Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-02 00:00:00

02 листопада 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Білопільської міської ради Сумської області про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] померла його баба по лінії батька - [PERSON] . Після смерті останньої відкрилась спадщина на все належне їй майно та майнові права. До складу спадщини також входить земельна частка (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності САПТЗТ «Мирний», розміром 5,57 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка належала померлій на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії СМ № 0159668. [INFO] помер батько позивача [PERSON] . Спадщину після смерті останнього в установленому законом порядку, шляхом вступу в управління або володіння спадковим майном, прийняв його син, позивач в справі - [PERSON] . Маючи намір прийняти спадщину після смерті батька позивач звернувся до нотаріуса у зв`язку з чим було заведена спадкова справа за його заявою, але в оформленні спадщини на вищевказану земельну частку (пай) йому було відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа. Посилаючись на викладені вище обставини, позивач просить визнати за ним у порядку спадкування після батька [PERSON] , який помер [INFO] , право власності на земельну частку (пай), яка перебувала у колективній власності САПТЗТ «Мирний», розміром 5,57 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), посвідчену сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії СМ № 0159668 виданого на ім`я [PERSON] на підставі розпорядження Білопільської районної державної адміністрації №353 від 10 грудня 1996 року. Ухвалою від 03 листопада 2020 року відкрито провадження у справі за вказаним вище позовом з призначенням її до підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження (а. с. 26-27). У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, його представник за дорученням [PERSON] подав заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у відсутність сторони позивача (а. с. 33). Представник відповідача - Білопільської міської ради Сумської області до суду не з`явився, міський голова направив до суду лист про те, що проти позову не заперечують, при вирішенні спору покладаються на розсуд суду, просить розглянути справу без участі їх представника (а. с. 32). Третя особа - представник Білопільської нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, завідував направила до суду листа про розгляд справи без її участі, при винесенні рішення покладається на розсуд суду (а. с. 34). У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, не здійснюється. Суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, повно, всебічно та з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [INFO] в с. Петрівське Білопільського району Сумської області померла баба позивача по лінії батька [PERSON] , що підтверджується матеріалами справи у їх сукупності (а. с. 9, 14, 18). Зі змісту довідки відділу у Білопільському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 20 жовтня 2020 року № 517/162-20 вбачається, що [PERSON] мала право на земельну частку (пай) розміром 5,57 в умовних кадастрових гектарах на території Павлівської сільської ради, САПТЗТ «Мирний», для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії СМ № 0159668, виданого 17 грудня 1996 року, виданого на підставі розпорядження Білопільської райдержадміністрації №353 від 10 грудня 1996. Оригінал сертифікату у Відділі не зберігається, одержаний на руки (а. с. 15). Згідно з довідкою Павлівської сільської ради від 16 березня 2017 року № 463 [PERSON] постійно і на день смерті [INFO] була зареєстрована та проживала в [ADDRESS] , разом з сином [PERSON] , який помер [INFO] та невісткою [PERSON] , яка померла [INFO] . Син померлої [PERSON] вступив в управління спадковим майном, розпоряджався предметами домашнього вжитку та особистими речами померлої, тобто фактично прийняв спадщину , але юридично не оформив. Заповіт від імені померлої на території ради не посвідчувався (а. с. 16). [INFO] в м. Суми помер батько позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а. с. 11). Згідно з інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру спадкова справа після померлої [INFO] [PERSON] не заведена (а. с. 36). 04 квітня 2003 року державним нотаріусом Білопільської районної державної нотаріальної контори за заявою позивача [PERSON] заведена спадкова справа №103 після [PERSON] , який помер [INFO] (а. с. 35). З витребуваної копії спадкової справи № 103/2003 вбачається, що на підставі свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 04 квітня 2003 року та 06 листопада 2018 року спадкоємцем майна [PERSON] , який помер [INFO] , є його син - [PERSON] . Спадщина, на яку видані свідоцтва складається із земельних часток (паїв) розмірами по 5,57 в умовних кадастрових гектарах, посвідчених сертифікатами на право на земельну частку (пай) серії СМ № 0159667, виданого на ім`я померлого та № 0159669, виданого на ім`я [PERSON] (а. с. 35-54). На даний час позивач має намір оформити право власності на зазначену вище земельну частку (пай), що залишилася після смерті його батька, але державний нотаріус Білопільської районної державної нотаріальної контори відмовила останньому у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказану вище земельну частку (пай), у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів (а. с. 19). Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 524 ЦК УРСР 1963 року спадкоємство здійснювалося за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом мало місце, коли і оскільки воно не було змінено заповітом. Часом відкриття спадщини визнавався день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Місцем відкриття спадщини визнавалося останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини (ст. с. 525, 526 ЦК УРСР). За приписами ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги були, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. За змістом положень ч. 1 ст. 548, ч. 1, ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускалося прийняття спадщини під умовою або застереженням. Визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо протягом шести місяців з дня відкриття спадщини він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном та (або) подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно з п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №18/5 від 18 червня 1994 року, яка діяла на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON] , доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном могла бути, зокрема, довідка виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця. Тобто, спадкоємець, який протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, вважався таким, що відповідно до ст. 549 ЦК УРСР фактично прийняв спадщину. Таким чином, враховуючи встановлені фактичні обставини справи та виходячи з вищенаведених положень законодавства, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що спадщину після смерті [PERSON] , у тому числі й право на земельну частку (пай), яке є предметом звернення до суду з даним позовом, фактично прийняв його син, [PERSON] , який вступив в управління спадковим майном, розпоряджався речами померлого, користувався земельною ділянкою, зберігав документи на спадкове майно. Пленум Верховного Суду України у п. 11 своєї постанови "Про судову практику справах про спадкування» від 30 травня 2008 року роз`яснив, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Згідно з п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності з п.п. «г» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Згідно зі ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Таким чином, суд вважає за необхідне позовну заяву [PERSON] задовольнити та визнати за ним право власності на вищевказану земельну частку (пай), розміром 5,57 умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, в порядку спадкування після батька [PERSON] , який помер [INFO] . На підставі викладеного,

Outcome: approved