Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позов мотивований тим, що 29.08.2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, за умовами якого відповідач взяв в борг у позивача 17000 доларів США, та зобов'язався повернути їх до 05.09.2016 року. Тобто між сторонами було укладено договір позики, а наявна у позивача розписка підтверджує дійсність укладення такого договору, визначає його умови, а також засвідчує отримання відповідачем конкретної суми грошей. Таким чином, між [PERSON] та [PERSON] було погоджено, що відповідач зобов'язаний виконати свій обов'язок, який зводиться до повернення позичених коштів у строк до 05.09.2016 року, проте відповідач свого обов'язку не виконав. Незважаючи на неодноразові звернення позивача про необхідність повернення боргу як в усній, так і в письмовій формі відповідач виконувати своє зобов'язання категорично відмовляється, що стало підставою звернення позивача до суду з позовною заявою про стягнення боргу за договором позики. В судовому засідання представником позивача було подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, згідно з якою просив стягнути з [PERSON] заборгованість за договором позики в загальній сумі 446543,90 грн., з яких сума основного боргу 17000 доларів США, що еквівалентно 436785,06 грн., 3 % річних 1615,50 грн., відсотки за користування позикою 8143, 34 грн., у відшкодування витрат зі сплати судового збору 4465,45 грн. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази у всій сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з таких підстав. 29.08.2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, за умовами якого відповідач взяв у борг у позивача 17000 доларів США, та зобов'язався повернути їх до 05.09.2016 року. Тобто між сторонами було укладено договір позики, а наявна у позивача розписка підтверджує дійсність укладення такого договору, визначає його умови, а також доводить отримання відповідачем конкретної суми грошей. Таким чином, між [PERSON] та [PERSON] було погоджено, що відповідач зобов'язаний виконати свій обов'язок, який полягає у поверненні позичених коштів у строк до 05.09.2016 року, проте позичальник свого обов'язку не виконав. Згідно з ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Незважаючи на неодноразові звернення позивача про необхідність повернення боргу як в усній, так і в письмовій формі, відповідач виконувати своє зобов'язання категорично відмовляється Відповідач зобов'язувався повернути борг до 05.09.2016 року, проте жодних дій, спрямованих на повернення заборгованості не вчинив, а відтак вважається таким, що прострочив виконання грошового зобов'язання. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Положеннями ст. 1048 ЦК України встановлено презумпція оплатності позики, якщо інше не встановлено договором або законом, тобто позичальник зобов'язаний сплачувати відсотки, якщо в договорі прямо не передбачено, що позика є безоплатною. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з розрахунком наданим представником позивача в судовому засіданні облікова ставка процентів за період з 05.09.2016 р. по 15.09.2016 р. складає 15,5%, а облікова ставка за період з 16.09.2016 р. по 20.10.2016 р. - 15 %. Таким чином: 436785, 06 грн. х 15,5% х 11:365 : 100 =2040,32 грн. 436785, 06 грн. х 15 % х 34 : 365 : 100 = 6103,02 грн. Загальна сума заборгованості по процентах, які підлягають стягненню з відповідача становить: 2040,32 грн. + 6103,02 грн. = 8143,34 грн. Розрахунок 3 % річних становить: 436785,06 х 3% х 45 : 365 :100= 1615,50 грн. На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку про задоволення позову, оскільки 29.08.2016 року відповідачем було отримано від позивача на підставі договору позики кошти в розмірі 17000 доларів США, які він зобов'язаний був повернути до 05.09.2016 року. Взяті на себе зобов"язання відповідач не виконав, що підтверджується наданими позивачем доказами. Зазначені обставини переконують суд в наявності підстав для задоволення позову. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved