Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-12 00:00:00

17 серпня 2017 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Мельник Олена Геннадіївна, Запорізький міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, у якому з урахуванням уточненої позовної заяви, поданої 12 вересня 2017 року, просив про визнання недійсним заповіту та укладеного шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що [INFO] помер його батько, [PERSON] . Після його смерті позивач відкрилася спадщина, яку він, як єдиний спадкоємець за законом, мав намір прийняти. Тоді ж позивач дізнався, що незадовго до смерті батько уклав шлюб із відповідачем та склав на її ім`я заповіт, відповідно до якого заповів їй усе своє майно. Вважає, що під час здійснення вказаних дій мав місце дефект волі у померлого, оскільки той тривалий час хворів на онкологічне захворювання, а з кінця 2016 року припинив рухатися і майже не розмовляв. [PERSON] з жовтня 2014 року здійснювала догляд за хворим батьком, у зв`язку з чим проживала з ним за однією адресою. Скориставшись безпорадним станом [PERSON] , вона шляхом зловживання довірою хворого уклала із ним шлюб та змусила скласти заповіт. Через онкологічне захворювання померлий [PERSON] на час складання заповіту та укладання шлюбу приймав психотропні та сильнодіючі знеболювальні засоби, відтак не міг усвідомлювати свої дій та керувати ними. Зазначене відповідно до норм сімейного і цивільного законодавства є підставою визнання заповіту та укладеного шлюбу недійсними. Позивач до початку судового розгляду надав суду заяву, справжність підпису на якій засвідчено Кияницею Н.В., приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, 02.11.2017 за р. № 3919. У вказаній заяві справу просив розглядати без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, позов просив задовольнити. У судовому засіданні представник позивача вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позові та відповіді на відзив, у зв`язку з чим наполягав на задоволенні позову у повному обсязі. Відповідач проти позову заперечив. У відзиві на позовну заяву від 20.02.2018 зазначив, що твердження позивача не відповідають фактичним обставинам справи і не підтверджуються наданим ним доказами. У жовтні 2014 року позивач працював електрогазозварником у ПАТ «Запорізький завод феросплавів», тому стороннього догляду не потребував. Позивач та відповідач з березня 2014 року проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а у 2017 році вирішили шлюб зареєструвати. Державна реєстрація шлюбу відбулася згідно із нормами сімейного законодавства, у приміщенні відділу ДРАЦС, після чого кожен з подружжя отримав примірник свідоцтва про шлюб. Заповіт був складений і посвідчений у приміщенні, що є робочим місцем приватного нотаріуса. До того ж, він містить запис, зроблений власноручно [PERSON] про те, що зміст заповіту складений з його слів та до підписання прочитаний ним уголос у присутності нотаріуса. Крім того, додані до позовної медичні документи не підтверджують вживання померлим психотропних та сильнодіючих знеболювальних засобів. Зазначене вище, на думку відповідача, свідчить про вільне волевиявлення [PERSON] при укладенні шлюбу та складенні заповіту, а тому підстави для задоволення позову відсутні. У судовому засіданні відповідач та його представник проти позову заперечували з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву. У задоволенні позову просили відмовити. Третя особа, приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Мельник Олена Геннадіївна, надала суду пояснення, у яких зазначила, що померлий [PERSON] був її постійним клієнтом. Незважаючи на те, що поряд з його місцем проживання працює понад двадцять нотаріусів, він виявив бажання посвідчити заповіт саме у неї. Попередньо отримавши консультацію телефоном, 24 лютого 2017 року [PERSON] прийшов до неї на прийом. У ході прийому вона з`ясувала діагноз та стадію захворювання [PERSON] , а також чи приймає він сильнодіючі психотропні чи наркотичні препарати. [PERSON] зазначив, що таких препаратів він не приймає, після чого пояснив, що має намір скласти заповіт на ім`я відповідача, з яким тривалий час проживав у цивільному шлюбі, а нещодавно одружився. Оскільки вона знала усю родину [PERSON] , то спитала чи розуміє він, що позбавляє сина спадщини. На що [PERSON] відповів, що повністю усвідомлює цю обставину, а на сина має образу. Сумнівів щодо дієздатності [PERSON] , тобто у тому, що він у повній мірі розумів та усвідомлював значення своїх дій та керував ними у неї не виникло. Поведінка [PERSON] була адекватною, відповіді і міркування були логічними. Зазначені обставини приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Мельник О.Г. підтвердила у ході судового розгляду, у зв`язку із чим у задоволенні позову просила відмовити. Представник третьої особи, Запорізького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, надав суду пояснення від 20.02.2018, у яких вказав, що реєстрація шлюбу між [PERSON] та [PERSON] відбулася відповідно до вимог чинного законодавства. 21.02.2017 зазначені особи звернулися із заявою про державну реєстрацію шлюбу, в якій кожен з них особисто проставив свій підпис. При цьому будь-яких відомостей про наявність перешкод до державної реєстрації шлюбу, у тому числі за станом здоров`я до органу РАЦС не надходило. Зовнішній вигляд та стан здоров`я наречених безсумнівно свідчив про те, що вони перебували при здоровому розумі та усвідомлювали свої дії, що підтверджується їх упевненими підписи на заяві та в актовому записі про шлюб. Крім того, спростував інформацію про те, що [PERSON] не міг рухатися, і його обличчя було спотворене. Наречені були присутні під час реєстрації шлюбу, і з їх спілкування було зрозуміло, що між ними склалися теплі сімейні відносини. З урахуванням наведених обставин, просив суд у позові відмовити, справу просив розглядати без участі представника. 23 серпня 2017 року суд постановив ухвалу про залишення позовної заяви без руху, у зв`язку з недодержанням позивачем вимог ст. 119, 120 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), в редакції чинній на дату подання позову. 17 жовтня 2017 року після усунення недоліків суд постановив ухвалу про відкриття провадження у справі, відповідно до якої призначив судове засідання на 30 листопада 2017 року. 24 січня 2018 року у зв`язку із викладенням ЦПК України в новій редакції, відповідно до п. 9 ч. 1 розділу ХІІІ ЦПК України, суд постановив ухвалу, в якій визначив розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження, надав учасникам справи строк для подання заяв по суті справи, призначив підготовче засідання на 26 лютого 2018 року. Відповідно до ухвали суду від 28 січня 2019 року за клопотанням представника позивача призначено посмертну судово-психіатричну експертизу, у зв`язку з чим провадження у справі зупинено на час її проведення. 26 листопада 2019 року суд постановив ухвалу, у якій провадження у справі поновив, підготовче провадження закрив та призначив справу до судового розгляду на 28 січня 2020 року. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, суд установив таке. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Хортицьким районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області 12.04.2017, актовий запис № 150. Згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим відділом запису актів громадянського стану Виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів міста Запоріжжя Запорізької області 10.01.1992, актовий запис № 68, [PERSON] є сином [PERSON] . [INFO] [PERSON] та [PERSON] подали до Запорізького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області заяву про державну реєстрацію шлюбу, яку зареєстровано в журналі за № 243/17.8-05.02-58, у реєстрі за № 00009352259. [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 21 лютого 2017 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області 21.02.2017, копією актового запису про шлюб № 102 від 21.02.2017. Відповідно до заповіту, посвідченого Мельник О.Г., приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, 24.02.2017 за р. № 110, все його майно, де б воно не було із чого б воно не складалось, і взагалі все те, що йому буде належати на день його смерті, і на що він за законом матиме право, [PERSON] заповіт [PERSON] , [INFO] . Указаний заповіт посвідчений у приміщенні, що є робочим місцем приватного нотаріуса за адресою: [ADDRESS] , приміщення 36 о 12 годині 00 хвилин і зареєстрований у Спадковому реєстрі 24.02.2017 о 12 годин 03 хвилини, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 46882349. Згідно із довідкою, виданою Запорізьким центром первинної медико-санітарної допомоги № 5 17.02.2017, [PERSON] перебуває на «Д» обліку з діагнозом «Рак лівої гайморової пазухи»; є нетранспортабельним та отримує паліативне лікування. Відповідно до довідки № 01-05/1262, виданої Комунальною установою «Запорізький обласний клінічний онкологічний диспансер» 09.11.2018, під час перебування на стаціонарному лікування хворому [PERSON] наркотичні, сильнодіючі психотропні речовини не застосовувались. Згідно із інформацією, наданою Комунальним некомерційним підприємством «Запорізький центр первинної медико-санітарноїдопомоги № 5» 19.11.2018 за № 01-15/2764, [PERSON] спостерігався у сімейного лікаря та онколога КУ «ЗМКБЛ № 9» з 10.11.2015 року. При лікуванні пацієнта наркотичні, сильнодіючі психотропні речовини не застосовувались. Відповідно до трудової книжки серії [NUMBER] , виданої Запорізьким домобудівельним комбінатом 16.07.1983, [PERSON] працював електрогазозварником у ПАТ «Запорізький завод феросплавів» з 17.09.2014 до 03.02.2016. Згідно із довідкою № 242 від 02.11.2017, виданої ПАТ «Запорізький завод феросплавів», [PERSON] працює машиністом крану металургійного виробництва 3 розряду з 23.11.2015 по теперішній час. Відповідно до висновку експерта № 158 з проведення посмертної судово-психіатричної експертизи, складеного Комунальною установою «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради 28.03.2019, «на період, що цікавить суд, змін в інтелектуально-мнестичній сфері, ознак порушеної свідомості, хворобливого сприйняття навколишнього не відмічено. Тому, на час укладення шлюбу 21.02.2017 та на час складення заповіту 24.02.2017 ступінь психічних розладів був такий, що істотно впливав (обмежував) на його здатність розуміти значення своїх дій і керувати ними. [PERSON] , 1965 р.н., на час укладення шлюбу 21.02.2017 та на час складення заповіту [INFO] виявляв ознаки психічного розладу у вигляді органічного емоційно-нестійкого (астенічного) розладу помірно-вираженого ступеню внаслідок ракової інтоксикації, обумовленої раком гайморової пазухи. На час укладення шлюбу 21.02.2017 та на час складення заповіту [INFO] , ступінь психічних розладів був такий, що істотно впливав (обмежував) на його здатність розуміти значення своїх дій і керувати ними». Допитана у судовому засіданні свідок, [PERSON] , мати позивача, колишня дружина [PERSON] , пояснила, що постійно проживає за адресою: [ADDRESS] . Фактично шлюбні відносини із колишнім чоловіком припинилися років за 3-4 роки до його смерті. Під час хвороби [PERSON] вона у їх спільній квартирі не проживала. Востаннє спілкувалася з [PERSON] влітку 2016 року, коли була у Запоріжжі. Знає відповідача, вона жила з її чоловіком. За його словами вони працюють разом, вона квартирантка. Бачила [PERSON] за два тижні до його смерті, у квартирі, де він жив. [PERSON] не розмовляв з нею через стан здоров`я. Під час останньої зустрічі відповідача у квартирі не було, на її прохання вночі чергувала дочка [PERSON] , яка і запросила її провідати чоловіка. Чи приймав він ліки, і які їй невідомо. Свідок, [PERSON] , мати [PERSON] , пояснила, що востаннє бачила [PERSON] у серпні-вересні 2016 року, коли той з якимось чоловіком і відповідачем, приїздили на дачу. Свідок зазначила, що розмовляти [PERSON] не міг, але сказав, що пустив квартирантку. Свідок, [PERSON] , пояснила, що є сусідкою по дачі [PERSON] , якого бачила у травні та серпні-вересні 2016 року, коли той приїздив на дачу з якимось чоловіком. Свідок [PERSON] пояснила, що вона у період з січня 2017 року, як медична сестра, на прохання [PERSON] здійснювала перев`язки [PERSON] . У період до кінця березня 2017 року [PERSON] обслуговував себе самостійно, стороннього догляду не потребував. Двері до квартири відчиняв сам, після перев`язки, частував її чаєм, вони багато спілкувалися. З цих розмов, було зрозуміло, що між ним і [PERSON] існують теплі подружні відносини. [PERSON] у квартирі жодного разу не зустрічала. Зі слів [PERSON] їй відомо, що син не працює і працювати не бажає, певний час проживав разом із ним та його дружиною [PERSON] , після намагання його працевлаштувати з дому взагалі пішов. [PERSON] неодноразово зустрічав її біля будинку і вони разом піднімалися у квартиру для проведення перев`язки. Наркотичні, психотропні засоби у призначеннях лікарів були відсутні. [PERSON] їх не приймав. Свідок [PERSON] пояснила, що вона познайомилася з [PERSON] влітку 2016 року. З цього часу і до початку квітня 2017 року вона спілкувалася з їх родиною. У січні 2017 року вона разом із [PERSON] були на медичних оглядах у міській лікарні №5 та онкологічній лікарні. [PERSON] їздив на медичний огляд на автомобілі, яким керував особисто. Після реєстрації шлюбу цю подію відзначали вдома у [PERSON] та [PERSON] , куди вона була запрошена. Стосунки між ними були подружні. Свідок [PERSON] , яка є сусідкою пояснила, що [PERSON] та [PERSON] знає як подружжя. Часто була у них вдома. До кінця березня 2017 року свідок щодня бачила [PERSON] у дворі будинку, коли він повертався з прогулянки та після відвідування Центу зайнятості, де він перебував на обліку, спілкувалася з ним. Вона у цей період знаходилася у відпустці по догляду за дитиною і тому часто з дитиною гуляла у дворі будинку. Свідок [PERSON] суду пояснила, що позивач є їй рідним братом, а померлий [PERSON] її відчимом, бачила відчима приблизно за два тижні до його смерті, він уже не розмовляв, не їв, [PERSON] говорила їй, як слід за ним доглядати. Рік до цього вона перебувала за кордоном. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також на достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності суд дійшов таких висновків. Позивач, [PERSON] , посилається на те, що на час укладення шлюбу та посвідчення заповіту померлий [PERSON] не міг усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними. Згідно із ч. 1 ст. 21 Сімейного кодексу України (далі СК України) шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Стаття 38 СК України передбачає, що підставами недійсності шлюбу є порушення вимог, встановлених статтями 22, 24-26 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 40 СК України шлюб визнається недійсним за рішенням суду, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка. Згода особи не вважається вільною, зокрема, тоді, коли в момент реєстрації шлюбу вона страждала тяжким психічним розладом, перебувала у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, в результаті чого не усвідомлювала сповна значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, або якщо шлюб було зареєстровано в результаті фізичного чи психічного насильства. Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Одностороннім правочином, згідно із ч. 3 ст. 202 ЦК України, є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження особи на випадок своєї смерті. Оскільки вчинення заповіту залежить від волі однієї особи (заповідача), заповіт є одностороннім правочином. У частині першій статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України, згідно з якими: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно із ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Відтак, підставою для визнання правочину недійсним на підставі, яка передбачена зазначеною нормою, повинна бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. За змістом п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК України суд за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов`язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. Згідно із ч. 1 ст. 102 ЦПК України висновок експерта це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Висновок експерта, відповідно до положень ст. 76 ЦПК України, належить до засобів доказування, а доказування в силу положень ч. 6 ст. 81 ЦПК України не може ґрунтуватися на припущеннях. Відтак, і висновок експерта не може ґрунтуватися на припущеннях і має бути категоричним. Системний аналіз зазначених положень дає підстави для висновку, що для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Наведений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у справі № 496/4851/14-ц від 26.11.2019. Згідно із ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно із висновком експерта № 158 від 28.03.2019 [PERSON] , 1965 року народження, на час укладення шлюбу 21.02.2017 та на час складення заповіту [INFO] виявляв ознаки психічного розладу у вигляді органічного емоційно-нестійкого (астенічного) розладу помірно-вираженого ступеню внаслідок ракової інтоксикації, обумовленої раком гайморової пазухи. На час укладення шлюбу 21.02.2017 та на час складення заповіту [INFO] , ступінь психічних розладів був такий, що істотно впливав (обмежував) на його здатність розуміти значення своїх дій і керувати ними. Такий висновок не встановлює абсолютну неспроможність [PERSON] усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними на момент укладення шлюбу і вчинення заповіту, позаяк формулювання «істотно впливав» не є категоричним і не встановлює міри, до якої така його здатність була обмежена. Крім того, суд враховує, що наданий висновок експерта містить суперечливі положення. Зокрема, висновок, що на час складання заповіту і укладення шлюбу ступінь психічних розладів [PERSON] був такий, що істотно впливав (обмежував) на його здатність розуміти значення своїх дій і керувати ними не узгоджується із попереднім висновком цього ж експерта про те, що на період, що цікавить суд, змін в інтелектуально-мнестичній сфері, ознак порушеної свідомості, хворобливого сприйняття навколишнього не відмічено. У п. 19 висновку судово-психіатричної експертизи у відношенні [PERSON] зазначено, що обставини справи, по яких проводиться експертиза встановлені відповідно до ухвали Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21.11.2018 у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи ОСББ «Берегиня», Шоста запорізька державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним та визнання права власності в порядку спадкування за законом. При цьому клопотань про проведення додаткової експертизи у порядку ч. 1 ст. 113 ЦПК України чи про допит експерта у порядку ч.4 ст. 72 ЦПК України позивач та його представник не заявляли. З огляду на наведене вище, суд відхиляє вказаний висновок експерта як доказ дефекту волі [PERSON] під час укладення шлюбу і вчинення заповіту. Крім того, позивач стверджує, що його батько не міг особисто подати заяву про державну реєстрацію шлюбу та бути присутнім під час такої реєстрації, через те, що мав спотворену хворобою зовнішність і з кінця 2016 року припинив рухатися і майже не розмовляв. Указані твердження спростовуються наданими суду письмовими доказами, а саме заявою про державну реєстрацію шлюбу, копією актового запису про шлюб, фотокарткою із зображенням відповідача та [PERSON] у приміщенні відділу ДРАЦС, зробленою 21.02.2017, тобто у день реєстрації шлюбу. Суд ураховує, що зазначені вище документи відповідають вимогам чинного законодавства. До того ж, достовірність підписів [PERSON] на заяві про державну реєстрацію шлюбу та на актовому записі про шлюб позивачем не оспорювалася. Надана позивачем копія аркуша із медичної карти [PERSON] із записом від 13.02. 2017 про те, що в поліклініку він прийти не може через погодні умови, не свідчить ні про те, що він припинив рухатися і розмовляти з кінця 2016 року, ні про дефект волі при укладанні шлюбу та те, що він приймав психотропні та сильнодіючі знеболювальні засоби і «на час підписання заповіту та укладення шлюбу не усвідомлював своїх дій та не міг керувати ними та мав про них хибне уявлення». Надану довідку від 17.02.2017 за підписом лікаря [PERSON] про те, що [PERSON] є інвалідом та перебуває на «Д» обліку та є нетранспортабельним і отримує паліативне лікування, суд оцінює критично, оскільки вона також не свідчить ні про те, що він припинив рухатися і розмовляти з кінця 2016 року, ні про дефект волі при укладанні шлюбу та те, що він приймав психотропні та сильнодіючі знеболювальні засоби і «на час підписання заповіту та укладення шлюбу не усвідомлював своїх дій та не міг керувати ними та мав про них хибне уявлення». Також суд ураховує, що посвідченню заповіту передує його складення та прочитання його тексту у присутності нотаріуса. Зазначені обставини підтверджуються текстом з 16 слів, написаним заповідачем на усіх примірниках заповіту. Власноручне написання тексту такої довжини, на думку суду, не може свідчити про не усвідомлення заповідачем своїх дій у момент складання заповіту. Показання свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є логічними, послідовними і узгоджуються із позицією відповідача, поясненнями третіх осіб щодо обставин укладення шлюбу, посвідчення заповіту та письмовими доказами, а саме заявою про державну реєстрацію шлюбу, копією актового запису про шлюб, фотокарткою із зображенням відповідача та [PERSON] у приміщенні відділу ДРАЦС, зробленою 21.02.2017. Водночас, показання свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] суд оцінює критично з огляду на таке. Так, [PERSON] стверджує, що відповідач жила разом із померлим [PERSON] як квартирантка, що не узгоджується із позицією позивача, викладеною у позовній заяві, згідно із якою відповідач здійснювала догляд за хворим. Показання свідка [PERSON] не містять беззаперечних тверджень та не впливають на висновок суду. Показання свідка [PERSON] є непослідовними і містять неузгоджені суперечності. Зокрема,свідок зазначив, що "розмовляти [PERSON] не міг, але сказав, що пустив квартирантку». До того ж приїзд [PERSON] на дачу не підтверджує його безпорадного стану, про що наголошує позивач у позовній заяві. Показання свідка [PERSON] не містять жодної інформації щодо предмета доказування, тому суд, відповідно до приписів ч. 4 ст. 77 ЦПК України, їх до розгляду не бере. Аргументи позивача про те, що [PERSON] на момент вчинення оспорюваних дій приймав психотропні та сильнодіючі знеболювальні засоби не підтверджені жодними доказами, дослідженими у судовому засіданні. Крім того, вони суперечать інформації, наданій на запит суду Комунальною установою «Запорізький обласний клінічний онкологічний диспансер» та Комунальним некомерційним підприємством «Запорізький центр первинної медико-санітарної допомоги № 5», згідно із якою до [PERSON] під час перебування та обліку у вказаних лікувальних установах наркотичні, сильнодіючі психотропні речовини не застосовувались. Твердження позивача про те, що його батько з 2014 року потребував стороннього догляду, для здійснення якого відповідач оселився у батьковій квартирі, не відповідає фактичним обставинам справи, позаяк спростовується трудовою книжкою [PERSON] , відповідно до записів у якій він з 17.09. 2014 року до 03.02. 2016 року працював електрогазозварювальником з ремонту металургійного устаткування, а 01.07. 2015 року йому було присвоєно 5 розряд. Крім того, твердження позивача про те, що відповідач була найнята ним для догляду за батьком спростовується довідкою ПАТ «Запорізький завод феросплавів», відповідно до якої відповідач постійно та безперервно з 2005 працювала у цьому товаристві та показаннями свідків позивача [PERSON] та [PERSON] , які стверджували, що відповідач була квартиранткою [PERSON] . Згідно з ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач не надав належних і допустимих доказів наявності у [PERSON] дефекту волі під час укладення шлюбу і складення заповіту, оскільки надані докази не підтвердили абсолютну неспроможність [PERSON] усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними в указаний час. За таких обставин, суд доходить висновку, що права позивача відповідачем не порушені, а тому у позові слід відмовити повністю. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Позивачем при поданні позову сплачений судовий збір, що підтверджується квитанцією. Доказів понесення інших судових витрат сторони у справі не надали. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так як суд відмовляє у позові повністю, судовий збір стягненню з відповідача не підлягає.

Outcome: dismissed