Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-15 00:00:00

19 березня 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк „ПриватБанк" (далі Банк) звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що відповідач не виконав взятих на себе договірних зобов'язань. В судове засідання позивач, належним чином сповіщений про час та місце судового розгляду справи, не з'явився, надав заяву про розгляд справа у його відсутність. Із позовної заяви убачається, що 08 серпня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір, на підставі якого Банк надав відповідачеві кредит на споживчі цілі в розмірі 2648,00 гривень строком погашення до 09 серпня 2008 року зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 5,04% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 79,44 гривень та единоразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 00,00 гривень. Повернення кредиту передбачалось щомісячними платежами. [PERSON], яка отримала суму кредиту в повному обсязі, не виконує належним чином своїх зобов'язань по своєчасному поверненню кредиту та сплаті відсотків за користування ним Судовим наказом Гірницького районного суду м. Макіївки від 07 листопада 2008 року з боржника на користь Банка стягнуто заборгованість за тілом кредиту у розмірі 2854,15 гривень. Протягом усього часу [PERSON] не заявила про припинення дії договору, строк виконання якого закінчився. За таких обставин дія кредитного зобов'язання не припинилась, оскільки воно не виконане належним чином. На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання умов договору щодо повернення кредиту, унаслідок чого станом на 04 лютого 2014 року утворилась заборгованість за договором в розмірі 12 389,01 гривень, що складається з: 1729,83 гривень - заборгованість за кредитом; 6045,69 гривень - заборгованість із процентів за користування кредитом; 141,10 гривень - заборгованість по комісії за користування кредитом, 6260,40 гривень - пеня, штраф (фіксована частина) - 500 гривень, штраф (процентна складова) - 566,14 гривень. Виходячи з наведеного, посилаючись на протиправність дій відповідача, якими суттєво порушуються законні права Банку, позивач просить суд стягнути з [PERSON] зазначену у позовній заяві суму заборгованості за кредитним договором станом на 04 лютого 2014 року разом із сумами неустойки, сплачені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 243,60 гривень та наполягав на прийнятті рішення чи заочного рішення і задоволенні позову у повному обсязі. Відповідач [PERSON], належним чином повідомлена про дату, час і місце судового розгляду справи, не використала наданого законом права на участь у судовому засіданні та не повідомила про причини неявки. Від неї не надійшло клопотання про відкладення судового розгляду справи, у зв'язку з чим за згодою позивача суд відповідно до правил ч. 1 ст. 224 ЦПК України розглядає справу за відсутності відповідача у порядку заочного провадження на підставі наявних у ній доказів, з дотриманням вимог, встановлених законом. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позивних вимог (ст.11 ЦПК України), встановив наступне. Відповідно до положень статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке визначення поняття розкриває сутність зобов'язання як правого зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України). Цивільно-правовий договір визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямовану на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст. 626 ЦК України). Приписами частини 1 статті 1054 цього Кодексу встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. 19 березня 2008 року між закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (в зв'язку із прийняттям статуту в новій редакції - ПАТ КБ «ПриватБанк») (Банк) та [PERSON] (Позичальник) укладено кредитний договір № DОХRFВ23500046 (далі Договір), на підставі якого Банк надав Позичальнику кредит на споживчі цілі в розмірі 2648,00 гривень строком погашення до 09 серпня 2008 року зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 5,04% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 79,44 гривень та единоразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 00,00 гривень. Повернення кредиту передбачалось щомісячними рівними платежами в розмірі 306,24 гривень. Статтею 204 ЦК України проголошена презумпція правомірності правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначений кредитний договір укладений у письмовій формі, підписаний уповноваженою на це посадовою особою ЗАТ комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON]. Зміст правочину не суперечить актам цивільного законодавства та моральним засадам суспільства, тому на підставі статті 629 ЦК України цей договір є обов'язковим для виконання. Судовим наказом Гірницького районного суду міста Макіївки від 07 листопада 2008 року з [PERSON] на користь закритого акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк» по договору кредиту від 08 серпня 2008 року стягнута заборгованість в сумі 2854,15 гривень. Судовий наказ набрав законної сили та був звернутий до виконання. За правилами статей 525, 526 і 527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною 