Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до Рівненського міського суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 09 лютого 1996 року вона та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що зроблено актовий запис № 105 зареєстрований відділом РАГС м.Рівне. Від шлюбу з відповідачем у них є повнолітня донька [PERSON], [INFO] та неповнолітній син [PERSON] [INFO], які проживають з нею. Фактично шлюб припинився, вони не ведуть спільного господарства та не підтримують подружніх стосунків. Наміру на поновлення подружнього життя в них немає. Вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам дітей. Просила розірвати шлюб між нею та [PERSON]. Позивачка [PERSON] до початку підготовчого судового засідання подала письмову заяву згідно якої позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, шлюб розірвати. Просила розгляд справи проводити без її участі. Відповідач [PERSON] до початку підготовчого судового засідання подав заяву в якій позовні вимоги визнав та не заперечив проти розірвання шлюбу. Просив розгляд справи проводити без його участі. Дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог встановив наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Поданою до суду письмовою заявою відповідач [PERSON] визнав пред"явлений до нього позов, що дає право суду в підготовчому судовому засіданні ухвалити рішення. За приписами ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обов'язки. За визначенням поняття шлюбу, наведеним у ч. 1 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно вимог ст. 24 СК закріплено один із головних принципів шлюбу його добровільність. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як слідує з положень ст. 51 Конституції України, добровільність шлюбу відноситься до основних прав і свобод людини і громадянина. Відповідно до ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно із ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 09 лютого 1996 року відділом РАГС м.Рівне, актовий запис № 105. Від шлюбу сторони мають повнолітню доньку [PERSON] [INFO] та неповнолітнього сина [PERSON] [INFO]. Суд прийшов до висновку, що сторони на момент розірвання шлюбу фактично припинили шлюбні відносини, не проживають однією сім'єю, та не ведуть сумісне господарство. За цей час подружжя не здійснили реальних дій щодо збереження родинних стосунків. Сторони не мають наміру зберегти свою сім'ю. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в порядку ст. 81 ЦПК України докази в їх сукупності та взаємозв'язку, суд, приймаючи до уваги існуючі взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання кожного з них продовжувати шлюбні відносини, дійшов висновку, що подальше подружнє життя сторін, збереження їх сім'ї є неможливим та суперечить інтересам кожного з них та неповнолітньої дитини, прийшов до висновку про необхідність шлюб розірвати. На підставі викладеного, ст. ст. 55, 110, 112, 115 СК України,

Outcome: approved