Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-18 00:00:00

17.08.2018 до Краснолиманського міського суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON], [PERSON] до Лиманської міської ради Донецької області про визнання права власності(а.с. 5-8). Позивачі [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з'явились, просять позовні вимоги задовольнити, розглянути справу за їхньої відсутності, про що до суду надали відповідну заяву (а.с.114-115). Представник відповідача Лиманської міської ради Донецької області у судове засідання не з'явився, просить розглянути цивільну справу у відсутності відповідача, рішення ухвалити на розсуд суду, про що надав до суду відповідну заяву (а.с. 110). На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи та дослідивши зібрані докази, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини справи, на яких грунтуються позовні вимоги, суд встановив, що фактичні обставини та відповідні їм цивільні правовідносини. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] померла [PERSON], яка мешкала в [ADDRESS] (а.с. 17). Відповідно до ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, яке складається з земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,5083га, кадастровий номер [NUMBER], яка розташована на території Криволуцької сількьої ради Краснолиманського району Донецької області. Вказана земельна ділянка належала спадкодавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], який видано Краснолиманською міською радою 24.06.2005 (а.с.19). Цивільне законодавство України передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). [PERSON] за життя склала заповіт, посвідченого виконавчим комітетом Криволуцької сільської, Краснолиманського району 29.09.2015, зареєстрованого у реєстрі за № 13, відповідно до якого із майна, що їй належить, а саме земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,5083га, кадастровий номер [NUMBER], яка розташована на території Криволуцької сільської ради Краснолиманського району Донецької області, вона заповідала своєму сину(позивач по справі)- [PERSON](а.с.130). Згідно інформаційної довідки зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 11.10.2018, наданої державним нотаріусом Лиманської державної нотаріальної контори, вбачається, що вищезазначений заповіт знаходиться в чинному стані (не змінювався та не відмінювався)(а.с. 132-133). [PERSON], своєчасно, в шестимісячний строк, який визначений ст. 1269, 1270 ЦК України, подав до нотаріуса заяву про прийняття спадщини(спадкова справа № 328/2016), тобто прийняв спадщину, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі(а.с.37), та отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 5/6 часток земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,5083га, кадастровий номер [NUMBER], яка розташована на території Криволуцької сількьої ради Краснолиманського району Донецької області, посвідченого державним нотаріусом Лиманської державної контори Семеновою І.М. за реєстровим № 3263. Свідоцтво про право на спадщину за законом на обов'язкову 1/6 частку згаданої земельної ділянки нотаріусом не видавалося(а.с.31). Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно зі ст. 1222,1223 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Спадкове майно після смерті спадкодавця [PERSON] прийняв спадкоємець за законом першої черги - чоловік [PERSON](а.с.85), який постійно, проживав разом зі спадкодавцем [PERSON], що підтверджується довідкою Лиманської міської ради Донецької області № 222 від 15.04 2018(а.с.83), та син спадкодавця-[PERSON](а.с.12)- спадкоємець першої черги за заповітом(а.с.36). Спадкоємець першої черги за законом - [PERSON] спадкове майно після смерті [PERSON] прийняв, але юридично не оформив свої спадкові права та [INFO](а.с.18). Статтею 25 ч.4 ЦК України передбачено, що цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, яке складається в тому числі з: 1/6 частини земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,5083га, кадастровий номер [NUMBER], яка розташована на території Криволуцької сількьої ради Краснолиманського району Донецької області, ціла частка якої належала [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], який видано Краснолиманською міською радою 24.06.2005 (а.с.19), яку [PERSON] спадкове майно після смерті [PERSON] прийняв, але юридично не оформив свої спадкові права; житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями [ADDRESS] згідно технічної документації та виписки з погосподарської книги житловий будинок побудований в 1955році (а.с.15-16,25-28); земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,3931га, кадастровий номер [NUMBER], яка розташована на території Криволуцької сількьої ради Краснолиманського району Донецької області, та належала помелому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, серії [NUMBER], який видано Краснолиманською міською радою 24.06.2005 (а.с.30); [PERSON] за життя склав заповіт, посвідчений виконавчим комітетом Криволуцької сільської, Краснолиманського району 29.09.2015, зареєстрованого у реєстрі за № 14, спадкоємцем майна, а саме: земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,3931га, кадастровий номер [NUMBER], яка розташована на території Криволуцької сількьої ради Краснолиманського району Донецької області, є його син(позивач по справі)-[PERSON](а.с.13). Згідно інформаційної довідки зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 11.10.2018, наданої державним нотаріусом Лиманської державної нотаріальної контори, вбачається, що вищезазначений заповіт знаходиться в чинному стані (не змінювався та не відмінювався)(а.с. 134-135). [PERSON], своєчасно, в шестимісячний строк, який визначений ст. 1269, 1270 ЦК України, подав до нотаріуса заяву про прийняття спадщини(спадкова справа № 327/2016), тобто прийняв спадщину, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі(а.с.31), та отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 3/4 часток земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,3931га, кадастровий номер [NUMBER], яка розташована на території Криволуцької сількьої ради Краснолиманського району Донецької області, посвідченого державним нотаріусом Лиманської державної контори Семеновою І.М. за реєстровим № 3974(а.с.30). Свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/4 частку згаданої земельної ділянки, посвідченого державним нотаріусом Лиманської державної контори Семеновою І.М. за реєстровим № 3973, видано [PERSON], сину спадкодавця(позивачу по справі)(а.с.33). У видачі свідоцтв про право на спадщину на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] та на 1/6 частину земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,5083га, кадастровий номер [NUMBER], яка розташована на території Криволуцької сількьої ради Краснолиманського району Донецької області, постановою державного нотаріуса Лиманської державної нотаріальної контори від 25.11.2017 позивачам відмовлено, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа, який підтверджує право власності на житловий будинок та 1/6 частину земельної ділянки на ім'я померлого [PERSON].(а.с.20-22). Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством порядку. В інформаційному листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року Виший Спеціалізований Суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» звернув увагу на те, що при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків. Вирішуючи питання чи входить спірний будинок до складу спадщини після смерті [PERSON] , суд виходить із того, що право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва. З 1948 року питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків" та постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків". Згідно зі статтею 1 Указу кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Як встановлено судом згідно з відомостями з погосподарських книг [PERSON] був головою домогосподарства за адресою: [ADDRESS](а.с.15-16). Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги [PERSON] своє право власності в БТІ не зареєстрував (не оформив)(а.с.24). Причиною звернення позивачів з позовом про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім'я спадкодавця та відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Такий випадок є характерним для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок за спадкодавцем підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла. Спірний житловий будинок був збудований в 1955 році, що підтверджується даними по господарської книги та технічною документацією, виготовленою БТІ(а.с.15-16, 25-28). Відповідно до копії Державного акта на право приватної власності на землю серії ДН, виданого 11.12.1996 Криволуцькою сільскою радою, [PERSON] є власником земельної ділянки для обслуговування жилого будинку та господарських будівель, площею 0,11 га, ведення особистого підсобного господарства площею 0,2247га, яка розташована на території [ADDRESS] (а.с.84). Оцінивши вказані записи у погосподарських книгах у сукупності з іншими доказами, а саме: технічним паспортом на житловий будинок, суд вважає, що позивачами доведено, що [PERSON] мав статус власника житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. В силу ст.116 ЗК України, громадяни набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Ст. ст. 81, 131 ЗК України передбачають, що громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі прийняття спадщини, міни, дарування, ренти, успадкування та інших цивільно-правових угод. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності, не встановлена судом. Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому одним, із способів такого захисту може бути і визнання права власності. В Конституції України закріплені основні правові принципи регулювання відносин власності, головним з яких є принцип рівного визнання й захисту рівним чином усіх форм власності (ст. ст. 13, 14, 41). Відповідно до статті 41 Конституції України, частини першої статті 319, частини першої статті 321 ЦК України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 392 ЦК України в разі відсутності документів на право власності власник може вимагати визнання права власності в судовому порядку. Якщо спадкоємець не має змоги оформити спадщину відповідно до вимог законодавства у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів або у зв'язку із наявністю в них неточностей, питання визначення належності цього майна має вирішуватись у судовому порядку. Оскільки позивачі в іншій спосіб, крім звернутися з позовом до суду про визнання права власності в порядку спадкування, захистити своє порушене право не можуть, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог з вищевказаних підстав. Позивачі не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов'язані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи.

Outcome: approved