Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-13 00:00:00

20.01.2014 р. позивач [PERSON] звернувся до суду із даним позовом. Із урахуванням позовних вимог, викладених в уточненій позовній заяві від 19.02.2014 р., просить визнати неправомірним та скасувати дублікат виконавчого листа № АЕ-363 від 30.03.2007 року, виданого Павлоградським міськрайонним судом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів в розмірі 14 частини. В обґрунтування позову зазначено, що 29.08.2013 року позивачу стало відомо про те, що 21.05.2007 року третьою особою у справі - державним виконавцем Державної виконавчої служби Павлоградського міськрайонного управління юстиції Преображенською К.О. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання дубліката виконавчого листа № АЕ-363 від 02.11.2000 року, виданого 30.03.2007 року Павлоградським міськрайонним судом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів в розмірі 14 частини. Заява про примусове виконання подана 21.05.2007 року. З листа державного виконавця Кошеварової O.A. від 30.08.2013 року за вих. № 49103 позивачу відомо, що в заяві стягувана про відкриття виконавчого провадження було зазначено прізвище [PERSON], а не [PERSON] як було зазначено у дублікаті виконавчого листа. Державним виконавцем Преображенською К.О. у дублікаті виконавчого листа, а також на титульній сторінці виконавчого провадження було самостійно виправлено прізвище [PERSON] на [PERSON] Згідно копії паспорту прізвище [PERSON] відповідач має не пізніше 09.08.2002 року, а дублікат виконавчого листа виданий в 2007 році. З листа державного виконавця Кошеварової O.A. від 30.08.2013 року за вих. № 49103 позивачу також стало відомо, що в липні 2007 року виконавче провадження було передано державному виконавцю Кошеваровій O.A., яка не помітила, що у виконавчому листі було зазначено прізвище [PERSON] і в подальшому виконавчі документи видавалися помилково на прізвище [PERSON] Зважаючи на вказані обставини, позивач вважає, що виконавчий документ (дублікат виконавчого листа) був виданий поза межами процедури, передбаченої чинним законодавством, оскільки державний виконавець не має права вносити виправлення в виконавчий лист в графі «ім'я стягувача», а здійснивши таку дію, третя особа у справі стала одним з видавників цього виконавчого документу, що незаконно. Знаходження на виконанні підробленого незаконно виданого дублікату виконавчого листа, де стягувачем є відповідач, позивач вважає порушенням своїх прав. Оскільки позивач не вбачає підстав для подання скарги на неправомірні дії держвиконавця відповідно до розділу VII ЦПК, він заявляє відповідні вимоги саме у позовному провадженні. У судовому засіданні позивач, представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити повністю. Відповідач, представник відповідача [PERSON] проти позову заперечували, подали письмові заперечення проти позову. Пояснили, що [PERSON] змінила прізвище «[PERSON]» на «[PERSON]» після реєстрації шлюбу, актовий запис № 189 Павлоградського міського управління юстиції 27 квітня 2002 року, при цьому зміна особи стягувача за виконавчим документом фактично не відбувалася. Позивач раніше вже звертався до суду із заявами, якими оскаржував дії державного виконавця та постанови державного виконавця про відкриття провадження, про закінчення виконавчого провадження за виконавчим документом, визнавав неправомірною бездіяльність державного виконавця щодо неповернення стягувачці оскаржуваного виконавчого документу, за якими вже досліджувалися відповідні правовідносини та винесені судові рішення, які набрали законної сили. Представники третьої особи в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, подали заяви (клопотання) про розгляд справи без їхньої участі. Вислухавши пояснення сторін та представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази, перевіривши їх на належність, допустимість, достовірність та достатність, суд приходить до наступних висновків. 30.03.2007 р. Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за заявою [PERSON] від 27.03.2007 р. (а.с. 5) було видано дублікат виконавчого листа № АЕ-363 від 02.11.2000 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку на утримання доньки [PERSON], [INFO] (а.с.18). 21.05.2007 року державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби Павлоградського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області Преображенською К.О. відкрито виконавче провадження про примусове виконання вказаного виконавчого документа. У тексті дублікату виконавчого листа № АЕ-363 від 02.11.2000 року, виданого 30.03.2007 р., у графі «адреса боржника, установа банку, № рахунку» є незастережені виправлення, а саме: слова «[ADDRESS]» закреслено однією горизонтальною рискою, після чого дописано «[ADDRESS]», у графі «прізвище, ім'я по-батькові (повне найменування) стягувача» прізвище «[PERSON]» закреслено закреслено однією горизонтальною рискою, над ним дописано призвище «[PERSON]». У своєму позові [PERSON] зазначає, що «відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України: "Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. В даному випадку державний виконавець не мала право самостійно вносити виправлення в виконавчий лист в графі «ім'я стягувача». Цими діями третя особа стала одним з видавників цього виконавчого документу, що незаконно. В теперішній час цей підроблений незаконно виданий дублікат виконавчого листа знаходиться на виконанні, де стягувачем є відповідач, що порушує мої права.» Згідно із частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Офіційне тлумачення вказаного положення Конституції України міститься в Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, відповідно до п. 2 якого дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Відповідно до ч.5 ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо сторона виконавчого провадження змінила найменування (для юридичної особи) або прізвище, власне ім'я чи по батькові (для фізичної особи), державний виконавець за наявності підтверджуючих документів своєю постановою, яка затверджується начальником відділу, змінює назву сторони виконавчого провадження. Вказана редакція дії з 09.03.2011 р. відповідно до Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про виконавче провадження» та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення процедури примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб)», яким Закон України «Про виконавче провадження» було викладено у новій редакції. Проте, суд враховує, що положення Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, чинній як на момент видачі судом дубліката виконавчого документа (30.03.2007 р.), так і на момент відкриття виконавчого провадження на його підставі (21.05.2007 р.), не містили аналогічних приписів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Позивач вказує, що «В Україні встановлений порядок заміни сторони виконавчого провадження, що робиться судом. [PERSON] необхідно було звернутись до Павлоградського міськрайонного суду для надання іншого виконавчого документу з вказанням її прізвища, а не іншої особи, якої на день видання виконавчого документу вже з таким прізвищем не існувало.» Відповідно до копії свідоцтва про одруження [PERSON] змінила прізвище «[PERSON]» на "[PERSON]", про що в книзі реєстрації актів про одруження відділом реєстрації актів громадянського стану Павлоградського міського управління юстиції 27 квітня 2002 року зроблено запис за № 189 (а.с.44). Виходячи із змісту ст.ст. 24, 26, 28 ЦК України, відповідач у справі як фізична особа, яка є стягувачем за дублікатом виконавчого листа № АЕ-363 від 02.11.2000 року, виданого 30.03.2007 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області, змінив своє ім'я (у частині прізвища), тому посилання позивача на те, що [PERSON] є «іншою особою», ніж [PERSON] (до реєстрації шлюбу 27 квітня 2002 року), та на день видання виконавчого документу особи з таким прізвищем вже не існувало, є помилковим. Як вбачається із змісту дубліката виконавчого листа № АЕ-363 від 02.11.2000 року, виданого 30.03.2007 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів, вказаний виконавчий документ відповідав вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України "Про виконавче провадження" на момент його видачі, позначення та дописки, які містяться на бланку виконавчого документа, і у даний час не перешкоджають встановленню його змісту на час видачі. Позивачем не доведено, яким чином виправлення, встановлені судом, здійснені вже після видачі виконавчого документа заявнику, призводять до його «неправомірності». Згідно ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Спосіб захисту обраний позивачем, не відповідає ст. 16 ЦК України. Суд враховує, що згідно ч. 2 указаної статті суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом, проте визначений позивачем, а саме «визнати неправомірним та скасувати дублікат виконавчого листа № АЕ-363 від 30.03.2007 року, виданого Павлоградським міськрайонним судом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів в розмірі 14 частини», за досліджених судом обставин справи, не може бути визнаний як обґрунтований та такий, що підлягає застосуванню до даних правовідносин. Суд розподіляє судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: dismissed