Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-12 00:00:00

27 лютого 2018 року позивач звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до [PERSON], третя особа - [PERSON] про визнання недійсним договору оренди. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 06.06.2017 року під час виклику патрульної поліції та з'ясування підстав початку проведення ремонту сторонніми особами у одному із приміщень, що перебуває у віданні СТОВ «Світанок», з'ясувалося, що останнє за судовим рішенням у 2009 році оформлено на іншу особу. Під час подальшої перевірки інших об'єктів нерухомості СТОВ «Світанок» було встановлено, що на [PERSON] оформлено право власності на нежилі приміщення: приміщення електроцеху, приміщення дизельної установки, навіс для зберігання матеріалів, сінажна яма та водонапірна башта по [ADDRESS], що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23.01.2018 року. Із вказаної довідки також вбачається, що право власності оформлено 12.06.2008 року на підставі рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14.05.2008 року, проте вказане рішення відсутнє в документації СТОВ «Світанок» і даних про його надходження на адресу товариства від суду немає, як і даних про укладення договору оренди з правом викупу. 25.01.2018 року представник СТОВ «Світанок» ознайомилася із матеріалами справи № 2-984/08, з яких вбачається, що діючий на той час керівник СТОВ «Світанок» [PERSON], з перевищенням своїх службових повноважень, визначених Статутом товариства та законодавством, 18.05.2000 року від імені товариства передав в оренду майно з правом викупу, яке перебувало у користуванні СТОВ «Світанок», громадянину [PERSON] Керівник СТОВ «Світанок» [PERSON] діяв у змові з гол.бухгалтером [PERSON], економістом [PERSON] та [PERSON] і приховав наявність договору та судового рішення від товариства, чим завдав шкоди останньому. Крім того, позивач зазначає, що на момент оспорюваного договору СТОВ «Світанок» не було власником майна колишніх членів КСП «Світанок», а лише користувалося ним, що підтверджується довідками Фастівського міжміського бюро технічної інвентаризації за червень 2008 року та довідкою СТОВ «Світанок» за травень 2008 року, а майно належало до майна пайового фонду, що підтверджується Актом уточненого складу і вартості майна реорганізованого КСП «Світанок» станом на 01.08.2004 року, затвердженого рішенням загальних зборів співвласників майнових па реорганізованого КСП «Світанок» від 15.10.2004 року, а тому на СТОВ «Світанок» покладав обов'язок по його збереженню. Тільки після 15.10.2004 року після затвердження зборами співвласниці майна акта уточненого складу вартості майна, переданого ліквідаційній комісії «Світанок», який передбачав задоволення боргів реорганізованого КСП «Світанок», СТОВ «Світанок» набуло право розпоряджатися майном, а отже рішення про відчуження пайового майна вчинялось поза межами повноважень, визначених статутом. Після набуття з 15.10.2004 року СТОВ «Світанок» права власності на об'єкти, передані по Акту уточненого складу вартості майна переданого ліквідаційній комісії «Світанок», яке передбачається для задоволення боргів реорганізованого КСП «Світанок», письмових і нотаріально посвідчених угод про купівлю-продаж майна з [PERSON] не укладалося і рішення зборів учасників СТОВ «Світанок» про надання згоди на продаж останньому не приймалося, а тому товариству заподіяно шкоду незаконним відчуженням майна, вчиненим директором [PERSON] від імені СТОВ «Світанок». Виходячи з викладеного, позивач просить суд визнати недійсним договір оренди № 1 з правом викупу від 18.05.2000 року, укладений між [PERSON] та від імені СТОВ «Світанок» [PERSON]. Представник відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що СТОВ «Світанок» мало право на укладення договору оренди з правом викупу та рішення зборів про дозвіл на укладення даного договору, не порушувало умови договору в частині п. 3.1. договору. Так, 23.02.2000 року відповідно до виписки протоколу № 1 вбачається, що було вирішено питання щодо обрання директором СТОВ «Світанок» строком на 5 років [PERSON] на безконтактній основі. 