Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-07 00:00:00

Вказуючи на те, що позивач звернувся з позовом до відповідача [PERSON] в обґрунтування якого вказує, що останній працював водієм транспортного засобу, і керуючи ввіреним йому автобусом марки Богдан А-09202, державний номерний знак [NUMBER], [PERSON] здійснив зіткнення з автомобілем марки Toyota-Auris, державний номерний знак [NUMBER], яким керував [PERSON], унаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Позивач зазначив, що дорожньо-транспортна пригода відповідно до ухвали Октябрського районного суду м. Полтава трапилась з вини відповідача у справі. У результаті зіткнення транспортних засобів власнику автомобіля Toyota-Auris, були спричинені матеріальні та моральні збитки у загальній сумі 254 128 грн. 20 коп. Рішенням Октябрського районного суду м. Полтава від 12 березня 2015 року у справі №554/16259/14-ц з позивача ТОВ Євробус Полтава у примусовому порядку стягнуто на користь [PERSON] збитки, заподіяні йому пошкодженням його автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у загальній сумі 262787 грн. 08 коп. І тому, зважаючи на те, що з позивача на користь третіх осіб повністю стягнуто вказану суму коштів, він просив суд стягнути з [PERSON] їх в порядку регресу. Ухвалою суду від 04 липня 2018 року будо відкрито провадження в справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін суд заслуховує усні пояснення сторін та досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заява по суті справи. Відповідно до ч. 2 ст. 279 ЦПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання. У першому судовому засіданні проведеного в режимі відеоконференції представник позивача ТОВ Євробус Полтава - [PERSON] підтримала позов за викладених в ньому підстав, просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. При цьому заперечувала проти заяви відповідача та його представника про відмову у задоволенні позову у зв"язку із спливом позовної давності. Відповідач [PERSON] та його представник першому судовому засіданні позов позивача не визнали, та проти його задоволення заперечували. Крім того відповідач до суду пордав письмову заяву про застосування строку притягнення до матеріальної відповідальності, строку позовної давності. Представник третьої особи Шевченківської ВДВС м. Полтава ГТУЮ у Полтавській області у судове засідання не з'явився, але на адресу суду надіслав заяву про відсутність заперечень проти позову та прохав розгляд справи проводити у його відсутність. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача та відповідача та його представника, дослідивши наявні в справі докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного та трудового законодавства, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 07 квітня 2015 року близько 17:00 год. [PERSON], керуючи автобусом «Богдан А-09202», реєстраційний номер [NUMBER], по вул. Калініна, від вул. 23-го Вересня, в м. Полтава в напрямку регульованого перехрестя з вул. Алмазна, зі швидкістю 67,7 км/год, що перевищувала дозволену швидкість у населеному пункті 60 км/год, виїхав на вищевказане перехрестя на заборонений червоний сигнал світлофору, при цьому не дотримавшись безпечної дистанції, скоїв зіткнення з автомобілем марки Toyota-Auris, державний номерний знак [NUMBER], яким керував [PERSON], який рухався попереду в попутному напрямку та виконував маневр розвороту, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Відповідач вчинив дорожньо-транспортну пригоду під час виконання трудових обов'язків та перебування у трудових відносинах з позивачем ТОВ Євробус Полтава, який до того ж є власником автобуса. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтава від 12. 06. 2014 року відповідача було визнано винним у скоєнні злочину передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України і звільнено від кримінальної відповідальності у зв'язку із примиренням з потерпілим. В подальшому відповідно до рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 12. 03. 2015 року з позивача було вирішено стягнути на користь [PERSON] суму 254128 грн. 20 коп., яке ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25. 05. 2016 року залишено в силі. Крім цього, третьою особою по справі 14.07.2016 року були відкриті виконавчі провадження про стягнення з позивача ТОВ Євробус Полтава на користь стягувачів [PERSON], [PERSON] та потім стягнуто відповідно до виписок з особового рахунку позивача кошти в загальній сумі 262 787 грн. 08 коп. 14.11.2017 року виконавчі провадження по виконанню виконавчих листів Октябрського районного суду були закінчені. Відповідно до статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Регресне зобов'язання виникає лише у випадках, передбачених законом, і має похідний характер, оскільки підставою його виникнення є виконання іншою особою відповідного зобов'язання. Підставою регресного позову є відповідальність заподіювача шкоди за завдану шкоду та факт виплати позивачем, що пред'явив регресну вимогу, певної грошової суми в рахунок відшкодування завданої шкоди. Право зворотньої вимоги виникає лише після того, як відбулася виплата. Юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану працівником, має право зворотньої вимоги (регресу) до цієї особи в розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша статті 1191 ЦК України), тобто розмір відшкодування визначається трудовим законодавством. За змістом ч. 1 ст.