Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

30 січня 2015 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що згідно з договором купівлі-продажу від 8 квітня 1989 року йому на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] в якому за його згодою 11 травня 2002 року тимчасово було зареєстровано відповідача. З моменту реєстрації відповідач в будинку не проживала, ним не цікавиться, не ставиться до нього як до постійного місця проживання, витрат на його утримання не несе, особистих речей та речей вжитку в будинку не має, ніяких домовленостей між ними щодо збереження місця проживання укладено не було. Реєстрація відповідача в будинку створює йому перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, тому просить визнати відповідача такою, що втратила право на користування спірним житловим будинком. В разі задоволення позову просить не застосовувати до відповідача положення ст. 88 ЦПК України. В судовому засіданні позивач свій позов підтримав повністю, відповідач повторно в судове засідання не з"явилася, про час і місце судового розгляду була оповіщена у встановленому порядку. Відповідач про причини неявки суду не повідомила, своїх заперечень на позов суду не надала, про час і місце судового розгляду була оповіщена за адресою її місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку, відсутня за такою адресою. Таким чином, відповідач відповідно до вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України є такою, якій судовий виклик вручено належним чином. Згідно з ч. 5 ст. 74 ЦПК України у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. В судовому засіданні позивач пояснив, що будинок [ADDRESS] належить йому на праві приватної власності, в цьому будинку зареєстрована відповідач, яка не є його родичем. Однак в будинку ніколи не проживала та в ньому не з'являлась. Оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні в судовому засіданні доказів, наявних у справі, суд дійшов висновку. Судом встановлено, що будинок [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с.27-28, 29 - копії договору купівлі-продажу та витягу із погосподарської книги). З 11 травня 2002 року в будинку зареєстрована [PERSON] (а.с.13 - довідка Згурівського РС УДМС). Відповідач в даному будинку не проживає понад 13 років, дане приміщення не є її постійним місцем проживання та вона не відноситься до нього як такого, не приймає ніякої участі в його утриманні (а.с.9 - акт). Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. В ході розгляду справи не встановлено, що між сторонами існують договірні відносини з приводу користування житлом. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним прав користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення повністю, так як в судовому засіданні доведено, що відповідач не проживає у будинку позивача без поважних причин понад один рік та між сторонами не існують договірні відносини з приводу користування житлом, тому вона втратила право на користування будинком [ADDRESS] що належить позивачу на праві приватної власності. На підставі викладеного,

Outcome: approved