Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-27 00:00:00

[PERSON] (надалі - «Позивач») звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] (надалі - «Відповідач») про стягнення боргу в сумі 2 339 806, 45 грн. Представником Позивача подано заяву про розгляд справи у відсутності уповноваженого представника, просив позов задоволити, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, явку уповноваженого представника до суду не забезпечив, про причини неявки суду не сповістив, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином, Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, про причини своєї неявки в судове засідання не повідомив, відзиву не подав, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі ст. 280 ЦПК України на місці ухвалив про заочний розгляд справи. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - «ЦПК України») у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши викладені в позовній заяві пояснення Позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. Статтею 1046 Цивільного Кодексу України визначено зміст договору позики. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. 12.10.2016 року [PERSON] передала у власність [PERSON] кошти в сумі 1 670 700 грн., про що Відповідач дав відповідну розписку, оригінал якої долучено до справи. Відповідно до розписки від 12.10.2016 року Відповідач зобов"язувався повернути отриману суму коштів до 01.12.2016 року. Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підтвердження укладення договору позики Відповідачем надано Позивачу письмову розписку від 12 жовтня 2016 року, оригінал якої міститься в матеріалах справи. Відповідно до змісту Розписки від 12 жовтня 2016 року Відповідач зобов`язувався повернути кошти своєму кредитору до 01 грудня 2016 року після підписання даної розписки. В силу ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як випливає зі змісту позовної заяви, кошти в сумі 16 70 700 грн. отримано [PERSON] 12.10.2016 року, що підтверджується розпискою. Загальна заборгованість: період прострочення грошового зобов`язання 1084 дня, 1 670 700, 00 ( сума боргу) + 520 265, 20 (інфляційне збільшення) + 148 841, 25 (3% річних)= 2 339 806, 45 грн. Розрахунок заборгованості здійснено за формулою: ІІС=(ІІ1:100) х (ІІ2:100) х ( ІІ3 :100) х…(ІІZ:100) ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, …… ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення. Останній період ІІс (100,90:100)х (101,10:100)х(101,00:100)х(101,80:100)х(100,90:100)х(101,30:100)х(101,60:100) х(100,20:100)х(99,90:100)х(102,00:100)х(101,20:100)х(100,90:100)х(101,00:100)х(101,50:100)х(100,90:100)х(101,10:100)х(100,80:100)х(100,00:100)х(100,00:100)х(99,30:100)х(100,00:100)х(101,90:100)х(101,70:100)х(101,40:100)х(100,80:100)х(101,00:100)х(100,50:100)х(100,90:100)х(101,00:100)х(100,70:100)х(99,50:100)х (99,40:100)х(99,70:100)х(100,70:100)х(100,70:100)х= 1.31140552 Інфляційне збільшення: 1 670 700,00 х 1.31140552 - 1 670 700,00 = 520 265,20 грн. 3% річних Розрахунок здійснюється за формулою: Сума санкції = Сх3хД:365:100, де С- сума заборгованості, Д- кількість днів прострочення. Період прострочення грошового зобов`язання: З 02/12/2016 до 31/12/2016 1 670 700,00 х3%х30:366:100, кількість днів у періоді 30, сума 4 108,28 грн., З 01/01/2017 до 20/11/2019 1 670 700,00х3%х1054:365:100, 1054 - кількість днів у періоді, 144 732,97 грн. - сума. Всього 3% річних:148 841,25 грн. Доказів, які б спростовували вищевказані обставини, Відповідачем суду надано не було, а Судом таких доказів не встановлено. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у встановлений договором строк. Як зазначено в позовній заяві, Відповідач не повернув Позивачу борг за розпискою в розмірі 1 670 700 грн. На прохання Позивача повернути кошти в добровільному порядку Відповідач відмовлявся. Будь-яких доказів, які б спростовували надані Позивачем докази заборгованості за вказаним договором позики, Відповідачем не надано. Вказана обставина не спростована належними засобами доказування. Як зазначено в Постановах Верховного суду України щодо правової природи позики та доказів, які підтверджують факт його укладення, зокрема, в постанові ВСУ від 15.11.2015 року в справі №6-1967 цс 15, вказано, своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому Верховний суд вказав, що досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Аналогічна позиція міститься у Постанові Верховного суду України від 02.07.2014 року в справі №6-79 цс 14, в якій Верховний суд зазначив, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. При укладенні договору позики між сторонами в письмовій формі були погоджені всі істотні умови таких договорів, а саме: розмір позики та строк її повернення. Таким чином вказаний договір позики вважається укладеними та підлягає до виконання. Відповідно до розписки позивач виконав зобов`язання перед відповідачем та надав кошти в борг, в той час як зобов`язання позичальника виконані не були. За таких обставин позовні вимоги щодо стягнення з відповідача суми заборгованості в розмірі 2 339 806, 45 грн. є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. ст. 526, 527 ч.1, 612, 625, 1046, 1049 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 4, 5, 13, 81, 82, 280 ЦПК України,-

Outcome: approved