Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-13 00:00:00

30.11.2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що 16.06.2007 року через несумісність характерів, поглядів на життя та погіршення взаємовідносин та взаєморозуміння, вона з відповідачем розірвали шлюб. А [INFO] у неї з відповідачем народився син [PERSON], який з моменту народження проживає разом із позивачем. Вказує, що відповідач з народження сина ним не цікавиться, не піклується про нього, не бере участі у його вихованні, матеріально не забезпечує, натомість вихованням та доглядом займається виключно позивач. Батько малолітнього [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. До того ж, аліменти, які було вирішено стягувати на користь позивача на утримання сина [PERSON] згідно рішення Хмельницького міськрайонного суду в розмірі ? всіх видів доходів, починаючи з 04.12.20007 року і до повноліття дитини, але не меншому, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, не сплачує, у зв'язку із чим виникла заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 80827,66 грн. Позивач зазначає, що на даний час у неї нова сім'я і її новий чоловік любить [PERSON], а він називає його «батьком». Позивач в судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила провести розгляд справи без її участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав до суду нотаріально засвідчену заяву, в якій просив слухати справу за його відсутності, позовні вимоги визнав та з позбавленням його батьківських прав відносно його сина [PERSON], [INFO], згідний. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Орган опіки та піклування Хмельницької міської ради, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги вважає обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення, оскільки відповідач проти позбавлення його батьківських прав не заперечує і висновку органу опіки та піклування не потрібно. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, яке регулює дані правовідносини, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, у зв'язку із наступним. Так, судом встановлено, що [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрували шлюб 21.06.2006 року і після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище «[PERSON]», що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER]. А згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу серія [NUMBER] шлюб між [PERSON] та [PERSON] 16.06.2007 року було розірвано. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], [PERSON] народився [INFO], його матір'ю є [PERSON], а батьком - [PERSON] Із копії виконавчого листа, виданого 28.01.2010 року Хмельницьким міськрайонний судом, вбачається, що з [PERSON], 1983 р.н. вирішено стягувати аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини всіх доходів відповідача, починаючи з [INFO] і до повноліття дитини, але не меншому ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Проте, відповідно до довідки-розрахунку Другого відділу ДВС м. Хмельницький від 29.11.2016 року № 35820 всього нараховано аліментів за період з [INFO] по 01.11.2016 року - 80 827,66 грн. і заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів станом на 01.11.2016 року становить 80 827,66 грн. 11.02.2011 року [PERSON] звернулась з письмовою заявою в Південно-Західний ВМ ХМВУ УМВС України в Хмельницькій області про злісне ухилення від сплати аліментів [PERSON], однак 12.02.2011 року було винесено постанову про відмову в порушенні кримінальної справи відносно [PERSON], оскільки в його діях відсутній склад злочину, передбачений ст. 164 КК України. У відповідності до довідки, виданої Хмельницькою спеціалізованою школою 1 ступеня № 30 від 08.11.2016 року № 01-38-258, вбачається, що батько [PERSON] - [PERSON] за весь період навчання сина (з вересня 2014 року) до школи не приходив, не підтримував стосунки з учителями та вихователем, не оплачував додаткові освітні послуги, не приймав участі в батьківських зборах. Як вбачається із довідки директора Хмельницької дитячо-юнацької спортивної школи «Юність» від 18.11.2016 року № 122, адміністрація школи підтверджує, що [PERSON], 2007 р.н., дійсно є учнем вказаної школи відділення тхеквондо ВТФ з 2015 року і за час його навчання в позашкільному закладі батько [PERSON] не цікавився результатами сина і не відвідував заходи, у яких приймала участь його дитина. Окрім того, як вбачається із заяви від 05.12.2016 року, посвідченої приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Клімчук А.В., відповідач [PERSON] добровільно надав згоду на позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав роз'яснив, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Судом встановлено, що батько малолітнього [PERSON] - [PERSON] разом з дитиною не проживає, не приймає жодної участі у вихованні дитини, а саме: не займається її утриманням, не цікавиться життям і здоров'ям, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не дбає про матеріальне забезпечення, не спілкується з хлопчиком, не проявляє турботи, не сприяє розвитку природних здібностей, не утримує його матеріально. Окрім того, відповідач позовні вимоги визнав та добровільно надав згоду на позбавлення його батьківських прав. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст.165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно п.2 ч.1 ст.164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно п.16 Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. За таких обставин по справі суд приходить до висновку, що відповідно до ст. 164 ч.1 п.2 СК України відповідача слід позбавити батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO]. В статті 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю Організації Об'єднаних Націй 20 листопада 1959 року, встановлено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно ст. 3 Конвенції Організація Об'єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року, яка була підписана Україною 21 лютого 1990 р, та ратифікована Постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року № 7К9-Х1І «Про ратифікацію Конвенції про права дитини» в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, а держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. Суд застосовує крайню міру, позбавивши [PERSON] батьківських прав, проте з урахуванням конкретних обставин даної справи, зазначена міра є виправданою, з огляду на необхідність захистити інтереси дитини. Згідно ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Позивач не наполягала на стягненні з відповідача судових витрат відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі ст. ст. 164, 165, 166 Сімейного кодексу України, та

Outcome: approved