Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , якому просить визнати відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням по [ADDRESS] , належним йому на праві приватної власності. В судовому засіданні пояснював, що він є власником будинку [ADDRESS] . Він сам збудував цей будинок, в 2003 році оформив всі правовстановлюючі документи. Він перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 2005 року. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] це її діти. [PERSON] прописав в своєму будинку в вересні 2009 року, [PERSON] в березні 2018 року. [INFO] [PERSON] померла. [PERSON] в будинку не проживає з грудня 2014 року, [PERSON] з моменту реєстрації в будинку не проживав жодного дня. Витрат по утриманню будинку відповідачі не несуть, будинок для проживання не використовують. Вирішити це питання в добровільному порядку не представилось можливим. Через реєстрацію відповідачів в його будинку, у нього є труднощі в здійснені її права користування та розпорядження майном. Тому посилаючись на дані обставини, просив суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, та визнати відповідачів такими, що втратили право на користування житловим будинком [ADDRESS] . Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином. На підставі ч.6 ст.128 ЦПК України судова повістка надсилалась разом з копіями відповідних документів разом з розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення. На адресу суду надійшли поштові повідомлення з відміткою про невручення відповідачам повідомлення, в зв`язку з тим, що відповідачі за адресою реєстрації не проживають. Судова повістка надсилалась відповідачам в порядку, передбаченому п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, на адресу місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку. Враховуючи вказані факти, згоду позивача, суд вважає за можливе у відповідності до ч. 4\~ст. 223 ЦПК України\~постановити заочне рішення, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. В порядку ст.280 ЦПК України, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних у справі доказів та неявки відповідача в судове засідання без поважних причин, хоча відповідач був повідомлений про дату та час судового засідання належним чином. Відповідно до \~ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч.1 ст.6\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,\~право особи\~на справедливий\~і публічний\~розгляд \~його справи\~упродовж розумного\~строку кореспондується\~з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»). Представник третьої особи Кучурганської сільської ради Роздільнянського району Одеської області в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про слухання справи у його відсутність. Суд, на підставі наданих доказів по справі, встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм спірні правовідносини. Судом встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] належить позивачу [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право приватної власності, виданим 24.01.2003 року виконавчим комітетом Лиманської селищної ради Роздільнянського району Одеської області, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №59837, виданим 19.02.2003 року Роздільнянським ДП "Бюро технічної інвентаризації" та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №185466033 від 21.10.2019 року. (а.с.13,14,15) Згідно свідоцтва про шлюб [PERSON] перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 12.11.2005 року. (а.с.11) [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, наявним в матеріалах справи. (а.с.12) Згідно посвідчення серії [NUMBER] [PERSON] є пенсіонером та ветераном військової служби. (а.с.9,10) З домової книги за адресою [ADDRESS] , судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована в будинку з 03.09.2009 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований з 05.03.2018 року.(а.с.17) Факт не проживання [PERSON] , [PERSON] за адресою реєстрації [ADDRESS] , підтверджується актом фактичного проживання у будинку [ADDRESS] , складеного 17.10.2019 року депутатом Лиманської селищної ради за участю сусідів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , згідно якого по зазначеній адресі зареєстрований та проживає [PERSON] , окрім нього по цій адресі зареєстровані [PERSON] та [PERSON] , але вони за адресою реєстрації не проживають більше року. (а.с.28) Даний факт також підтвердили в суді свідки [PERSON] , [PERSON] , пояснивши, що дійсно [PERSON] проживав разом з [PERSON] по [ADDRESS] . В [INFO] році [PERSON] померла, на даний час [PERSON] в будинку проживає сам. [PERSON] та [PERSON] будинок [PERSON] для проживання не використовують, їх речей в будинку не має. Суд визнає покази свідків достовірними і приймає їх в якості доказів, оскільки свідкам достовірно відомо, що відповідачі не проживають за адресою реєстрації. З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Позивач просить визнати відповідача втратившим право на користування житлом, так як вони будинок для проживання не використовують, витрат по його утриманню не несуть, а їх реєстрація в будинку створює позивачу труднощі в розпорядженні та утриманні будинком, а тому суд вважає, що дані спірні відносини стосуються захисту права власності позивача на житло. Дані правовідносини регулюються наступними нормами права. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У відповідності до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей, і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст.71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім"ї за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Статтею 72 ЖК УРСР, передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до п.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад статті 71,72,116, 156 ЖК УРСР, ст.405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Згідно ст. 64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Статтею 156 ЖК України, передбачено, що до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. У відповідності до ч. 2 ст.\~405\~ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік. Суд, дослідивши по справі надані сторонами докази, встановивши зміст спірних правовідносин і відповідність заявлених вимог нормам права, прийшов до висновку про задоволення позову [PERSON] виходячи з наступного. Позивач по справі [PERSON] дійсно є одноособовим власником будинку по [ADDRESS] відповідно до наданих ним правовстановлюючих документів, зареєстрований у вказаному будинку і використовує даний будинок для проживання, несе при цьому витрати на його утримання. Оскільки позивач є власником вказаного житлового будинку, то відповідно має право вимагати усунення перешкод в користуванні та розпорядженні своєю власністю. Відповідачі по справі [PERSON] , [PERSON] є колишніми членами сім`ї позивача відповідно до ст.64 ЖК України, зареєстровані в будинку позивача з його згоди і відповідно до норм Житлового кодексу України навіть після припинення сімейних стосунків автоматично право користування цим будинком не втрачають. Умови втрати права на користування житлом членами сім`ї власника житла викладені в ч.2 ст.405 ЦК України, і відповідно підставою для втрати прав на житло є відсутність членів сім`ї власника без поважних причин понад один рік. Суд повно та всебічно дослідивши надані по справі докази, прийшов до висновку, що дійсно вказані особи - відповідачі по справі по місцю знаходження житла в смт. Лиманське Роздільнянського району Одеської області відсутні без поважних причини понад один рік, витрат по утриманню будинку не несуть. Про це свідчать і надані суду письмові докази позивача. Відповідно до\~ ст.81 ЦПК України,\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Згідно ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідачем по справі в ході її розгляду суду не надано жодних доказів, які б спростували вимоги позивача. Спроб вселитися примусово до будинку через суд відповідачі не робили, доказів того, що існують перешкоди або поважні причини для їх не проживання в будинку не доведено. Таким чином судом достовірно встановлено, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] втратили право на проживання в будинку [ADDRESS] , так як не використовують будинок для проживання більше одного року без поважних причин, витрат по його утриманню не несуть, а тому суд вважає, що право на користування будинком відповідач [PERSON] втратив з березня 2018 року, а відповідач [PERSON] з грудня 2014 року. Дане рішення суду є підставою для зняття відповідачів з реєстрації за адресою [ADDRESS] , так як вони втратили право на користування житлом в зв`язку з не проживанням тривалий час за місцем реєстрації. На підставі ст.383, ч.2 ст.405 Цивільного кодексу України, ст. 150, 156 Житлового кодексу України,

Outcome: approved