Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-31 00:00:00

12.09.13 р. позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила суд постановити рішення, яким визнати за нею право власності на 1/2 частину гаражного боксу [ADDRESS] в автогаражному кооперативі № 15 «Мальва». Свої вимоги мотивує тим, що з 1971р. по 2000 р. перебувала з [PERSON] у шлюбі, від якого мають двох дітей [PERSON] та [PERSON]. Під час шлюбу нею та чоловіком був збудований гаражний бокс [ADDRESS] [INFO] помер її чоловік, після чого відкрилась спадщина на його майно. До спадкового майна входить вищевказаний гаражний бокс, на який, як з»ясувалось претендують їх діти [PERSON], [PERSON], а також [PERSON], яка за рішенням суду від 18.03.2013р. визнання такою, що проживала з її колишнім чоловіком [PERSON] однією сім»єю без реєстрації шлюбу останніх 10 років. З таким положенням вона не згідна з тих підстав, що спірний автогаражний бокс являється майном, набутим під час перебування її у шлюбі з чоловіком. А відтак, згідно чинного на той час законодавства, вона вважає, що претендує на 1/2 частину вказаного майна, що є майном подружжя. В судовому засіданні позивач [PERSON] та адвокат [PERSON], що діє в інтересах останньої заявлені вимоги підтримали, зіславшись на обставини та факти, викладені в заяві. Крім того пояснили, що незважаючи на те, що у грудні 1999 р. було розірвано шлюб між подружжям [PERSON], вони і далі до квітня 2000 р. підтримували подружні відносини. Спірний гараж будувався протягом тривалого часу на кошти подружжя і був завершений у 1994 р. Свідоцтво про право власності на нього чоловік отримав у березні 1999 р. З того часу фактично даним гаражем користувалась позивач та дочка подружжя - [PERSON], якій батько надав і доручення на користування автомобілем. Оскільки до дня смерті спадкодавця їй ніхто не чинив перешкод у користуванні спірним гаражем, була домовленість з колишнім чоловіком про те, що він подарує гараж дочці, вона раніше не зверталась з питання визнання даного майна майном подружжя. Після смерті колишнього чоловіка відповідач [PERSON] не допускає її до гаражу, відтак вона змушена звернутись до суду . Просить визнати, що спірний гараж є майном подружжя - її та її колишнього чоловіка та визнати за нею право власності на половину даного гаражу. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов заперечив та пояснив, що його довірителька за рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 18.03.2013р. визнана такою, що проживала з померлим [PERSON] однією сім»єю без реєстрації шлюбу останніх 10 років до дня смерті та їй надано право на спадкування після його смерті. Вказане рішення залишено без змін судом вищої інстанції, а відтак набрало законної сили. Спірний гараж придбаний лише [PERSON], що стверджується довідкою про сплату паю. Жодних коштів на придбання спірного майна позивач не вносила. Від відповідача [PERSON] на адресу суду надійшла заява про розгляд справи буз його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. [PERSON] в судовому засіданні визнала позов та пояснила, що спірний гараж був побудований її батьками у період 1993-1994 рр., проте свідоцтво про право власності батько оформив лише у березні 1999 р. Між батьками навіть після розірвання шлюбу були хороші відносини, батько ніколи не заперечував права матері на користуванні гаражем. Крім того, батько передав у її користування свій автомобіль і спірним гаражем користувалась крім матері і вона. Після смерті батька його фактична дружина змінила замки та не допускає їх до користування гаражем. Між тим, позивачка є власником половини гаражу, оскільки такий збудовано у шлюбі. Крім того, протягом всього часу користування гаражем саме вона, як користувач, вносила членські внески в кооператив. В судовому засіданні голова автогаражного кооперативу « Мальва» підтримав позовні вимоги та пояснив, що з моменту створення кооперативу був його членом, а в подальшому - його головою. Спірний гараж будувався у період 1993-1994 рр. подружжям [PERSON]. З того часу вони спільно, а в подальшому і їх дочка постійно користувались гаражем, вносили членські внески в кооператив. Дійсно право власності на даний гараж було оформлено спадкодавцем лише у 1999 р. Проте членом авт гаражного кооперативу колишній чоловік позивачки був з 1993 р. і вже у 1994 р. гараж був викінчений та придатний для використання, а у 1999 р. лише було видано довідку, що станом на день видачі пай був повністю виплачений. Представник П»ятої Львівської держнотконтори в судове засіданні не з»явився повторно, хоча належним чином повідомлявся про час та місце судового розгляду. Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши зібрані по справі докази, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON] з 19.09.1971 року по 21.04. 2000 року., в силу дії вимог КпШС України. Від шлюбу мають двох дітей [PERSON] та [PERSON], які є відповідачами по справі. Як вбачається із свідоцтва про смерть від 17.02.12р., [PERSON] помер [INFO] року . За життя останньому на праві власності належав автогаражний бокс [ADDRESS] Про це свідчить свідоцтво про право власності на гараж від 19.03.1999 р., видане Шевченківською районною адміністрацію Львівської міської ради на підставі розпорядження вказаної адміністрації від 19.03.1999р. Судом також встановлено, що спірний автогаражний бокс [ADDRESS] був збудований за спільні кошти подружжя [PERSON] та померлого [PERSON] за час їх перебування у шлюбі. Суд приймає до уваги пояснення представника автогаражного кооперативу про те, що оскільки довідка про сплату пайового внеску видавалась 03.08.99 р., відтак у тексті зазначено, що станом на вказану дату сплачено пайовий склад. Між тим, фактично кожен за власні кошти будував свій гараж та будівництво спірного гаражу було завершено ще у 1994 р. та пайові внески вносились поетапно, а не однією сумою у день видачі довідки. Відповідно до ст.68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до вимог ст.22,25 КпШС України , що діяв на момент придбання гаражу , спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об"єктом права приватної власності ( крім майна, нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу ) . Частки подружжя в майні, яке є спільною сумісною власністю, визнаються рівними, що врегульовано ст. 28 КпШС України. Відповідно до вимог ч. 3 ст.29 КпШС України, строк звернення до суду позивачем не пропущено. Крім того, до моменту смерті спадкодавця, позивачці не чинились перешкоди у користуванні спільним майном подружжя. Рішенням Шевченківського райсуду м. Львова від 18.03.13 р., що набрало законної сили, встановлено факт проживання однією сум»єю та перебування у фактичних шлюбних відносинах [PERSON] та [PERSON] з червня 1999 року по вересень 2011 р. Між тим, як вбачається з документів щодо права власності на спірний гараж, таке було набуте до вказаного періоду - у березні 1999 р., тобто у період шлюбних відносин між подружжям [PERSON]. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов є підставним, відтак підлягає до задоволення.

Outcome: approved