Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача заборгованість за договорами позики укладеним між ним та відповідачем [PERSON], а також судові витрати та витрати пов'язані з розглядом справи. Свої вимоги, обґрунтовує наступним 15.01.2015 року між ним та відповідачем було укладено договір позики на суму 31560 грн., що станом на 15.01.2015 року еквівалентно 2000 доларів США з умовою повернення до 15 липня 2015 року. Договір укладено у письмовій формі та посвідчено нотаріально. У визначений строк кошти повернуті не були. 29.07.2015 року між ним та відповідачем було укладено договір позики на суму 36 695 грн., що станом на 29.07.2015 року еквівалентно 1665 доларів США з умовою повернення до 29 липня 2016 року. 03.02.2016 року між ним та відповідачем було укладено договір позики на суму 64 675 грн., що станом на 03.02.2016 року еквівалентно 2500 доларів США з умовою повернення до 03 червня 2016 року. Договір укладено у письмовій формі та посвідчено нотаріально. У визначений строк кошти повернуті не були. Крім того 28.01.2016 р. між ним та відповідачем було укладено договір позики у формі розписки , на суму 1000 доларів США із терміном повернення до 01 березня 2016 року . У визначений строк кошти повернуті не були. Станом на момент подання позову борг не повернуто, а тому він змушений звернутись до суду. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали повністю та просили його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явилась,про день та час була повідомлена у встановленому порядку, про причини неявки не повідомила. Відповідачу була скерована копія позову з пропозицію надати відзив на позов у порядку та строки встановлені ст. 178 ЦПК України. Відповідачем відзиву на позовну заяву не представлено. Клопотань на адресу суду не надходило. Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, з"ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. За вимогами ст. ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом встановлено, що між сторонами було укладено декілька договорів позики, зокрема 15.01.2015 року договір позики на суму 31560 грн., що станом на 15.01.2015 року еквівалентно 2000 доларів США з умовою повернення до 15 липня 2015 року. 29.07.2015 року договір позики на суму 36 695 грн., що станом на 29.07.2015 року еквівалентно 1665 доларів США з умовою повернення до 29 липня 2016 року.03.02.2016 року договір позики на суму 64 675 грн., що станом на 03.02.2016 року еквівалентно 2500 доларів США з умовою повернення до 03 червня 2016 року. Договори було укладено у письмовій формі та посвідчено нотаріально, що стверджується долученими до матеріалів справи копіями договорів позики. Крім того між сторонами 28.01.2016 р. було укладено договір позики у формі розписки, на суму 1000 доларів США із терміном повернення до 01 березня 2016 року, що стверджується долученою до матеріалів справи копією розписки. Відповідно дост.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно дост.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідност.610 ЦК України, порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. У відповідності до положень ст.ст.1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальнику) грошові кошти, а позичальник зобов'язується їх повернути позикодавцеві таку ж суму. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Договір позики укладається у письмовій формі і на підтвердження укладання договору позики може бути представлена розписка позичальника. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ч.2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Як було встановлено в судовому засіданні, борг станом на день постановлення рішення не повернути по жодному з укладених договорів. З огляду на вищенаведене суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме до задоволення підлягає сума боргу за договорами, однак, стороною невірно розраховано 3 % річних та індекс інфляції. Згідно договору від 15.07.2015 року основна сума боргу складає - 54020 грн., 3% річних - 4227 грн. та індекс інфляції - 17948 грн., а разом 76195, 01 грн. Згідно договору від 29.07.2015 року основна сума боргу складає - 44 971 грн., 3% річних - 2114грн. та індекс інфляції - 10523,50 грн., а разом 57608,5 грн. Згідно договору від 03.02.2016 року основна сума боргу складає - 67525 грн., 3% річних - 3485 грн. та індекс інфляції - 16466,22 грн., а разом 87476,22 грн. Згідноч.1 ст.524 ЦК України, зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Відповідно до ч.2 ст.524 ЦК України, сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно доч.1 ст.533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Згідно ч.2 ст.533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до висновку Верховного Суду України, що викладений в Постанові від 02 липня 2014 року у справі 6-79цс14, аналіз норм ст.99 Конституції України, ст.ст.192, 533 ЦК України дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобовязання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобовязання і його виконання є національна валюта України гривня. Згідно ч.2 ст.214 ЦПК України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу. Пунктом 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. На підставі наведеного,суд приходить до переконання, що позов в частині стягнення боргу за договором позики від 28.01.2016 р., також підлягає задоволенню та відповідач повинна сплатити суму позики на користь позивача у розмірі 26 299, що еквівалентно 1 000 доларів США, за офіційним курсом НБУ, встановленим на 05.07.2018 р. (на день ухвалення рішення), з розрахунку 2643,79 грн. за 100 доларів США. Крім того, вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача відповідно до задоволених вимог, слід також стягнути судовий збір в розмірі 2477 грн., а також витрати пов'язані розміщенням оголошення у пресі, в розмірі 570 грн., що відноситься до витрат пов'язаних із вчиненням дій, необхідних для розгляду справи сплачений останнім при подачі позову, що стверджується квитанцією наявною в матеріалах справи. На підставі ст.ст. 524, 526, 530, 533, 553, 554, 559, 610, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України та

Outcome: partial