Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-21 00:00:00

[PERSON] і [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 07.02.2014 року; в шлюбі сторони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO]. [PERSON] 11.07.2016 року звернулася до суду з позовом до [PERSON], 3 особа - Орган опіки та піклування Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів та надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька. Позивачка [PERSON] зазначала, що в серпні 2014 року відповідач виїхав за межі України, вона (позивачка) залишилась проживати за місцем своєї реєстрації разом з донькою [PERSON]; сім"я сторін фактично розпалась, існує формально; відповідач неодноразово висловлював свої наміри забрати дитину до себе - за кордон, на що вона (позивачка) не погоджується; між сторонами не досягнуто домовленості щодо способу та розміру матеріального утримання доньки з боку батька (відповідача); відповідач не виконує належним чином свій обов»язок щодо матеріального утримання дитини; крім того, відповідач фактично не надає дозволу на тимчасові виїзди дитини за кордон у супроводі матері (позивачки), що не відповідає інтересам дитини, тому вона (позивачка) вимушена була звернутися до суду з даним позовом та просить суд постановити рішення, яким: розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 07.02.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві за №71; визначити місце проживання дочки [PERSON] з матір»ю - позивачкою; стягнути з Відповідача на її (позивачки) користь аліменти на утримання доньки [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 2500,00 грн. щомісячно, з дня пред»явлення позову і до повноліття дитини; надати дозвіл [PERSON] без згоди батька дитини - [PERSON] на виготовлення паспорту/проїзного документа дитини для виїзду за кордон та надати дозвіл [PERSON] на виїзд за кордон у супроводі матері - [PERSON], без згоди батька - [PERSON] до країн: Іспанії, Чехії, Турції, інших країн Євросоюзу та Шенгенської угоди, США, Єгіпту, Грузії, Болгарії, Чорногорії, Мальдіви, Албанії, Королівство Таїланд, ОАЕ, Домініканської Республіки, Тунісу - в періоди: з 20.12.2016 року по 31.01.2017 року та з 01.05.2017 року по 31.08.2017 року; та в наступні роки - в періоди з 20 грудня по 31 січня та з 01 травня по 31 серпня кожного року - до досягнення [PERSON] 16-ти річного віку, а саме до [INFO]. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] уточнені та збільшені позовні вимоги в редакції від 11.07.2016 року та 28.11.2016 року підтримали, просили позов задовольнити у повному обсязі заявлених та підтриманих вимог; відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився повторно, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином; до матеріалів справи відповідачем надано письмові пояснення (а.с.98-101) та заяву від 23.08.2016 року (а.с.96-97), згідно якої він просить справу розглядати за його відсутності та підтверджує повноваження свого представника [PERSON]; представник [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] визнав частково; не заперечуючи проти задоволення вимог позивачки в частині - про розірвання шлюбу; про стягнення аліментів в розмірі 614,00 грн. (1/2 від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку), щодо виготовлення проїзного документа дитини та надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька та у супроводі матері дитини - до країн Чехії, Іспанії, Італії, на період 2017 року; та стверджуючи про те, що спору між сторонами (батьками) щодо визначення місця проживання дитини не існує, адже дитина проживає постійно з позивачкою (матір»ю), просив в задоволенні решти позову відмовити. Представник 3-ої особи - Органу опіки та піклування Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації Шевченко Н.В. (довіреність від 18.01.2016 року - а.с.155) в судовому засіданні підтримала висновок від 11.10.2016 року №101-9166/03 (а.с.161-163), яким вважається за доцільне визначити місце проживання дитини [PERSON], [INFO] разом з матір»ю [PERSON] (позивачкою). Заслухавши пояснення позивачки [PERSON] та її представника [PERSON], представника відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню частково, з наступних підстав. Згідно ст.110, 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу за позовом одного із подружжя, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст.180 СК України батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.181, 191 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу батька (матері) і (або) у твердій грошовій сумі; аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред"явлення позову. Як встановлено в судовому засіданні, з пояснень сторін вбачається, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 07.02.2014 року (а.с.80); в шлюбі сторони мають малолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO] (а.с.6, 30), яка зареєстрована та проживає разом з матір»ю - позивачкою [PERSON] за адресою [ADDRESS], що підтверджується копією довідки форми №3 від 15.06.2016 року (а.