Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-30 00:00:00

10 лютого 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В заяві зазначає, що 14 вересня 2013 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON], у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Радехівського районного управління юстиції у Львівській області, актовий запис №56. Від шлюбу у них народилася дочка - [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, так як він зловживає алкоголем, б'є її, спільні гроші відає своїй матері, маючи з нею тісний зв'язок, всі сварки виникають через його матір. Шлюбні відносини між ними припинилися 29 липня 2014 року, спільного господарства не ведуть, подальше спільне життя є неможливим. Просить розірвати шлюб з відповідачем [PERSON] зареєстрований 14 вересня 2013 року, Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Радехівського районного управління юстиції у Львівській області, актовий запис №56 серії [NUMBER]. В судовому засіданні 31 березня 2015 року позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі та суду пояснила, що всі сварки, непорозуміння у їх сім»ї виникають через матір відповідача, так як він приділяє їй багато уваги. Категорично заперечує про спільне проживання однією сім'єю. На примирення не погоджується, оскільки відповідач, не бажає змінитися. Дітей не доглядає, ніколи не стає на її захист, неодноразово наносив їй та дітям удари. Вона втратила до відповідача почуття любові та поваги, просить суд постановити рішення про задоволення позовних вимоги. В судовому засіданні 31 березня 2015 року відповідач позовні вимоги заперечує суду пояснив, що сварки виникають постійно, але в цьому не винна його мати. Мати навпаки весь час допомагає їм. І це його право допомагати матері, від матері він не відмовиться. Також просив врахувати, що він між дітьми позивача та їх спільною дитиною ніколи не робив різниці. Окрім цього, просив врахувати, що позивач невірно вказала у позовній заяві, що вони припинили шлюбні відносини з 29 липня 2014 року, шлюбні відносини фактично припинили з 5.03.2015 року, коли позивач викинула із будинку його особисті речі, тоді він переїхав до матері. Просив постановити рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Заслухавши пояснення позивача на підтримку позовних вимог, заперечення відповідача, перевіривши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності суд вважає, що позовні вимоги необхідно задовольнити з таких підстав. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень (ст.ст.10,11,60 ЦПК України). Відповідно до положень статей 3,4,11,27,31 ЦПК України право визначати предмет, підставу позову і спосіб захисту порушеного права належить позивачеві. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Суд встановив, що шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 14 вересня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Радехівського районного управління юстиції у Львівській області, актовий запис №56 (а.с.5). Від шлюбу у сторін по справі народилася дочка [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про її народження серії [NUMBER] виданого 11.02.2014 року (а.с.16). В даний час сторони спільно не проживають, спільного господарства не ведуть, подружніх стосунків не підтримують, їх сім'я фактично розпалася й подальше подружнє життя є неможливим. Причинами розпаду сім'ї є відчуження один від одного, відсутність взаєморозуміння. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб підлягає розірванню. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з основних засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред"явлений одним із подружжя, який виявив прояв з власної ініціативи, з поваги до себе. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберігати шлюб з відповідачем. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Приймаючи до уваги заяву позивача, суд вважає, що причини, що спонукають її наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов про розірвання шлюбу необхідно задовольнити. На підставі ч.1 ст.88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача сплачений при зверненні до суду судовий збір у сумі 243 гривень 60 копійок (а.с.2).

Outcome: approved