Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, з урахуванням уточнень позовних вимог просить встановити факт його проживання в [ADDRESS] та області з 2005 року по вересень 2012 року; визнати незаконним та скасувати розпорядження органу приватизації Пакульської сільської ради № 1226 від 10.08.2010 року про передачу будинку [ADDRESS] Чернігівського району та області в приватну власність; визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії САС № 795611 на житловий будинок [ADDRESS] Чернігівського району та області; усунути перешкоди в користуванні жилим приміщенням, що знаходиться за адресою: будинок [ADDRESS] Чернігівського району та області, шляхом його вселення в будинок; визнати за ним право на користування жилим приміщення, що знаходиться за адресою: будинок [ADDRESS] Чернігівського району та області. Позовні вимоги мотивовані тим, що його колишня дружина [PERSON] в період їх спільного проживання, без його згоди, таємно приватизувала будинок [ADDRESS] Чернігівського району та області на себе та на їх спільну дитину. Після їх розлучення, у вересні 2012 року [PERSON] стала чинити йому перешкоди в користуванні будинком, повідомивши, що вона є власником даного будинку. Звернувшись до Пакульської сільської ради, йому було повідомлено, що згідно розпорядження органу приватизації від 10.08.2010 року, будинок був переданий у приватну власність його колишній дружині. Оскільки він згоди на приватизацію житла не давав, тому вказує, що приватизація спірного будинку була здійснена з порушенням ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. При цьому позивач спочатку зазначав, що виселився зі спірного будинку з власної ініціативи наприкінці жовтня 2012 року під тиском неприязних відносин з колишньою дружиною та її матір'ю. Згодом позивач погодився, що покинув спірний будинок до місця реєстрації наприкінці серпня 2012 року після того, як дізнався про те, що його дружина подала до суду заяву про розірвання шлюбу. Відповідач і законний представник малолітньої відповідачки [PERSON] та її представник проти позову заперечували, посилаючись на письмові заперечення. Просили в задоволенні позову відмовити. Представник органу опіки та піклування Чернігівської районної державної адміністрації в судовому засіданні відсутній, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, зазначивши прохання прийняти рішення, яке б не порушувало житлові права неповнолітньої дитини. Представник Пакульської сільської ради та виконавчого комітету Пакульської сільської ради в судовому засіданні позов визнала вказуючи на порушення процедури приватизації, оскільки рішення про створення органу приватизації було прийнято тільки 02.04.2012 року, а до цього, орган приватизації органом місцевого самоврядування не створювався, а тому Пакульська сільська рада не мала повноважень здійснювати приватизацію спірного будинку. Представник відповідача - Комунальне підприємство «Чернігівське районне бюро технічної інвентаризації» в судовому засіданні відніс вирішення справи на розсуд суду. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили факт проживання позивача у будинку за адресою: будинок [ADDRESS] Чернігівського району та області, в період з 2005 року по кінець серпня - початок вересня 2012 року. Також Свідок [PERSON] зазначав, що у жовтні 2012 року позивач скаржився йому з приводу того, що [PERSON] не пускає його до будинку. Свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] також зазначили, що позивач був обізнаний про приватизацію будинку. Вони разом з сім'єю позивача обговорювали дану подію. Вислухавши осіб, які беруть участь у справі свідків, дослідивши матеріали справи та розглядаючи справу в межах заявлених вимог на підставі поданих суду доказів, суд вважає наступне. Житловий будинок [ADDRESS] Чернігівського району та області рішенням 13 сесії 5 скликання Пакульської сільської ради від 18 листопада 2008 року, був прийнятий до комунальної власності територіальної громади. (т.2 а.с.48) Відповідачу спірний будинок був виділений без права приватизації. У зв'язку з капітальним ремонтом, їй було дозволено проживати без сплати оренди до 2014 року, що підтверджується копією рішення виконавчого комітету Пакульської сільської ради № 61 від 29.07.2004 року (т.1 а.с.57). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований 16 жовтня 2004 року, який 21 вересня 2012 року був розірваний рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області (т.1 а.с.10). В серпні 2008 року на 12 сесії 5 скликання Пакульської сільської ради було прийнято рішення про відміну рішення виконавчого комітету № 61 від 29.07.2004 року про надання [PERSON] житла без приватизації та одночасно надано їй право на приватизацію будинку (т.1 а.с.101). 10 серпня 2010 року Пакульською сільською радою Чернігівського району Чернігівської області за заявою [PERSON] видано розпорядження № 1226, яким заявникові передано у приватну власність будинок по [ADDRESS] Чернігівського району та області (т.1 а.с.105). До вказаної заяви, на підставі якої було видано зазначене розпорядження, була надана довідка про склад сім'ї №1318 від 10.08.2010 р., в якій зазначено зареєстрованих та мешкаючих осіб - [PERSON] та [PERSON], [INFO] (т.1 а.с.104). 23 вересня 2010 року видано свідоцтво про право власності, згідно з яким вказаний будинок в рівних частинах належить [PERSON] та [PERSON] (т.1 а.с.17). Згідно ч.2 ст. 8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» в редакції, що діяла на момент прийняття спірного рішення, передача займаних квартир (будинків, кімнат у гуртожитках) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку, кімнаті у гуртожитку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку, кімнати у гуртожитку). Згідно ч.1 ст.5 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» до членів сім'ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло. Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396 затверджено Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, згідно п. 4 якого, передача займаних квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах здійснюється в приватну (спільну сумісну, спільну часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цих квартирах (будинках), жилих приміщеннях у гуртожитку, кімнатах у комунальній квартирі, у тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника. Відповідно до статей 64, 65 ЖК член сім'ї наймача при вселенні в установленому порядку набуває рівне з іншими членами сім'ї право користування жилим приміщенням, та зберігають такі права після припинення сімейних відносин, якщо продовжують проживати в займаному житловому приміщенні. Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно із ч. 3 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Позивач з 07 листопада 2002 року зареєстрований [ADDRESS] та області (т.1 а.с.8). 26 жовтня 2004 року [PERSON] уклав шлюб з відповідачкою та у 2005 році вселився в будинок [ADDRESS] Чернігівського району та області як член сім'ї [PERSON] і проживав у ньому до кінця серпня 2012 року, як це було встановлено у даному судовому засіданні та зазначено у рішенні Чернігівського районного суду Чернігівської області від 21 вересня 2012 року про розірвання шлюбу між сторонами. (т.1 а.с.10) Суд не бере до уваги довідки Пакульскої сільської ради про час проживання позивача у спірному будинку, оскільки вони суперечать одна одній в частині дати виселення [PERSON] і ці суперечності не змогла усунути у судовому засіданні голова сільради. Приватизація спірного будинку відбулася у 2010 році, тобто під час шлюбу сторін та проживання позивача у спірному будинку. Як зазначав позивач у судовому засіданні, він був обізнаний про те, що його дружина займається документами для приватизації, але він особисто у ці питання не втручався, бо на той час у них в сім'ї були нормальні стосунки. Свідок [PERSON] у судовому засіданні зазначив, що він разом з сім'єю позивача навіть святкував приватизацію будинку. Отже, приватизація будинку [ADDRESS] Чернігівського району та області відбулася без письмової згоди позивача, хоча, як встановлено судом, він був обізнаний про приватизацію і на той час не заперечував проти неї у тому вигляді, як вона відбулася. Позивач мешкає з дня вибуття зі спірного будинку (кінець серпня 2012 року) і по день прийняття судом рішення за місцем своєї реєстрації. Відповідач [PERSON], допитана судом відповідно до ст.184 ЦПК України в якості свідка, зазначила, що позивач залишив спірний будинок добровільно після того, як у серпні 2012 року вона звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу. В листопаді 2012 року вона змінила в спірному будинку замки у зв'язку з переїздом до іншої області. До заміни замків позивач мав ключі, але бажання проживати в спірному будинку не виявляв. Щодо надання йому нового ключа, він до неї не звертався. Зазначені відповідачкою факти не були спростовані і позивачем у судовому засіданні. Суд критично оцінює твердження позивача, що зі сторони [PERSON] були створені йому перешкоди у користуванні спірним житлом, оскільки до правоохоронних органів з метою усунення таких перешкод [PERSON] не звертався і наявність таких перешкод ним суду не доведено. У судовому засіданні позивач зазначав, що він був відсутній за спірною адресою, бо працював в м. Славутичі Київської області в ТОВ «КЕН», але жодним доказом це не підтвердив. Разом з тим, стороною відповідача суду надано копію особової картки, згідно якої [PERSON] працював у ТОВ «КЕН» з 27 грудня 2006 року на посаді помічника оператора та 30 квітня 2011 року був звільнений із займаної посади у зв'язку з власним бажанням. Відповідно до ст.ст. 2 та 3 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" № 1382-ІУ від 11.12.2003 року громадяни України вправі вільно обирати місце свого проживання чи перебування. Відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; тощо. Позивач ставить питання про визнання за ним права користування житлом та вселення, таким чином визнавши своєю вимогою факт втрати права на користування спірним будинком. Разом з тим, суду не надано доказів, що саме діями відповідачки було спричинено втрату позивачем спірного права, що вимагає ст.16 ЦК України для захисту цивільних прав. Як було зазначено раніше, [PERSON], будучи зареєстрованим з 2002 року по [ADDRESS] Чернігівського району та області, фактично проживав за місцем проживання його сім'ї в будинку [ADDRESS] Чернігівського району та області з 2005 року по кінець серпня 2012 року. За весь час проживання з відповідачкою у спірному будинку не реєструвався. Таким чином, після добровільного виселення зі спірного будинку позивач переїхав для проживання до місця, на яке він зберіг право користування. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог ч. 1 ст. 10 ЦПК України. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 10 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині усунення перешкод у користуванні будинком, шляхом вселення, та визнання права користування житловим приміщенням задоволенню не підлягають. Крім того, згідно з положеннями норм ст.16 ЦК України особа вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. На думку суду, враховуючи відсутність підстав для поновлення позивача у праві користування житлом, [PERSON] не надав суду доказів, що обраний ним спосіб захисту порушеного права, шляхом встановлення факту проживання в будинку, визнання незаконними та скасування розпорядження та свідоцтва про право власності, надасть позивачу можливість захистити своє право на приватизацію, як того вимагає ст.16 ЦК України. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсягу.

Outcome: dismissed