Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-29 00:00:00

16.10.2018 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратили право користування житловим приміщенням, посилаючись на те що він є власником квартири [ADDRESS]. За вказаною адресою зареєстрований відповідач по справі, однак останні сім років у квартирі не проживає. Витрат по утриманню вказаної квартири не здійснює. Будь-якої домовленості про збереження за відповідачем житлової площі за період його не проживання не існує. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 21.12.2018 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено до судового розгляду з викликом сторін в судове засідання. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав та просив визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS], проти постановлення заочного рішення не заперечував. В судове засідання відповідач повторно не з"явився, про час і місце судового засідання повідомлявся вчасно та належним чином, зокрема і шляхом розміщенням оголошення про виклик до суду на офіційному сайті Фастівського міськрайонного суду Київської області, причини неявки суду не відомі, заяв чи клопотань про розгляд справи в його відсутність до суду не надходило. У встановлений строк відзиву на позовну заяву до суду не надійшло, а тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Зі згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Заслухавши позивача, свідка, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При розгляді справи, судом встановлено, що [PERSON], позивач по справі є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченого 18.03.2011 року приватним нотаріусом Фастівського міського нотаріального округу Київської області [PERSON], зареєстровано в реєстрі за номером 867. За вказано Як вбачається з акту обстеження матеріально-побутових умов від 02.10.2018 року, депутатом Фастівської міської ради [PERSON] обстежені матеріально-побутові умови [PERSON], за адресою: [ADDRESS] встановлено, що [PERSON] є власником вказаної квартири. В квартирі зареєстрований [PERSON], однак його особистих речей не виявлено. Зі слів власника квартири [PERSON] не проживає за вказаною адресою з 2011 року. Згідно акту про не проживання особи від 02.10.2018 року, комісією в складі сусідів проживаючих в будинку [ADDRESS] встановлено, що [PERSON], [INFO], не проживає за адресою: [ADDRESS] з 01.02.2011 року по теперішній час. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно пояснень позивача, відповідач по справі, за адресою реєстрації не проживає. Всі витрати, пов'язані з утриманням та обслуговуванням будинку, сплатою комунальних платежів і податків здійснюються тільки нею. Також, факт не проживання відповідача [PERSON] в [ADDRESS] підтвердив допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] Відповідно до п.2 ст.405 ЦК України, член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі вітсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови від 01.11.1996 року №9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або для відмови їй у цьому. Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. В той же час, відповідно до вимог ст.391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Небажання відповідача надавати докази, давало суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч.1 ст.280 ЦПК України. За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість доказів окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved