Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-23 00:00:00

[PERSON] звернувся в Млинівський районний суд Рівненської області з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, посилаючись на те, що відповідач не виконала взяті на себе зобов'язання і не повернула борг в сумі 968 грн. В судовому засідання позивач [PERSON] позов підтримав та вказав, що [PERSON] заборгувала гроші в сумі 968 грн. Нею, власноручно, 06 червня 2014 року, була написана розписка, про те, що вона зобов'язується повернути гроші за три місяці, тобто до 06 вересня 2013 року. Після того як пройшов термін повернення грошей, він неодноразово звертався до відповідачки з вимогою повернути гроші, однак в добровільному порядку [PERSON] відмовляється це зробити Просить суд стягнути з [PERSON] на його користь 968 грн. боргу, моральну шкоду в розмірі 1000 грн та витрати повязанні із сплатою судового збору в сумі 243 грн. 60 коп., послуги банку в сумі 5 грн. та 1000 грн. за надання правової допомоги. Відповідачка [PERSON] позов визнала частково, та пояснила, що в неї «існує» борг перед приватним підприємцем [PERSON] в сумі 350 грн. Розписку від 06 червня 2013 року вона писала, тому що [PERSON] «примусив» її це зробити. В судовому засіданні, 24 жовтня 2014 року, відповідачка дала показання про те, що вона дійсно писала розписку від 06 червня 2013 року. Станом на 06 червня 2013 року сума боргу перед [PERSON], дійсно, становила 968 грн., однак вона погашала цей борг. Один раз гроші вона віддавала [PERSON], а другий раз - [PERSON] Після цього [PERSON] сказала, що в неї, свідка, залишився борг в сумі 350 грн. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов в частині стягнення боргу, витрат пов'язаних із сплатою судового збору, послуг банку та витрат за надання правової допомоги підлягає до задоволення повністю, а в частині стягнення моральної шкоди - до задоволення частково, з наступних підстав: із показань, даних в судовому засіданні, 27 травня 2014 року, свідка [PERSON] вбачається, що, приблизно, два року тому, коли вона прийшла працювати продавцем в магазин приватного підприємця [PERSON] в [PERSON] був борг в магазині на суму 968 грн. Борг утворився в результаті того, що коли вона, [PERSON], їхала на заробітки в Москву, то просила, щоб її дітей «записували на продукти». Сума боргу була вписана в блокноті, який знаходився в магазині. Ні [PERSON], ні її діти грошей для погашення боргу не віддавали. Будучи допитаною під час додаткового допиту, 24 жовтня 2014 року, свідок [PERSON] підтримала свої показання, які вона давала, 05 грудня 2013 року, в судовому засіданні у Млинівському районному судді Рівненської області по розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, і підтвердила, що коли вона, свідок, прийшла працювати в магазин приватного підприємця [PERSON], то у [PERSON] залишився непогашеним борг у магазинів сумі 350 грн. за взяті безоплатно дітьми [PERSON] продукти. За суму боргу в сумі 968 грн. їй стало відомо з розписки [PERSON] від 06 червня 2013 року. Коли вона, свідок, прийшла на роботу, то дружина [PERSON] - [PERSON] «взяла на себе» борг, який рахувався за [PERSON], в сумі 350 грн. Вона, ніби його «списала», і сказала. що сама «розбереться» з [PERSON] В магазині приватного підприємця [PERSON] вона, свідок, працювала десь півтора року. За цей час [PERSON] ніяких грошей їй не приносила. І взагалі за той час, який вона, свідок, працювала в магазині ні вона, [PERSON], ні її діти грошей не приносили. Показаннями свідка [PERSON], даних в судовому засіданні, 24 жовтня 2014 року, підтверджується, що [PERSON] винна в магазин приватного підприємця [PERSON] 968 грн. Борг в [PERSON] утворився в результаті того, що діти [PERSON] брали в магазині продукти: яйця, майонез, сметану, пельмені та інші продукти. Раніше записи в магазині про борг [PERSON] були, однак на даний час їх вже немає. В даний час ні вона, [PERSON], ні її діти не заходять в магазин. Будучи допитаною під час додаткового допиту, 24 жовтня 2014 року, свідок [PERSON] підтримала свої показання, які вона давала, 05 грудня 2013 року, в судовому засіданні у Млинівському районному судді Рівненської області по розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики і підтвердила ту обставину, що в [PERSON] залишився борг в магазині в сумі 350 грн. Вона, свідок, працювала в магазині з дружиною [PERSON] - [PERSON] по місяцю. В [PERSON] був борг в сумі 618 грн. і [PERSON] «взяла на себе» цей борг для того щоб він числився за магазином. [PERSON] просила її, свідка, щоб вона «записувала» її дітей, коли вони будуть брати в магазині продукти без оплати, коли вона, [PERSON], їхала на «заробітки». Таким чином, в неї утворився борг в сумі 350 грн. -за продукти, які діти [PERSON] брали в магазині без оплати в період її, свідка, зміни. Крім цього, [PERSON] винна в магазин 618 грн. - гроші, які [PERSON] «взяла на себе». Останнім часом, ні [PERSON], ні її діти в магазин не приходять . Свідок [PERSON], в судовому засіданні дала показання, що [PERSON] винна в магазин 968 грн. Це борг, який утворився в результаті того, що діти [PERSON] брали в магазині продукти харчування в той час, коли [PERSON] їздила на заробітки в Москву. Спочатку в [PERSON] був борг в сумі 2062 грн., але [PERSON]та її дочка [PERSON] частково віддавали гроші. І в результаті цього залишився борг у сумі 618 грн. Ці гроші вона, свідок, «взяла на себе» щоб «він не рахувався» за магазином. Після цього, діти [PERSON] знову «набрали продуктів» в магазині на суму 350 грн. Коли в магазин прийшла працювати [PERSON], то вона, свідок, цих 350 грн. знову «взяла на себе». Таким чином, [PERSON] винна гроші в сумі 968 грн, про, що вона написала розписку. В даний час [PERSON] в магазин не приходить і ніяких грошей в рахунок погашення боргу вона не приносила. Розпискою від 06 червня 2013 року підтверджується, що [PERSON] зобов'язалась сплатити борг у сумі 968 грн. за три місяці. (а.с. 9) З претензії [PERSON] до [PERSON] від 06 вересня 2013 року вбачається, що [PERSON] зобов'язує [PERSON] добровільно повернути борг в сумі 968 грн. (а.с.3) У відповідності положень ст. 509 ЦК України зобов"язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов"язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов"язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору або вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Таким чином, суд, заслухавши думку сторін та пояснення свідків, враховуючи, що заборгованість у розписці в сумі 968 грн. відповідачем не повернута [PERSON] до теперішнього часу, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми боргу підлягають до задоволенню повністю, так як будь -яких об'єктивних доказів про те, що [PERSON] частково погасила борг в судовому засіданні не здобуто. На думку суду, підлягають до задоволення судові витрати пов'язані з оплатою судового збору та витрати пов'язані з оплатою витрат на правову допомогу, так як у відповідностідо ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно до положень до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Позивачем [PERSON] оплачено судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп., що об'єктивно підтверджується квитанцією k13/7/56 виданої 07 квітня 2014 року КБ «Надра». (а.с.1) У відповідності до ч.3 ст. 79ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: 2) витрати на правову допомогу; 3) витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; 4) витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; 5) витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; 6) витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Статтею 84 ЦПК України, передбачено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Статтею 33 Правил адвокатської етики, схвалених Вищою кваліфікаційною комісією адвокатури при Кабінеті Міністрів України 01жовтня 1999 року, єдиною допустимою формою отримання адвокатом за надання правової допомоги клієнту є гонорар. Гонорар, отримуваний адвокатом за надання правової допомоги повинен бути законним за формою і порядком внесення і розумно обґрунтованим за розміром. При визначенні обґрунтованого розміру гонорару, беруться до уваги обсяг часу і роботи, що вимагаються для належного виконання доручення. Розмір гонорару і порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги. Згідно із положенням ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані документи про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг, акт прийому-передачі виконаних робіт та ін.), а також документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. З договору про надання правової допомоги між [PERSON] та адвокатом [PERSON] від 18 березня 2014 року та Акту виконання робіт від 18 березня 2014 року вбачається, що [PERSON] сплачений гонорар в розмірі 1000 грн. (а.с.8,17,18) Позов у частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON], моральної шкоди в сумі 1 000 гривень, на думку суду, слід задоволити частково. У відповідності до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (з послідуючими змінами від 27 лютого 2009 року) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічний, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з врахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Таким чином, виходячи з засад розумності та виваженості, суд вважає, що своїми діями [PERSON] заподіяла [PERSON] моральну шкоду в сумі 300 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved