Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що 20 серпня 2004р. вона уклала шлюб з відповідачем по справі, - [PERSON]. У шлюбі з відповідачем [INFO] народився син - [PERSON]. Батьком дитини є відповідач. У березні 2007р. рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя шлюб з відповідачем було розірвано. Після розірвання шлюбу відповідач припинив будь-які відносини з сім»єю та сином. Він почав ухилятися від виконання своїх батьківських обов»язків: зовсім припинив піклуватись про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечував сина необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, навіть не спілкувався з дитиною. Позивачка за свій рахунок повністю забезпечувала та доглядала сина. 29 листопада 2007р. [PERSON] письмово відмовився від батьківських прав щодо малолітнього сина. Одночасно з відмовою від своїх батьківським прав відповідач надав згоду на усиновлення [PERSON] громадянином Швейцарії [PERSON], та дав згоду на виїзд позивачки з сином на постійне місце проживання за кордон до держави Швейцарія. 20.09.2008р. позивачка разом з сином виїхала до Швейцарії, де 18.10.2008р. уклала шлюб з громадянином Швейцарії [PERSON]. З того часу вона постійно разом з сином та чоловіком мешкають у [ADDRESS], однак позивачка також зареєстрована разом з сином і в Україні по [ADDRESS], куди разом з сім»єю досить часто приїжджають. Коли позивачка буває в Україні, відповідач жодним чином не проявляє інтересу до дитини, не бачиться з ним та не спілкується. Позивачка просить суд позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. У судовому засіданні представник позивачки позов підтримала. Відповідач у судове засідання не з»явився, хоча належним чином був сповіщений про судове засідання, про що свідчить поштове повідомлення, причину неявки суду не повідомив, з заявою, яка б перешкоджала розгляду справи до суду не звернувся, заперечень на позов не надав. Учасники процесу вважають можливим розглянути справу у відсутності належно повідомленого про судове засідання і не з»явившегося у судове засідання без поважних причин відповідача. Представник третьої особи і прокурор проти позову не заперечують. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, з наступних підстав: судом встановлено, що 20 серпня 2004р. позивачка уклала шлюб з відповідачем по справі, - [PERSON], що був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Хортицького РУЮ м. Запоріжжя, а/з № 335. На час реєстрації шлюбу позивачка мала прізвище «[PERSON]» та його не змінювала. У шлюбі з відповідачем [INFO] народився син - [PERSON], про що в Книзі реєстрації народжень 25.08.2006р. зроблений відповідний актовий запис за № 810 Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER]. Батьком дитини є відповідач. У березні 2007р. рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя шлюб з відповідачем було розірвано, та 26.04.2007р. розірвання шлюбу було зареєстроване Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, а/з № 205, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу [NUMBER]. Після розірвання шлюбу відповідач припинив будь-які відносини з сім»єю та сином. Він почав ухилятися від виконання своїх батьківських обов»язків: зовсім припинив піклуватись про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечував сина необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, навіть не спілкувався з дитиною. Позивачка за свій рахунок повністю забезпечувала та доглядала сина. 29 листопада 2007р. [PERSON] письмово відмовився від батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON], [INFO], справжність підпису відповідача на заяві була засвідчена приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Тавтєлєвим А.В., р. № 3260. Одночасно з відмовою від своїх батьківським прав відповідач надав згоду на усиновлення [PERSON] громадянином Швейцарії [PERSON], та дав згоду на виїзд позивачки з сином на постійне місце проживання за кордон до держави Швейцарія, що підтверджується заявою від 29.11.2007р., справжність підпису на якій засвідчена приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Тавтєлєвим А.В., р. № 3259. 20.09.2008р. позивачка разом з сином виїхала до Швейцарії, де 18.10.2008р. уклала шлюб з громадянином Швейцарії [PERSON], [INFO], який було зареєстровано відділом ЗАГС м. Вісп Валліс, що підтверджується випискою з книги реєстрації шлюбів 3.80/13076529/11181531 від 07.04.2010р. З того часу позивачка постійно разом з сином та чоловіком мешкають у [ADDRESS], що підтверджується дозволами на тимчасове проживання категорії (В) [NUMBER] та [NUMBER], однак позивачка також зареєстрована разом з сином і в Україні по [ADDRESS], куди разом з сім»єю досить часто приїжджає. Коли позивачка буваю в Україні, відповідач жодним чином не проявляє інтересу до дитини, не бачиться з ним та не спілкується. У зв»язку з тим, що позивачка з сином мешкають за кордоном, де він має усе необхідне для його розвитку та відповідного рівня життя, та на сьогоднішній час не має потреби в додаткових коштах від відповідача на утримання дитини, з позовом про стягнення з відповідача аліментів позивачка до суду не зверталась. Відповідно до ст.ст. 8,11 Закону України „Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки, або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини… На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці… Відповідно до статтей 25, 27, 29 Конвенції про Права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991 року, батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини… Держави-учасниці погоджуються щодо того, що освіта дитини має бути спрямована на: розвиток особи, талантів, розумових і фізичних здібностей дитини в найповнішому обсязі; виховання поваги до прав людини та основних свобод, а також принципів, проголошених у Статуті Організації Об'єднаних Націй; виховання поваги до батьків дитини, її культурної самобутності, мови і національних цінностей країни, в якійдитина проживає, країни її походження та до цивілізацій, відмінних від її власної; підготовкудитинидо свідомого життя у вільному суспільстві в дусі розуміння, миру, терпимості, рівноправності чоловіків і жінок та дружби між усіма народами, етнічними, національними і релігійними групами, а також особами з корінного населення. Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов'язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Стаття 18 Конвенції про права дитини передбачає, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст.. 164 СК України та п. 16 ч. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання, не спілкуються з дитиною, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Таким чином, найважливіший обов'язок матері та батька - це обов'язок виховувати, ростити дитину. Це обов'язок не лише перед дитиною, а й перед усім суспільством та державою, який відповідач ігнорує та від якого самоусунувся. За таких підстав, а також з урахуванням власної письмової відмови відповідача від виконання своїх батьківських обов»язків та належних прав, суд вважає, що є усі законні підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON], [INFO]

Outcome: approved