Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-23 00:00:00

26 серпня 2014 року позивач звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення з відповідача [PERSON] боргу по кредитному договору у розмірі 8540 грн. 43 коп. та судових витрат по сплаті судового збору в розмірі 243 грн.60 коп. В позовній заяві позивач зазначає, що кредитний договір з відповідачем [PERSON] було укладено 30 березня 2009 року, за умовами якого останньому надано кредит у розмірі 3300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Договором передбачено строк його дії 1 рік з моменту підписання. Якщо протягом зазначеного строку жодна із сторін не вимагатиме про його припинення то дія договору автоматично лонгується на такий же термін. Порядок та строки погашення кредиту визначені Договором. Відповідач скористався послугами банку отримавши кошти, але не виконав взяті на себе зобов'язання по сплаті коштів за користування кредитом. Станом на 30.06.2014 року у відповідача виникла заборгованість в сумі 8540 грн. 43 коп., яка включає в себе борг : 3300 грн. 00 коп. заборгованість по кредиту, 3217 грн. 65 коп. заборгованість по відсоткам, 1378 грн. 00 коп. заборгованість з пені та комісії, 250 грн. 00 коп. штрафу фіксованої частки, 394 грн. 78 коп. штрафу, який складається із процентної складової. В добровільному порядку борг він не погашає, а тому банк змушений звернутися до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не з'явився, надіславши суду заяву в якій свої позовні вимоги підтримує та просить справу розглядати за відсутності свого представника. Відповідач в судове засідання не з"явився, але від нього надійшла заява в якій він позовні вимоги визнав частково та пояснив, що заборгованість утворилася із-за відсутності коштів та, що він позбавлений можливості виплачувати борг через перебування в місцях позбавлення волі. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з»явились. Дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають повному задоволенню. Укладення між сторонами спірного кредитного договору підтверджується матеріалами справи /а.с.12-13/. Розмір заборгованості за кредитним договором станом на 30.06.2014 року підтверджується розрахунком, наданим позивачем /а.с.9-11/. Відповідно до положень Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем є фізична особа, яка в тому чиcлі має право на отримання споживчого кредиту. Споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Пунктом 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» визначено, що враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. До вимоги, заявленої позивачем, застосовується загальна позовна давність, встановлена ст.257 ЦК України тривалістю у три роки. Договором кредиту, укладеним між сторонами, не передбачено збільшення позовної давності відповідно до положень ст.259 ЦК України. Виходячи із приписів ч.1 ст.261 ЦК України суд вважає, що перебіг позовної давності почався від дня, коли позивач міг довідатися про порушення свого права або особу, яка його порушила. Незважаючи на те, що відповідач почав порушувати умови договору з 2009 року, взагалі не вносив платежі по кредиту /а.с.9-11/, суд вважає, що початком перебігу строку позовної давності слід вважати час з якого відповідач припинив погашення заборгованості. В зв'язку з викладеним строк позовної давності за вимогою про стягнення боргу за кредитним договором сплив. В той час як позивач звернувся до суду лише 26 серпня 2014 року (а.с.2). Згідно із ст.267 ЦК України сплив строку позовної давності є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, доказів про поважність причини пропуску строку позовної давності суду не надано, а тому суд відмовляє в задоволені позовних вимог. Крім того судом враховується, що позивач з заявою про поновлення пропущеного строку позовної давності з наведенням поважності причин його пропуску до суду не звертався. Оскільки позивачу в задоволенні позову відмовлено повністю, то сплачений судовий збір стягненню і поверненню не підлягає.

Outcome: dismissed