Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-08 00:00:00

24 березня 2021 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до Миргородської міської ради, Виконавчого комітету Миргородської міської ради про визнання права власності по 1/2 частці житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за заповітом. В уточненій позовній заяві просили визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом на 1/2 (одна друга) частку будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] (попередня адреса: [ADDRESS] ), після смерті [INFO] батька [PERSON] . Визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом на 1/2 (одна друга) частку будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] (попередня адреса: [ADDRESS] ), після смерті [INFO] батька [PERSON] . Мотивуючи позовні вимоги тим, що [INFO] помер їхній батько [PERSON] , який постійно проживав в м. Миргороді Полтавської області. Своїм нотаріально посвідченим заповітом від 05 липня 2019 року все належне йому майно, де б воно не знаходилося, та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті, та все те, на що він за законом матиме право, в рівних долях заповідав їм - його дітям. Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина, зокрема, на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] (попередня адреса: [ADDRESS] ). В установленому законом порядку вони прийняли спадщину, оскільки звернулися до приватного нотаріуса Миргородського міського нотаріального округу Полтавської області Гіль Д.В. з заявами про прийняття спадщини. Нотаріусом 06 березня 2021 року видані їм свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частки по 1/2 земельної ділянки, що розташована за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0617 га, наданої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по спадковій справі за № 85/2019. Постановами від 10 березня 2021 року [PERSON] приватного нотаріуса Миргородського міського нотаріального округу Полтавської області відмовлено їм у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на житловий будинок у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на будинок. Згідно довідки від 02 березня 2021 року № 163 ДКП «Миргородтехінвентаризація» право власності на житловий будинок по [ADDRESS] (попередня адреса: [ADDRESS] ) не зареєстровано. В зв`язку з вищевикладеним, позивачі змушені звернутися до суду про визнання за ними права власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок. Відповідно до ухвали судді від 02 квітня 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання . Ухвалою суду від 21 травня 2021 року підготовче провадження по справі закрите та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, направив заяву, просив розгляд справи проводити у його відсутність (а.с. 128). Позивач [PERSON] в судому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав, викладених в позові. Суду пояснив, що їх батько збудував будинку, після завершення будівництва він став придатний до проживання. Після смерті батька [INFO] , вони з братом подали заяви про прийняття спадщини. Їм видали свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, на житловий будинок було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на будинок. Просив скоригувати номер будинку, оскільки на сьогодні адреса будинку: [ADDRESS] . Представник відповідача Виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області в судове засідання не з`явився, в раніше поданій заяві не заперечував проти задоволення позовних вимог, просив проводити розгляд справи без участі представника (а.с. 138). Дослідивши матеріали справи, суд встановив. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. [INFO] в м. Миргород Полтавської області помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 24.07.2019(а.с. 11). [PERSON] був батьком позивачів [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] виданого Миргородським р/б ЗАГС Полтавської області 21.02.1974, де в графі батько зазначений [PERSON] та свідоцтвом про народження [PERSON] виданого Миргородським міським відділом ЗАГС Полтавської області 01.04.1977, де в графі батько зазначений [PERSON] відповідно (а.с. 12,14). 05 липня 2019 року [PERSON] склав заповіт, за яким все своє майно заповів позивачам, дітям [PERSON] та [PERSON] (а.с. 13). Позивачі [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину на частину майна, про що свідчать свідоцтва про право на спадщину за заповітом посвідчених приватним нотаріусом Миргородського міського нотаріального округу Гіль Д.В. від 06.03.2020 по Ѕ частині земельної ділянки, що розташована за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0617 га., наданої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 5310900000:50:044:0033 (а.