Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-21 00:00:00

В жовтні 2016 року\~ позивач [PERSON] звернулася до Роздільнянського районного суду Одеської області з даним позовом\~ до [PERSON] сільської ради про відшкодування моральної шкоди. Свої позовні вимоги обгрунтувала тим, що 12.04.2016 року, повертаючись з ринку с.Кучурган по вул. Мира, раптом на неї накинулись три безпритульні собаки, які повалили її на землю і почали кусати. Вона була змушена спочатку звернутися до лікаря амбулаторії, який діагнозував рвану рану правої гомілки, надалі - до Роздільнянської ЦРЛ, де перебувала на стаціонарному лікуванні з 25.04.2016р. по 13.05.2016р. Крім того, позивач зверталася до Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області із заявою, на підставі якої їй наданий висновок від 30.05.2016р. яким встановлено, що на неї напали невідомі собаки. Оскільки напад собак здійснено біля будинку 5 по вулиці Мира в с. Кучурган, тому позивач спочатку вважала, що власником вказаних собак є [PERSON], яка повинна відповідати. Але, в подальшому, їй стало відомо, що собаки були безпритульними, оскільки на них ні номерного знаку, ні ошийнику не було, біля них не були помічені особи, які могли бути їх господарями. З посиланням на ст. 24 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження»; ст. 10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів»; п.п. 63.2 ст. 63, ст. 67 Правил благоустрою території с. Кучурган, ст.ст. 3, 23, 1167 ЦК України зазначала, що через бездіяльність [PERSON] сільської ради яка виразилися в не укладанні договору з КП «Гармонія» на вилов собак їй нанесені ушкодження здоровю та негативні наслідки морального характеру, а саме вона перенесла душевні страждання, психологічний дискомфорт, дратливість, страх ходити по вулиці, порушення сну, які вимагало докладання додаткових зусиль для нормалізації звичного способу життя, оскільки вона тривалий час після травми кульгала. З вказаних підстав просить суд стягнути з [PERSON] сільської ради Одеської області на її користь моральну шкоду у розмірі 5000 грн., оскільки сільрада повинна забезпечити належний благоустрій території, до якого також відноситься і вилов собак. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та суду пояснив, що тільки зі слів позивача йому відомо про те, що коли [PERSON] 12.04.2016 року, поверталася з ринку с.Кучурган по вул. Мира, то на неї накинулись три безпритульні собаки, які повалили її на землю та покусати. Вважав, що позивач понесла моральні страждання в результаті винних дій саме відповідача, оскільки обовязок щодо здійснення контролю за станом благоустрою та утриманням території належить повністю до повноважень сільських рад, остання самоусунулася від вказаних питань та не здійснила заходи щодо відлову безпритульних собак, тому сільрада повинна нести відповідальність. Представник відповідача [PERSON] сільської ради - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не підтримала, просила в задоволенні позову відмовити, оскільки не встановлено які собаки покусали позивача, чи були вони безпритульні, тому вина в діях чи бездіяльності сільради відсутня, що є підставою для відмови в задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, давши оцінку обґрунтованості та законності заявлених вимог, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд вважає, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають виходячи з наступного. Судовим розглядом встановлено, що в квітні 2016 року в с.Кучургани повертаючись з ринку по вулиці Мира, біля будинку № 5 на позивача [PERSON] напали собаки та покусали її. Зазначені обставини підтверджені довідкою Кучурганскьої амбулаторії загальної практики сімейної медицини без номеру та без дати, згідно якої 12.04.2016р. [PERSON] мала рвану рану голені (а.с. 7) та листом № 191 від 23.06.2016 р. КЗ «Роздільнянська центральна районна лікарня» та випискою № 1472 із медичної карти амбулаторного хворого про те, що [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділені з 25.04.2016р. по 13.05.2016 р. з діагнозом: інфікована укушена рана правої голені, флегмона правої голені (а.с. 10). Позивач [PERSON], [INFO] є інвалідом першої групи по зору (а.с. 3,8). Згідно матеріалів перевірки за заявою [PERSON], проведеної Роздільнянським ВП ГУНП в Одеській області, встановлено наступне. Так, 23.05.2016р. [PERSON] звернулася до відділу поліції із заявою, в якої вказувала, що 12.04.2016р. біля 14год., йдучи в с.Кучургани по вул. Мира, 5 з двору вказаного домоволодіння вискочили три пса та покусали її. Крім того, в своїх поясненнях від 23.05.2016р. [PERSON] також підтверджувала, що коли вона 12.04.2016р. йшла в с.Кучургани по вул. Мира, 5, то побачила як власниця вказаного домоволодіння відкрила хвіртку та направила на неї собак, які її покусали; після цього вона проходила лікування в тому числі і на стаціонарі. В ході проведеної перевірки були опитана [PERSON], яка проживає в [INFO], та яка надала пояснення, що її собаки [PERSON] не кусали. Крім того, пояснювала, що вона дійсно вдома утримує собак, але вони знаходяться на цепу; також біля неї розташований ринок «Наталі», на якому постійно бігають безпритульні собаки, які також бігають біля її будинку. Їй особисто відомо, що [PERSON] по вулиці Миру покусали собаки та остання звернулася по вказаному факту із заявою, але їй особисто по вказаному факту нічого не відомо та після вказаного вона особисто звернулася з заявою до сільради з приводу винесення на сесію сільради питання по безпритульним собакам, зобовязання господарів трьох ринків створити притулки для собак та провести їх щеплення. Згідно висновку Роздільнянського ГУНП в Одеській області від 30.05.2016р. за результатами розгляду звернення [PERSON] (матеріали ЖЄО № 2821). встановлено, що відсутні обєктивні дані та повні докази, які вказують на наявність ознак складу злочину. Вказаним висновком, крім того, зазначено, що [PERSON] пояснювала, що повертаючись з ринку в с. Кучурган по вулиці Миру з двору № 5 вибігли три собаки та покусали її, в неї була рвана рана правої голені. Крім того, згідно виписки № 1472 із медичної карти амбулаторного хворого та ксерокопії медичної карти вбачається, що зі слів [PERSON] остання укушена собаками 18.04.2016р. Допитана в якості свідка [PERSON] суду пояснювала, що вона періодично доглядає за [PERSON], оскільки остання є самотньою. Їй відомо, що коли [PERSON] поверталася з аптеки на неї напали 2 величезні собаки типа вівчарок, які залишили подряпини на її обличчі та покусали ногу, але коли це відбувалося вона не памятає. Крім того, свідок зазначала, що після вказаного [PERSON] спочатку звернулася до лікаря, потім в неї почалося запалення та вона перебувала на стаціонарі. В результаті вказаного [PERSON] погано себе почувала, т.я не зовсім не могла відпочивати, оскільки нога боліла та вона не могла ходити. В судовому засіданні представником відповідача визнано та тому у відповідності до ст. 61 ЦПК України не підлягає доказування той факт, що з 2012 року [PERSON] сільрадою договір з КП «Гармонія» по благоустрою не укладався у звязку з відсутністю відповідної ліцензії у вказаному підприємстві та відсутністю коштів у сільради. Судовим розглядом встановлено, що по вказаному факту жодна фізична або юридична особа до відповідальності, у тому числі і адміністративної, притягнута не була; очевидці вказаної події відсутні; наявні письмові докази та свідчення свідка мають протиріччя, тому пояснення свідка до уваги не приймає, оскільки остання очевидцем події не була та вказані пояснення не узгоджуються з іншими матеріалами справи, тому суд вважає, що дата вказаних подій судом достовірно не встановлена. Частиною 1 статті 1167 ЦПК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом (ч. 2 ст. 1167 ЦК України). Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. При цьому обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору" (п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"). У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами) роз'яснено, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, завдана фізичній особі, майну фізичної особи чи майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обовязок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Частинами 1 та 2 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. У п. 3 постанови "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року (з наступними змінами) Пленум Верховного Суду України розяснив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у звязку з ушкодженням здоровя, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у звязку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. За загальним правилом цивільного судочинства, кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 3 ЦПК України). Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України). Статтею 58 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з врахуванням положень ст.57-66 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.61 ЦПК України. Таким чином, підсумовуючи встановлені судом обставини, суд зазначає, що судовим розглядом беззаперечно не встановлено обставин, які відносяться до вказаних подій: 1) коли відбувалися вказані події, 2) кількість собак, які покусали позивача; 3) породу вказаних собак 4) наявність або відсутність: а) на собаках ошийника з номерним знаком; б) належності вказаних собак будь-кому або їх безпритульність. Окрім того, судом встановлено, що позивач не надала до суду належних та допустимих доказів, у відповідності до ст. 57-59 ЦПК України, на підтвердження факту протиправності діяння саме відповідача, наявності причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням відповідача та вини останнього в її заподіянні. Суд вважає, що посилання представника позивача на відповідні норми закону та необхідність покладення відповідальності на сільську раду без встановлення всіх елементів правопорушення, є безпідставними та необґрунтованими. За таких обставин, суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] у повному обсязі в звязку з їх недоведеністю. Враховуючи, що рішення винесено на користь відповідача, позивач при зверненні до суду судовий збір не сплатила, вона звільнена від сплати судового збору оскільки є інвалідом 1-ї групи, тому судові витрати по справі повинні бути віднесені за рахунок держави.

Outcome: dismissed