Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до Василівського районного суду Запорізької області з позовом до [PERSON] про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що їй на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 16.07.2011 року на праві власності належить будинок [ADDRESS]. За її згодою у даному будинку був зареєстрований її співмешканець [PERSON], [INFO]. З листопада 2011 року відповідач фактично у даному будинку не мешкає. Комунальні платежі оплачує вона самостійно, відповідач ніякої участі в утриманні будинку не приймає та ним не користується. На неодноразові прохання добровільно знятися з реєстрації з її помешкання, відповідач не реагує, тому вона вимушена звернутися до суду з даним позовом, в якому просить усунути перешкоди в користуванні належним їй на праві власності житловим будинком [ADDRESS] шляхом зняття відповідача [PERSON] з реєстрації в управлінні Державної міграційної служби України в Запорізькій області за вищевказаною адресою . В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги у повному обсязі, наполягає на задоволенні позову за підставами, викладеними у позовній заяві. Проти ухвалення у справі заочного рішення, не заперечує. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, про час і місце слухання справи повідомлений судом своєчасно та належним чином, у встановленому законом порядку, про що свідчать поштові повідомлення про отримання судової повістки, документів на підтвердження поважності причин неявки суду не надано, заперечень на позов не подано, тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно до ч. 4 ст. 169, ч.1 ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області в судове засідання не з'явився, проте суду надано заяву про розгляд справи у відсутність їх представника, в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами, просять винести рішення на розсуд суду. Вислухавши пояснення позивача [PERSON], показання свідків [PERSON], [PERSON], вивчивши надані суду докази, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно вимог ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно ст.58 ч.1 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст.59 ч.2 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. В судовому засіданні встановлено, що позивачці [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 16.07.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON], на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS], про що свідчить договір купівлі-продажу житлового будинку від 16.07.2011 року, витяг про державну реєстрацію прав, виданий РКП "Василівське БТІ" від 31.10.2011 року, копії яких містяться в матеріалах справи (а.с.3-6). Згідно довідки, виданої Малобілозерською сільською радою Василівського району Запорізької області за № 2864 від 30.08.2013 року, відповідач [PERSON], 1987 року народження, дійсно зареєстрований за адресою: [ADDRESS], але не проживає. За вищевказаною адресою також значаться зареєстрованими: [PERSON], 1990 року народження та [PERSON], 2008 року народження (а.с.7) Актами про відсутність проживання від 05.04.2013 року та від 20.08.2013 року, складеним депутатом Малобілозерської сільської ради [PERSON] та членами [PERSON], [PERSON] встановлено, що при обстеженні житлового будинку [ADDRESS] [PERSON] у даному будинку не проживає з 2011 року (а.с.8, 9). Свідки [PERSON] та [PERSON] суду пояснили, що за кошти батьків позивачкою [PERSON] придбаний житловий будинок [ADDRESS] та належить їй на праві приватної власності. Відповідач [PERSON] протягом тривалого періоду часу, з листопада 2011 року у будинку [ADDRESS] не проживає, перешкоди у володінні та користуванні даною жилою площею [PERSON] ніхто не чинив, останній добровільно покинув житлове приміщення, проживає за іншою адресою, де створив нову сім»ю, особистих речей його в будинку не має. Виходячи з положень ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України щодо обов'язку доказування, обов'язок довести свої заперечення щодо наявності поважних причин відсутності на спірній житловій площі покладено на відповідача. Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Стаття 47 Конституції України та ст.9 ЖК України передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користуванням інакше ніж з підстав і в порядку визначеним законом. Право на повагу до житла гарантує і ст.8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно зі ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік. Згідно ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушеннюВідповідно до вимог ст.317 ЦК України власнику належать права володіння, користування і розпоряджання своїм майном. Згідно статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Права власника житлового будинку визначені в ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням, відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71, 72, 116, 156 ЖК України; ст.405 ЦК України). Таким чином, при розгляді справи щодо визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням члена сім'ї власника житла, мають встановлюватися наступні факти: чи є спірне приміщення житлом, чи є воно власністю позивача, чи відсутній відповідач у спірному приміщені понад встановлені строки, чи є причини відсутності поважними та чи не було між власником та відповідачем будь якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності. Пленум Верховного Суду України в пункті 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснив судам, що у справах цієї категорії необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк. Згідно роз"яснень п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року з подальшими змінами „Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім"ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладання трудового договору на невизначений строк тощо). За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, і з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог як виселення, позбавлення права власності або права користування на житлове приміщення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] у житловому будинку [ADDRESS] більше року не проживає, добровільно знятися з реєстрації відмовляється, поважних причин відсутності відповідача за вказаною адресою понад один рік судом не встановлено. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що права позивача [PERSON] підлягають захисту шляхом позбавлення відповідача [PERSON] права користування житловим приміщенням в житловому будинку [ADDRESS]. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню та вважає необхідним усунути перешкоди у користуванні належним [PERSON] на праві приватної власності житловим будинком [ADDRESS] шляхом зняття [PERSON] з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою з тих підстав, що відповідач [PERSON] у вказаному житловому будинку тривалий час не проживає з листопада 2011 року, комунальні послуги не сплачує, крім того в будинку відсутні особисте майно та особисті речі відповідача. Дії відповідача створюють позивачу, як власнику, перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні своєю власністю, крім того, позивач несе необґрунтовані витрати по оплаті комунальних платежів за відповідача та не може у повному обсязі реалізувати своє право на розпорядження приватною власністю, добровільно знятися з реєстрації відповідач не бажає.

Outcome: approved