Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-10 00:00:00

07 лютого 2020 року з Іваничівського районного суду Волинської області до Нововолинського міського суду Волинської області надійшла на розгляд цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод користування житловим приміщенням. Позивач свої вимоги обгрунтовує тим, що вона та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 1980 року по 28 травня 2014 року, за період шлюбу вони спільно нажили житловий будинок, який знаходиться в [ADDRESS] . Зазначає, що після розірвання шлюбу проживає разом із дочкою за адресою: [ADDRESS] , а у вищевказаний будинок в якому вона зареєстрована відповідач її не допускає. Позивач вказує, що рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 12 січня 2017 року №156/159/16-ц за нею було визнано право власності на 1/2 частину вищевказаного житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, та постановлено провести їхній поділ в натурі. Позивач у позові зазначає, що у зв`язку з набранням законної сили рішенням Іваничівського районного суду про визнання права власності та поділ спільного майна подружжя, яке пройшло апеляційну та касаційну інстанцію, вона 8 травня 2019 року відправила відповідачу повідомлення про те, що 18 травня 2019 року має намір оглянути належну їй частину житлового будинку та просила не чинити їй перешкод у користуванні її власністю, проте відповідач не допустив її до її частини житлового будинку мотивуючи тим, що земельна ділянка (кадастровий №0721187700:03:002:0016) на якій знаходиться житловий будинок належить йому на праві приватної власності, що перешкоджає їй в користуванні її майном. Зазначає, що у зв`язку із зазначеним була змушена звернутись до органів поліції. Позивач вважає, що вони з відповідачем мають право на рівних правах користуватися житловим будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , оскільки відповідач добровільно її на земельну ділянку не пускає, позивач звернулась до суду, просить зобов`язати відповідача усунути перешкоди у користуванні належним їй житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами шляхом встановлення на її користь постійного безоплатного земельного сервітуту, який полягає у правді проходу та проїзду на транспортному засобі до належного позивачу майна по земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] з кадастровим номером 0721187700:03:002:0016, яка належить на праві власності відповідачу, та просить стягнути з відповідача в її користь судовий збір в розмірі 768,40 грн. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] до проведення судового засідання подала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином через судовий виклик та судову повістку направлену рекомендованим листом з повідомленням про вручення від отримання якої відмовився, про причини неявки в судове засідання не повідомив. Слід також зазначити, що Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» констатував, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. [PERSON] про стан фактично відомої йому в провадженні Нововолинського міського суду цивільної справи за позовом [PERSON] до нього про усунення перешкод користування житловим приміщенням, як встановлено судом, - не цікавився. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, з`ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Із копії листа [PERSON] вбачається, що вона 8 травня 2019 року зверталась до [PERSON] та інформувала його про свій намір 18 травня 2019 року оглянути належну їй частину житлового будинку та просила не винити їй перешкод у користуванні її власністю (а.с.5). Із копії рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 12.01.2017 року, яке набрало законної сили 03.05.2017 року вбачається, що позов задоволено частково, визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та постановлено провести поділ в натурі даного житлового будинку та виділити у власність в натурі [PERSON] наступні приміщення (нумерація приміщень згідно з Технічним паспортом): 1-1 веранда, площею 7,5 м.кв., 1-2 коридор, площею 5,6 м.кв., 1-3 жила, площею і 1,2 м.кв., 1-7 жила, площею 11,6 м.кв., 1-8 кладова, площею 8,2 м.кв, 1-9 ванна, площею 2,2 м. кв., 1-10 кухня, площею 10,5 м.кв., 1-11 жила, площею 11,8 м. кв., а разом площею 68,6 м. кв., вартістю 1451 грн., що більше ідеальної частки у житловому будинку в одиницях площі 2,95 м.кв., але менше ідеальної частки у житловому будинку в одини вартості на 3630 грн., з урахуванням надвірних будівель та споруд; 1/2 хлів «Б-1», хлів-прибудова «Б», вбиральня «Ж», 1/2 огорожа «1», разом вартістю 48939 грн., сттягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] різницю між вартістю ідеальної частки та вартістю частки виділеної [PERSON] , в розмірі 4779,5 грн., зобов`язано [PERSON] провести наступне перепланування (будівельно-технічні роботи) в житловому будинку та господарських спорудах (нумерація приміщень згідно Технічного паспорту): влаштувати вхідний дверний проріз в приміщення 1-8; влаштувати вхідний дверний проріз в приміщення 1-4; ліквідувати дверний проріз між приміщеннями 1-3 та 1-4, 1-3 та 1-5, вхідн дверний проріз в приміщення 1-1; розділити перегородкою приміщення 1-4, влаштувавши коридор, санвузол; -розділити перегородкою приміщення 1-5, влаштувавши кухню, житло кімнату; влаштувати дверний проріз між приміщеннями 1-7 та 1-8; реконструювати приміщення 1-2 під санвузол, постановлено розділити по ширині навпіл перегородкою хлів «Б-1», в задоволенні решти позовних вимог відмовлено, вирішено питання судових витрат (а.с.6-10). Судом встановлено, що на виконання рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 12.01.2017 року, яке набрало законної сили 03.05.2017 року видано 12.01.2017 року Іваничівським районним судом Волинської області виконавчий лист (а.с.11-12). Із листа Іваничівського відділення поліції Горохівського відділу поліції ГУНП у Волинській області від 18.05.2019 року №1078/65/01-2019 вбачається, що матеріали за фактом повідомлення [PERSON] зареєстровано у Іваничівському ВП ЄО №1078 від 18.05.2019 року та розглянуто у встановленому порядку, проведено з [PERSON] профілактичну роботу про недопущення вчинення подібних випадків у майбутньому (а.с.14). У відповідності до ст. 317 ЦК України, власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.4, 5 ст.9 Житлового кодексу Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. [PERSON] має право на реалізацію передбаченого ст. 317, ст. 319 ЦК України права володіння, користування та розпорядження своїм майном та права вимагати усунення перешкод у здійсненні ним користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до 42 Конституції України, положень Цивільного Кодексу України (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України), ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 р. відповідно до Закону від 17 липня 1997 р. N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів N 2, N 4, N 7 та N 11 до Конвенції вбачається, що зазначеними актами закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК, а об`єктом власності особи може бути, зокрема, житловий будинок, садиба, квартира (статті 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] відповідно до рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 12.01.2017 року, яке набрало законної сили 03.05.2017 року належить на праві власності 1/2 частина житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , відповідач [PERSON] чинить позивачу [PERSON] перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні її майном - 1/2 частиною житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. На думку суду, відповідно до статті 16 ЦК України захист права позивача [PERSON] на безперешкодне володіння, користування та розпорядження її майном - 1/2 частиною спірного житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] має бути реалізовано судом шляхом усунення перешкод у користуванні її майном, а також шляхом надання відповідачем [PERSON] позивачу [PERSON] права проходу та проїзду на транспортному засобі до належного позивачу вказаного майна по земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] з кадастровим номером 0721187700:03:002:0016, яка належить на праві власності відповідачу - припинення дії, яка порушує право позивача (п. 3 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Таким чином, позов [PERSON] підлягає до задоволення, шляхом усунення позивачу [PERSON] перешкоди у користуванні належною їй частиною житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та надання права проходу та проїзду на транспортному засобі до належної позивачу [PERSON] частини вказаного майна по земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] з кадастровим номером 0721187700:03:002:0016, яка належить на праві власності відповідачу [PERSON] . Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають до стягнення понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 768,40 грн., що підтверджується документально (а.с.1).

Outcome: approved