Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-14 00:00:00

13 вересня 2016 року [PERSON] звернулась до Словянського міськрайонного суду із заявою про встановлення факту народження дитини. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що 02 липня 2016 року в Україні,\~в Алчевському центрі матері та дитини її донька [PERSON], 21 квітня 1990 року, народила дитину жіночої статі. Вказаний лікувальний заклад, видав медичне свідоцтво про народження дитини. Оскільки всі державні органи на території зони проведення антитерористичної операції діють незаконно, з метою реєстрації народження доньки, заявниця звернулася до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по м.Словянську Головного територіального управління юстиції в Донецькій області. Однак, у ВДРАЦС їй було відмовлено у реєстрації народження дитини, оскільки\~ для підтвердження факту народження доньки нею було предявлено медичний документ (медичне свідоцтво про народження дитини), форма якого не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоровя України від 08 серпня 2006 року\~ №545. Встановлення факту народження дитини заявниці необхідне для проведення державної реєстрації народження її онуки на території України, яка контролюється державними органами, та отримання свідоцтва про народження дитини встановленого державного зразка, для подальшого його використання згідно із законодавством України. У звязку із викладеним, через відсутність можливості зареєструвати народження онуки у встановленому законом порядку, аніж як через звернення до суду, заявниця змушена була звернутися із даною заявою та просити суд\~ ухвалити рішення яким встановити факт народження її донькою [PERSON], [INFO], дитини жіночої статі 02 липня 2016 року в Україні, у Луганській області, у м.Алчевськ,\~ за рахунком дитина перша.\~ Заявниця [PERSON], будучи повідомленою про дату та час розгляду справи, у судове засідання не зявилась, надала суду клопотання про розгляд справи у її відсутності, за участю представника [PERSON], на задоволенні заяви наполягала. Представник заявниці [PERSON], який діє на підставі договору про надання правових послуг від 06 вересня 2016 року,\~ у судовому підтримав заяву\~ [PERSON] та наполягав на її задоволенні, пояснення надав аналогічні викладеним у заяві. Представник заінтересованої особи Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по м.Словянську Головного територіпльного управління юстиції в Донецькій області, будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду справи, до судового засідання не зявився, суду надано клопотання про розгляд справи у відсутності представника відділу. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що заявниця є її рідною тіткою, а її дочка [PERSON] є її рідною сестрою, вона мпоже ствердити що 02 липня 2016 року її сестра [PERSON] народила дочку, оскільки [PERSON] за пару днів до родів приїздила до них у гості, і вона її бачила, а після родів, вони неодноразово спілкввалися по скайпу, і [PERSON] показувала їй новонароджену дитину. Суд, заслухавши пояснення представника заявниці, свідка, дослідивши надані документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, приходить до висновку, що вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Зі свідоцтва про народження виданого на імя [PERSON] вбачається, що вона народилася 21 квітня 1990 року, її батьками є [PERSON] та [PERSON]. 30 серпня 2014 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на «Романчук», про що зазначено у свідоцтві про шлюб серії І-ЕД № 188867 від 30.08.2014 р. Таким чином, суд приходить до переконання, що [PERSON] є донькою заявниці [PERSON] Відповідно медичного свідоцтва про народження № 472, виданого 02 липня 2016 року Алчевським центром матері та дитини, 02 липня 2016 року о 06 годині 50 хвилин, [PERSON], яка проживає за адресою: [INFO], м-н. 4[ADDRESS], перебуває у зареєстрованому шлюбі, при одноплідних пологах народила дитину жіночої статі, доношеною. За рахунком дитина є першою. Згідно із копією обмінної карти пологового відділення Алчевського центру матері та дитини, у відомостях про породіллю зазначено, що [PERSON] у віці 26 років, 02 липня 2016 року, на 38 тижні вагітності\~ народила дитину жіночої статі. За рахунком дитина перша. Відповідно копії історії розвитку дитини Центру первинної медико-санітарної допомоги м.Торез, [PERSON] народилася 02 липня 2016 року. Згідно з копією індивідуальної картки вагітної і породіллі № 41 Алчевського центру матері та дитини, [PERSON], [INFO], 29 грудня 2015 року стала на облік у зазначений медичний заклад через вагітність. До заяви додані фотокартки, з яких вбачається, що [PERSON] була вагітною, на наступному фотознімку зображена [PERSON] з новонародженою дитиною. Також у матеріалах справи наявна фотокартка, на якій зображена [PERSON], її чоловік [PERSON], який тримає на руках новонароджену дитину, заявниця [PERSON] та інші особи. Згідно із відмовою у проведенні державної реєстрації народження Словянського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану № 3577/03.2-45 від 06 вересня 2016 року, у реєстрації народження дівчинки заявниці було відмовлено, у звязку із тим, що для підтвердження факту народження дитини\~був предявлений документ, форма якого не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоровя України від 08 серпня 2006 № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», затвердженим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за № 1150/13024. За даними відповіді Словянського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану № 3687/03.2-38 від 14 вересня 2016 року, в результаті розширеного пошуку за відомостями, внесеними до Державного реєстру актів цивільного стану громадян, відомості щодо актового запису про народження [PERSON], [INFO], дитини жіночої статі [INFO] відсутні. Згідно із п.7 ч.1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Відповідно ст. 7 Закону України "Про громадянство України", особа, батьки якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження. Згідно із ч.1ст. 144 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану, а Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, встановлено, що дитина має бути зареєстрована відразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Відповідно ч. 2 ст. 259 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в державних органах, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а лише є підставою для одержання зазначених документів.