с.112,114). Постановами приватного нотаріуса Гіль Д.В. від 10.03.2021 [PERSON] та [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку житлового будинку за відсутністю правовстановлюючого документа на житловий будинок (а.с. 18,19). Згідно довідки ДКП «Миргородтехінвентаризація» від 02.03.2021 станом на 31.12.2012 право власності на житловий будинок, що розташований за адресою : [ADDRESS] (попередня адреса: [ADDRESS] ) не зареєстровано (а.с. 17). Відповідно до технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] житловий будинок збудований до 1992 року (а.с.20-25). Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли цивільні правовідносини щодо спадкування, зокрема, щодо спадкування за законом, які регламентують порядок набуття права власності на спадкове майно. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] був власником житлового будинку, що розташований за адресою : [ADDRESS] . Вказаний факт підтверджується доказами, дослідженими судом, зокрема: Державним актом серії ЯЕ №636035 на право власності на земельну ділянку площею 0,0617 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), на якій збудований житловий будинок. Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регламентують порядок набуття права власності на спадкове майно, зокрема, за законом, і регулюються Конституцією України, ЦК України та ЦПК України. Так, згідно із ст.ст.41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Відповідно до ст.16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Тобто, за змістом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права. Статтею 25 ЦК України передбачено, що цивільна правоздатність особи припиняється у зв`язку з її смертю, тобто померла особа не може мати майна на праві власності. Статтями 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1223, 1258, 1261, 1268, 1269, 1270, 1296 ЦК України встановлено загальні положення про право власності, порядок її набуття та припинення права власності, в тому числі, в порядку спадкування. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч.3 ст.1223, ч.1 ст.1220 ЦК України). Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст.1216 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно ч. 5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно із ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 26-3 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»: Адресою об`єкта нерухомого майна (далі - адреса) є унікальна структурована сукупність реквізитів, що використовуються для ідентифікації об`єкта та визначення місця його розташування на місцевості. Порядок присвоєння адрес об`єктів нерухомого майна затверджується Кабінетом Міністрів України. Порядок не може передбачати обов`язок фізичних та юридичних осіб щодо отримання будь-яких дозволів, погоджень або інших документів дозвільного характеру, а також повноважень державних органів, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових осіб, підприємств, установ, організацій, утворених такими органами, видавати зазначені документи. \~ \~ \~ \~Адреса присвоюється об`єктам будівництва, будинкам, будівлям, спорудам, квартирам, гаражним боксам, машиномісцям, іншим житловим та нежитловим приміщенням, які є самостійними об`єктами нерухомого майна. Адреса не присвоюється: 1) \~ \~ \~ \~тимчасовим спорудам; 2) \~ \~ \~ \~будівлям та спорудам, що є приналежністю відповідної будівлі або споруди або їх складовою частиною; 3) іншим об`єктам нерухомого майна, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України в Порядку присвоєння адрес об`єктів нерухомого майна.. Відповідно до п. 1 Додатку Порядку присвоєння адрес об`єктам будівництва, об`єктам нерухомого \~ \~ \~ \~майна (затв. постановою Кабінету \~ \~ \~ \~Міністрів України від 7 липня 2021 р. № 690) адреса не присвоюється земельним ділянкам. Згідно Інформації з Державного реєстру речових праві на нерухоме майно № 267505548 від 26.07.2021 \~ \~ \~ \~року щодо земельної ділянки, що належить [PERSON] кадастровий номер 5310900000:50:044:0033, в реєстрі відсутній запис про адресу зазначеної ділянки (а.с. 152-153). Згідно Інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно № 267468952 від 26.07.2021 \~ \~ \~ \~року щодо права власності на об`єкт нерухомості за адресою: [ADDRESS] в реєстрі 28.03.2007 року зареєстровано права власності на будинок за цією адресою на ім`я [PERSON] (а.с 154-155). Відповідно до п. п. 10, 52 Порядку присвоєння адрес об`єктам будівництва, об`єктам нерухомого майна (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 7 липня 2021 р. № 690 у разі виявлення дублювання номерів окремих частин об`єкта зміна (коригування) адреси здійснюється на підставі рішення суду, крім випадку, визначеного абзацом другим цього пункту. У разі коли всі окремі частини об`єкта з однаковими адресами є комунальною або державною власністю та належать одному власнику, їх адреси можуть бути змінені в порядку упорядкування нумерації окремих частин об`єкта. У разі виявлення дублювання номерів об`єктів нерухомого майна, один чи більше з яких не є об`єктами державної чи комунальної власності та не підпадають під випадки, зазначені у пункті 50 цього Порядку, зміна, коригування адреси здійснюються на підставі рішення суду. Згідно довідки від 02.03.2021 № 163 ДКП «Миргородтехінвентаризація» право власності на житловий будинок по [ADDRESS] (попередня адреса: [ADDRESS] ) не зареєстровано (а.с. 17). Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна № 268725826 від 03.08.2021 року права власності, інші речові права на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] не зареєстровано (а.с. 155а). Відповідно до п. 23 Порядку присвоєння адрес об`єктам будівництва, об`єктам нерухомого майна (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 7 липня 2021 р. № 690 для нумерування об`єктів використовуються арабські цифри. Номер об`єкта може також містити літеру. Літера використовується у разі, коли відсутня можливість забезпечити послідовну нумерацію будівель, розташованих вздовж вулиці. Відповідно до пункту 25 цього Порядку (наприклад, у разі будівництва двох чи більше будівель замість однієї, поділу будівель на дві чи більше блоковані). Також може використовуватися літера для будівель, що розташовані (або будуються) посеред кварталу та не мають фасаду, що виходить на вулицю. У такому разі номер найближчої житлової будівлі (для інших житлових) або споруди (для інших споруд), яка має фасад, який виходить на вулицю, отримує літеру А, а будівля чи будівлі (споруда чи споруди) відповідно отримують інші літери. Для нумерації об`єктів використовуються великі літери українського алфавіту в такій послідовності: А. Б, В, Г Д, Е, Ж, И К, Л, М, Н, П, Р, С, Т, У, Ф, X, Ц, Ч, Ш, Ю, Я". Літера зазначається після номера через дефіс. Згідно п. 31 Порядку нумерування об`єкта, фасад якого виходить на вулицю та для якого виходячи з уже наявної нумерації інших об`єктів неможливо визначити номер, який є цілим числом, здійснюється за номером найближчого об`єкта з найменшим номером на відповідному боці вулиці, до якого додається літера». Згідно з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 04.10.1991 № 7, право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. 5 серпня 1992 року вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність). Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. Оскільки відповідно до технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] житловий будинок збудований до 1992 року, тому він не є самочинним будівництвом. Враховуючи перевірені у судовому засіданні докази, суд вважає, що факт належності спадкодавцю [PERSON] на праві власності житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами підтверджений, а тому зазначений будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами входить до складу спадщини після його смерті. Позивачі є спадкоємцем по заповіту майна, яке належало померлому батьку [PERSON] , вчинили дії по прийняттю спадщини, тому [PERSON] та [PERSON] набули право на це майно в порядку спадкування. Це право відповідачем не оспорюється, а отже підстав для визнання спадщини відумерлою немає. Оскільки право позивачів на оформлення їх спадкових прав на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами померлого [PERSON] порушено, то воно підлягає судовому захисту. Відповідно до Порядку присвоєння адрес об`єктам будівництва, об`єктам нерухомого майна (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 7 липня 2021 р. № 690 зміна, коригування адреси спірного будинку відноситься до компетенції суду, тому суд вважає за можливе уз в`язку з тим, що житловий будинок за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, та Реєстру прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна, скоригувати адресу житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами померлого [PERSON] та визначити [ADDRESS] . Згідно з положенням ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Позовні вимоги позивача не суперечать закону та не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, тому позов підлягає до задоволення. В зв`язку з задоволенням позову, судові витрати понесені позивачем при зверненні до суду не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, виходячи з роз`яснень п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства про розгляді справ у суді першої інстанції», де вказано, що витрати на оплату судового збору в повному обсязі покладаються на кожного спадкоємця пропорційно до виділеної йому частки.

Outcome: approved