Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-24 00:00:00

14 червня 2018 року представник позивачки [PERSON] адвокат [PERSON] . звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказуючи на те, що 18 листопада 2016 року його довіритель [PERSON] зареєструвала шлюб з відповідачем по справі у Малиновському районному у місті Одесі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про що було зроблено актовий запис за № 2270. Від шлюбу мають сина - [PERSON] , [INFO] . Причиною розпаду сім`ї, як зазначає позивачка, стало те, що у них різні характери, між ними часто виникали непорозуміння з різних побутових причини, тому вважає, що збереження сім`ї неможливе, оскільки суперечить її інтересам. Враховуючи, що сім`я фактично розпалась, більше року вони не підтримують шлюбні відносини, проживають окремо один від одного, позивачка вважає, що примирення між ними неможливе, у зв`язку з чим просить розірвати шлюб у судовому порядку. Під час розгляду справи судом було вчинено наступні процесуальні дії. Ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 11 липня 2018 року було прийнято справу до розгляду та відкрито провадження. 07 листопада 2018 року ухвалою Татарбунарського районного суду підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду на 06 грудня 2018 року. Представник позивачки адвокат Давиденко К.В. в судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, у разі неявки відповідача просив винести заочне рішення (а.с. 24). Відповідач в судові засідання неодноразово не з`явився. Відповідно до довідки відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Одеської області від 10 липня 2018 року (а.с.12), [PERSON] , [INFO] , зареєстрований в [ADDRESS] Судові повістки, відповідно до вимог п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України, надсилалися відповідачу за адресою його місця проживання, зареєстрованому у встановленому законом порядку, при цьому, першу повістку з копією позову та додатками до нього отримано ним своєчасно (а.с.14), наступна - повернулась до суду з поміткою « за закінченням терміну зберігання» (а.с. 19), третя повістка отримана ним завчасно, що підтверджується надісланим до суду повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.23). Однак, [PERSON] причини своїх неявок суду не повідомив, заяви про розгляд справи в його відсутність або заперечення проти позову суду не надав. Крім того, ним не надано суду жодного доказу, який би мав істотне значення для вирішення справи по суті, чи спростування доводів позивача. Оскільки не має відомостей про причину неявки відповідача, на підставі ч.4 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність та ухвалити по справі заочне рішення згідно наявних доказів, на що представник позивача згоден. Згідно з частиною 3 статті 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У такому разі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами частини 2 статті 247 ЦПК України, не здійснюється. За загальним правилом (частина 1 статті 13 ЦПК України), суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких, відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Дослідивши матеріали справи та, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається з свідоцтва про шлюб [NUMBER] від 18.11.2016 року (а.с.5), 18 листопада 2016 року був укладений шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який був зареєстрований у Малиновському районному у м. Одесі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про що було зроблено актовий запис за №2270. Із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 09.03.2017 року, виданого Татарбунарським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с.6) вбачається, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч.ч.3,4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Згідно ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що шлюб між сторонами носить формальний характер, вони фактично припинили подружні стосунки, відносини не підтримують тривалий час, не спілкуються, втратили почуття взаємної поваги та кохання один до одного, примирення позивачка по справі не бажає, про що свідчать подана її представником заява (а.с.21). За таких обставин, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам обох сторін, у зв`язку з чим, на думку суду, сім`я розпалась остаточно й шлюб між ними варто розірвати. При цьому, суд керується вимогами ст. 24 СК України, яка регламентує, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Згідно до ст.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як видно із свідоцтва про шлюб, у зв`язку з реєстрацією шлюбу позивачка змінила прізвище з «[PERSON]" на "[PERSON]". В поданій до суду заяві (а.с.2), остання просила відновити їй дошлюбне прізвище "[PERSON]", що не суперечить вимогам закону. Відповідно до ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд також вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що згідно абз.2 ч.3 ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Крім того, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 704,80 гривень, згідно квитанції №0.0.10585664511.1 (а.с.1) від 13.06.2018 року.

Outcome: approved