Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-30 00:00:00

26 липня 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРОЛІЗИНГ ХОЛДІНГ» про захист прав споживача, шляхом визнання недійсним договору та стягнення коштів. В обґрунтування позову зазначив, що 20 жовтня 2016 року він, [PERSON] уклав з відповідачем ТОВ «ЄВРОЛІЗИНГ ХОЛДІНГ» (далі - товариство) договір фінансового лізингу 000261 (далі - договір лізингу), відповідно до якого товариство лізингодавець зобов'язалось придбати у свою власність та передати [PERSON] у користування предмет лізингу - трактор МТЗ-920, дизель, об'єм двигуна 4.75, випуск 2016 (далі - трактор), а [PERSON] лізингоодержувач (позивач) зобов'язувався періодично сплачувати за користування трактором лізингові платежі. Відповідно п.8.1 договору лізингу вартість предмету лізингу - трактора становить 553000 (п'ятсот п'ятдесят три тисячі) гривень. На виконання умов договору лізингу позивачем 20.10.2016 року було перераховано на рахунок відповідача 10% від вартості предмету лізингу 55300 грн. Крім того, ним також було сплачено нотаріусу 7200 грн. за укладення договору лізингу. Позивач вважає умови договору фінансового лізингу такими, які не відповідають діючому законодавству та несправедливими, які порушують його права як споживача, що полягає у наступному: згідно п.9.2 договору лізингу до отримання трактора [PERSON] лізингоодержувач повинен сплатити за оформлення договору товариству 10 % вартості предмета лізингу. Також відповідно п.12.1 та 12.2 договору лізингу в разі розірвання договору лізингоодержувач (позивач) не має права повернути ці 10 % вартості предмета лізингу за укладення договору лізингу. Зазначені умови договору являється несправедливими, а саме: - договір лізингу являється типовим і тому внесення в нього відомостей про лізингоодержувача, предмет лізингу та його ціну не може складати 10% від вартості предмету лізингу - 55300 грн., тому цей пункт договору є несправедливим; -перед укладенням договору представник лізингодавця запевняв позивача, що сплата за оформлення договору товариству 10 % вартості предмета в лізингу насправді входить у сплату вартості предмета лізингу трактора. Проте вже після підписання договору та сплати 10% за оформлення договору та ознайомлення із змістом договору лізингу стало відомо, що насправді це плата лише за оформлення договору, що свідчить про обман з боку відповідача лізингодавця. Крім того, положення про неповернення сплачених 10% вартості предмета лізингу за оформлення договору є несправедливим, оскільки суперечить п.4 ч. 3 ст.18 закону «Про захист прав споживачів» - надання можливостей: продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір. Вважає також несправедливим п. 1.4 договору лізингу про те, що лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмету лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо, а за вищенаведеними зобов'язаннями відповідає продавець суперечить вимогам частини першої статті 808 ЦК України щодо солідарної відповідальності продавця і лізингодавця. Окрім того в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару його найменування та місцезнаходження, куди має звертатися споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару. Також, пункт 10.11 розділу 10 договору встановлює жорстку односторонню відповідальність лізингоодержувача не лише за будь-яке порушення зобов'язання, а й за розірвання договору за його ініціативою, що є обмеженням принципів свободи договору, справедливості, розумності та добросовісності та є несправедливими умовами договору згідно з вимогами статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Передбачені пунктами 1.7 та підпунктами а), в) пункту 8.2.1 вказаного договору зобов'язання лізингоодержувача сплатити комісію за організацію оформлення даного договору та комісію за передачу предмета лізингу, а також визначені пунктом 8.2.3 даного договору обов'язки сплатити другий лізинговий платіж, виходять за межі переліку передбачених законном платежів, а тому вказані пункти договору є недійсними, у зв'язку з чим вказані положення договору є несправедливими. Передбачений договором лізингу п.9.2, п.9.3 та п.9.9 обов'язок позивача сплатити авансовий платіж в розмірі 50% вартості предмета лізингу, комісію за організацію і оформлення договору в розмірі 10 % вартості предмета лізингу та комісію за передачу трактора в розмірі 3% від вартості предмета лізингу містить ознаки фінансової послуг пов'язаної із залученням фінансових активів від фізичних осіб і потреб відповідної ліцензії, яка відсутня у відповідача лізингодавця, свідчить про недійсність договору лізингу. Враховуючи умови несправедливості договору лізингу [PERSON] неодноразово усно та по телефону звертався до товариства (відповідача) щодо повернення сплачених ним коштів 55300 грн. та 7200 грн., проте йому було в категоричній формі, що в свою чергу свідчить про суттєві порушення його прав як споживача, тому позивач просить визнати недійсним договір фінансового лізингу №000261 від 20.10.2016 року, який укладено між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЄВРОЛІЗИНГ ХОЛДІНГ» та [PERSON], зареєстрованого в реєстрі №2143; стягнути на його користь з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРОЛІЗИНГ ХОЛДІНГ» сплачені ним 10% вартості предмету лізингу - 55300 грн. та 7200 грн. за укладання договору фінансового лізингу №000261 від 20.10.2016 року . Позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечують. У судове засідання представник ТОВ «Євролізинг Холдінг» не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондаренко Ростислав Олександрович, у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, рішення просить винести згідно з діючим законодавством. Згідно зі ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши надані докази, вислухавши пояснення позивача та його представника, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і запереченні сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що 20 жовтня 2016 року між позивачем [PERSON] та відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю «ЄВРОЛІЗИНГ ХОЛДІНГ» було укладено договір фінансового лізингу № 000261, згідно якого предметом лізингу по даному договору є трактор МТЗ-920 (а.с. 3-10). Відповідно п.8.1 договору лізингу, укладаючи даний договір, сторони погоджуються, що на момент укладання даного Договору, вартість предмета лізингу становить 553000 (п'ятсот п'ятдесят три тисячі ) гривень. Згідно п.9.2 договору лізингу до отримання трактора [PERSON] лізингоодержувач повинен сплатити за оформлення договору товариству 10 % вартості предмета лізингу. Також відповідно п.12.1, 12.2 договору лізингу в разі розірвання договору лізингоодержувач (позивач) не має права повернути ці 10 % вартості предмета лізингу за укладення договору лізингу. На виконання умов договору лізингу [PERSON] 20.10.2016 року було перераховано на рахунок відповідача 10% від вартості предмету лізингу 55300,00 грн., що підтверджується квитанцією №85651849 (а.с.11). Крім того, ним також було сплачено нотаріусу 7200,00 грн. за укладення договору лізингу (а.с.11.) Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Відповідно до ч.2 ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Згідно ч.ч.5,6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача договір може бути визнаний недійсним в цілому. Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Проаналізувавши норму статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», слід дійти висновку, що умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони одночасно, по-перше, порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є умови договору згідно із п.2, 4 ч. 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника) та надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору. Відповідно до ст. 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. У зазначеному положенні договору суд також вбачає істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оспорюваний договір містить несправедливі умови, визначені частиною третьою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно ст. 203 ЦК України, загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину, є: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно з ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved