Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-22 00:00:00

04.01.2017 року [PERSON] звернулася до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки , що продовжує навчання. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала. Пояснила, що її батьками являються [PERSON] та [PERSON]. Після закінчення школи вона продовжила навчання в Полтавській державній аграрній академії, факультет економіки та менеджменту, навчається на 3-му курсі, отримує стипендію в розмірі 1000 грн. На даний час вона повнолітня. В звязку з навчанням потребує матеріальної допомоги, оскільки необхідні кошти на оплату гуртожитку, на проїзд в громадському транспорті на придбання канцелярських засобів, підручників. Мати їй надає посильну матеріальну допомогу, а батько у такій допомозі відмовив, що спонукало її звернутися з даним позовом до суду. Твердження батька про те, що на його утриманні перебуває престаріла матір не відповідає дійсності, оскільки крім батька у бабусі маються інші діти. Просить суд стягувати з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на час навчання в розмірі ? частини від всіх наявних у нього доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку . Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, але направив на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Зі змісту заяви вбачається, що позов ним не визнається, оскільки він має тяжке матеріальне становище, так як він не працює, спів мешкає із жінкою яка є інвалідом третьої групи. Також на його утриманні перебуває малолітній син та престаріла мати. В задоволенні позову просить відмовити так як він не має фінансової можливості надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої дочки. Суд, заслухавши пояснення позивачки, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком позивачки [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.4). Позивачка [PERSON] навчається в Полтавській державній аграрній академії, факультет економіки та менеджменту на третьому курсі. Термін закінчення навчання червень 2018 року (а.с.3). Відповідно до ч.1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і в зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч.1 ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При встановленні судом факту потреби в утриманні повнолітньої дитини, суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов'язок обох батьків по наданню відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. У пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба в зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.ч.1,4 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Матеріали справи свідчать, що відповідач є особою працездатного віку /1973 р.н/; не працює, в центрі зайнятості як особа, яка займається пошуком роботи не стоїть. Даних про свій стан здоровя відповідач суду не надав, як не надав доказів того, що його дочка, яка навчається, не потребує матеріальної допомоги з його сторони. Водночас, наявність на утриманні відповідача неповнолітньої дитини (а.с.20), достовірно не підтверджує неспроможність останнього надавати утримання повнолітній дочці на період її навчання. Дійсно мати відповідача є особою похилого віку, але отримує пенсію, а отже забезпечує себе самостійно. Крім того, з пояснень позивачки вбачається, що мати відповідача окрім нього має ще двох дітей, а отже не можна стверджувати, що вона перебуває на його утриманні. Разом з тим, обов'язок по утриманню повнолітньої дочки в період її навчання не може бути покладений виключно на матір дитини. Відтак, можливо зробити висновок, що дочка сторін у зв'язку з продовженням навчання потребує матеріальної допомоги зі сторони відповідача, а останній може надавати таку матеріальну допомогу. За наведених обставин суд приходить до висновку, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої дочки [PERSON] [INFO], яка продовжує навчання та у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги. При визначенні розміру аліментів на період навчання позивачки суд враховує обставини, визначені в ст.182 СК України, а саме стан здоров'я та матеріальне становище повнолітньої дочки, матеріальне становище відповідача, наявність на його утриманні малолітньої дитини. Також суд враховує ту обставину, що позивачка отримує стипендію, вартість проживання в гуртожитку, необхідність придбання продуктів харчування, засобів особистої гігієни, одягу, предметів і речей для навчання тощо, ту обставину, що дочка сторін, як повнолітня особа, повинна і самостійно приймати заходи до власного матеріального забезпечення та приходить до переконання, що на її утримання слід з відповідача стягувати 1/6 частину від його заробітку (доходу) щомісячно. Вимога позивачки [PERSON] про те, щоб щомісячний розмір аліментів стягуваних з відповідача був не менше 30% прожиткового мінімуму доходів громадян до задоволення не підлягає, оскільки вона вже не є дитиною та ці положення закону на неї не поширюються. Судові витрати підлягають до стягнення з відповідача на користь держави на підставі ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial