Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-12 00:00:00

25.10.2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просить суд визнати [PERSON] батьком [PERSON] , [INFO] , внести відповідні зміни до актового запису про народження дитини, стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини всіх видів доходів відповідача, щомісячно, але не менше ніж 50% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення сином повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що з 2011 року по серпень 2019 року вона проживала у незареєстрованому шлюбі з відповідачем за місцем її мешкання, Від спільного життя у них народився син [PERSON] , [INFO] , якого зареєстровано Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції 06.05.2014 року, актовий запис № 385. Запис про батька в свідоцтві про народження дитини був зазначений за її вказівкою на підставі ч. 1 ст. 135 СК України, оскільки відповідач по справі спільну заяву про реєстрацію народження дитини відмовився, не наводячи будь-яких причин цього. Відповідач не заперечує свого батьківства, але вводити в офіційні папери своє прізвище щодо власного сина не бажає, окрім того відповідач свої обов`язки щодо утримання дитини також не виконує, у зв`язку із цим позивач змушена була звернутися в суд з даним позовом. У підготовче засідання позивач та її представник не з`явилися, але через канцелярії суду надали заяву про розгляду справи без їх участі, позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити в повному обсязі, на підставах викладених у позовній заяві. У підготовче засідання відповідач та його представник не з`явилися, але через канцелярії суду надали заяву про розгляду справи без їх участі, позовні вимоги визнали у повному обсязі. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19.11.2019 року було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [INFO] позивач народила у м. Запоріжжі сина [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції від 06.05.2014 року (а.с. 11). Запис в графі «Батько» був зазначений зі слів матері дитини відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батьківство відповідно до частини першої статті 135 СК України № 00025280213. Той факт, що дитина була народжена позивачем від спільного проживання з відповідачем [PERSON] , був визнаний самим відповідачем, що підтверджується його заявою про визнання позову у повному обсязі. Відповідно до ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього кодексу. За змістом ст. ст. 125-128 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Заява жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану і якщо така заява про визнання батьківства не може бути подана особисто, вона може бути подана через представника, повноваження якого мають бути нотаріально засвідчені, або надіслана поштою за умови її нотаріального засвідчення. За відсутністю заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 цього Кодексу, батьківство дитини може бути визнане за рішенням суду і підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов може бути пред`явлений матір`ю неповнолітньої дитини або особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч. 1 ст. 135 цього Кодексу. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 1 січня 2004 року, має вирішувати відповідно до норм СК, зокрема,ч. 2 ст. 128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства. Відповідно до п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 року № 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року за № 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. Отже, за приписами приведених норм сімейного права, питання визнання батьківства може вирішуватися в судовому порядку у разі відсутності заяви жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, про визнання походження дитини від батька, та вчинення запису про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч. 1 ст. 135 цього Кодексу, за заявою матері дитини. В даному випадку дитина народилась від осіб, які не перебували у шлюбі між собою і тому запис про батька дитини вчинено зі слів матері відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» умови та порядок визнання батьківства визначено законом, тому в справах названої категорії суд не може визнавати мирові угоди. Якщо відповідач виявить бажання добровільно подати заяву до органу РАЦС про реєстрацію свого батьківства, суд має відкласти розгляд справи або оголосити перерву на строк, необхідний для вирішення питання в такому порядку, а в разі надання нового свідоцтва про народження дитини - закрити провадження у справі за відсутністю підстав для її судового розгляду. Однак, оскільки, відповідач у підготовчому засіданні не заявив клопотання про відкладання справи та для добровільної подачі ним заяви до органу державної реєстрації актів цивільного стану про реєстрацію батьківства відповідача, тому суд вважає в інтересах дитини доцільно вирішити позов по суті заявлених вимог. Відповідно до п. 20 п. 1 Розділу III «Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні», затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року № 52/5, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Згідно з п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання (далі по тексту - Правила), що затверджені наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року № 96/5, підставою для внесення змін в актовий запис цивільного стану є рішення суду про: визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Відповідно до п. 2.16.4. Розділу II Правил на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 9 постанови № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Відповідно до положень ст. 134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження. З огляду на викладене, вимоги про визнання батьківства, внесення змін до актового запису підлягають задоволенню. Вирішуючи позов у частині стягнення аліментів суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Постанова Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» орієнтує суди на те, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що відповідач визнав позов в частині стягнення з нього аліментів. Згідно довідки № 04-26/3-17814 від 08.10.2019 року та довідки № 04-26/3-17812 від 08.10.2019 року неповнолітня дитина [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що є адресою реєстрації позивача [PERSON] ( а.с.13). Згідно зі ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з положеннями ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. При вирішенні даного позову суд враховує стан здоров`я і матеріальне становище сторін, а також той факт, що відповідач визнав позов в частині стягнення з нього аліментів, суд вважає, що позовні вимоги стосовно стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання малолітнього [PERSON] у розмірі ј частини всіх видів доходів відповідача, щомісячно, але не менше ніж 50% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення [PERSON] повноліття, підлягають задоволенню, враховуючи, що дитина проживає з позивачем і знаходиться на її утриманні, що підтверджується матеріалами справи, розмір аліментів, які просить стягувати позивач в розмірі ј частини доходу відповідача, [PERSON] визнав. Тому суд з урахуванням всіх обставин справи, принципів розумності, справедливості та виваженості, вартості цін на товари і послуги, що батьки зобов`язані піклуватися про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, забезпечувати необхідне харчування, медичний догляд, лікування дітей, створювати умови для проживання, виховання та розвитку дитини, утримувати дітей на нормальному рівні матеріального забезпечення, та те, що дитина повинна бути забезпечена матеріально як за рахунок матері, так і за рахунок батька також, вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача та стягувати з [PERSON] аліменти в розмірі ј частини всіх його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з дати звернення до суду з даним позовом, і до досягнення дитиною повноліття, аліменти виплачувати матері [PERSON] . На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення аліментів за один місяць. У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені у зв`язку із сплатою судового збору за подання позову в частині визнання батьківства у розмірі 768,40 гривень, які підтверджені матеріалами справи. На підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ „Про судовий збір" позивача звільнено від сплати судового збору за звернення до суду з позовним вимогами про стягнення аліментів. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий у розмірі 768,40 гривень, визначеному за подання позову про стягнення аліментів, на час звернення до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved