Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ « ПриватБанк», за участю третьої особи - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Руслана Олеговича про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, мотивуючи його тим, на початку березня 2018 року поштою позивачем було отримано від Хорольського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області повідомлення за Вих. № 14.25-39/1325 від 12.02.2018 року та постанову державного виконавця Музиченка Віталія Олексійовича про відкриття виконавчого провадження від 12.02.2018 року ВП № 55763552 про примусове виконання виконавчого напису № 17319, виданого 27.10.2017 року приватним нотаріусом Швець Р.О. про стягнення з позивача, [PERSON], на користь ПАТ КБ « Приватбанк» заборгованості за кредитним договором PLG0RX09530091 від 30.08.2006 року в сумі 16 117,55 гривні та витрат за вчинення виконавчого напису в сумі 1 800 гривень, всього- 17 917, 55 грн. З»явившись по виклику до Хорольського РВ ДВС 06.03.2018 року позивач дізнався, що підставою для відкриття виконавчого провадження став виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець\~ Руслана Олеговича за № 17319, виданого 27.10.2017 року, про стягнення з позивача [PERSON], на користь ПАТ КБ « Приватбанк» заборгованості за кредитним договором PLG0RX09530091 від 30.08.2006 року в сумі 16 117,55 грн. та витрат за вчинення виконавчого напису в сумі 1 800 грн., всього- 17 917, 55 грн. В судове засідання позивач [PERSON] не з»явився, але в позовній заяві прохав суд провести розглдя справи у його відсутність. Відповідач ПАТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не з»явився з невідомих суду причин, хоча належним чином був повідомлений відповідно до ч. 11 ст.128 ЦПК Українипро дату, час і місце розгляду справи, відзиву не подав, а тому на підставіст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого заперечень від позивача не надходило. В судове засідання третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. не з"явився, але подав до суду заяву про розгляд справи у його відстуність. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді цієї справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, врахувавши позиціюпозивача,дослідившивсі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, вважає, що позовпідлягаєдозадоволення, з таких підстав. Згідно з ч. 3 ст.13 ЦПК України учасниксправи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За вимогами ч. 3 ст. 12 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно з виконавчим написом приватного нотаріуса Швець Р.О. вказана сума заборгованості складається із: заборгованості за відсотками - 2981, 29 грн.; заборгованості з комісії - 525, 45 грн.; заборгованості з пені - 11367, 12 грн.; заборгованості по штрафам (фіксована частина) 500, 00 грн.; заборгованості по штрафам ( відсоток від суми заборгованості) - 743, 69 грн. Витрати за вчинення виконавчого напису у сумі 1 800 грн. 00 коп. Строк, за який проводиться стягнення- 4020 днів, а саме з 30.08.2006 року по 01.09.2017 року, тобто більше 11 ( одинадцяти) років. Відповідно до ст. 1054 ЦК України позичальник за кредитним договором зобов&anb;apos;язаний повернути кредит та сплатити відсотки в розмірі та на умовах, встановлених договором. Згідно зі ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов&aм ;apos;язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і вимог цивільного законодавства та у встановлений зобов»язанням строк. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до п. 1.2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок), перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з п. п. 3.1-3.2, 3.4 глави 16 розділу ІІ Порядку нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік ). Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Пунктами 1, 2 Переліку документів передбачено, що такими документами є: 1) Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов&a п;apos;язання. 2) Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов&aх ;apos;язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. У виконавчому написі приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець\~ Руслана Олеговича № 17319, виданому 27.10.2017 року, не зазначено, на підставі яких безспірних документів його здійснено, а лише вказано не сплачену в строк за кредитним договором № PLG0RX09530091 від 30.08.2006 року без оригіналу кредитного договору. 30.08.2006 року між сторонами не укладався окремий кредитний договір, а було заповнено лише анкету про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «Приватбанк», з якої неможливо встановити, на підставі яких умов договору позичальнику нараховувалися проценти за користування кредитом, комісія, а також пеня в сумі 11 367, 12 грн. при відсутності тіла кредиту. Отже, зазначене вище свідчить про те, що нарахована банком заборгованість не є безспірною. Таким чином, виконавчий напис нотаріуса є таким, що вчинений з порушенням вимог чинного законодавства, зокрема, без перевірки нотаріусом безспірності заборгованості за кредитним договором та перевірки факту завчасної поінформованості мене як боржника банку про існування кредитної заборгованості і її розмір, тому вищезазначений виконавчий напис повинен бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню. Обравши позасудовий порядок стягнення з позивача заборгованості шляхом отримання сумнівного виконавчого напису приватного нотаріуса, Банк намагається стягнути з позивача, [PERSON], безпідставний борг в сумі 17 917, 55 грн. за період часу більше одинадцяти років, при відсутності боргу по тілу кредиту, який було сплачено до ухвалення рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 02.06.2014 року у справі № 548/178/14-ц, яким було стягнуто з позивача лише заборгованість по процентах, комісії та штрафи на загальну суму 3411, 05 грн., яка позивачем також повністю сплачена на користь Банка, тому відсутні підстави для вчинення цього нотаріального напису, який належить визнати таким, що не підлягає виконанню. Згідно з пунктом 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів і визначення підсудності цивільних справ» спори за позовами про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом, вирішуються судом в порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувача, якщо однією із сторін відповідного спору є фізична особа. За правилами цивільного судочинства як спір про право у позовному провадженні розглядаються позови про оскарження дій нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства. Відповідно до ч. 12 ст. 110 ЦПК України підсудність справ про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса - за місцем її виконання. Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону України « Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, дослідивши письмові пояснення, викладені позивачем у позові, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає частковому задоволенню. Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно ч. 1ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви , а відповідач - разом з поданням відзиву. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. В даному випадку, суд позбавлений права на збирання доказів по справі з власної ініціативи, що було б порушенням рівності прав учасників судового процесу. Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з п. 2, п. 4, п. 6п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобовязані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та обєктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обовязки, визначені законом або судом. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Таким чином, враховуючи вищевикладене та положення ч. 8 ст. 279 ЦПК України, судом досліджуються докази і письмові пояснення, викладені в заявах по суті, в даному випадкупояснення, викладені в позовній заяві і докази, надані разом із позовом. Викладене вище дає підстави суду для прийняття рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. По даній справі відповідачем не надано жодного доказу та заперечень. З огляду на викладене суд приходить до висновку про задоволення вимог позову та визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. На підставі викладеного і

Outcome: approved