Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-30 00:00:00

29 березня 2011 року представник позивача звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач, посилався на те, що ЗАТ СК «Інгосстрах» та [PERSON] 27.06.2007 року уклали договір страхування №DN81AR00270074, згідно якого позивач зобов'язався у разі настання страхового випадку відшкодувати збитки у межах страхової суми у порядку та на умовах, передбачених договором. Об'єктом страхування по вказаному договору є майнові інтереси, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом - автомобілем ВАЗ 21121, кузов номер [NUMBER] державний номер [NUMBER]. Згідно п. 4.2 Договору Страховик - ЗАТ СК «Інгосстрах» зобов'язаний у випадку настання страхового випадку здійснити страхове відшкодування страхувальнику - [PERSON] - або вигодонабувачу - ПАТ КБ «Приватбанк». Згідно з п. 7.1.1 вказаного договору страховим випадком є пошкодження транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що підтверджується договором. 03.10.2008 року [PERSON], керуючі автомобілем Mitsubishi Lanser державний номер [NUMBER] по вул. Екатеринській - вул. Жуковського в м. Одесі допустив зіткнення з застрахованим автомобілем ВАЗ 21121 державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON]. Винним у спричиненні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди є водій автомобілю Mitsubishi Lanser реєстраційний [NUMBER] [PERSON]. В результаті Дорожньо-транспортної пригоди автомобілю [PERSON] заподіяно матеріальну шкоду. У відповідності до звіту про оцінку вартості майнової шкоди, заподіяної ушкодженням транспортного засобу, №001-1380 від 06.11.2008 року, складеному ТОВ "ОПЕРЕЙТОР", розмір заподіяної шкоди автомобілю [PERSON] складає 28 302,98 грн. Сума страхового відшкодування до виплати страхувальнику з урахування визначеної договором страхування франшизи на підставі страхового акту складає 27 869,24 грн. Зазначене страхове відшкодування страхувальнику виплачено на підставі страхового акту №И-15418 від 20.11.2008 року в повному розмірі, що підтверджується платіжним дорученням № 23904 від 21.11.2008 року. Таким чином, позивачу заподіяно шкоду в розмірі 27 869,24 грн.(двадцять сім тисяч вісімсот шістдесят дев`ять грн. двадцять чотири копійки), яку він просив стягнути з відповідача. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 278,69 та витрати на інформаційно-технічне забезпечення 120,00 гривень. Представник позивача у судовому засіданні вимоги позову підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав, проти його задоволення заперечував, із підстав, зафіксованих технічними засобами судового засідання. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Заяв, клопотань про порядок розгляду справи, а також письмових заперечнь до суду не надходило. Мотиви та додаткові доводи сторін, учасників процесу зафіксовано технічними засобами фіксації процесу. Суд, в межах наданих доказів, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові матеріали справи, вважає що позов Закритого Акціонерного Товариства „Страхова компанія „Інгосстрах" не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні, ЗАТ СК «Інгосстрах» та [PERSON] 27.06.2007 року уклали договір страхування № DN81AR00270074, згідно якого позивач зобов'язався у разі настання страхового випадку відшкодувати збитки у межах страхової суми у порядку та на умовах, передбачених договором. Об'єктом страхування по вказаному договору є майнові інтереси, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом - автомобілем ВАЗ 21121, кузов номер [NUMBER] державний номер [NUMBER]. Згідно зі ст. 27 Закону України „Про страхування", ст. 993 Цивільного кодексу України до страховика, якій виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка отримала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за причинену шкоду. Представник позивача на обґрунтування позову посилався на те, що 03.10.2008 року [PERSON], керуючі автомобілем Mitsubishi Lanser державний номер [NUMBER] по вул. Екатеринській - вул. Жуковського в м. Одесі допустив зіткнення з застрахованим автомобілем ВАЗ 21121 державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON]. Проте, до суду не надано довідку ДАІ б/н від 03.10.2008 року, на яку посилається представник позивача, а також, із відповіді Приморського районного суду м. Одеси від 28.07.2014 року вих. №367 вбачається, що адміністративна справа у відношенні [PERSON] у 2008- 2009 роках не реєструвалась. Таким чином у судовому засіданні не знайшли підтвердження відомості про те, що саме відповідач винний у скоєнні ДТП. Також суд критично ставиться до пояснень представника позивача стосовно виплати страхового відшкодування страхувальнику на підставі страхового акту № И-15418 від 20.11.2008 року в повному розмірі, оскільки платіжне доручення № 23904 від 21.11.2008 року не засвідчено належним чином, та не може бути прийнято судом в якості належного та допустимого доказу. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч. 4 цієї статті, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Згідно п. 27 зазначеної Постанови, враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (ст. 58, 59 ЦПК України). Відмовляючи в задоволенні позову Закритого Акціонерного Товариства „Страхова компанія „Інгосстрах" до [PERSON], за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] про стягнення заборгованості, суд виходить з того, що стороною позивача не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження викладених ним у позовній заяві обставин.

Outcome: dismissed