Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

10.11.2014 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, яким просять стягнути з відповідача на свою користь суму нарахованої але невиплаченої заробітної плати в розмірі 17388, 35 грн. та середній заробіток за весь час затримки з виплати заробітної плати починаючи з дня звільнення по момент винесення рішення. В обґрунтування вказаного позову позивач зазначає, що з 19 березня 2007 року по 13 квітня 2013 року, він працював в приватному акціонерному товаристві «Авіакомпанії «Аеросвіт» на посаді диспетчера по навігаційному забезпеченню групи аеронавігаційного забезпечення польотів центру контролю експлуатації. Наказом відповідача № 404-ОС від 08.02.2013 р. він був звільнений у зв'язку зі скороченням штату працівників п.1 ст. 40 КЗпП України з 13.02.2013. Відповідно до даного наказу, відповідач повинен був здійснити повний розрахунок за відпрацьований період, виплатити компенсацію за невикористану відпустку у кількості 16 календарних днів за період з 19.03.2012 р. по 13.02.2013 р. та виплати вихідну допомогу в розмірі середньомісячного заробітку. Однак, в порушення ст.47 КЗпП України відповідач відповідний розрахунок не провів, не виплатив йому заробітну плату за заробітну плату за грудень місяць 2012р., січень та лютий місяці 2013р., компенсацію за невикористану відпустку, одноразове грошове заохочення в загальному розмірі 17388,35 грн. Крім того, у зв'язку з тим, що заробітна плата виплачується невчасно, відповідач повинен сплатити відповідну індексацію за кожен місяць невиплати заробітної плати в розмірі середньомісячного заробітку по день фактичного розрахунку. З огляду на це, з метою захисту своїх трудових прав він і звернувся до суду. Позивач в судове засідання не з'явилася, проте надав суду заяву в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та слухати справу у його відсутність. Представник відповідача Лешкевич О.М. в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Надав клопотання в якому просить справу слухати у його відсутність, проти позовних вимог заперечує в повному обсязі. На підставі ст.197 ЦПК України, в зв'язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд дослідив, оцінив та проаналізував всі зібрані у справі докази у їх сукупності і прийшов до переконання, що позов обґрунтований, але підлягає частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 10 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Між позивачем та відповідачем склалися трудові правовідносини щодо оплати праці, які регламентуються ст.ст. 47, 115, 116, 117 Кодексу законів про працю України. Судом встановлено, що з 19 березня 2007 року по 13 квітня 2013 року, позивач працював в приватному акціонерному товаристві «Авіакомпанії «Аеросвіт» на посаді диспетчера по навігаційному забезпеченню групи аеронавігаційного забезпечення польотів центру контролю експлуатації. Наказом відповідача № 404-ОС від 08.02.2013 р. він був звільнений у зв'язку зі скороченням штату працівників п.1 ст. 40 КЗпП України з 13.02.2013р. (а.с.5). Відповідно до даного наказу, відповідач повинен був здійснити повний розрахунок за відпрацьований період, виплатити компенсацію за невикористану відпустку у кількості 16 календарних днів за період з 19.03.2012 р. по 13.02.2013 р. та виплати вихідну допомогу в розмірі середньомісячного заробітку. Статтею 43 Конституції України передбачено гарантоване право на отримання винагороди за працю. Відповідно до ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України „Про оплату праці", заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми повинні бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Таким чином розрахунок з позивачем повинен бути проведеним 13.02.2013 року. Згідно положення ст.83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки. В матеріалах справи знаходиться довідка про доходи [PERSON] № 1745 від 18.03.2013 року (а.с.4) з якої слідує, що за період з грудня 2012 року по лютий 2013 року, останньому нарахована заробітна плата, сума компенсації за відпустку, вихідна допомога в загальній сумі 21005 грн. 72 коп., за вирахуванням обов'язкових платежів та податків, сума заборгованості становить 17388 грн. 35 коп. Судом встановлено, що при звільненні позивачу не виплачено заробітну плату, компенсацію за невикористану відпустку, що є також складовою заробітної плати. Таким чином відповідачем порушені вимоги статті 47 Кодексу законів про працю України. Відповідно до ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь яким строком. З цього приводу суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача суми заборгованості в розмірі 17388 грн. 35 коп. підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того, відповідно до частини 5 пункту 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 „Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" не проведення розрахунку з працівником у день звільнення є підставою для застосування відповідальності передбаченої ст. 177 Кодексу законів про працю України Змістом статті 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Ст. 117 КЗпП України застосовується у разі несвоєчасної виплати належних працівнику сум незалежно від наявності клопотання працівника про таку виплату. Тому, враховуючи, що відповідач при звільненні позивача, у встановлені законом строки, не виплатив йому нараховану заробітну плату та всі належні суми при звільненні, суд дійшов висновку, що з ПрАТ "Авіакомпанія "Аеросвіт" слід стягнути на користь позивача його середній заробіток за весь час затримки, починаючи з дня звільнення - 13.02.2013 р. по день винесення судового рішення 01.12.2014 року. При розрахунку суми середньомісячного заробітку, суд бере за основу дані щодо суми середньоденного заробітку позивача в розмірі 172,02 грн. яка відображена у відповідній довідці про доходи від 19.03.2013 року (а.с.3). Так, починаючи з дня звільнення позивача - 13.02.2013 року по день винесення судового рішення 01.12.2014 року, кількість робочих днів складає 449 днів (в 2013 році 222 дні + 227 днів в 2014 році). Таким чином середній заробіток, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, за вказаний період, становить 77236 грн. 98 коп. (172,02 грн. х 440 днів). Тому для повного відновлення порушеного права слід стягнути з відповідача на користь позивача вказаний розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку. Відповідач в своїй заяві не навів підстави для відмови у задоволенні позову, жодним чином не обргунтував свої заперечення в розрізі вимог ст.60 ЦПК України Крім того, відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд зобов'язаний допустити негайне виконання рішення про присудження працівникові заробітної плати в межах суми платежу за один місяць, що становить 5759,90 грн. Судові витрати в справі, а саме суму судового збору в розмірі 946 грн. 27 коп., які підлягають покладенню на відповідача, відповідно до ст. 88 ЦПК України, - слід стягнути з відповідача на користь держави, оскільки позивач звільнений від їх оплати. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст. 47, 115, 116,117 КЗпП України, ст. 24 Закону України „Про оплату праці»,

Outcome: approved