с.40). Як стверджують сторони (представники сторін), починаючи з серпня 2014 року, вони остаточно не підтримують шлюбно-сімейні стосунки та не ведуть спільного господарства, з того часу проживають окремо, оскільки відповідач [PERSON] проживає за межами України; раніше в сім»ї мали місце непорозуміння з різних питань сімейного життя, із-за взаємних претензій подружжя. Як стверджують сторони, поновлення шлюбно-сімейних відносин та збереження сім"ї сторін є неможливими, тому обидва подружжя наполягають на розірванні шлюбу; зазначені обставини мають істотне значення для сторін і є підставою для розірвання шлюбу. За таких обставин, суд вважає, що сім"я сторін фактично розпалась, існує формально і зберегти її неможливо, тому позов в частині вимог про розірвання шлюбу має бути задоволений. Згідно ст.7, 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов»язки щодо дитини; розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов»язків щодо дитини. Згідно ст.160, 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов»язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров»я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно висновку Орган опіки та піклування Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації від 11.10.2016 року №101-9166/03 (а.с.161-163) - вважається за доцільне визначити місце проживання дитини [PERSON], [INFO] разом з матір»ю [PERSON] (позивачкою). В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] не заперечує проти визначення місця проживання дочки [PERSON] з матір»ю - позивачкою; згідно акту обстеження умов проживання від 16.08.2016 року (а.с.163) - дитина проживає та зареєстрована разом з матір»ю (позивачкою) за адресою [ADDRESS]; для проживання, розвитку дитини створено гарні умови. За встановлених обставин, суд вважає, що вимога позивачки [PERSON] щодо визначення місця проживання доньки [PERSON], 10.06.2014 року разом з нею (матір»ю), підлягає задоволенню, що відповідатиме інтересам дитини. Відповідно до положень ст.113 СК України позивачкою [PERSON] не заявлено вимоги щодо поновлення дошлюбного прізвища «Кириченко» (а.с.80). Відповідно до ст.189 СК України нотаріальний договір про сплату аліментів на дитину сторони не укладали. Відповідач [PERSON] не заперечує свій обов»язок щодо матеріального утримання доньки [PERSON]; він (відповідач) є працездатною особою, перебуваючи за кордоном він має відповідні доходи та бажає особисто брати участь у матеріальному забезпеченні дитини; будь-яких утримань з його доходів за виконавчими документами на користь інших осіб не відбувається; як стверджує позивачка, розмір її щомісячного доходу - на рівні мінімальної заробітної плати на місяць. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує пояснення сторін та їх представників, матеріальне становище відповідача; стан здоров»я дитини, і вважає за можливе та необхідне встановити розмір аліментів на дитину - доньку [PERSON], [INFO] - у твердій грошовій сумі в розмірі по 2500,00 грн. щомісячно, починаючи з 11.07.2016 року і до повноліття дитини, з індексацією стягуваних сум відповідно до закону; заперечення відповідача щодо неможливості сплачувати аліменти у визначеному розмірі не доведені в судовому засіданні; визначений розмір аліментів за встановлених обставин фактично є мінімально необхідним розміром для забезпечення належного матеріального забезпечення дитини з боку батька (відповідача). Що до вимог позивачки [PERSON] в частині надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі України дитини без згоди батька у супроводі матері дитини та надання дозволу на оформлення проїзного документа/паспорта дитини, суд приходить до наступного. Згідно ст.313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом. Згідно ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в»їзду в Україну громадян України», п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57 (в редакції постанови №724 від 25.08.2010 року) - виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється (в тому числі) - без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків - на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов»язані піклуватися про здоров»я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст.155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. З пояснень позивачки [PERSON] вбачається, що відповідач надавав нотаріальну згоду на виїзд доньки [PERSON] у супроводі матері дитини за кордон у 2015 році; як стверджує представник відповідача - [PERSON], відповідач також не заперечує проти задоволення вимоги позивачки про надання дозволу на оформлення проїзного документа/паспорта дитини та надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі України дитини без згоди батька у супроводі матері дитини в частині виїзду до країн - Чехії, Іспанії, Італії, на період 2017 року, тобто в частині, де позивачкою вже визначені період, країни та мета поїздки. З урахуванням зазначеного, суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивачки [PERSON] в частині надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі України до країн Чехії, Іспанії, Італії малолітній [PERSON], [INFO] - в супроводі матері [PERSON], без згоди та супроводу батька - [PERSON], у періоди з 01.01.2017 року по 31.01.2017 року та з 01.05.2017 року по 31.08.2017 року; а також - в частині надання дозволу на оформлення проїзного документа/паспорта дитини. Позивачкою [PERSON] не надано суду будь-яких доказів на підтвердження факту існування безпідставної відмови батька дитини (відповідача) у наданні письмового дозволу на тимчасовий виїзд доньки [PERSON] за межі України у супроводі матері дитини - в іншій частині аналогічних вимог (до інших країн та у період з 20.12.2017 року до [INFO]), тому в задоволенні решти зазначених вимог позивачки має бути відмовлено, оскільки така відмова відповідача як батька дитини згідно ст.141 СК України є його правом, яке не здійснюється всупереч інтересам дитини. Згідно ст.88 ЦПК України з відповідача [PERSON] підлягають стягненню судові витрати на користь держави - судовий збір в сумі 1102,40 грн.

Outcome: partial