18.04.2000 року випискою протоколу № 1 зборів засновників СТОВ «Світанок» підтверджено те, що повісткою денною було питання щодо передачі в оренду з правом викупу приміщення: приміщення електроцеху; приміщення дизельної установки; навіс для зберігання матеріалів; сінажної ями; водонапірної башти б/у та вирішено з врахуванням рішення комісії з реформуванню (протокол № 7 від 15.05.2000 р.) надати в оренду з правомвикупустроком на 5 років [PERSON] вищевказані приміщення. Крім цього, вирішено надати директору СТОВ «Світанок» [PERSON] повноваження на підписання договору оренди з правом викупута підписанням всіх документів з подальшим оформленням. Отже посилання позивача в позовній заяві на те, що. у [PERSON] не було законних підстав і що [PERSON] завдано шкоди позивачу не підтверджується жодним належним доказом, а є лише припущенням позивача. В подальшому 18.05.2000 року між СТОВ «Світанок», в особі на той час директор [PERSON] (орендодавця) та [PERSON] (орендарем) укладений договір оренди з правом викупу, відповідно умов якого вартість майна складає 26 050 грн. Так, п. 3.1. договору передбачено, що об'єкти переходять у власність покупця після сплати в повному обсязі коштів у розмірі 26 050 грн. та згідно з квитанцій до прибуткового касового ордера, а саме: від 20.05.2000 р. № 45 сплата коштів у розмірі 17100 грн. за приміщення електроцеху; до вказаної квитанції є накладна № 102; від 20.05.2000 р. № 46 сплата коштів у розмірі 50 грн. за водонапірну башню; накладна № 103; від 20.07.2000 р. № 73 сплата коштів 2400 грн. за приміщення дизельних установок, накладна № 101; від 17.07.2000 р. № 76 сплата коштів 1500 грн. за навіс для зберігання матеріалів, накладна № 105; від 10.08.2000 р. № 88 сплата 5000 грн. за сінажну яму, накладна № 178. Тобто кошти згідно договору сплачено в повному обсязі. Крім цього, згідно квитанцій є також сплата за оренду майна в сумі 14 000 грн., яка передбачена договором. Сплативши кошти в повному обсязі та на виконання умов договору оренди з правом викупу і було здійснено реєстрацію права власності на вищевказане майно за [PERSON] Посилання позивача на те, що [PERSON] передчасно набуто право власності на майно і майно не перебувало на балансі СТОВ «Світанок», спростовується рішенням Фастівського міськрайонного суду від 14.05.2008 р. по справі № 2-984/08, згідно якого встановлена правомірність укладення договору та встановлено те, що дане майно знаходиться на балансі СТОВ «Світанок». Також, відповідач звертає увагу на те, що майно перебувало на балансі КСП «Світанок» та передано на баланс СТОВ «Світанок», що підтверджується балансом і вказане майно вказано в протоколі та звіті комісії КСП «Світанок» про уточнення вартості будівлі станом на 01.02.2000 р., де вказане майно за п/п 7, 12,30,63,75.Вказане підтверджується протоколом зборів № 2 від 19.02.2000 р. співвласників, які передали майно на баланс СТОВ «Світанок», затверджено передаточний баланс, наявний ліквідаційний баланс. Тому, станом на час укладення договору оренди з правом викупу спірне майно в законному порядку перебувало на балансі СТОВ «Світанок». У зв'язку з чим, позивачем необґрунтовано та помилково зазначено про необхідність передачі спірного майна засновникам СТОВ «Світанок» та виділення його в натурі та передачу в суборенду. Так як, зборами уповноважених членів КСП Протокол «№ 2 від 19.10. 2000 р. прийнято рішення про затвердження активів, переданих для задоволення кредиторської заборгованості. Крім того, представником відповідача була надана заява, відповідної до якої просили до спірних правовідносин застосувати строк позовної давності. Представником позивача була надана відповідь на відзив, відповідно якої вважає, що надана відповідачем виписки із протоколу зборів засновників СТОВ «Світанок» № 4 від 18.05.2000 року є підробленими і оформлені після подачі позову з метою спростування доводів позовної заяви, а тому не можуть бути прийняті до уваги, оскільки протокол зборів № 4 датований 18.05.2000 року, тобто днем укладення оспорюваного правочину. В той же час, в оригіналах документів, які є у наявні в СТОВ «Світанок», такий протокол зборів відсутній. Окрім того, його підроблення підтверджується наявними оригіналами протоколів зборів засновників СТОВ «Світанок» за 2000-2001 роки, нумерація та дата зборів яких свідчать про відсутність зборів засновників від 18.05.2000 року. Крім того вказує, що станом на 18.05.2000 року СТОВ «Світанок» не набуло право власності на майно пайового фонду, яке перебувало в оренді, а тому не мало право їм розпоряджатися до прийняття рішення зборами власників майнових паїв реформованого КСП «Світанок» про передачу частини майна на погашення боргів КСП, яке прийнято у 2004 році. Тільки вказане рішення надало право оформлення за СТОВ «Світанок» право власності на це майно. Також вважає необґрунтованими доводи відповідача, а саме, що рішенням Фастівського міськрайонного суду від 14.05.2008 року по справі № 2-984/08 встановлено перебування спірного майна на балансі СТОВ «Світанок» та правомірність укладеного договору, а тому є підстави для застосування ч.4 ст.82 ЦПК України, зазначив, що вирішуючи справу за позовом [PERSON] до СТОВ «Світанок» про визнання права власності на майно, суд першої інстанції, на підставі ст.ст.220, 334 ЦК Україні в редакції з 01.01.2004 року виходив із наданого суду договору оренди з правом викупу, який містив всі необхідні реквізити для договору, та наявності обставин про перехід права власності відповідачу станом на 18.05.2005 року (термін закінчення договору оренди). При цьому, питання правомірності передачі майна в оренду судом не вирішувалося. Судом встановлено, що об'єкти нерухомості, які є предметом договору від 18.05.2000 року, перебувають на балансі СТОВ «Світанок». Як зазначалося вище, позивач не заперечує факту перебування спірного майна у 2000 році на балансі СТОВ «Світанок», однак стверджує про відсутність повноважень у [PERSON], який діяв від імені директора товариства, на передачу його в оренду з правом викупу. Крім того, позивач вказав, що будь-яких нормативних актів про передачу права розпорядження цим майном підприємствам - правонаступникам станом на 2000 рік не існувало. Акт майна, що передається СТОВ «Світанок» для погашення заборгованості КСП «Світанок» затверджено зборами співвласників 15.10.2004 року і з цього часу СТОВ «Світанок» набуло можливості оформити право власності на це майно за товариством, в т.ч. і право розпорядження ним. Окрім того, одночасно включивши до договору безумовну умову про продаж цього майна третій особі з певної дати, [PERSON] порушив очікуване право СТОВ «Світанок» на оформлення права власності на спірне майно за товариством з моменту виникнення такого права (15.10.2004 року) і використання його для власних господарських потреб, чим заподіяно шкоду СТОВ «Світанок». Відносно заяви про застосування позовної давності зауважив, що заявник вважає, що позовна давність підлягає обчисленню з 12.10.2012 року, коли [PERSON] став директором товариства і придбав 90 % частки СТОВ «Світанок», оскільки з цього часу був обізнаний про належність майна відповідачу. Проте заявником не надано докази на підтвердження його пояснень, а тому дане заперечення позову не ґрунтується на нормах законодавства та суперечить наявним обставинам справи. Ухвалою судді Фастівського міськрайонного суду Київської області від 01.03.2018 року позовну заяву було залишено без руху та надано термін для усунення виявлених судом недоліків. Ухвалою судді Фастівського міськрайонного суду Київської області від 21.03.2018 року провадження у справі відкрито та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. 10.04.2018 року відповідачем наданий відзив на позовну на заяву. В судовому засідання 12.04.2018 року підготовче провадження було відкладено на 17 травня 2018 року для надання можливості надати відповідь на відзив. 25.04.2018 року позивачем була подана відповідь на відзив. В судовому засіданні 17.05.2018 року було закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні, призначеному на 07.06.2018 року, було оголошено перерву до 05.07.2018 року для з'ясування певних обставин справи та підготовки до судових дебатів. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 05.07.2018 року у задоволенні клопотання представника позивача про призначення судово-технічної експертизи відмовлено. В судовому засіданні представник позивача надав пояснення, аналогічні викладеним, просив позов задовольнити, а представник відповідача категорично заперечувала проти задоволення позову. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши письмові матеріали справи, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до договору №1 оренди з правом викупу від 18 травня 2000 року, Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю в особі [PERSON], що діє на підставі статуту (орендодавець) надає в оренду з правом викупу [PERSON] (орендар) приміщення електроцеху, приміщення дизельної установки, навіс для зберігання матеріалів, сінажну яму, водонапірну башню б/у, на території господарського двору в [ADDRESS]. Зазгодою сторін вартість даних об'єктів на 18.05.2000 року складає 26050 грн. в тому числі ПДВ 4341.66 грн. Орендна плата за дані об'єкти вноситься щоквартально по 700 грн, крім орендної плати щоквартально вноситься плата по основному платежу в сумі 1200 грн. Оплата проводиться готівковим розрахунком до 10 числа кожного кварталу. Дані об'єкти переходять у власність покупця після закінчення строку оренди /18.05.2005 року/ і повної виплати 26050 грн. /а.с.6/. Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14 травня 2008 року позовом [PERSON] до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Світанок» про визнання права власності був задоволений та визнано за ним право приватної власності на приміщення електроцеху та дизельної установки, навіс для зберігання матеріалів, сінажної ями та водонапірної башні, розташованих на території господарського двору СТОВ «Світанок» [ADDRESS], Київської області /а.с.7/. Відповідно до довідки від 23.01.2018 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, право власності на нежиле приміщення, приміщення електроцеху, приміщення дизельної установки, навіс для зберігання матеріалів, сінажна яма, водонапірна башня, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], на підставі рішення Фастівського міськрайонного суду від 14.05.2008 року зареєстровано за [PERSON] /а.с.5/. В рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року N 1-рп/99зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Отже, до спірних правовідносин мають застосовуватись нормативно-правові акти, які були чинними на час виникнення правовідносин, а саме на час укладення спірного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 41 Цивільного кодексу Української РСР (закон, що діяв на час укладання договору) угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов'язків. Також ст. 153 Цивільного кодексу Української РСР передбачено, що договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Статтею 48 Цивільного кодексу Української РСР встановлені загальні підстави і наслідки недійсності угод. За правилами цієї статті недійсною є угода, що не відповідає вимогам закону. Вирішуючи спір про визнання угоди недійсною з підстави її невідповідності вимогам закону, необхідно з'ясувати наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними, зокрема, встановити, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони, а також визначити норми відповідного закону (нормативного акт), вимогам якого угода не відповідає. Перевіряючи спірний договір на відповідність вимогам закону судом встановлені наступні обставини. 23.02.2000 року установчими зборами затверджено статут сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Світанок» /а.с.20-24/. Відповідно до п.1.1 статуту Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Світанок" створене, відповідно до вимог законів України «Про підприємства в Україні», "Про підприємництво», «Про власність», Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки» від 03.12.1999 року. Згідно п.1.8 Статуту, Товариство організовує свою діяльність на базі приватної власності засновників на майно та земельні паї, а також на орендованих земельних паїв, переданих йому в оренду і є правонаступником колективного сільськогосподарського підприємства «Світанок» в частині взятих в оренду майнових паїв. Пунктом 12.1 Статуту визначено, що вищим органом товариства є Збори його засновників. В таких зборах беруть участь засовки або призначені ними представники. Згідно п. 13.1 Статуту, виконавчим органом товариства є Директор, який призначається Зборами Засновників на контрактній основі терміном від 1 до 5 років. Як вбачається з виписки з протоколу /протокол наданий Архівним сектором Фастівської районної державної адміністрації 26.10.2017 року/ № 1 від 23.02.2000 року зборів засновків, було вирішено обрати директором СТОВ «Світанок» строком на 5 років [PERSON] на безконтрактній основі /а.с.104/. З виписки з протоколу № 4 від 18.05.2000 року зборів засновників СТОВ «Світанок», вбачається, що було вирішено надати в оренду з правом викупу строком на 5 років [PERSON]: приміщення дизельної установки (вартістю 2400 грн.); навісу для зберігання матеріалів (вартістю 1500 грн.); приміщення електроцеху (вартістю 17100 грн.); приміщення сінажна ями (вартістю 5000 грн.); водонапірної башні (вартістю 50000 грн.) на умовах сплати орендної плати. Крім того, вирішено надати директору СТОВ «СВІТАНОК» [PERSON] повноваження на підписання договору оренди з правом викупу на підписання всіх відповідних документів пов'язаних з подальшим оформленням /а.с.119/. Позивач стверджує, що виписка та протокол зборів № 4 від 18.05.2000 рокує підробленими і оформлені після подачі позову з метою спростування доводів позовної заяви. Відповідно до приписів ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). На думку суду, для того, щоб посилатись на здійснення певними особами фальсифікації та підроблення документів, суд повинен встановити наявність певних обставин, які свідчать про здійснення таких дій. Наявність (відсутність) зазначених обставин суд повинен встановити за допомогою належних доказів, яким в даному випадку може бути обвинувальний вирок суду. Відповідно до ст. 60 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. В даному випадку відсутні будь-які вирок та рішення суду, якими [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень та відносно якого винесено обвинувальний вирок суду, тому твердження позивача про вчинення ним дій з перевищенням повноважень є недоведеними та безпідставними. Відповідно до положень ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Позивач належними та допустимими доказами не підтвердив факт фальсифікації протоколу зборів № 4 від 18.05.2000 року, зокрема, не скористався наданими процесуальним законом правами щодо заявлення клопотань про виклик свідків (засновників СТОВ, з метою спростування факту проведення зборів 18.05.2000 року), витребування доказів (оригіналу протоколу зборів з метою наступного проведення відповідної експертизи) тощо. При цьому, заявлене представником позивача на стадії судового розгляду, після дослідження письмових доказів по справі, клопотання про призначення у справі судово-технічної експертизи суд розцінив як спосіб затягування судового розгляду справи по суті та ухвалення законного рішення, про що зазначив в ухвалі від 05.07.2018 року. Стаття 95 ЦПК України встановлює, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Судом після огляду оригіналу протоколу зборів № 4 від 18.05.2000 року підтверджено, що його зміст у відповідній частині відображений у наданому відповідачем витягу з цього протоколу. Доказів порушення порядку організації і проведення зборів засновників СТОВ «Світанок», їхнеправомочності та незаконності прийнятих на цих зборах рішень, позивачем не надано. На час розгляду справи протокол зборів № 4 від 18.05.2000 року недійсним в судовому порядку не визнаний, відомості про його скасування відсутні. Позивачі не надали суду доказів щодо фальсифікації протоколу зборів. Рішення слідчих чи судових органів з цього приводу не приймалося, тому посилання позивача на відсутність в документації СТОВ «Світанок» такого протоколу зборів, не може прийматись як належний доказ, що підтверджує факт фальсифікації. Так дійсно, в разі доведення факту фальсифікації протоколу зборів № 4 від 18.05.2000 року доводи позивача про недійсність договору мали заслуговувати на увагу, а відсутність повноважень у директора на укладання спірного договору оренди з правом викупу від 18.05.2000 року та порушення цим прав СТОВ «Світанок» у разі доведення належними доказами факту вини, також мали б місце при вирішенні спору. Разом з тим, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а позивачем не доведений належними та допустимими доказами факт фальсифікації протоколу зборів № 4 від 18.05.2000 року, тому суд його приймає в якості доказу на підтвердження позиції відповідача. Відповідно до Закону України „Про колективне сільськогосподарське підприємство" № 21-ХІІ від 14 лютого 1992 року, п. 1 Указу Президента України № 1529\\99 від 03 грудня 1999 року „Про невідкладні заходи щодо реформування аграрного сектора економіки", що діяли на час виникнення спірних правовідносин, майно колективного сільськогосподарського підприємства належало всім його членам на праві спільної часткової власності. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється за їхньою згодою. Це передбачає, що учасники права спільної часткової власності, наділяються правами володіння, користування та розпорядження майном, але оскільки право кожного співвласника не обмежується якоюсь чітко визначеною частиною, а поширюється на усе спільне майно, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Здійснення права на засадах спільної згоди учасників має розглядатися як загальне правило, винятки з якого можуть встановлюватись законом. Враховуючи, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, які також можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю, встановленими судом обставинами підтверджується, що засновниками СТОВ «Світанок» у визначений законом спосіб надана згода на передачу в оренду з правом викупу строком на 5 років [PERSON] нерухомого майна. В подальшому, протоколом № 1 загальних зборів співвласників майнових паїв реорганізованого колективного сільськогосподарського підприємства «Світанок» Фастівського району Київської області від 15.10.2004 року, вирішили, зокрема, затвердити акт уточненого складу та вартості основних засобів і нематеріальних активів реорганізованого КСП «Світанок» станом на 01.08.2004 року на суму 5260559 грн. /а.с.13,14/. Таким чином, взявши на себе зобов'язання по задоволенню боргів реорганізованого КСП «Світанок» та у зв'язку з цим набувши право власності на передане йому майно, СТОВ «Світанок» як власник відповідно до Закону України «Про власність» вправі розпорядитися цим майном на свій розсуд. Як встановлено судом, відповідачем на виконання умов договору здійснювались відповідні виплати, що підтверджується розрахунковими документами, а саме: згідно квитанцій до прибуткових касових ордерів від 20.11.2000 року, 20.01.2001 року, 28.03.2002 року, 15.03.2003 року, 06.01.2004 року, 30.05.2005 року проводилась сплата за оренду майна /а.с.129/, згідно квитанції від 20.05.2000 р. № 46 сплата коштів у розмірі 50 грн. за водонапірну башню, накладна № 103 /а.с.125/; від 20.07.2000 р. № 73 сплата коштів 2400 грн. за приміщення дизельних установок, накладна № 101 /а.с.126/; від 17.07.2000 р. № 76 сплата коштів 1500 грн. за навіс для зберігання матеріалів, накладна № 105 /а.с.127/; від 10.08.2000 р. № 88 сплата 5000 грн. за сінажна яму, накладна № 178 /а.с.128/; від 20.05.2000 р. № 45 сплата коштів у розмірі 17100 грн. за приміщення електроцеху, накладна № 102 /а.с.130/. Таким чином, узгоджена сторонами договору вартість об'єктів в сумі 26050 грн. сплачена відповідачем в повному обсязі, однак можливість набуття права власності за умовами договору у відповідача виникає лише після закінчення строку договору оренди, яким є 18.05.2005 року. За своєю правовою природою договір оренди з правом викупу відноситься до числа змішаних, оскільки з'єднує риси купівлі-продажу та оренди. У тій частині, в якій договір оренди включає правила про викуп, до нього застосовуються норми про договори купівлі-продажу. Але на відміну від купівлі-продажу при оренді з викупом право власності на орендоване майно не переходить до орендаря в момент укладання договору. Наведене спростовує посилання позивача на відчуження пайового майна поза межами повноважень саме на час укладання спірного договору, оскільки право власності на орендоване майно не переходить до орендаря в момент укладання договору, можливість набуття права власності у орендаря виникає лише після закінчення терміну оренди за умови внесення орендарем всієї обумовленої договором викупної ціни. Впродовж дії спірного договору з 18.05.2000 року по 18.05.2005 року між сторонами були відносини з приводи оренди майна, а після 18.05.2005 року між сторонами виникають відносини, направлені на перехід права власності від однієї особи до іншої, тобто застосовуються норми про договори купівлі-продажу. Відповідно до ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності, однак якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень до ЦК України цивільний кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України (з 01.01.2004 р.), положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Оскільки на час закінчення строку договору оренди діяв ЦК України, тобто до порядку набуття права власності відповідачем підлягають застосуванню саме положення цього закону. Відповідно до ст.334 ЦК України моментом набуття власності за договором відчуження, який підлягає державній реєстрації, є така реєстрація. Як зазначалось, рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14 травня 2008 року за [PERSON] визнано право приватної власності на приміщення електроцеху та дизельної установки, навіс для зберігання матеріалів, сінажної ями та водонапірної башні, розташованих на території господарського двору СТОВ «Світанок» [ADDRESS], Київської області. Право власності зареєстровано 12.06.2008 року /а.с.59/. Таким чином, право власності [PERSON] набув після спливу терміну договору оренди, на той час СТОВ «Світанок» як власник мав право розпорядитися майном на власний розсуд, тому посилання позивача на незаконність набуття права власності відповідачем спростовується встановленими судом обставинами. Суд не приймає посилань позивача на нікчемність оспорюваного договору через недотримання вимог про нотаріальне посвідчення відповідно до ст. 657 ЦК України, оскільки договір був укладений до запровадження законодавцем таких вимог. Під час дії ЦК УРСР вимоги щодо нотаріального посвідчення договору оренди з правом викупу не передбачались. Крім того, суд вважає за необхідне наголосити, що обираючи способом захисту визнання недійсним договору оренди з правом викупу від 18.05.2000 року позивач зазначає, що це стане підставою для перегляду рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14 травня 2008 року, за яким визнано право власності за [PERSON] на нерухоме майно, за нововиявленими обставинами. Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті6та статті13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов'язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Згідно з практикою Європейського Суду одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (рішення Суду у справах: Sovtransavto Holding v. Ukraine, no. 48553/99, § 77, від 25.07.2002; Ukraine-Tyumen v. Ukraine, no. 22603/02, §§ 42 та 60, від 22.11.2007). Відповідно до пунктів 33, 34 рішення Європейського суду з прав людини від 19.02.2009 р. у справі «Христов проти України» одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (справа «Брумареску проти Румунії». Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Таким чином, ставлячи під сумнів правомірність набуття права власності [PERSON], яке визнано за ним рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14 травня 2008 року, відбувається порушення принципу юридичної визначеності, що суперечить прецедентній практиці Європейського Суду. Законодавець надав можливість нового (повторного) розгляду цивільної справи і перевірки постановлених по ній рішень на відповідність їх вимогам законності і обґрунтованості. Це відбувається шляхом подання апеляційної скарги (разом з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження у разі пропуску строку) на рішення суду першої інстанції, правом на подачу якої наділені сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи. Крім того, відповідно до ст.423 ЦПК України, рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є, у тому числі, істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи. Таким чином, визнання у судовому порядку недійсності договору для набуття підстав для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами не є обов'язковим, оскільки саме наявність істотних для справи обставини є достатньою підставою для такого перегляду. З огляду на сукупність досліджених судом доказів встановлено, що оспорюваний договір укладений повноважними особами, з дотриманням вимог закону, між сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах, у зв'язку з чим суд доходить висновку, що з вказаних позивачем підстав позовні вимоги не підлягають задоволенню внаслідок їх недоведеності належними та допустимим доказами всупереч власному обов'язку доказування. Відповідачем подана заява про застосування позовної давності. Разом з тим, у своєму листі за № 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» від 28.01.2013 року ВССУ дав роз'яснення, що якщо суд, встановить те, що строк позовної давності пропущено без поважних причин, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо стороною у спорі заявлено вимогу до ухвалення ним рішення про застосування строку позовної давності, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для відмови. Тобто, якщо суд на підставі досліджених у судовому засіданні доказів встановить, що право позивача, про захист якого він просить, не порушено, ухвалюється рішення суду про відмову в задоволенні позову саме на цій підставі, а не через пропуск строку позовної давності. В даному конкретному випадку судом встановлена безпідставність самих позовних вимог, власне у зв'язку з чим судом цей позов й підлягає залишенню без задоволення.

Outcome: dismissed