Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-18 00:00:00

11 вересня 2015 року позивач [PERSON] комітет Новодонецької селищної ради звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа: Комунальне підприємство «Новодонецьксервіс» про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, зазначивши, що згідно даним паспортного столу на даний час квартиронаймачем квартири за адресою: селище Новодонецьке міста Добропілля, вул. Московська, 7/4 є [PERSON], [INFO], який значиться зареєстрованим за вказаною адресою з 1997 року, мати [PERSON], [INFO], зареєстрована з 12.04.2006 року і його сестра [PERSON], [INFO], зареєстрована з 29.11.2006 року, але фактично проживають за адресою: [INFO] берег, вул. Радянська, 3. Вищезазначена квартира належить виконкому Новодонецької селищної ради і є державною. Відповідачі в квартирі не проживають більш ніж 2 роки, що підтверджується актом обстеження комісією у складі представників ФОП [PERSON] і депутата Новодонецької селищної ради. Квартира [ADDRESS] двокімнатна: житлова площа квартири 24,3 м2, знаходиться на другому поверсі двоповерхового будинку. При обстеженні квартири виявлено, що обовязки, яки випливають з договору найму державної квартири, наймач не виконує. Квартира не приватизована, не заброньована, не належить опікунській раді. Просили задовольнити позовні вимоги та визнати відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. В судове засідання позивач, третя особа не зявилися, проте до канцелярії суду надали заяви про розгляд справи без їх участі, проти заочного розгляду справи не заперечували. Як зазначено в позовній заяві, що останнім відомим місцем реєстрації відповідачів є адреса: [ADDRESS] , що підтверджується копією особового рахунку № 21200, в якому зазначено, що відповідачі зареєстровані у [INFO], але зараз відповідачі не проживають за зазначеною адресою. Разом із тим, оскільки суд позбавлений можливості встановити фактичне місце проживання (перебування) фізичної особи відповідача, судом у відповідності до ч. 9 ст. 74, п. 4 ч. 3 ст. 122 ЦПК України, відповідачів було викликано оголошенням у пресі - в газеті Урядовий Курєр № 196 від 22.10.2015 року та у газеті «Донеччина» № 14.від 23.10.2015 року. Доказів поважності своєї неявки або заяви про розгляд справи у відсутність відповідачів, до суду надано не було. Відповідачі до суду викликалися судовими повістками та оголошенням в пресі. Враховуючи заяви позивача, третьої особи на підставі ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи у відсутність відповідачів підставі наявних у справі матеріалів. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків: Судом встановлено, що квартира, яка розташована за адресою: Донецька область, Добропільський район, смт. Новодонецьке, вул. Московська, 4/7 належить виконкому Новодонецької селищної ради і є державною власністю(а.с.8-9). [PERSON], [INFO] є квартиронаймачем вищезазначеної квартири і зареєстрований в ній з 1997 року. В цій квартирі також зареєстровані: його мати [PERSON], [INFO], зареєстрована з 12.04.2006 року та сестра [PERSON], [INFO], зареєстрована з 29.11.2006 року, про що свідчить копія особового рахунку, виданого Фізичною особою-підприємцем [PERSON] № 21200 від 04.09.2015 (а.с.6 ). Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] не проживають в квартирі, яка розташована за адресою: [ADDRESS] більше 2 років, що підтверджується актом, який було складено 01.07.2015 р. головним інеженером ФОП [PERSON] [PERSON], слюсарем [PERSON], депутатом Новодонецької селищної ради [PERSON] (а.с.11). Відповідачі неодноразово викликалися до суду судовими повістками та оголошенням в пресі, але до суду так і не з"явилися. В судовому засіданні встановлено, що заборгованість за послуги з утримання будинку та вивезення твердих побутових відходів станом на 01.09.2015 року складає 1945 грн. 65 коп. (послуги з утримання будинку 1336,71 грн., вивезення твердих побутових відходів 608,94 грн. (а.с. 13). Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі Конвенція), яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобовязання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.). Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоровя чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Відповідно до ч. 1,2 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або\~членів його сім'ї\~за ними зберігається\~жиле приміщення\~протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні\~з поважних причин\~понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. У ст. 72 ЖК України зазначено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч. 1,2 ст. 78 ЖК України тимчасово відсутній наймач зберігає права і несе обов'язки за договором найму жилого приміщення. Якщо в\~жилому приміщенні\~не залишились проживати\~члени сім'ї\~наймача, він зобов'язаний забезпечити належне утримання приміщення. На підставі вищевикладеного, суд вважає можливим [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] визнати такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно п.6 ч.3 ст.79 ЦПК України, до витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать витрати, повязані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. У відповідності до ч. 9 ст. 74, п. 4 ч. 3 ст. 122 ЦПК України, відповідача було викликано до суду оголошенням у пресі - в газеті Урядовий Курєр № 196 від 22.10.2015 року, витрати за публікацію оголошення у розмірі 1260,00 грн., що підтверджується копією рахунку № 6237 від 22 травня 2015 року, та в газеті Донеччина № 14 від 23.10.2015 року, витрати за публікацію оголошення у розмірі 1260,00 грн., що підтверджується копією рахунку № 6237 від 22 травня 2015 року, було понесено позивачем. Відповідно до ст.ст. 79, 88 ЦПК України, з відповідача також слід стягнути на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1218,00 грн. та витрати повязані з публікацією в пресі оголошення про виклик до суду 630,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved