Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-25 00:00:00

08.08.2018 року представник позивачів звернувся до суду із зазначеним позовом та з уразуванням заяви про залучення до участі в справі співвідповідачів та збільшення заявлених позовних вимог, просить суд стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] заборгованість за спожиті послуги за період з 01.01.2011 року по 28.02.2015 року у розмірі 72967,85 грн. (з них основна сума заборгованості 50581,32 грн.; інфляційні нарахування складають 17674,66 грн.; 3% річних складає 4711,87 грн.), на користь КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м.Києва» заборгованість за спожиті послуги за період з 01.03.2015 року по 30.04.2018 року у розмірі 3512,10 грн. (з них основна сума заборгованості 3113,8 грн.; інфляційні нарахування складають 323,04 грн.; 3% річних складає 75,26грн.), та судові витрати в сумі 1681,09 грн. Позов мотивує тим, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] проживають та зареєстровані за адресою: [ADDRESS] користувалися послугами, що надавалися позивачами, однак за вказаний період оплату наданих послуг не провели, а тому позивачі вимушені звернутись до суду з даним позовом. Представник позивачів в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, посилаючись на обставини справи, викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні частково заперечувала проти позовних вимог, вказуючи на те, що позивачем пропущено строк позовної давності щодо зврення до суду з даним позовом, також зазначала, що на даний час не має коштів для оплати вказаних послуг та забогованості з них та на те, що наданий позивачем розрахунок суми заборгованості в частині є невідповідним. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] у судові засідання не з"явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися у спосіб передбачений нормами ЦПК України, тому є можливим розгляд справи в їх відсутності. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача [PERSON] , дослідивши та оцінивши докази у справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані та фактично проживають, є наймачами квартири [ADDRESS] а відтак користуються відповідними житлово-комунальними послугами за надання яких відповідає Комунального підприємства «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва» на балансі якого перебуває вказаний будинок [ADDRESS] . Згідно п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Відповідно до ч. 2-4 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Судом встановлено, що КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва» створене на підставі рішення Святошинської районної місті Києві ради від 24.04.2008 року № 212 «Про удосконалення комунальних підприємств та реорганізацію КП «Галагани». Відповідно до 4.1 статуту позивача, предметом діяльності підприємства є утримання житлового і нежитлового фонду, прибудинкових територій, виконання комплексу послуг із забезпечення функціонування жилого та нежилого нерухомого майна в установленому порядку. Здійснення нарахувань, перерахунків, облік платежів, та заборгованості за отримані послуги з утримання будинку та прибудинкової території, послуг з теплопостачання, водопостачання, енергопостачання та водовідведення. КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва» здійснює утримання будинку та прибудинкової території відповідачів. Згідно розрахунку заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 01.01.2011 року по 28.02.2015 року у розмірі 72967,85 грн. (з них основна сума заборгованості 50581,32 грн.; інфляційні нарахування складають 17674,66 грн.; 3% річних складає 4711,87 грн.), на користь КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м.Києва» заборгованість за спожиті послуги за період з 01.03.2015 року по 30.04.2018 року у розмірі 3512,10 грн. (з них основна сума заборгованості 3113,8 грн.; інфляційні нарахування складають 323,04 грн.; 3% річних складає 75,26грн.), та судові витрати в сумі 1681,09 грн. Посилання відповідача на невідповідність наданого позивачем розрахунку заборгованості не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні та не підтверджується жодним належним та допустимим доказом, що оцінюється судом відповідним чином. Посилання відповідача на небажання її оплачувати комунальні послуги , тоді як інший відповідач їх не оплачує також не впливають на суть вирішення даного спору, оскільки такий відповідач також є стороною розгляду та відповідно заявлених вимог. Частиною 1 ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та при будинкових територій є договором приєднання відповідно до норм ст. 634 Цивільного кодексу України та вважається акцептованим усіма споживачами, які встановленому порядку не надали заперечення щодо умов цього договору. Відповідно, відсутність договірних правовідносин не є підставою для відмови у стягненні з відповідачів коштів за надані житлово-комунальні послуги. Таким чином, судова практика свідчить про те, що за відсутності договірних відносин, але в разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати житлово-комунальних послуг, суди покладають на боржника відповідальність, передбачену ч. 2 ст. 625 ЦК (постанова Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 р. у справі № 6-59 цс13). Згідно з ч. 1 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до статуту Комунального підприємства «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» п. 4.1 статуту, підприємство створено з метою отримання прибутку, забезпечення утримання в належному стані та ефективної експлуатації жилих і нежилих приміщень, будинків, споруд, прибудинкової території, об`єктів благоустрою та іншого майна комунальної власності територіальної громади м. Києва, надання послуг населенню належного рівня та якості, збереження і створення нових робочих місць. Пунктом 4.2.1 статуту визначено, що предметом діяльності підприємства є: управління та обслуговування жилого та нежилого фонду, прибудинкових територій, виконання комплексу послуг із забезпечення функціонування жилого та нежилого нерухомого майна в установленому порядку. Здійснення нарахувань, перерахунків, облік платежів та заборгованості за отримані послуги з утримання будинку та прибудинкової території, послуг з теплопостачання, водопостачання, енергопостачання та водовідведення (п. 4.2.5). Позивач в обґрунтування позовних вимог вказує, що відповідачі належним чином не здійснюють оплату житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим відповідно до розрахунку заборгованості за період з 01.01.2011 року по 28.02.2015 року у розмірі 72967,85 грн. (з них основна сума заборгованості 50581,32 грн.; інфляційні нарахування складають 17674,66 грн.; 3% річних складає 4711,87 грн.), на користь КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м.Києва» заборгованість за спожиті послуги за період з 01.03.2015 року по 30.04.2018 року у розмірі 3512,10 грн. (з них основна сума заборгованості 3113,8 грн.; інфляційні нарахування складають 323,04 грн.; 3% річних складає 75,26грн.), та судові витрати в сумі 1681,09 грн. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, інших доказів щодо наявності зазначеної суми заборгованості позивачем не надано, при цьому в розрахунку заборгованості за період з лютого 2011 року зазначено, що при нарахуванні платежу за утримання будинку та прибудинкової території за лютий 2011 року на суму 383 грн. 51 коп., у графі «сума боргу для розрахунку» на початок лютого 2011 року зазначено 23131 грн. 65 коп. Жодних розрахунків зазначеної суми та пояснень періоду, за який виникла заборгованість в розмірі 23131грн. 65 коп., матеріали справи не містять. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, заявляючи позовні вимоги про стягнення заборгованості за період з 01 січня 2011 року, позивач зазначає в розрахунку заборгованості на лютий 2011 року нарахування плати за один місяць - 383 грн. 51 коп., а суму боргу на початок лютого 2011 року - 23131 грн. 65 коп., що не підтверджується матеріалами справи та не містить відповідного розрахунку заборгованості на вказану суму. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що заборгованість, зазначена у розрахунку як заборгованість на початок лютого 2011 року, в розмірі: 23131 грн. 65 коп. є необґрунтованою, не доведеною належними та допустимими доказами, а тому в задоволенні даної частини позовних вимог КП «Дирекція з обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва» слід відмовити за недоведеністю. Виходячи із наявного розрахунку, фактична сума заборгованості відповідачів перед позивачем за період з 01 січня 2011 року по лютий 2015 року становить: 50581 грн. 32 коп. - 23131 грн. 65 коп. = 27449 грн. 67 коп. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначено Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Статтею 1 вказаного Закону визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Частиною 1 ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та 3 % річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів. Оскільки відповідачі не виконали свого обов`язку щодо сплати за надані житлово-комунальні послуги по утриманню будинку та прибудинкової території, то вони зобов`язані сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми. Відповідач [PERSON] подала до суду заяву про застосування до позовних вимог строку позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). За зобов`язанням з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252 - 255 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново. Статтею 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і додаткової вимоги (стягнення неустойки, тощо). Судом встановлено, що позивач у серпні 2018 р. звернувся до суду з відповідним позовом, а тому є доцільним стягнення з відповідаів на користь позивача заборгованості за період з серпня 2015 р. в розмірі Таким чином, для належного обрахунку заявлених позивачем позовних вимог в межах строку позовної давності відповідно до положень ст. 257 ЦК України, суд вважає занеобхідне стягнути з відповідачів заборгованість за період з серпня 2015 р. по серпень 2018 р. що становить 2663 грн. 08 коп. що з урахуванням 3 % річних та інфляційних збитки становитиме - 4 112,09 грн. Згідно зі ст. 141 ЦПК України суд покладає на відповідачів обов`язок сплатити суму судового збору у розмірі 1681 грн. 09 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved