухвалення рішення належним чином не виконав умови договору, тобто в односторонньому порядку відмовився від виконання договірних зобов`язань. Виходячи з наведеного суд убачає передбачені ст. 611, 651 ЦК України підстави для розірвання договору № КІ - 00104 від 13 червня 2020 року та стягнення з відповідача сплачених позивачем за договором коштів у сумі 33 289 грн (26 000,00 грн завдатку та 7289 грн боргу). Щодо заявлених позивачем вимог про стягнення додаткової суми вартості завдатку, суд зазначає, що згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Правові наслідки порушення або припинення зобов`язання, забезпеченого завдатком передбачені вимогами статті 571 ЦК України, зокрема: якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора; якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості; сторона, винна у порушенні зобов`язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором; у разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню. За змістом наведених норм ЦК України завдаток є доказом існування зобов`язання, виконує платіжну функцію та є способом забезпечення виконання зобов`язання. Згідно із положеннями статей 546, 548 ЦК України завдатком може бути забезпечене лише дійсне зобов`язання, яке випливає із договору, укладеного сторонами. Оскільки сторонами умови договору виконано не було, враховуючи положення статті 570 ЦК України, передана позивачкою грошова сума у загальному розмірі 26 000 грн є авансом, який підлягає поверненню, а не завдатком. Відповідно до Правової позиції, викладеної Великою Палатою Верховного Суду під час розгляду справи № 918/631/19 у Постанові від 22 вересня 2020 року, виходячи із системного аналізу вимог чинного законодавства аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (висновок про застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 910/12382/17). Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Враховуючи викладене вище, а також те, що відповідачем не виконані зобов`язання за договором, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про розірвання договору та стягнення сплачених позивачем коштів є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню. Щодо викладених доводів заподіяння позивачеві моральної шкоди, суд зазначає наступне. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством, зокрема нормами Цивільного кодексу України, які регулюються порядок відшкодування моральної шкоди та Законом України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно із ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, та яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім"ї чи близьких родичів. Згідно із роз`ясненнями, що містяться у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на її відшкодування передбачено безпосередньо нормами Конституції, законами України, а також при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди. Відповідно до положень п. 9 вказаної Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного суду України, викладених в п. 1 постанови № 5 від 12 квітня 1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», із змінами, доповненнями, при вирішенні цих справ суди мають насамперед виходити із положень Закону «Про захист прав споживачів». З роз`яснень, які містяться в п. 23 вищезазначеної постанови, вбачається, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, яких споживач зазнав унаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, що настали через незаконні винні дії продавця, виготівника, виконавця або через їх бездіяльність. Розмір відшкодування моральної шкоди встановлюється судом і визначення його не ставиться в залежність від наявності матеріальної шкоди, вартості товару (робіт, послуг), суми неустойки, а має ґрунтуватися на характері й обсязі моральних і фізичних страждань, заподіяних споживачеві у кожному конкретному випадку. Виходячи із системного аналізу наведених норм закону, [PERSON] , як споживач має право на відшкодування моральної шкоди, що полягає в не наданих позивачу послугах з виконання робіт по виготовленню та передачі у власність конструкцій з полівінілхлориду ПВХ, чим завдано позивачу моральної шкоди, яка виразилася у його душевних стражданнях, переживаннях з приводу неналежного виконання умов договору, зверненні до суду. На підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, суд повинен керуватися засадами розумності, виваженості та справедливості. Суд вважає за необхідне вимоги позивача, щодо стягнення моральної шкоди задовольнити частково, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення розмір моральної шкоди в сумі 3000 грн. Розмір моральної шкоди, визначений позивачем у позовній заяві, суд вважає явно завищеним. Оскільки позивач відповідно до частини 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнений від сплати судового збору відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судовий збір в дохід держави у розмірі 908, 00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial