Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

07 грудня 2016 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на земельну ділянку (пай) в порядку спадкування за законом. Свої вимоги мотивувала тим, що 03 квітня 2003 року померла її баба по лінії матері [PERSON]. Остання постійно та на день смерті проживала в [INFO] разом з її батьком [PERSON]. За життя [PERSON] склала заповіт, яким заповіла все своє майно [PERSON] Батько в свою чергу прийняв спадщину після смерті [PERSON] шляхом спільного проживання разом з спадкодавцем до дня її смерті, розпоряджався речами померлої, зберігав документи. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, зокрема на земельну ділянку (пай), площею 2,72 га, розташованої на території Річківської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, посвідчену Державним актом на право приватної власності на землю серії ІІІ-СМ № 036601, виданого 25 травня 1999 року на підставі рішення VІІІ сесії 23 скликання Річківської сільської ради від 30 квітня 1999 року. Батько позивачки [PERSON] помер 30 квітня 2010 року. Внаслідок смерті останнього відкрилась спадщина на вищевказане спадкове майно. Позивачка здійснила поховання батька та своєчасно звернулась до держнотконтори для оформлення спадкових прав, однак отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на вищевказану земельну ділянку, яка належала [PERSON] і вільно розпоряджатися спадковим майном вона не може у звязку з тим, що оригінал державного акту на право власності на земельну ділянку втрачений. Посилаючись на викладені вище обставини, [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати за нею право власності порядку спадкування за законом після батька [PERSON], який помер 30 квітня 2010 року, на земельну ділянку, площею 2,72 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Річківської сільської ради Білопільського району Сумської області, яка належала померлій 03 квітня 2003 року [PERSON]. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник за довіреністю [PERSON] не зявились, надавши до суду письмову заяву про те, що заявлений позов підтримує, просить розглянути справу без участі представника. Представник відповідача Річківської сільської ради Білопільського району Сумської області в судове засідання не зявився, просили розглянути справу без участі представника сільської ради, проти позову не заперечують. Представники третіх осіб Білопільської районної державної нотаріальної контори Білопільського району Сумської області та відділу Держгеокадастру у Білопільському районі Сумської області у судове засідання також не зявились, надавши письмові заяви про розгляд справи без участі представників. У відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.Судом встановлені наступні фактичні обставини справи і відповідні їм правовідносини. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Зі змісту ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. В силу ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У відповідності до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Пленум Верховного Суду України у п. 20 своєї постанови "Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року роз'яснив, що справи про спадкування за законом мають вирішуватись на основі правил глави 86 ЦК України. Спадкування за законом здійснюється почергово. За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Зокрема, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має право подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За змістом п. «г» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Судом встановлено, що батьками позивачки Забари (дошлюбне прізвище) [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про його народження серії ІV-УР № 1982927 (а. с. 7). Згідно свідоцтв про укладення шлюбу серії І-БП № 433376 після реєстрації шлюбу 08 березня 1986 року позивачці присвоєно прізвище чоловіка [PERSON] (а. с. 7). На підставі заповіту, посвідченого секретарем виконавчого комітету Річківської сільської ради Білопільського району Сумської області 24 березня 2000 року, зареєстрованого в реєстрі за № 279, [PERSON] своє майно, а саме земельну ділянку, яка належить їй згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ СМ № 036601 заповіла [PERSON] (а. с. 12). Згідно заповіту, посвідченого секретарем виконавчого комітету Річківської сільської ради Білопільського району Сумської області 21 квітня 2003 року, зареєстрованого в реєстрі за № 238, [PERSON] все своє майно заповіла [PERSON] (а. с. 11). Відповідно до копії Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-СМ № 036601, виданого 25 травня 1999 року на підставі рішення VІІІ сесії 23 скликання Річківської сільської ради від 30 квітня 1999 року, зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 472, [PERSON] на праві приватної власності належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Річківської сільської ради Білопільського району Сумської області, загальною площею 2,72 га, з них: 2,53 га ріллі та 0,19 га кормових угідь (а. с. 6). Увідповідності до висновку про вартість земельної ділянки, виданої СОД ФОП Оцінювач [PERSON] оціночна вартість обєкту земельної ділянки, загальною площею 2,72 га станом на 02 грудня 2016 рік становить 67 200 грн., розташованої на території Річківської сільської ради (а. с. 14). [PERSON] померла 03 травня 2003 року в с. Річки Білопільського району Сумської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-БП № 165705 (а. с. 9). На підставі довідки № 1364, виданої виконкомом Річківської сільської ради 15 листопада 2016 року [PERSON], яка померла 03 травня 2003 року була зареєстрована та проживала в [INFO]. Заповіти від імені померлої [PERSON] виконкомом посвідчені: 25 грудня 1997 року за № 1286, реєстраційний номер 44020555, 24 березня 2000 року за № 279, реєстраційний номер 44153630, 21 квітня 2003 року за № 238 за № 44253125, які не змінювались і не відмінялись. [PERSON] після смерті [PERSON] проводив схоронність документів та цінних документів (а. с. 13). [PERSON] помер 30 квітня 2010 року, що підтверджено свідоцтвом про смерть серії І-БП № 147550 (а. с. 8). З свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15 грудня 2010 року, зареєстровано в реєстрі за № 2237, спадкова справа № 356/2010 вбачається, що спадкоємцем майна [PERSON] є його донька [PERSON]. Спадщина, на яку видано свідоцтво складається з земельної ділянки, площею 2,78 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Річківської сільської ради, яка належала померлому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІІ-СМ № 024520 (а. с. 10). З інформаційної довідки із Спадкового реєстру, виданого Білопільською районною державною нотаріальною конторою Сумської області вбачається, що спадкова справа після [PERSON], яка померла 03 травня 2003 року, не заводилась, а спадкова справа після [PERSON], померлого 30 квітня 2010 заведена за № 356/2010 на підставі заяви [PERSON] (а. с. 25-33). З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що право позивачки підлягає захисту в судовому порядку і вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON] та визнати за нею право власності на вищевказану земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Річківської сільської ради Білопільського району Сумської області в порядку спадкування за законом після батька [PERSON], який помер 30 квітня 2010 року. Однак, позивачка позбавлена можливості отримати у нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом і вільно розпоряджатися спадковим майном у звязку з тим, що оригінал державного акту на право приватної власності на земельну ділянку втрачений. Зокрема, п. 5. 2 Інструкції «Про порядок складання, видачі реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі», передбачено, що видача дубліката втраченого Державного акту на право власності на земельну ділянку передбачена лише його власнику. На підставі вимог ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі викладеного,

Outcome: approved