Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-05 00:00:00

[PERSON] звернулась в Ружинський районний суд Житомирської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, посилаючись на те, що сімейне життя з відповідачем суттєво погіршились. Спочатку все здавалось було нормально, але потім вона стала помічати, що чоловік зловживає алкоголем та вдається до обману. В нього почали з`являтись якість борги на десятки тисяч. Згодом почалися сварки, його ставлення до сімейних цінностей призвели до розладу і фактично припинення сімейних відносин. З жовтня 2016 року по даний час вони не підтримують сімейних відносин, не ведуть спільного господарства. За таких обставин збереження шлюбу та подальше спільне життя суперечить інтересам сім`ї, інтересам дітей та унеможливлює примирення з відповідачем. Крім того, відповідач практично не приймає участі у вихованні дітей, не зважаючи на його обов`язок утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідач є фізично здоровою та працездатною особою, інших дітей та утриманців немає, на даний момент з його слів офіційно працевлаштований. Домовленості з приводу добровільної щомісячної сплати аліментів між нею та відповідачем не досягнуто. У зв`язку з викладеним просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] , зареєстрований 03 вересня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ружинського районного управління юстиції Житомирської області за актовим записом № 45, та стягнути з відповідача [PERSON] , [INFO] , на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] починаючи із дня звернення до суду і до досягнення ними повноліття, в твердій грошовій сумі в розмірі по 1500 гривень на кожну дитину, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнути з відповідача судові витрати. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги в частині розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей та стягнення судових витрат підтримала в повному обсязі та просила їх задоволити проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явився про час та дату розгляду справи був повідомлений завчасно. Відзив на позов не подавав. Судом 06.05.2020 року ухвалою постановлено розглянути справу в порядку заочного провадження. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 03 вересня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ружинського районного управління юстиції Житомирської області , підтверджується, що громадянин [PERSON] та громадянка [PERSON] зареєстрували шлюб 03 вересня 2011 року, прізвище дружини після одруження [PERSON] (актовий запис №45)(а.с. 6). З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 27 березня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ружинського районного управління юстиції Житомирської області, з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 25 лютого 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ружинського районного управління юстиції Житомирської області, вбачається, що батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] являються [PERSON] та [PERSON] спору відносно місця проживання якого між ними немає (а.с.7-8). Відповідно до ст..51 Конституції України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка. Кожен з подружжя має рівні права та обов`язки в шлюбі та сім`ї. Частиною 3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.. 110 Сімейного кодексу України. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст..110 СК України). Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст.112 ч. 2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. У відповідності до ч. 3 ст.115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності,поваги до себе. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивачка не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Суд, оцінюючи у сукупності зібрані у справі докази, враховуючи викладені у позові обставини, прийшов до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Подальше збереження шлюбу протирічить правам та інтересам сторін, порушує їх права на вільний вибір та добровільність шлюбу, а тому є всі підстави суду визнати, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими. Разом з тим, при зверненні до суду із позовом про розірвання шлюбу, позивачем було також заявлено позовну вимогу про стягнення аліментів з [PERSON] на користь його дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , яка також підлягає до задоволення. Згідно довідки виданої Ружинською селищною радою Ружинського району Житомирської області за №3222 від 21.12.2019 року, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] проживають разом з матір"ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , та знаходяться на її утриманні (а.а.32). Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.3ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина У відповідності до ст.. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. У відповідності до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» зазначається, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 27 Конвенції про права дитини від 20листопада 1989 року (ратифікована Україною згідно з Постановою Верховної Ради України від 27лютого 1991р.N789-XII) передбачено, що, дитина враховуючи її фізичну й розумову незрілість, потребує спеціальної охорони та турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7,8 ст. 7 СУ України при вирішення будь-яких питань щодо дитини суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Положеннями ст.1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Аналізуючи зазначені норми закону, суд виходить з того, що батьки дитини повинні забезпечити для неї утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Позивач та відповідач є працездатними особами, тому мають рівні можливості щодо належного матеріального забезпечення спільної дитини. Отже, суд дійшов висновку, що за обставин, які склалися, позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей підлягає задоволенню. Зважаючи на те, що обов`язок утримувати малолітніх дітей до їх повноліття є рівною мірою обов`язком як батька, так і матері, а також, враховуючи встановлений розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та з урахуванням заявлених позовних вимог, а також відсутність заперечень, відзиву на позов стосовно позову відповідачем, суд стягує з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітніх дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 1500,00 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, на кожну дитину окремо, до досягнення дітьми повноліття. Згідно ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно п. 1 ч. 1ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Одночасно суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений цим рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно п.3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі за подання позовів про стягнення аліментів від сплати судового збору звільняються. Відповідно до абзацу 2 ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. З матеріалів справи встановлено, що позивачкою у позовній заяві було об`єднано дві позовні вимоги про розірвання шлюбу і стягнення аліментів. Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви про стягнення аліментів, то судовий збір в сумі 768,40 грн. стягується з відповідача в дохід держави. Судом встановлено, що позивачка при звернені до суду з позовною вимогою про розірвання шлюбу сплатила судовий збір в сумі 768,40 грн., що об`єктивно підтверджується квитанцією(а.с.1), а також оплатила гонорар адвокату за надання правничої допомоги в сумі 1000 грн., що підтверджується квитанцією (а.с.13)., які підлягають стягненню на її користь з відповідача. На підставі наведеного,

Outcome: approved