Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-01 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в обґрунтування якого посилається на те, що 05.09.2014 року позивач [PERSON] надав відповідачу у якості позики 69497 грн. 10 коп. на нетривалий термін, остаточний строк повернення позики 31.10.2014 року, на підтвердження укладення договору відповідач передав йому розписку. Відповідач свої зобов»язання виконав частково, за період з 2015 по 2017 року ним було повернуто кошти у розмірі 18257 грн. 42 коп.. В обумовлений графіком погашення заборгованості строк, відповідач борг не повернув, на неодноразові звернення не реагує, до цього часу борг лишається не поверненим. У зв»язку з чим просить стягнути з відповідача на користь позивача борг за позикою з урахуванням встановленого індексу інфляції за період прострочення з 12 січня 2017 року по 21.08.2017 року, що складає 56353 грн. 78 коп., з яких 51239 грн. 68 коп. неповернута сума грошових коштів за розпискою, 3% річних від простроченої суми за 8 місяців 2017 року у розмірі 931 грн. 00 коп., а також інфляційні втрати за несвоєчасне виконання зобовязань у розмірі 4183 грн. 10 коп.. До початку судового розгляду від повноважного представника позивача за довіреністю [PERSON] надійшла письмова заява згідно якої просить розглянути справу без її участі та її довірителя, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] який належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з»явився, у зв»язку з чим ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2017 року визначений заочний розгляд по цій справі. Вивчив письмові пояснення сторін, дослідив матеріали справи і надані в ній докази на обґрунтування і спростування вимог, суд вважає позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджується, що 05 вересня 2014 року позивачем було передано, а відповідачем [PERSON] як позику отримано 69497 грн. 10 коп.. Факт передачі грошей підтверджується копією розписки від 05.09.2014 року, наданою відповідачем позивачу, у якій він особисто розписався у тому, що зобов"язується повернути вказану суму боргу до 31.10.2014 року (а.с. 7). Змістом розписки також підтверджується домовленість сторін про те, що за користування позиченими грошима відповідач зобов»язується згідно графіку погашення заборгованості повернути до 08.09.2014 року суму у розмірі 25000 грн., до 30.09.2014 року суму у розмірі 20000 грн., до 31.10.2014 року суму у розмірі 24497 грн. 10 коп.. У випадку порушення даних зобовязань відповідач також зобовязався сплатити позивачу пеню у розмірі 1% за кожен день прострочки, а також за не несвоєчасне погашення суми заборгованості більш як на 1 місяць повинен був сплатити 5% від простроченої суми додатково до пені. Згідно ч. 1 ст. 1047, п. 4 ст. 208 ЦК України договір позики між фізичними особами має укладатись у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, однак як встановлено ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми цього правочину не має наслідком його недійсність. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися поясненнями сторін, письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Відповідно до положень ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, суд вважає доведеним наявність домовленостей між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] відносно надання грошових коштів 69497 грн. 10 коп. у якості позики, та фактичне виконання сторонами цих домовленостей на підставі договору позики згідно розписки від 05.09.2014 року, тобто передання на підставі цього договору позики позивачем та отримання відповідачем грошей у зазначеній сумі на обумовлений термін до 31.10.2014 року, досягнення домовленості про розмір суми заборгованості, яку відповідач зобовязався погашати згідно графіку повернення коштів, умовами зобовязань у разі несвоєчасного погашення даних коштів. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що надана сума позики до цього часу позивачеві не повернена, термін повернення грошей минув, на неодноразові звернення відповідача у добровільному порядку борг не повертає, то права позивача як позикодавця є порушені і такими, що підлягають захисту шляхом стягнення з відповідача на його користь суми заборгованості основного боргу, що складає 51239 грн. 68 коп.. Ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені ст.\~625 ЦК України, не є тотожні з процентами за правомірне користування чужими грошовими коштами, передбаченими статтями\~536, 1048, 1056-1, 1061 ЦК України. Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 6\~червня\~2012\~р. у справі №\~6-49цс12, від 24\~жовтня\~2011\~р. у справі №\~6-38цс11 за змістом ч.\~2 ст.\~625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Тобто, наслідки прострочення боржником грошового зобовязаня, що передбачені та встановлені ст. 625 ЦК України, у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних за своєю природою виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. Представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача три проценти річних у зв»язку з простроченням виконання забов»язання з повернення боргу за період з 12.01.2017 року по 21.08.2017 року в сумі 931,00 грн. Суд приходить до висновку і вважає таку суму обґрунтованою, оскільки за зазначений спірний період три відсотки річних, які підлягають до стягнення, складають 51239 грн. 68 коп. *3%*221 дні прострочення повернення грошових коштів за період з 12.01.2017 року по 21.08.2017 року/ 365 днів = 931 грн. 00 коп. Згідно п. 4 Порядку розрахунку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України №159 від 21.02.01р. «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати» сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обовязкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Відповідно до вимог, встановлених ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Тобто, відповідно до вимог ч.\~2 ст.\~625 ЦК України сума боргу з урахуванням індексу інфляції має розраховуватися на підставі індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був у певний період індекс інфляції менший одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Оскільки відповідач [PERSON] прострочив повернення боргу за позикою, то виходячи з встановленого порядку проведення розрахунку, розмір компенсації, що має бути стягнений з відповідача на користь позивача, з урахуванням встановленого індексу інфляції споживчих цін за фактичний час прострочення невиплати позики з 12 січня 2017 року по 21 серпня 2017 року, складає 4183 грн. 10 коп. Таким чином, в судовому засіданні встановлений факт того, що відповідач неналежним чином виконував покладені за договором позики зобов'язання, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню. Право позивача на своєчасне отримання позичених сум на умовах і в строки, що обумовлені договором позики, є порушеним та підлягає відновленню шляхом стягнення з відповідача на його користь сум заборгованості за цим договором в вищезазначеному розмірі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Позивачем при поданні позовної заяви сплачений судовий збір в сумі 640,00 грн., що підтверджується квитанцією від 21 серпня 2017 р. (а.с. 2). У звязку з цим суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача ці витрати, понесені з оплати судового збору.

Outcome: approved