Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-15 00:00:00

23.09.2020 [PERSON] та [PERSON] звернулися до Дзержинського районного суду м. Харкова із позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначають, що предметом спору є квартира [ADDRESS] , власником якої вони є. В спірному житлі зареєстровані позивачі та відповідач. Відповідач є сином [PERSON] та рідним братом [PERSON] 20 жовтня 2018 року відповідач подарував належну йому частку в майні матері [PERSON] . В спірному житлі відповідач не проживає з 2017 року, в квартирі за цей період не з`являвся, бажання щодо вселення в житло не виявляв, його речей в житлі не залишилось, зв`язок з рідними не підтримує. Разом з тим, реєстрація відповідача в зазначеній квартирі чинить позивачам як власникам перешкоди в користуванні, володінні та розпорядженні власністю, у зв`язку із чим вони змушені звернутись до суду Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 09.12.2019 року було відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 11 лютого 2020 року справу призначено до судового розгляду. Позивачі в судове засідання не з`явилися, до суду подали заяви, в яких просили справу розглянути за їх відсутністю, проти заочного розгляду справи не заперечували. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причина неявки суду не повідомив. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів та за згодою представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч.4 ст.223, ст.ст.280-281 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 31.01.1994 Харківського міського центру приватизації державного житлового фонду квартира [ADDRESS] , на праві спільної сумісної власності належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 14). На підставі Договору про визначення часток у спільній сумісній власності від 28 жовтня 2018 року, співвласники визначили, що квартира належить їм, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в рівних частках кожному, тобто по 1/3 частці кожному (а.с.13). Належну [PERSON] 1/3 частку в праві власності на квартиру останній подарував [PERSON] на підставі Договору дарування від 22 жовтня 2018 року (а.с.11-12). Згідно з відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в Харківській області від 05 грудня 2019 року відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.32). З долученого до матеріалів справи Акту про не проживання, підписаного свідками [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] вбачається, що [PERSON] не проживає у квартирі [ADDRESS] , з 2017 року. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні їм права користування й розпорядження своїм майном. Згідно зі ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч. 2 ст.405ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до абзацу 6 ч.1 ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved