Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

08.11.2016 року представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за користування тепловою енергією за період з 01.03.2010 року по 01.11.2016 року у розмірі 21685,46 гривень, а також 3% річних у розмірі 2555,69 гривень та інфляційних витрат у розмірі 12102,65 гривень. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідачі, проживаючи за адресою: [INFO], не вносять плату за користування тепловою енергією, внаслідок чого за вищевказаний період у них утворилася заборгованість загальним розміром 36343,80 гривень. Відповідачі у добровільному порядку суму боргу не сплачують, у звязку з чим позивач був змушений звертатися до суду з позовом про стягнення суми боргу у примусовому порядку, а також просив стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 1378,00 гривень. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові та наданих письмових поясненнях, наполягав на їх задоволенні у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, просила застосувати строк позовної давності при стягненні основної суми заборгованості, на підставі ЗУ «Про тимчасову заборону стягнення пені за житлово-комунальні послуги» та ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» просила відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення 3% річних у розмірі 2555,69 гривень та інфляційних витрат у розмірі 12102,65 гривень. Також просила розстрочити сплату основної суми заборгованості на 3 роки. Відповідачка [PERSON] надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги визнала частково, просила застосувати строк позовної давності при стягненні основної суми заборгованості, крім того, на підставі ЗУ «Про тимчасову заборону стягнення пені за житлово-комунальні послуги» та ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» просила відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення 3% річних у розмірі 2555,69 гривень та інфляційних витрат у розмірі 12102,65 гривень. Також просила розстрочити сплату заборгованості на 3 роки. Зясувавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно ст. ст. 67, 68 ЖК України власники та наймачі квартир зобовязані своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Судом\~ встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживають за адресою: за адресою: вул. Котляревського, 4-9, м. Маріуполь. На підставі договору № 22/10 від 17.03.2010 року про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги, укладеного між ККП «Маріупольтепломережа» та [PERSON], останній було надано розстрочку з оплати послуг з теплопостачання, що утворилися станом на 01.03.2010 року в сумі 5864,96 гривень в період з 01.03.2010 року по 01.03.2013 року /а.с. 8/. За\~ період з 01.03.2010 року по 01.11.2016 року відповідачі не вносять плату за користування тепловою енергією, внаслідок чого у них утворилася заборгованість перед позивачем в сумі 21685,46 гривень, що підтверджується наданими розрахунками. На дану суму заборгованості позивачем були нараховані 3% річних у розмірі 2555,69 гривень та інфляційні витрати в розмірі 12102,65 гривень. За змістом ст. ст. 19, 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач житлово-комунальних послуг зобов'язаний укласти письмовий договір з виконавцем послуг на основі типового договору. Споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, факт неналежного виконання відповідачами [PERSON] та [PERSON] зобовязань по сплаті послуг за користування тепловою енергією знайшов своє підтвердження у судовому засіданні. У судове засідання відповідачі надали заяви про застосування позовної давності до даних правовідносин. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з основним\~ позовом 08.11.2016 року, а заборгованість у сумі 21685,46 гривень нарахована відповідачам за період з 01.03.2010 року по 01.11.2016 року. Судом також встановлено, що ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 25.02.2016 року було скасовано судовий наказ № 263/4646/15-ц від 30.04.2016 року про стягнення з [PERSON] та [PERSON] заборгованості за користування тепловою енергією за період з 01.10.2005 року по 01.04.2015 року в розмірі 17308,77 гривень. Враховуючи вищевказану обставину, суд приходить до висновку, що відповідно до норм ст. 264 ЦК України позовна давність переривалася винесенням судового наказу від 30.04.2015 року. Таким чином, суд вважає необхідним застосувати строк позовної давності у три роки, стягнувши солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача,\~заборгованість, яка утворилася за період з 30.04.2012 року по 01.11.2016\~ року у розмірі 11829,79 гривень, задовольнивши позов частково. Згідно з ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 8 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» скасовано пеню за несвоєчасне внесення платежів за житлово-комунальні послуги (водопостачання, газ, електро- і теплоенергія, водовідведення, утримання і експлуатація житла та прибудинкових територій, сміттєзбирання, ліфтове господарство), нараховану громадянам України, які проживають у населених пунктах, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014, у період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції. Кошти, стягнуті з громадян України у вигляді пені за несвоєчасне внесення платежів за житлово-комунальні послуги у період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, зараховуються у майбутні платежі за житлово-комунальні послуги. Водночас, виходячи з аналізу практики Верховного Суду України, формулювання ст.\~625 ЦК, коли нарахування процентів тісно повязується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів. За змістом ч.\~2 ст.\~625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 6\~червня\~2012\~р. у справі №\~6-49цс12, від 24\~жовтня\~2011\~р. у справі №\~6-38цс11). Отже, проценти, передбачені ст.\~625 ЦК, не є штрафними санкціями (постанова Верховного Суду України від 17\~жовтня\~2011\~р. у справі 6-42цс11). Враховуючи, що в судовому засіданні знайшло своє підтвердження порушення відповідачами виконання зобовязань по сплаті послуг за користування тепловою енергією за період з 30.04.2012 року по 01.11.2016\~ року, суд приходить до висновку, що з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню у солідарному порядку, за вищевказаний період, 3% річних у розмірі 2059,69 гривень та інфляційні витрати в розмірі 11357,41 гривень. Одночасно вимоги відповідачів про розстрочення сплати суми боргу не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до ст. 373 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, за наявності обставин, що утруднюють його виконання (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо). Таким чином, заява про розстрочення виконання рішення суду на даний час є завчасною, оскільки рішення суду не набрало законної сили, на його виконання не було видано виконавчий лист та суду не представлено обєктивних даних, які б вказували на утруднення його виконання у подальшому. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи, що суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, з відповідачів у дольовому порядку на користь позивача підлягає стягненню витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (позовні вимоги підлягають задоволенню на: 25246,89 гривень ?100% : 36343,80 гривень ціни позову = 690 %), тобто 69 % від ціни позову (69 % ? 1378,00 гривень :100% = 950,82 гривень), що складає 950,82 гривень, тобто по 475 гривень 41 копійці з кожної.

Outcome: partial