Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом, в остаточно уточненій редакції якого просила надати додатковий строк для прийняття спадщини - три місяця, для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON], померлої [INFO] року. В обґрунтування позову посилалася на те, що [INFO] року померла її бабуся [PERSON]. За життя [PERSON] 30 липня 2008 року склала заповіт, відповідно до якого спадкоємцем всього майна, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що їй належить на день смерті вона заповідала онуці [PERSON]. Позивачка своєчасно не звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки взагалі не знала про існування заповіту. Про існування заповіту позивачка дізналася тільки після смерті дідуся [PERSON], коли звернулася із заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті останнього та дізналася, що її бабуся [PERSON] склала на її ім'я заповіт. На підставі викладеного позивачка звернулася до суду із відповідним позовом. Ухвалою суду від 06 березня 2014 року позовні вимоги [PERSON] в частині визнання заповіту частково недійсним залишені без розгляду на підставі заяви представника позивача. До судового засідання позивач не з'явилася, повідомлена про час та місце розгляду справи своєчасно та належним чином. Присутня в судовому засіданні представник позивачки - [PERSON] підтримала позовні вимоги, просивши про їх задоволення, та пояснивши про обставини викладені вище. Відповідачка в судовому засіданні не заперечувала проти позовних вимог [PERSON] щодо надання додаткового строку для прийняття спадщини. Суд, вислухавши пояснення представника позивачки, відповідачку, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] 30 липня 2008 року склала заповіт відповідно до якого на випадок своєї смерті все своє майно, де б таке не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті, та на що вона за законом матиме право, вона заповідала онуці - [PERSON], копія заповіту надана Дванадцятою Харківською державною нотаріальною конторою на вимогу суду. Згідно відповіді Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори від 05 лютого 2014 року після смерті [PERSON], померлої [INFO] року, яка мешкала за адресою: [ADDRESS], заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини до нотаріальної контори не надходили. Після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, що мешкав за адресою: [ADDRESS], заведена спадкова справа № 442/2013, а саме: 19 червня 2013 року на підставі заяви онуки спадкодавця [PERSON] про прийняття спадщини, 25 червня 2013 року заяви онуки [PERSON] про прийняття спадщини, 13 липня 2013 року заява [PERSON] про прийняття спадщини за заповідальним розпорядженням на грошові кошти. На підставі вкладеного суд приходить до висновку, що дійсно позивачка не була обізнана про існування заповіту на її користь. Спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, - для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України, - за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно роз'яснень п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року №7, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними причинами є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Зважаючи на те, що в законі не міститься визначення поняття поважності причин пропущення строку для прийняття спадщини, їх поважність повинна визначатися судом у кожному випадку виходячи з конкретних обставин справи. Серед зазначених у позовній заяві та досліджених у судовому засіданні причин пропуску строку на подання заяви для прийняття спадщини (відсутність інформації про існування заповіту) суд знайшов об'єктивні, непереборні, істотні труднощі, які є підставою для надання позивачу додаткового строку для прийняття спадщини, а тому вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Суд, виходячи із встановленого у судовому засіданні та аналізуючи усі надані докази по справі, вважає що позивачка пропустила строк для прийняття спадщини з поважної причини та їй слід визначити додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори, який, з урахуванням усіх обставин справи, визначає три місяці. На підставі викладеного і

Outcome: approved