Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-28 00:00:00

29 вересня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди. В позові зазначив, що він - [PERSON], працював дробильником виробничої дільниці дроблення руди ПрАТ ««Північний гірничо-збагачувальний комбінат». Актом форми П-4 розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання, а саме п.19, вина підприємства відповідача підтверджена повністю. Довідками МСЕК серії 12 ААА №043130 встановлено 40 % ступінь втрати професійної працездатності та 3 група інвалідності. Відповідно до вищевказаного та медичних документів йому встановлено професійне захворювання: сидеросиліоз першої ступення, радиколопатія поперекова-крижова та шийна. Внаслідок вищесказаного він змушений тривалий час проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури, лікування. У зв'язку з професійним захворюванням було порушено та порушуються нормальні життєві зв'язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, в нього постійно виникають складнощі у зв'язку загальною слабістю, втомою, постійними болями. Перебуваючи на лікуванні, він не міг і не може вести повноцінний образ життя, відчуває фізичні страждання, фізичну біль, обґрунтовану важкістю самопочуття та особливостями лікування, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному стані. На даний час його самопочуття не поліпшується. Вважає, що за таких обставин з боку роботодавця позивачу має бути відшкодована моральна шкода, завдана ушкодженням здоров'я. Розраховуючи розмір моральної шкоди, посилається на те, що на даний час розміри мінімальної заробітної плати на 2016 рік затверджені Законом України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" від 25.12.2015 р. N 928-VIII, та становить 1450 грн. Від мінімальної заробітної плати розраховується судовий збір, податки ЄСВ та багато іншого, тому мінімальну заробітну плату враховує за одиницю виміру при розрахунку моральної шкоди. Та відповідно до п.19 акту розслідування хронічного професійного захворювання, позивач пропрацював в шкідливих умовах, в порушення законодавства про охорону праці, понад 20 років , то: 1450,00 грн. х 20 років = 348 000, 00 грн. (мінімальна номінальна заробітна плата помножена на час порушення законодавства про охорону праці ). На підставі наведеного, просить суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», на його користь суму моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я у розмірі 348 000, 00 ( триста сорок вісім тисяч ) гривень без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, надав заяву до суду про підтримку позовних вимог і про розгляд справи в його відсутність. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги свого довірителя. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні не визнала позовні вимоги в повному обсязі та пояснила, що дійсно згідно з записами у трудовій книжці позивач [PERSON] , працював на Північному гірничо- збагачувальному комбінаті: з 04.07.1995 р. по 31.03.2001р. - слюсарем черговим та з ремонту устаткування дробильної фабрики № 1 (ДФ-1); з 01.04.2001р. по 26.08.2016р. - дробильником 6 розряду ДФ-1. 26.08.2016р. звільнився у звязку з виходом на пенсію по інвалідності (ст.ЗвКЗпП України). Відповідно до ст.5 ЗУ «Про охорону праці» та п.1 ст.29 КЗпП України, під час прийому на роботу і в подальшому - в процесі трудової діяльності, позивач був під розписку проінформований про умови праці та про наявність на його робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, можливі наслідки їх впливу на здоров'я, а також про його право на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до законодавства і колективного договору. Одним із факторів, який збільшуює ризик виникнення професійного захворювання, є тривалість роботи в шкідливих умовах. Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 21 червня 2016р. встановлено, що причиною виникнення професійного захворювання у [PERSON] є робота на протязі 20 років 7 місяців в умовах впливу на організм шкідливих виробничих факторів - аерозоль переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони та важкість праці. Таким чином, зазначені факти (тривалої роботи позивача в умовах впливу шкідливих виробничих факторів та встановлення йому профзахворювань) підтверджені належними доказами і не оспорюються відповідачем. Вважають, що відповідач здійснює свою господарську діяльність у відповідності до чинного законодавства, на підставі Статуту та спеціального дозволу на розробку надр, виданого органом державного регулювання. Основним видом господарської діяльності відповідача є видобуток залізорудної сировини відкритим способом, її переробка та виробництво залізорудні концентрату і металізованих обкотишів. Звичайно, що в процесі такої діяльності, повязаної розкриттям надр буро-вибуховим методом, застосуванням важкої бурової, землерийної та іншої техніки, а також і технологічного авто та залізничного транспорту, виникають шкідливі виробничі фактори (пил, вібрація, шум), які негативно впливають на навколишнє середовище здоровя працівників, зайнятих у виробничому процесі. Однак, оскільки досягти повного усунення шкідливих виробничих факторів, зокрема, пил гірничорудній галузі неможливо з обєктивних причин, відповідач згідно з вимогами ч.5 ст.153 КЗпП України повідомляв про це територіальний орган Держгірпромнагляду та отримував нього тимчасові дозволи (діючий - тимчасовий Дозвіл (№741.13.15) Криворізького гірничопромислового територіального управління Держгірпромнагляду) на проведення роб таких умовах. Тому, у діях відповідача відсутні ознаки протиправності, яка є однією з підстав відшкодування моральної шкоди. За роботу в таких умовах відповідач надавав позивачеві підвищену оплату праці, додаткові відпустки, профілактичне харчування. Також, у відповідності до ст. 13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» за результатами атестації робочих місць за умовами праці, йому було встановлено право на пільгове пенсійне забезпечення за віком за Списком №1 (у віці 50 років за наявності загального стажу роботи не менше 20 років, з яких стажу роботи за Списком №1 не менше 10 років). Таким чином, позивач, знаючи і розуміючи, що умови праці на його робочому місці є шкідливими і небезпечними, що може призвести до ушкодження його здоровя внаслідок тривалої роботи в таких умовах, свідомо і добровільно погоджувався на таку роботу, маючи на увазі отримання підвищеної заробітної плати, встановлених законодавством пільг і компенсацій та право на пенсію на пільгових умовах у значно більш ранньому віці. У звязку з цим відповідач вважає, що працівник несе особисту відповідальність за наслідки тривалої роботи в шкідливих умовах праці, які виражаються у погіршенні стану його здоров я і виникненні профзахворювання. Так, у відповідності до ст. 153, ч.5 КЗпП України працівник має право відмовитися від дорученої роботи, якщо створилася виробнича ситуація, небезпечна для його життя чи здоровя, або людей, які його оточують. Також ст. 38 КЗпП України працівникові надано право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений час, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні, а у разі, якщо власник або уповноважений ним органом не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору - у визначений працівником строк з отриманням вихідної допомоги у розмірі, не меншому трьохмісячного заробітку Таким чином, оскільки тривалість роботи працівника в шкідливих умовах праці (а також використання ним засобів індивідуального захисту) залежить лише від нього самого, існує причинно-наслідковий звязок між діями самого потерпілого і виникненням у нього професійного ушкодження здоровя. Оцінюючи розмір заподіяної моральної шкоди у сумі 348 000 грн., на думку відповідача, зазначена сума не відповідає вимогам справедливості і розумності з урахуванням тих критеріїв, які склались внаслідок багаторічної судової практики за аналогічними цивільними спорами. На підставі вищевикладеного просять суд відмовити [PERSON] у задоволені позовних вимог до ПРАТ «ПІВНГЗК» про стягнення моральної шкоди в сумі 348 000 грн. Суд заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторонами не оспорюється той факт, що позивач [PERSON] працював в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища 20 років 7 місяців: з 04.07.1995 р. по 31.03.2001р. - слюсарем черговим та з ремонту устаткування дробильної фабрики № 1 (ДФ-1); з 01.04.2001р. по 26.08.2016р. - дробильником 6 розряду ДФ-1 а.с.6-7. Згідно довідки МСЕК серії 12 ААА №043130 встановлено 40 % ступінь втрати професійної працездатності та 3 група інвалідності а.с.8. Ст. 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Згідно ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Згідно п.13 Постанови Пленуму ВС України №4 від 31.03.1995 р. „Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди", судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП (набрала чинності 13.01.2000р.) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Преамбулою Закону України «Про охорону праці» від 14 жовтня 1992 року N 2694-XII зі змінами і доповненнями (далі Закон N 2694-XII) встановлено, що цей Закон N 2694-XII визначає основні положення щодо реалізації конституційного права працівників на охорону їх життя і здоров'я у процесі трудової діяльності, на належні, безпечні і здорові умови праці. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Вищезазначені вимоги конкретизуються, зокрема, у ч. 4 ст. 153 КЗпП України, у якій зазначається, що власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. За змістом ч.ч.1-3 статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої в наслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я та душевних стражданнях, яких особа зазнала в звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини душевних і фізичних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізацій, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно ч.2 ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи. До юридичного складу, який є \~ підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих звязків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Вказане свідчить про те, що закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди \~за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обовязку власника відшкодувати моральну шкоду. \~ Відповідно до вимог ст.14 «Про охорону праці», Акту розслідування причин виникнення хронічного захворювання від 22 червня 2016р. (а.с.6-7), виписок МСЕК а.с.8, (на звороті ст..8), виписок із медичної карти хвороби [PERSON] (а.с.9-15) - суд вважає, що вищевказані докази свідчать про доведеність позову. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної( немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача, та часу роботи у відповідачів, вини позивача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Отже, враховуючи те, що позивачу встановлено 40% втрати працездатності та встановлено 3-тю групу інвалідності, а також фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що слід позовні вимоги [PERSON] задовольнити частково та стягнути з Приватного акціонерного товариства Північний гірничозбагачувальний комбінат» на його користь в рахунок компенсації моральної шкоди 48 000 грн.. На підставі ст. ст. 153 КЗпП України, ст..1167 ЦК України , ст.10, 11, 60, 88, 209 ч.3, 212, 213-214, 218 ЦПК України, суд,-

Outcome: partial