Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

16 серпня 2013 року позивач звернувся до суду із позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю «Побутрембудматеріали» про стягнення заробітної плати, відшкодування за невиплату належних звільненому працівникові сум та моральної шкоди. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні. Представник відповідача у судове засідання не з'явилася, будучи належним чином повідомленою про час і місце слухання справи, не повідомила про причини своєї неявки. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі ст. 224 ЦПК України. Позивач та його представник проти заочного розгляду справи не заперечували. Заслухавши пояснення позивача, його представника, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані сторонами належні та допустимі докази в їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 19 лютого 2013 року [PERSON] був прийнятий на посаду адміністратора заправних станцій до Товариства з обмеженою відповідальністю «Побутрембудматеріали» на підставі наказу №264-к від 19.02.2013 року. 01 липня 2013 року позивача було звільнено з займаної посади за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України згідно наказу №1110-к від 01.07.2013року. Приводом для написання позивачем заяви на звільнення стало те, що відповідач не здійснював належного розрахунку за виконану роботу відповідно до норм трудового законодавства. За 4,5 місяці праці позивач отримав заробітну плату лише за два із значною затримкою та в меншому ніж було оговорено розмірі. Трудову книжку відповідачем було направлено позивачу поштою 01.07.2013 року, яку він отримав 14.07.2013 року. Відповідно до ч.1 ст. 47 КЗпП власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. 05 серпня 2013р. позивач направив відповідачу рекомендованим листом з описом заяву про видачу йому довідки про заробітну плату за весь період (з 19.02.2013 р. до 01.07.2013 р.) його праці на ТОВ «ПОБУТРЕМБУДМАТЕРІАЛИ», видачу довідки про виплачену йому заробітну плату із зазначенням виплаченої суми, дати виплати та періоду за який її виплачено, видачу довідки про нараховані йому суми при звільнені, які належать до виплати, про проведення із ним розрахунку відповідно до діючого законодавства. Довідки прохав надати до 12.08.2013 року. Станом на 14.08.2013 року позивач відповіді від відповідача не отримав. В порушення ст. 47, ст. 116 КЗпПУ відповідач станом на 14.08.2013р. із Позивачем не розрахувався по заробітній платі за 2,5 місяці. Про нараховані суми, належні працівникові'при звільненні, Відповідач Позивача письмово не повідомляв, і взагалі не повідомив, яку саме суму Позивач має отримати. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпПУ в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином відповідачем було грубо порушено норми трудового законодавства, а саме: 1. Не було проведено повного розрахунку при звільнені працівника (ч.1 ст.47 КЗпП України); 2. Не було повідомлено письмово позивача про нараховані йому виплати (ст.116 КЗпП України); 3. Не виплачено середнього заробітку за весь час затримки по день виплати (ст.117 КЗпП України). Статтею 237-1 КЗпП України встановлено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Незаконними діями відповідача позивачу заподіяна моральна шкода, оскільки через несвоєчасне отримання заробітної плати він був позбавлений можливості користуватись, передбаченими ст.48, 49 Конституції України правом на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім"ї, що включає і достатнє харчування, одяг, житло, належне лікування, що в подальшому призвело до його моральних страждань. Моральну шкоду позивач оцінює у 5000 грн.00 коп. Виходячи з вищевикладеного, суд задовольняє позов повністю. Питання судового збору суд вирішує на підставі ч. 3 ст. 88 ЦПК України, стягнувши його з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Outcome: approved