Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-24 00:00:00

18.08.2017 року позивач звернулася до суду з позовом, яким просить розірвати шлюб між нею і відповідачем, стверджуючи, що шлюбні відносини в них фактично припинені, оскільки вони разом не проживають, збереження шлюбу неможливо, дітей неповнолітніх в них немає, але відповідач не з'являється до органу РАЦС для подання спільної заяви про розірвання шлюбу, його останнє місце проживання - м.Одеса, але теперішнє його фактичне місце перебування їй не відоме, тому вона не заперечує проти його виклику до суду через засоби масової інформації. Сторони у судове засідання не з'явилися, позивач надала суду заяви про слухання справи за її відсутністю, не заперечуючи проти заочного розгляду справи, просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, часу для примирення не надавати. Відповідач, повідомлений належним чином про час та місце судового засідання - через оголошення у пресі, до суду не з'явився, не надав суду заперечень або пояснень щодо предмету позову. Так, на виконання вимог ч.9 ст.74 ЦПК України, відповідач, фактичне місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликався в суд через оголошення у пресі. Тобто, відповідач був повідомлений через засоби масової інформації шляхом розміщення оголошення в газеті «Урядовий кур'єр" від 06.09.2017р. за №165(6034). З опублікуванням оголошення про виклик в засобах масової інформації - відповідач вважається повідомленим належним чином про час і місце розгляду справи, і його неявка у судове засідання, за наявності згоди на це позивача, тягне за собою заочний розгляд справи, оскільки інститут заочного розгляду справ призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Розглянувши вимоги вищезазначеного позову, дослідивши надані докази та матеріали, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Згідно матеріалів справи, шлюб між сторонами був зареєстрований 13 квітня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Болградського районного управління юстиції в Одеській області (свідоцтво про одруження [NUMBER], видане 13.04.2017 року, актовий запис №29). Від цього шлюбу, на твердження позову, сторони неповнолітніх дітей не мають. Беручи до уваги фактичні взаємовідносини сторін, наполягання позивача на задоволенні позову, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, оскільки він продовжувати шлюбні відносини не бажає, стверджує у заяві, що сторони фактично не проживають разом, відповідач заперечень проти задоволення позову суду не надав, з матеріалів справи будь-якого спору між сторонами про майно чи місце проживання дитини не вбачається. Відповідно до ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки, незгода будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання їх права вимагати розірвання шлюбу, тому, враховуючи зазначене, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог про розірвання цього шлюбу, що не суперечить вимогам законодавства України та волі позивача з метою захисту його прав.

Outcome: approved