Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-04 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] в інтересах [PERSON] звернулись в суд з позовом до Дубищенської сільської ради про визнання за ними права власності на земельні ділянки площею відповідно 1,3557 га (за [PERSON]) та 0,4842 га (за [PERSON]), що розташовані на території Дубищенської сільської ради, Чуднівського району, Житомирської області, які належали батькові позивачів [PERSON], який помер [INFO], і після смерті якого відкрилась спадщина, яку позивачі прийняли згідно заповіту ([PERSON]) та згідно закону в якості обов"язкової частки ([PERSON]) в установленому порядку, подавши заяви в нотаріальну контору, але не можуть оформити право власності на земельні ділянки, так як у Державному акті на право власності на земельну ділянку зроблена помилка у написанні кадастрових номерів, в зв"язку з чим вони змушені звернутись в суд із позовною заявою як спадкоємці покійного. У судове засідання сторони не з"явилися, в зв"язку з чим фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. [PERSON], який помер [INFO], за життя набув право власності на земельні ділянки площею відповідно 1,3557 га та 0,4842 га, що розташовані на території Дубищенської сільської ради, Чуднівського району, але при видачі йому 03.03.2004 року Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЖТ № 051150, виданого згідно розпорядження голови Чуднівської РДА від 24.11.2003 року № 552 та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів за № 584, були невірно вказані кадастрові номера земельних ділянок. Допущення вказаних помилок підтверджуються довідкою відділу Держземагенства у Чуднівському районі від 07.08.2014 року № 556, а згідно чинного законодавства будь-які виправлення в державних актах не допускаються, що й зумовило звернення позивачів в суд. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Ст.1225 ЦК України встановлює, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Ст.ст. 1223 ч. 1 1234 ЦК України визначають, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Водночас, згідно ст. 1241 ч. 1 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка), а згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Відповідно до 1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Після смерті [INFO] [PERSON], позивачка [PERSON] прийняла спадщину згідно заповіту померлого від 15.12.2000 року (відповідно до ст. 1234 ЦК України), а [PERSON], як пенсійного віку син померлого, прийняв спадщину відповідно до ст.ст. 1241 ч. 1, 1261 ЦК України, подавши відповідні заяву в нотаріальну контору, що підтверджується змістом постанови державного нотаріуса Чуднівської ДНК від 04.09.2014 року № 582/02-31, але в зв"язку із невірно вказаними індексно-кадастровими номерами у схемі земельних ділянок, що є складовою частиною Державного акта, це не дає позивачам можливості отримати нотаріальне свідоцтво, а тому їх право власності на землю в порядку спадкування підлягає розгляду та, враховуючи подані ними належні докази, визнанню судом. Осіб, які оспорювали б право власності покійного, немає. Дані про зміну власника з дня видачі державного акту відсутні. Інші особи з дня смерті спадкодавцяі на спадкове майно прав не заявляли. Враховуючи те, що право власності покійного підтверджується правовстановлюючим документом, а саме, державним актом на право власності на земельну ділянку, незаконність набуття права власності покійного не встановлена судом, а також те, що позивачі являються спадкоємцями, які у встановленому законом порядку спадщину прийняли, а інших спадкоємців не встановлено, тому на підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що в порядку спадкування [PERSON] на праві власності належить 1/4 частина вказаної вище земельної ділянки, тобто 0,46 га, а [PERSON] - 3/4 частини, тобто 1,3798 га. Водночас, згідно ст. 1267 ч. 3 ЦК України спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, можуть змінити частки у спадщині когось із них, а тому суд приймає позицію позивачів щодо визнання за ними права власності на земельні ділянки площею відповідно 1,3557 га (за [PERSON]) та 0,4842 га (за [PERSON]), що загалом співвідноситься із визначеними за нормами ЦК України їх долями у спадщині. На підставі викладеного,

Outcome: approved