\~ Відповідно п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Згідно зі ст. 14 ЦПК України, рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган державної реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду. Встановлення факту народження дитини необхідне для проведення державної реєстрації народження на території України, яка контролюється державними органами, та отримання свідоцтва про народження встановленого державного зразка, для подальшого його використання згідно із законодавством України. Тимчасово окупованою територією України, визначеною Верховною Радою України, відповідно п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України « Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» № 1207-VII від 15.04.2014 р. (далі-Закон), є, зокрема, сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій. Відповідно ст. 1 Закону, тимчасово окупована територія України є невідємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Статтею 9 цього Закону передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом України. Будь-який акт (рішення, документ), виданий такими органами та/або особами, є недійсним і не створює правових наслідків. Згідно із ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Відповідно ст. 13 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них. Державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження, а у разі народження дитини мертвою - не пізніше трьох днів. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров'я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров'я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров'я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За відсутності закладу документа охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Та обставина, що [PERSON] 02 липня 2016 року народила дитину жіночої статі в Україні, у м. Алчевськ Луганської області знайшла своє підтвердження в судовому засіданні та стверджується даними медичного свідоцтва про народження, даними обмінної карти, історії розвитку дитини та фотознімками, показаннями свідка [PERSON]. З урахуванням положень ст. 57 ЦПК України, за якими, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги, та зокрема, можуть бути встановлені на підставі письмових доказів. Суд зазначає, що згідно із статтею 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозвязок доказів у їх сукупності. Вирішуючи питання щодо допустимості та належності доказів у сенсі глави 5 ЦПК України, суд приймає до уваги досліджені у судовому засіданні медичне свідоцтво про народження, відомості обмінної карти, індивідуальної картки вагітної і породіллі, історії розвитку дитини, які хоч\~ і не є офіційними документами, що створюють самі по собі правові наслідки, однак, на думку суду, можуть слугувати джерелом тих фактичних даних, які у сукупності із дослідженими у судовому засіданні фотокартками дають можливість суду дійти висновку про народження [PERSON] дитини за вказаних у заяві обставин. Приймаючи до уваги вказані письмові докази, суд виходить з того, що у тому становищі, в якому опинилася заявниця, вона була позбавлена можливості отримати офіційні документи щодо народження онуки, а тому звертаючись до суду, заявниця надала всі можливі докази, які могла надати у цій ситуації. Суд також зазначає, що медичне свідоцтво про народження, копії обмінної карти, індивідуальної картки вагітної і породіллі, історії розвитку дитини у сукупності з фотознімками,\~показаннями свідка [PERSON], даними під присягою у судовому засіданні, на думку суду є належними, допустимими та достатніми, для того щоб дійти висновку, про те, що [PERSON] дійсно народила дитину жіночої статі 02 липня 2016 року. За змістом ч. 2 ст. 8 Конвенції з прав та основоположних свобод людини, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоровя чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. У тлумаченні поняття «невтручання органів державної влади у здійснення права до приватного і сімейного життя людини», Європейським судом з прав людини застосовується принцип пропорційності та балансу інтересів, який забезпечується зокрема накладенням на державу позитивних обовязків, властивих дієвій повазі до приватного та сімейного життя. У вказаній конкретній справі, на думку суду, встановлення факту народження дитини, саме буде відповідати позитивному обовязку держави сприяти матері, яка знаходиться під юрисдикцією України щодо визначення статусу новонародженої дитини та самої матері. При цьому, суд зазначає, що досліджені судом докази у їх сукупності дають підстави вважати, що в даному конкретному випадку встановлення факту народження дитини має значення для охорони прав матері та прав новонародженої дитини, оскільки в такому випадку є наявною можливість визначення соціального статусу як матері так і новонародженої дитини, а також не порушує балансу інтересів суспільства та/ або держави, за яким на державу покладаються нереальні і непропорційні зобовязання. Крім того, застосовуючи Рішення Європейського Суду, як джерело «живого» права, суд також зазначає, що в ситуаціях, подібним тим, що приводяться\~ у вказаній справі, обовязок ігнорувати, не приймати до уваги дії існуючих de facto інститутів далекий від абсолютного. Для людей, які проживають на цій території життя продовжується. І це життя потрібно зробити більш стерпним і терпимим, воно повинно бути захищено від влади de facto, включаючи і їх суди, і саме в інтересах жителів цієї території дії згаданих властей, що мають відношення до сказаного, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами в тому числі і цим. Думати інакше означало б зовсім позбавляти проживаючих на цій території людей всіх їх прав кожного разу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, це означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать. Така позиція висловлена у Рішенні Європейського Суду по справі «Кипр проти Турції» від 10 травня 2001 року (де також у п. 93 Суд нагадує, що в своєму Консультативному Висновку по Намібії Міжнародний Суд заявив наступне (1971 ICJ Reports, p. 56, § 125): "Загалом непризнання північно-африканської адміністрації цієї Території не повинно привести позбавлення народу Намібії вигод від міжнародної співпраці. Зокрема в той час як дії офіційного характеру, які здійснюються урядом Північної Африки від імені або по відношенні Намібії після спливу відомого мандата, являються незаконними та такими, що не мають сили, ця неспроможність не може бути розповсюджена на такі дії, як наприклад реєстрація народження, смерті, шлюбу, наслідки подібних дій можуть бути проігноровані в погіршення мешканців цієї Території». Суд, виходячи з аналізу чинного законодавства, розглянувши подані заявницею документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, обєктивно оцінивши представлені в силу положень ст. 60 ЦПК України докази в їхній сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що заявлені [PERSON] вимоги про встановлення факту народження дитини, підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість, оскільки законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надасть можливість отримати свідоцтво про народження її доньки, виданого державним органом України.

Outcome: approved