Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-22 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з відповідачем по справі вони проживали в зареєстрованому шлюбі, який на підставі рішення Рахівського районного суду, Закарпатської області від 17.07.2013 між ними розірвано. За час спільного проживання в них народилося двоє дітей: син [PERSON] - [INFO] та дочка [PERSON] - [INFO], які проживають з нею та перебуває на її повному утриманні і вихованні. Відповідач як батько дітей надає лише частково кошти на утримання дітей. Більшу частину витрат, на належне утримання та виховання дітей несе позивачка, яка являється інвалідом дитинства, тому їй одній важко забезпечити дітей всім необхідним. На підставі наведеного, просила суд винести рішення, за яким стягувати, щомісячно, з відповідача на її користь, аліменти на утримання дітей сина [PERSON] - [INFO] та дочки [PERSON] - 29 грудня 2007 , у твердій грошовій сумі, в розмірі по 1000 гривень, на кожну дитину, до досягнення ними повноліття, допустивши негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів, в межах суми платежу за один місяць. Позивачка - [PERSON], в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву, в якій просить дану справу розглянути у її відсутності, у зв'язку з терміновим виїздом за межі області. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, на задоволенні позову наполягає. Відповідач - [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, та показав суду, що вже тривалий час їхні з позивачкою неповнолітні діти проживають з ним та перебувають на його утриманні. [PERSON] вже більше п'яти місяців знаходиться за кордоном та жодної участі у вихованні та утриманні дітей не бере. Тому просить суд відмовити у задоволенні заявлених позивачкою позовних вимог. Заслухавши відповідача, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд, дійшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою ВР України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.\~ У відповідності до ч.1 ст. 122 СК України, дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров'я про народження дружиною дитини. Судом встановлено, що за час спільного проживання у сторін народилося двоє дітей: син - [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON] - [INFO]. Наразі діти є малолітніми. Відповідно до частини другої\~статті 51 Конституції України, статті 180 Сімейного Кодексу України,\~батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою\~\~(ч. 3\~ст. 51 Конституції України). Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. В даному позові позивачка ставить питання про стягнення з відповідача на її користь аліментів, в розмірі по 1000 гривень на кожну дитину, до досягнення ними повноліття. Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Позивачка стверджувала, що діти знаходяться на її утриманні, однак жодного документального підтвердження на підтвердження даного факту суду не надала. Подана нею до матеріалів справи довідка виконкому Верхньоводянської сільської ради, Рахівського району, Закарпатської області №3797 від 02.11.2016 не являється підтвердженням того, що діти знаходяться на її утриманні, а в даній довідці зазначається лише склад сім'ї позивачки, до якої входять неповнолітні діти. У ході судового засідання, зокрема з акту обстеження матеріально-побутових умов проживання відповідача та його осбистих пояснень, встановлено, що наразі неповнолітні діти сторін дочка [PERSON] та син [PERSON] проживають разом з батьком - [PERSON] а не з позивачкою, як вона стверджувала. Тому враховуючи те, що позивачка, як особа, з якою діти не проживають , не мала права на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів, а тому в задоволенні даних позовних вимог слід відмовити. .У відповідності до ст. 88 ЦПК України судові витрати по даній справі слід віднести за рахунок Держави.

Outcome: dismissed