1 статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Ці підстави зазначені у статтях 599, 600,604-609 ЦК України, відповідно до яких зобов'язання припиняється: 1) виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України); 2) за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо). Розмір, строки й порядок передання відступного встановлюється сторонами (ст. 600 ЦК України); 3) зарахування зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги (стаття 601 ЦК України); 4) за домовленістю сторін (стаття 604 ЦК України); 5) внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора (стаття 605 ЦК України); 6) поєднання боржника і кредитора в одній особі (стаття 606 ЦК України); 7) неможливістю його виконання у зв'язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає (стаття 607 ЦК України); 8) смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою (частина 1 статті 608 ЦК України); 9) смертю кредитора, якщо воно є нерозривно пов'язаним з особою кредитора (частина 2 статті 608 ЦК України); 10) ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов'язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов'язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю (стаття 609 ЦК України). Належним є виконання зобов'язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Зважаючи на відсутність у правових нормах чинного цивільного законодавства такої підстави припинення зобов'язання, як ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, виконання якого фактично не здійснено, правовідносини сторін договору не припиняються і як наслідок - боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання. Вказана обставина не позбавляє кредитора права на отримання процентів, неустойки й інших витрат, передбачених договором. Під час розгляду справи було встановлено, що звернутий до примусового виконання судовий наказ від 07 листопада 2008 року [PERSON] не виконується. Позичальником після постановлення судового наказу до 04 лютого 2014 року погашення процентів за кредитом на протязі усього строку не здійснювалось. Ні кредитором, ні позичальником кредитний договір не оспорений та в судовому порядку недійсним не визнаний, його дія не припинена. Відтак, він є чинним, тому у відповідності до положень статті 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно довідки-розрахунку публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість [PERSON] по процентам за користування кредитом становить 6045,69 гривень. Судом визнається правильним представлений позивачем розрахунок заборгованості по процентам за користування кредитом. Правовим наслідком порушення виконання зобов'язання та одним із видів цивільно-правової відповідальності у відповідності до частини 1 статті 546 та пункту 3 частини 1 статті 610 ЦК України є встановлена договором або законом неустойка. Поняття неустойки дано в статті 549 ЦК України, згідно якої неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума чи інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Згідно п.4.2 Умов надання споживчого кредиту, зі змістом яких позичальник ознайомлений при укладені кредитного договору, передбачено, що при порушенні Позичальником зобов'язань із погашенням Кредиту, Позичальник сплачує Банку відсотки за користування кредитом в розмірі 11,0% в місяць, розрахованих на суму залишку непогашеної заборгованості за кредитом. З наведеного випливає, що визначена договором відповідальність у вигляді штрафу має одноразовий характер і застосовується після настання факту порушення зобов'язання. Зі змісту судового наказу від 07 листопада 2008 року вбачається, що в заяві закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з [PERSON] суми боргу за кредитним договором та грошових сум за порушення боржником зобов'язання, питання про стягнення з відповідача штрафу, передбаченого пунктом 5.3. кредитного договору, судом в межах заявлених вимог не вирішувалось. Відповідно до довідки-розрахунку публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» розмір штрафу, який позичальник зобов'язаний сплатити Банку складає: 500,00 грн. - фіксована частина та 566,14 грн. - процентна складова. Наведений розрахунок відповідає умовам кредитного договору і визнається судом правильним. За таких обставин, проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені позивачем в порядку статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що [PERSON] порушуються умови укладеного 08 серпня 2007 року кредитного договору, оскільки рішення суду про стягнення кредитної заборгованості фактично не виконане; сплата процентів за користування кредитними коштами не здійснюється. Такі дії відповідача є неправомірними, тому позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про стягнення процентів за користування кредитними коштами та штрафу підлягають задоволенню в установленому судом розмірі. У частині 1 статі 88 ЦПК України визначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем документально підтверджені відповідним платіжним дорученням сплата при зверненні з позовом до суду судового збору в розмірі 243,60 грн., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved