Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме кв. [ADDRESS] , посилаючись на те, що сторони по справі зареєстровані в зазначеній квартирі. Відповідач не проживає в спірній квартирі, перешкод з боку позивача чи інших осіб в користуванні квартирою йому не чинилось. При цьому, відповідач витрат по утриманню житла не несе, комунальних послуг не сплачує, а факт реєстрації місця його проживання в квартирі створює для позивача додаткові витрати. 11.10.2019 ухвалою Деснянського районного суду м. Києва відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. 05.05.2020 ухвалою суду закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. Від позивача в судове засідання надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, вимоги позову підтримує в повному обсязі, не заперечує щодо розгляду справи в порядку заочного провадження. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не відомі, про розгляд справи повідомлявся належним чином, за адресою зареєстрованого місця проживання останнього. Приймаючи до уваги викладене, визнавши матеріали справи достатніми для вирішення справи, а неявку учасників справи такою, що не перешкоджає розгляду заяви, суд розглядає заяву без участі сторін по справі. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з"явились,відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Оскільки відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив та не подав до суду відзив, а також те, що позивач не заперечує щодо розгляду справи в порядку заочного провадження, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що кв. [ADDRESS] надана в користування на підставі Ордеру №5392 серії А від 13.07.1934 [PERSON] на родину з трьох осіб: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Згідно з витягом з Розпорядження Деснянської РДА в м. Києві від 18.09.2003 №993, дозволено ЖЕК змінити договір найму кв. [ADDRESS] , та укласти його з [PERSON] , склад сім`ї якої: вона, чоловік [PERSON] , донька [PERSON] , донька [PERSON] . У відповідності до довідки центру комунального сервісу від 21.05.2016 в зазначеній вище квартирі зареєстровані: сторони по справі, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно з листом Деснянської РДА в м. Києві від 07.02.2020, відповідач зареєстрований в кв. [ADDRESS] з 07.09.1993. У відповідності до Актів від 24.05.2016 та 11.09.2019 відповідач в спірній квартирі не проживає з 2000 року. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року з наступними змінами, у справах про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки, у разі їх поважності, суд може продовжити пропущений строк. Згідно з вимогами ст.71 ЖК України за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім"ї зберігається право на житло протягом шести місяців. Тимчасова відсутність особи може бути безперервною, але не повинна перевищувати 6 - ти місяців. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до житлового приміщення перериває строк тимчасової відсутності. Не має значення і причина відсутності, якщо остання не перевищила 6 - ти місяців. Вбачається, що відповідач не проживає в спірній квартирі, при цьому не звертався до суду з вимогою про продовження строку на відсутність в квартирі. Останній не ставив питання про вселення до спірної квартири, квартплату не сплачував, не звертався до правоохоронних органів з приводу усунення перешкод в користуванні спірною квартирою, неможливістю проживання у спірній квартирі через перешкоди, що чинили їм позивач або інші особи. Суду не надані докази, які б свідчили про те, що відповідач не проживає в спірній квартирі понад шість місяців з поважних причин. Враховуючи вказане, враховуючи той факт, що відповідач в квартирі не проживає понад встановлений законом строк, протягом якого за наймачем і членами її сім"ї зберігається право користування житловим приміщенням, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється за заявою особи, запиту органу реєстрації, остаточного рішення суду, свідоцтва про смерть. Таким чином, виходячи зі змісту зазначеного закону, прийняте рішення суду відповідно є підставою для зняття цієї особи з реєстрації, тому додатково зобов`язувати реєстраційні органи вчиняти ці дії не має потреби. Враховуючи те, що відповідно до ст. 7 „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" рішення суду по справам даної категорії є безпосередньою підставою для зняття з реєстрації особи, яка визнана за рішенням суду такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, реєстраційний орган не вправі відмовити в знятті з реєстрації такої особи з посиланням на те, що суд не зобов`язав його вчинити цю дію.

Outcome: approved