Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-17 00:00:00

[PERSON] 16.05.2014 р. звернувся до суду з позовом до ДП «Селидіввугілля» про стягнення моральної шкоди, в якому зазначив, що він працював у вугільній промисловості в шкідливих небезпечних умовах праці з повним робочим днем в якості електрослюсаря 5 розряду. Внаслідок нещасного випадку на виробництві, він отримав трудове каліцтво, за результатами якого складено акти за формою Н-1 та Н-5 від 06.03.2014 р. Висновком МСЕК йому встановлено 10 відсотків втрати працездатності. Внаслідок отриманої травми він знаходилась на стаціонарному та амбулаторному лікуванні, що порушило її особисті немайнові права, у зв,язку з чим переносив моральні страждання. Просить суд стягнути з відповідача у рахунок відшкодування моральної шкоди на його користь 12180 грн. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача - ДП «Селидіввугілля» в судовому засідання позовні вимоги не визнав, в обґрунтування своїх заперечень зазначив, що позивачем не надано до суду жодних доказів спричинення йому моральних страждань його нормальних життєвих зв»язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми або інших негативних наслідків. Довідка МСЕК та акти розслідування нещасного випадку н виробництві, на які позивач посилається як на єдину підставу своїх вимог, підтверджують лише факт виробничого травмування і встановлення зв»язку з цим стійкої втрати професійної працездатності, але ніяким чином не можуть бути доказами заподіяння моральної шкоди. Позивачу виплачена одноразова допомога та фондом провадяться щомісячні страхові виплати. Просить суд, відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог. Третя особа - представник відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Новогродівка Донецької області Кудров А.С. у судовому засіданні позов не визнав, надав суду письмові заперечення, в яких зазначив, що згідно з Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 р. №717-V (набрав чинності 20.03.2007р.) фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України не відшкодовує моральну шкоду працівникам, оскільки відшкодування вищезазначеним законом не передбачено. Відповідно до підпункту пункту 44 розділу ІІ «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік», прийнятий Верховною Радою України 28 грудня 2007 року (який набрав чинності з 01.01.2008 р.), внесені зміни до п. 3 розділу ХІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», а саме: в абз. 3 виключені слова «і моральної (немайнової)» та доповнено новим абзацом такого змісту «відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної (немайнової) шкоди застрахованим і членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припиняється з 01.01.2008 року». Документи, на які посилається позивач, а саме - довідка МСЕК та акт про нещасний випадок є документами, що підтверджують факт нещасного випадку і встановлення зв,язку з цим стійкої втрати професійної працездатності і ніяким чином не можуть бути доказом заподіяння моральної шкоди. Вважає посилання на ці документи, як на єдину підставу для відшкодування моральної шкоди, безпідставними. Просить суд відмовити позивачеві у задоволенні його позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що відповідно копії акту № 28 від 06.03.2014 р. за формою Н-1 з позивачем 01.04.1999 року на ВП «шахта 1/3 Новогродівська» ДП «Селидіввугілля» стався нещасний випадок на виробництві. Згідно копії довідки Донецької обласної медико-соціальної експертної комісії серії 10 ААА № 236328 [PERSON] оглянуто 03.04.2014 р. та встановлено у зв,язку з трудовим каліцтвом ступінь втрати професійної працездатності 10 відсотків безстроково. При вирішенні питання про право [PERSON] на відшкодування моральної шкоди, суд враховує вимоги статей 21, 28, 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» в їх сукупності, якими передбачено, що право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати компенсації за моральну шкоду, виникає в особи з дня встановлення їй стійкої втрати працездатності вперше висновком медико-соціальної експертної комісії. На підставі ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із пошкодженням здоров,я. Згідно зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв,язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Пленум Верховного Суду України в постанові від 31 березня 1995 року „Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди" зазначив, що під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних та фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я. Суд знаходить неспроможними доводи представника відповідача ДП «Селидіввугілля» та представника третьої особи - відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Новогродівка Донецької області про те, що довідка МСЕК та акт за формою Н1 не є доказом підтвердження заподіяння позивачеві моральної шкоди, оскільки саме втратою професійної працездатності, позивачу заподіяно моральні страждання. При встановлених судом обставинах, оцінюючи надані в силу ст. 30 ЦПК України докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що нещасний випадок, що відбувся з позивачем 01.04.1999 року, заподіює йому моральні страждання, тому що через нього він змушений зараз докладати додаткових зусиль для утримання себе, одержання повноцінного і своєчасного лікування. Втрата працездатності привела до порушення звичайного ритму життя, через відсутність можливості реалізації своїх потреб і здібностей у повному обсязі. Внаслідок травми на виробництві він зіткнувся з труднощами побутового плану. До теперішнього часу він відчуває негативні наслідки виробничої травми, такі як: фізичний біль. Він продовжує хворіти, потребує лікування. Зазначені обставини приводять суд до переконання, що моральна шкода позивачу дійсно заподіяна. З урахуванням конституційної значимості здоров'я, як невідчужуваного і нерушимого блага, що належить людині від народження й охороняється державою, суд вважає що заявлена позивачем вимога обґрунтована і підлягає задоволенню. Викладене є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди відповідачем. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує стан здоров'я позивача, характер, тривалість, важкість змушених змін у його життєвих і виробничих зв'язках, неможливість їх поновлення, те, що позивач постійно відчуває хворобливі відчуття, має потребу в медикаментозному, санаторно-курортному лікуванні. Таким чином, суд вважає, що розмір моральної шкоди у сумі 3000 грн., який повинен бути стягнуто з відповідача на користь [PERSON] і він є достатнім для відшкодування завданої моральної шкоди, спричиненої йому стійкою втратою працездатності у розмірі 10 відсотків внаслідок отриманої травми на виробництві. У задоволенні решти позовних вимог позивача необхідно відмовити у зв,язку з їх необґрунтованістю. На підставі п. 2 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров,я. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. У зв,язку з вищевикладеним, суд вважає необхідним судові витрати покласти на відповідача.

Outcome: partial