\~3\~КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю. За шкоду, заподіяну внаслідок порушення трудових обов'язків, працівник несе відповідальність перед підприємством (установою, організацією), з яким перебуває у трудових відносинах. Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1992 №14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», судам необхідно перевіряти, чи додержаний власником або уповноваженим ним органом встановлений статтею 233 КЗпП річний строк з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення в суд з позовом про її відшкодування. Днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником. Право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством, організацією, установою сум третій особі і з цього ж часу обчислюється строк на пред'явлення регресного позову. Згідно з ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. У відповідності до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, про те можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Аналізуючи викладене у сукупності, суд приходить до висновку, що позивач виконав всі покладені на нього зобов'язання, а тому у нього виникає повне право звернутися безпосередньо до відповідача з вимогою про відшкодування завданої йому матеріальної шкоди у порядку регресу. При цьому суд не бере до уваги клопотання відповідача та його представника, що відповідно до вимог ст. 233 КЗпП України строк притягнення до матеріальної відповідальності відповідача водія [PERSON] закінчився у звязку з пропуском позивачем строків позовної давності притягнення до відповідальності, а тому в задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити, виходячи з наступного. Згідно ст.\~256\~ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 258\~ЦК України передбачено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст.\~3\~КЗпП України визначено, що для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Отже, у даному випадку, враховуючи обставини справи, застосовується спеціальна позовна давність, строк якої становить один рік. Днем виявлення заподіяної шкоди працівником є дата винесення ухвали Октябрського районного суду м. Полтави від суду 12 червня 2014 року про закриття кримінального провадження за ст. 286 ч. 1 КК України у зв'язку з примиренням з потерпілим. Річний строк для звернення до суду з позовом про відшкодування заподіяної шкоди закінчився 12 червня 2015 року. З матеріалів справи вбачається, що згідно постанов державного виконавця від 14.11.2017 року виконавчі провадження стосовно стягнення коштів на користь стягувачів [PERSON] та [PERSON] були закінчені після перерахування останнім грошових сум визначених судом. Тобто, 14 грудня 2018 року спливає річний строк позовної давності щодо права регресної вимоги до працівника. Позов до Диканського районного суду суду подано 04 липня 2018 року. У п. 4 Постанови Пленуму\~Верховного суду\~України від\~06\~листопада 1992\~року №\~9 Про практику розгляду судами трудових спорів звертається увага, що встановлені ст. 228 та ст. 233\~КЗпП України строки зверненні до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити й обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушені строки. Відповідно до ст. 234 КЗпП України, у разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст. 233 КЗпП, суд може поновити ці строки. Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України, суд зобов'язаний застосувати позовну давність лише за заявою сторони у спорі, причому така заява має бути подана до винесення судового рішення. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 05.10.2018 року заявив клопотання про застосування строку позовної давності до виниклих правовідносин та просив відмовити з цих підстав у позові. Із нормам ЦК України та КЗпП України, що регулюють позовну давність, можна дійти висновку, що пропущення особою строків позовної давності без поважних причин, за умови встановлення судом порушеного права, про захист якого вона просить, є підставою для відмови в задоволенні позову за спливом позовної давності. В даному випадку суд вважає, що позивачем по справі ТОВ Євробус Полтава не пропущено річний строк пред'явлення вимог до відповідача., а тому в задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про застосування строку позовної давності слід відмовити. З наведеного вище можна зробити висновок, якщо в процесі трудової діяльності працівник спричинив шкоду третім особам і ця шкода згідно з чинним законодавством відшкодована підприємством, то по заявленому позову на працівника в порядку регресу повинно бути покладено обов'язок відшкодувати цю шкоду підприємству в межах, передбачених законом. Право регресної вимоги до працівника виникає з моменту виплати підприємством, установою чи організацією сум третій особі, і з цього ж часу відраховується строк на пред'явлення регресного позову. Шкода, що підлягає відшкодуванню за регресною вимогою підприємства, установи чи організації визначається на загальних підставах, тобто повному розмірі завданої працівником шкоди. Відповідно до ст. ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягнення судовий збір на користь позивача у розмірі 3 941 грн. 97 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved