Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-10 00:00:00

12.05.2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення заборгованості за лікарнями листами, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди, зазначивши на підтвердження своїх позовних вимог, що він перебував з відповідачем в трудових відносинах з 23.12.1994 року по 04.06.2014 року, був звільнений на підставі ст. 38 КЗпП України в зв»язку з виходом на пенсію. В період з 06.03.2014 року по 04.06.2014 року він хворів. 04.06.2014 року він написав заяву про звільнення та надав відповідачу оригінали листів непрацездатності. Не дивлячись на те, що на рахунок відповідача були перераховані кошти для оплати листів непрацездатності 01.10.2014 року, фактично він оплату за листами непрацездатності отримав на свій картковий рахунок лише 09.06.2015 року. Тому він просить стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні та моральну шкоду в розмірі 1000 грн. Ухвалою суду від 11.06.2015 року судом була прийнята відмова позивача від позовних вимог в частині стягнення заборгованості за листами непрацездатності, провадження по справі в цій частині закрито, оскільки позивач отримав зазначені виплати 09.06.2015 року. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав свої позовні вимоги в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоду в розмірі 1000 грн., просив задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою про вручення судової повістки (а.с. 38). Зі згоди позивача суд проводить розгляд справи в заочному порядку відповідно до вимог ст. ст. 224-230 ЦПК України. Представник третьої особи [PERSON] позовні вимоги просила вирішити на розсуд суду. Вислухавши пояснення позивача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, з"ясувавши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] перебував в трудових відносинах з відповідачем ДП «ВК «Краснолиманська» з 23.12.1994 року по 04.06.2014 року, був звільнений на підставі ст. 38 КЗпП України в зв»язку з виходом на пенсію. В період з 06.03.2014 року по 04.06.2014 року позивач хворів. 04.06.2014 року позивач подав заяву про звільнення та надав відповідачу оригінали листів непрацездатності. Відповідачем ДП «ВК «Краснолиманська» 09.07.2014 року на адресу Красноармійської міської виконавчої дирекції Донецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності була надіслана заява-розрахунок про здійснення фінансування для надання матеріального забезпечення застрахованим особам за рахунок коштів Фонду, в тому числі позивачу (а.с. 25). Зазначені кошти Фондом були перераховані на рахунок відповідача 01.10.2014 року (а.с. 32-33), але фактично були перераховані на картковий рахунок позивача лише 09.06.2015 року, що підтверджується поясненнями самого позивача [PERSON] Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Судом встановлено, що відповідач дотримався зазначеної вимоги Закону, в тому числі щодо виплати позивачу допомоги в зв»язку тимчасовою непрацездатністю за п'ять днів, які оплачуються підприємством, що підтвердив в судовому засіданні позивач. Допомога в зв»язку з тимчасовою непрацездатністю, яка виплачується застрахованим особам за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, не є сумами, що належать звільненому працівнику від підприємства, тому дія положень ст. 117 КЗпП України на зазначені правовідносини не розповсюджується. На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволенню не підлягають. Разом з тим, відповідно до вимог ст. 237-1 КЗпП України підлягають частковому задоволенню позовні вимоги позивача [PERSON] в частині стягнення моральної шкоди, оскільки внаслідок порушення відповідачем законних прав позивача [PERSON] на своєчасне отримання допомоги в зв»язку з тимчасовою непрацездатністю, яка виплачується застрахованим особам за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, що надійшли на рахунок підприємства 01.10.2014 року, а позивачу були перераховані лише 09.06.2015 року, тобто після його звернення з відповідним позовом до суду, позивачу [PERSON] заподіяні моральні страждання, які полягають в тому, що внаслідок затримки виплати зазначеної допомоги погіршився матеріальний стан позивача, був порушений звичайний образ його життя, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому суд, виходячи з характеру, глибини та тривалості заподіяних позивачеві моральних страждань, вимог розумності і справедливості, вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню в розмірі 500 грн. Відповідно до ст. 60, 66, 143 ЦПК України кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Відповідно до ст. 213 ч.3 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Крім того, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial