Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-31 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа районна адміністрація Запорізької міської ради по Жовтневому району, як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 01 березня 2014 року позивач уклала шлюб з [PERSON], який був зареєстрований у Міському відділі ДРАЦ у м. Горлівка Донецької області, актовий запис № 134 від 01.03.2014 р. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Фактично разом з [PERSON] прожили до лютого 2015 року, шлюб припинено 14.12.2015 року на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14.12.2015 року. Після вимушеного переселення подружжя мешкало за адресою: [ADDRESS]. Потім відповідач переїхав до гуртожитку за адресою: [ADDRESS]. На теперішній час його місцезнаходження та засоби зв'язку позивачу не відомі. Дитину він не утримує та не бажає спілкуватись. 04.09.2015 року Жовтневий районний суд м. Запоріжжя виніс рішення про стягнення з [PERSON] на користь позивача аліменти у розмірі ? частини з усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму щомісячно, починаючи з 10.08.2015 р. і до повноліття. Відповідач від виконання своїх батьківських обов'язків ухиляється, не надає належного утримання та забезпечення, не приймає участі у вихованні дитини, не цікавиться його розвитком та не надає матеріальну допомогу, має заборгованість по аліментам та добровільно їх не сплачував. Посилаючись на зазначені обставини, враховуючи інтереси дитини [PERSON], просить суд позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO], стягнути з [PERSON] на користь позивача судові витрати. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просить позов задовольнити у повному обсязі. Прокурор Куропата І.А. у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, заперечень не надав. Його неявка не перешкоджає розгляду справи, оскільки наявних матеріалів в справі достатньо для розгляду її суті. Представник третьої особи у судовому засіданні наданий суду висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно його сина підтримав. Суд, розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, вважає, що позов підлягає повному задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до роз'яснень, наданих у Постанові Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»N 3, 30.03.2007, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, тому суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. За тими ж роз'ясненнями, позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. В абз. 2 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Судом встановлено, що відповідач [PERSON], [INFO] є батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 18.09.2014 р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Волноваського районного управління юстиції у Донецькій області. Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 04.09.2015 року позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 часті усіх видів його заробітку (доходів), але не менш ніж 30 %прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.08.2015 року та до його повноліття. Відповідно до довідки Жовтневого ВДВС Запорізького МУЮ про неотримання аліментів від 30.06.2016 р. № 58314 [PERSON] не отримувала аліментів з [PERSON] у період 01.01.2016 р. по 30.06.2016 р. згідно з виконавчим листом № 2/331/842/15 від 17.11.2015 р. Згідно з довідкою від 13.01.2015 року № 2301002493 про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, [PERSON] та [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до висновку районної адміністрації як органу опіки та піклування від 15.04.2016 р. № 0594/05-05/02 зазначено про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], враховуючи вік дитини. Допитані у попередніх судових засіданнях у якості свідків [PERSON], [PERSON] надали пояснення, згідно з якими [PERSON] не цікавиться дитиною, не приймає участі у вихованні сина та не надає коштів на його утримання. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток та забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до вимог 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема , ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, позбавлення батьківських прав, це спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Як роз'яснено в п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Пленум Верховного Суду України в п. 15 зазначеної вище постанови роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Із змісту ч. 3 ст. 181 СК України слідує, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері батька і (або) у твердій грошовий сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Пленум Верховного Суду України в постанові N 3 від 15.05.2006 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів роз'яснив, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК . Виходячи з матеріального становища сторін та враховуючи стан їх здоров'я, а також те, що відповідач по справі, мати дитини в добровільному порядку не піклується про утримання малолітньої дитини, суд приходить до висновку, що відповідач має можливість та зобов'язаний надавати матеріальну допомогу на утримання малолітньої дитини. Відповідно до 174 ЦПК України, відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, щодо стягнення аліментів з відповідача вже було вирішено питання та винесено відповідне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 04.09.2015 р. Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч. 3 цієї ж статті Закону, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Аналогічним чином питання обов'язків доказування та питання доказів регулює ст. 60 ЦПК України, за якою кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При цьому слід зазначити, що доказування не може ґрунтуватися лише на припущеннях. Відповідач не надав суду жодних заперечень з приводу позовних вимог позивача, а докази, наявні в матеріалах справи вказують на те, що [PERSON] самоусунувся від виконання батьківських обов'язків та не виявляє до малолітнього сина ніякої уваги та турботи, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків щодо виховання, утримання сина, його долі, стану його здоров'я, умовами виховання не цікавиться, матеріально дитину не підтримує, тобто свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками. Враховуючи вищевикладене, вимоги чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи і підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають задоволенню і позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача понесених нею судових витрат пропорційно сумі задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved