Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-24 00:00:00

17.12.2019 позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] , який було зареєстровано 05 жовтня 2007 року Київським відділом РАЦС Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 679. Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що шлюб між нею та відповідачем був зареєстрований 05.10.2007 у Київському відділі РАЦС ХМУЮ, актовий запис № 679. Від шлюбу подружжя має дитину: [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з позивачем та знаходяться на її утриманні. Подружжя тривалий час проживає окремо. Сім`я розпалася через непорозуміння між позивачем та відповідачем, різні погляди на сімейне життя та сімейні обов`язки. На даний час позивач та відповідач проживають окремо, сімейного життя не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують. Вважає, що примирення між нею та відповідачем не можливе, збереження шлюбу суперечило б її інтересам та інтересам дитини. 14.02.2020 ухвалою Київського районного суду м. Харкова відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання (а.с. 21). Рішенням Вищої ради правосуддя № 848/0/15-20 від 20.03.2020 [PERSON] звільнено з посади судді Київського районного суду м. Харкова у зв`язку з поданням заяви про відставку. Після проведення повторного автоматизованого розподілу справи між суддями на підставі п.2.3.50 Положень про автоматизовану систему документообігу суду згідно з протоколом від 08.04.2020 справа 953/24928/19 (н/п 2/953/1134/20) передано на розгляд судді Київського районного суду м. Харкова Колесник С.А. (а.с.24). 10.04.2020 ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова Колесник С.А. цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу прийнято до провадження та призначено до розгляду в підготовче судове засідання за правилами загального позовного провадження (а.с.25). В судове засідання позивач та її представник не з"явилися, однак кожна з них 03.08.2020 подали до суду заяви про розгляд спарви без їх участі, проти винесення заочного рішення не заперечують (а.с.50,51). Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив (а.с.29). Відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову, з наступних підстав. Так, судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 05 жовтня 2007 року Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 679 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 05.10.2007 року (а.с. 4). Подружжя має неповнолітню дитину: доньку [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ), яка після розірвання шлюбу залишається проживати з позивачкою (а.с. 5). Згідно зі ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, коли буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і зберігання шлюбу буде суперечити одному з них, інтересам їх дітей, що має суттєве значення. З наданих матеріалів вбачається, що подружжя спільного господарства не ведуть, мешкають окремо. Спору про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, на момент розгляду даної справи, немає. Їхня сім`я розпалась остаточно та збереження шлюбу між сторонами неможливе. За змістом положень ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст.56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Суд, з`ясувавши причини розірвання шлюбу, фактичні взаємостосунки подружжя, а саме, що сторони не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбно-сімейні відносини, вважає необхідним шлюб розірвати, оскільки подальше сумісне життя подружжя і збереження сім`ї є неможливим. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимими. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд також виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Таким чином, враховуючи конкретні обставини справи, стосунки, які склалися у подружжя, та з урахуванням того, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, причин своєї неявки не повідомив, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження родини стали неможливими та суперечить інтересам подружжя, що має вагоме значення, в зв`язку з чим позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач при реєстрації шлюбу не змінювала прізвище. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов`язані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved