Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-09 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду з цивільним позовом до Франківської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області (далі - відповідач) про визнання права власності у порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [INFO] року померла її баба - [PERSON]. При житті [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого все своє майно заповіла позивачеві. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Позивач позбавлена можливості оформити свої спадкові права, оскільки у правовстановлюючому документі на земельну ділянку містяться виправлення. У зв'язку з цим, посилаючись на приписи законодавства, що регулює спадкові відносини, позивач просила визнати за нею право власності на земельну ділянку в порядку спадкування. У судове засідання сторони не з'явились. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності (а.с. 23). У матеріалах справи також міститься лист від відповідача, в якому останній просив провести розгляд справи за відсутності його представника, проти задоволення позову не заперечував (а.с. 11). Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено наступні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується копією виданого повторно свідоцтва про смерть від 29 вересня 2017 року серії [NUMBER] При житті [PERSON] склала заповіт, а саме 8 серпня 2014 року, посвідчений секретарем Франківської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області 8 серпня 2014 року, відповідно до якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що на день її смерті буде належати їй по закону, заповіла позивачу (а.с.14). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить земельна ділянка для ведення товарно-сільськогосподарського виробництва площею 2,9283 га, розташована на території Франківської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області, що належала їй на підставі державного акту на право приватної власності на землю від 28 грудня 2001 року серії [NUMBER], що містить виправлення в частині прізвища власника та невірне по батькові «[PERSON]» замість вірного «[PERSON] (а.с. 13). Право власності померлої [PERSON] на вказану земельну ділянку також підтверджується листом відділу у Чорнобаївському районі ГУ Держгеокадастру у Черкаській області від 30 жовтня 2017 року № 1036 (а.с. 7) та витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 5 жовтня 2017 року № НВ-7106114082017 (а.с. 8). Зі змісту позову вбачається, що позивач не може оформити право власності в порядку спадкування за заповітом на вказану земельну ділянку у зв'язку з наявністю виправлень у державному акті на право приватної власності на землю, що підтверджується листом Чорнобаївської державної нотаріальної контори від 10 жовтня 2017 року вих. № 1226/02-16 (а.с. 12), в якому позивачу роз'яснено право на звернення до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно померлої у порядку спадкування. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. 2. ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Таким чином часом відкриття спадщини після смерті [PERSON] є день її смерті, тобто [INFO] року. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Судом встановлено, що померла [PERSON] склала заповіт, відповідно до змісту якого все своє майно заповіла позивачу. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Відповідно до змісту листа Чорнобаївської державної нотаріальної контори від 16 березня 2018 року вих. № 275/01-16 (а.с. 26), що надійшов у відповідь на запит суду (а.с. 25), після смерті [PERSON] заяви про прийняття спадщини та відмови від прийняття спадщини в нотаріальну контору не надходили, свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Водночас згідно з довідкою Франківської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області від 30 жовтня 2017 року № 1345, виданої на підставі погосподарської книги № 2-010142-1, позивач проживала разом з [PERSON] і вела спільне господарство до дня смерті останньої (а.с. 15). Таким чином позивач є такою, що прийняла спадщину, оскільки на час відкриття спадщини постійно проживала зі спадкодавцем. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Виходячи зі змісту ст. 392 ЦК України право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно зі ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав може бути визнання права власності. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 23 січня 2013 року у справі № 6-164цс12 у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до п. 3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування». Враховуючи, що визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, який має застосовуватися якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд вважає, що вимоги позивача підлягають до задоволення. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин, оцінивши наявні у справі письмові докази, зважаючи на наявність заповіту, а також на те, що відповідач, проти задоволення позову не заперечує, суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити та визнати за позивачем в порядку спадкування за заповітом право власності на вказану земельну ділянку. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved