Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-16 00:00:00

01\~квітня 2020 року представник позивача, адвокат Працевитий Г.О. звернувся до суду з позовною заявою в порядку позовного провадження, в якій просить суд: визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 13615 від 31.05.2019 року вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. на користь ТОВ «РОСВЕН ІНВЕТ Україна» про стягнення з [PERSON] сум заборгованості у розмірі 23\~789,72 гривень та також стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 23.11.2013 року між ПАТ «Дельта Банк» (правонаступником якого є ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА») та [PERSON] було укладено договір на відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки та обслуговування платіжної картки № [NUMBER] , до якого також надано кредитну картку № [NUMBER] . В вересні 2019 року на місце роботи позивача надійшла постанова приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Л.О. від 13.09.2019 року про звернення стягнення на заробітню платню, в зв`язку з виконанням виконавчого напису № 13615 від 31.05.2019 року виданого приватним нотаріусом КМНО Хара Н.С.. 14.11.2019 року на запит позивача надійшла відповідь від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. з наданням копій документів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис № 13615 від 31.05.2019 року. Зі змісту вказаних документів, позивачу стало відомо, що 31.05.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. було вчинено виконавчий напис № 13615 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ Україна» суми заборгованості за кредитним договором в розмірі « 23\~789,72 грн. Позивач вважає, що вищевказаний виконавчий напис, вчинений з численним порушенням законодавства, зокрема,виконавчий напис було вчинено з пропущенням строків давності; виконавчий напис не було вчинено на документі, що встановлює зобов`язання за договором; постанова КМУ, в порядку якої було вчинено виконавчий напис, є не чинною. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02 квітня 2020 року провадження по справі відкрито, справу призначено до розгляду за спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників процесу (а.с. 33-34). У судовому засіданні представник позивача не з`явився, але до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності; позовні вимоги підтримав в повному обсязі; просив суд ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «РОСВЕН ІНВЕТ УКРАЇНА» повторно в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причина неявки суду не відома. Будь-яких заяв, клопотань, які б перешкоджали розгляду справи, до суду не надходило. З заявою про розгляд справи за його відсутності представника відповідача до суду не звертався. У судове засідання відповідач - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. не з`явилася, але до суду надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності з урахуванням фактичних відносин; просила суд постановити рішення згідно чинного законодавства. У судове засідання третя особа - приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Лановенко Л.О. не з`явилася, хоча про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена в установленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомила. Заяв або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи до суду не надходило. Відповідно до ч.1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідно до ч.3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Таким чином, згідно з вимогами ст. ст. 128, 131 ЦПК України, відповідач повідомлений про час та місце слухання справи за адресою його місця проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку та не з`явився у судове засідання без поважних причин. Прийнявши до уваги заяву представника позивача, суд ухвалою від 05.12.2019 року постановив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. У зв`язку\~з неявкою\~в судове\~засідання сторін,\~відповідно до\~ч.\~2\~ст.\~247\~ЦПК України\~фіксування судового\~процесу за\~допомогою звукозаписуючого\~пристрою не\~здійснювалося. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997\~року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 76,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Суд, дослідивши, наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, взявши до уваги заяви представника позивача, приходить до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 31.05.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. було вчинено виконавчий напис за №13615 щодо стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» заборгованості у розмірі 23\~789,72 грн. Правовідносини щодо видачі виконавчого напису нотаріуса регулюються\~Законом України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства\~юстиції\~України\~22.02.2012\~року\~№\~296/5 та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595. Згідно з частиною першою статті 1\~Закону\~України\~від\~2\~вересня\~1993\~року\~№\~3425-XII\~«Про\~нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14\~Закону\~України\~«Про\~нотаріат» та глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87\~Закону\~України\~«Про\~нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88\~Закону\~України\~«Про\~нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис,\~законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України\~«Про\~нотаріат» та в Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50\~Закону\~України\~«Про\~нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається шляхом надіслання банком письмової вимоги боржнику про усунення порушень. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88\~Закону України\~«Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не обмежується лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів, а перевіряє доводи боржника в повному обсязі й встановлює, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі №6-887цс17. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року (справа №826/20084/14) визнано незаконною та не чинною з моменту прийняття Постанову Кабінету\~Міністрів України\~№ 662\~від 26.11.2014\~року «Про\~внесення змін\~до переліку\~документів,\~за якими\~стягнення заборгованості\~провадиться у\~безспірному порядку\~на підставі\~виконавчих написів\~нотаріусів» в частині доповнення переліку після розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». При цьому, згідно з п. 1 «Переліку документів за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172, виконавчий напис здійснюється на підставі\~оригіналу нотаріально посвідченої угоди. Так, з матеріалів справи вбачається, що виконавчий напис було вчинено на оригіналі кредитного договору, який не було нотаріально посвідчено. 31.05.2019 року, тобто в той час, коли серед переліку документів, на підставі яких може вчинятися виконавчий напис, було виключено кредитні договори. Як вбачається виконавчий напис було здійснено виключно на підставі розрахунку заборгованості станом на 30.05.2019 року, однак на цю дату вже спливли всі граничні строки для звернення за стягненням, як основної заборгованості. Отже, відповідач не надав нотаріусу ані оригіналу нотаріально посвідченої угоди, ані належних доказів існування заборгованості чи її безспірності. На підставі викладеного, з урахуванням того, що відсутній оригінал нотаріально посвідченої угоди між сторонами, заборгованість по кредиту має спірний характер, а відтак, виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. № 13615, виданий 31.05.2019 року про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» заборгованості у розмірі 23\~789,72 гривень необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню. На підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. № 13615, виданий 31.05.2019 року про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» заборгованості у розмірі 23\~789,72 гривень приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Лановенко Л.О. 13.09.2019 року було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. За змістом ч. 1 ст. 1212\~ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Аналіз ст.\~1212\~ЦК України і цього інституту цивільного законодавства вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання)\~це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Оскільки, судом встановлено, що виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. № [PERSON] на користь ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» заборгованості у розмірі 23\~789,72 гривень підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, а отже, і грошові кошти стягнути в процесі його примусового виконання, підлягають поверненню. Відповідно до п.6 ч.1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат, а тому згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь держави слід стягнути судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved