Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-27 00:00:00

17.12.2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи» про визнання зобов`язання за кредитним договором виконаним. У своїй заяві позивач зазначила, що 30.01.2007 року між нею та АКБ «ТАС-Комерцбанк» було укладено кредитну угоду № 1401/0107/88-002. 28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк», що є правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк» та факторинговою компанією «Вектор Плюс» був укладений договір факторингу щодо вимог по кредитних договорах, які остання в той же день, на підставі договору факторингу, відступила відповідачу. У зв`язку з чим ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу кредитора за кредитним договором № 1401/0107/88-002 від 30.01.2007 року. В зв`язку з неналежним виконанням обов`язків за договором, 26.05.2015 року апеляційним судом Миколаївської області було винесено рішення по цивільній справі за позовом ТОВ «Кредитні Ініціативі» про стягнення з неї заборгованості в розмірі 25522,06 грн. Також, 03.10.2016 року апеляційним судом Миколаївської області було ухвалено рішення по цивільній справі №487/3754/14-ц за заявою ТОВ «Кредитні ініціативі» про поновлення строку на видачу виконавчих документів, яким було відмовлено в повному обсязі. За такого вона не мала можливості погасити заборгованість шляхом перерахування коштів через виконавчу службу в зв`язку з відсутністю виконавчого провадження. 09.12.2019 року вона самостійно перерахувала борг у розмір, який визначено рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 26.02.2015 року в розмірі 25522,00 грн. на поточний рахунок відповідача. Посилаючись на зазначене просила визнати зобов`язання за кредитним договором № 1401/0107/88-002 від 30.01.2007 року укладеним між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON] та зобов`язання за іпотечним договором від 03.01.2007 року посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Рудою О.М. та зареєстрованим в реєстрі за № 53 такими, що припиненні внаслідок виконання належним чином. Ухвалою судді Заводського районного суду м.Миколаєва від 03.01.2020 року відкрито провадження у справі. 25.02.2020 року від відповідача ТОВ «Кредитні ініціативи» до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому останній просив відмовити у задоволенні позову [PERSON] , мотивує це тим, що на сьогоднішній день по кредитному договору існує заборгованість в сумі 16 480,21 доларів США, що по курсу НБУ еквівалентно 402 990,58 грн. на дату розрахунку, а тому зобов`язання не може бути визнано виконаним. 06.03.2020 року до суду від позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив в якому остання посилається на те, що рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 26.02.2015 року встановлено розмір її зобов`язань за кредитним договором, тому сплата саме цієї суми є належним виконанням її обов`язків. Суму заборгованості, яку бажає отримати відповідач вважає необґрунтованою. Ухвалою Заводського районного суду м.Миколаєва від 27.05.2020 року підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до судового розгляду. У судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримали. В подальшому у судове засідання не з`явилися, представником позивача було подано до суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності. У судовому засіданні представник відповідача ТОВ «Кредитни ініціативи» проти задоволення позовних вимог заперечував. В подальшому у судове засідання не з`явився. Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 30.01.2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 1401/0107/88-002 за умовами якого остання отримала кошти в сумі 10 000,00 доларів США. Також, 30.01.2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON] було укладено іпотечний договір відповідно до якого, на забезпечення виконання основного зобов`язання, остання передала в іпотеку належне їй на праві власності майно, а саме житловий будинок [ADDRESS] . 28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк», який є правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ТОВ ФК «Вектор Плюс» укладено договір факторингу, відповідно до умов якого банк відступає свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, в тому числі й по договору № 1401/0107/88-002 від 30.01.2007 року. 28.11.2012 року між ТОВ ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір факторингу щодо вимог по кредитних договорах. ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора за договором № 1401/0107/88-002. Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 26.02.2015 року, стягнуто з [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором № 1401/0107/88-002, укладеним 30 січня 2007 року між акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON] , на загальну суму 25522 грн. (двадцять п`ять тисяч п`ятсот двадцять дві) грн. 06 коп., що складаються з 16 434 грн. заборгованості за кредитом, 6831 грн. 96 коп. заборгованості за процентами за користування кредитом, 2256 грн. 10 коп. пені. Рішення суду позивачем [PERSON] було виконано у повному обсязі, на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» сплачено грошові кошти в сумі 25522,00 грн., про що суду надано копію квитанції № 0.0.1546529751.1 від 09.12.2019 року. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 2, ст.4, ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; За змістом процесуальних норм об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме вони є підставою для звернення особи за захистом із застосуванням відповідного способу захисту. Аналогічні роз`яснення містить п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК) , то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Так, відповідно до ст. 509, ст. 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 та ч. 2 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Правила припинення зобов`язання сформульовані в главі 50 «Припинення зобов`язання» розділу І книги п`ятої ЦК України. Норми даної глави передбачають, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо), зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора, поєднанням боржника і кредитора в одній особі, неможливістю його виконання у зв`язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає, смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою, смертю кредитора, якщо воно є нерозривно пов`язаним з особою кредитора, ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов"язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодацем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Відповідно до приписів ст.17 Закону України «Про іпотеку», іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання. Відповідно до ч.5 ст.3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Як вбачається з досліджених у судовому засіданні доказів, суд вважає, що вимоги позивача [PERSON] визначенні у позові є безпідставними та необґрунтованими. Так рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 26.02.2015 року було встановлено, що 15 липня 2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенко Д.О. був виданий виконавчий напис № 4798. Цим виконавчим написом були задоволені вимоги ПАТ «Сведбанк» шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок [ADDRESS] на погашення заборгованості [PERSON] на загальну суму 8303,33 долари США. Заборгованість складалася із заборгованості за кредитом 6707,12 доларів США, заборгованості за процентами 1596,21 доларів США та 12 884 грн. 21 коп. пені за період з 11 жовтня 2007 року по 6 липня 2010 року. Вказаний виконавчий напис був звернутий до виконання. Однак, на сьогодні не виконаний. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання що зобов`язання [PERSON] перед ТОВ «Кредитні ініціативи» за кредитним договором № 1401/0107/88-002 від 30.01.2007 року не були виконанні в повному обсязі, оскільки на день розгляду справи наявний виконавчий напис від 15.07.2010 року за №4798 виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенко Д.О. Доказів того, що зазначений вище виконавчий напис визнаний таким, що не підлягає виконанню позивачем суду не надано. Отже, під час розгляду справи судом не встановлено правових підстав для визнання зобов`язання за кредитним договором та за іпотечним договором такими, що припиненні внаслідок їх виконання належним чином, у зв`язку з чим суд вважає, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити.

Outcome: dismissed