Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-12 00:00:00

01.03.2017р. позивач звернувся до суду із вказаною заявою, покликаючись на те, що між ним та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу №1 на придбання кухні на замовлення. Згідно даного договору 01.08.2016р. відповідачем було погоджено вартість замовлення на суму 20000 грн.. Згідно записів журналу замовлень [PERSON] частково проводилась оплата, а саме: 01.08.2016р. було оплачено 10000 грн. та 19.09.2016р. 6500 грн.. Однак на сьогоднішній день сума заборгованості згідно вищевказаного договору та журналу замовлень складає 3500 грн.. Вказував, що у відповідності до укладеного договору купівлі-продажу одна сторона (продавець) зобов'язується передати майно в кількості, якості та комплектності, що відповідає домовленості, у власність другій стороні (покупцеві), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар і сплатити за нього певну грошову суму коштів в порядку та на умовах передбачених договором. Предметом вказаного вище договору купівлі-продажу є товар, який є у продавця на момент укладання цього договору, а саме - кухонна стінка. За таких умов сторони дійшли згоди, що у відповідності до договору купівлі-продажу ціна товару на момент укладання цього договору (досягнення усіх істотних умов та його підписання сторонами) становить 20000 грн.. Тому покупець зобов'язаний оплатити продавцеві повну ціну переданого товару в строки та в порядку, передбаченому цим договором. Отже сторони дійшли згоди про те, що продаж товару покупцю здійснюється із розстроченням платежу, а тому на момент укладання цього договору, тобто досягнення згоди щодо всіх істотних умов та його підписання, покупець зобов'язаний частково оплатити товар, сплативши на користь продавця грошову суму коштів в розмірі 10 000 грн. Залишок коштів як ціну за товар, не сплачену покупцем, останній, відповідно до договору купівлі-продажу, зобов'язаний сплатити на користь продавця після приймання- передачі товарно-матеріальних цінностей шляхом розстрочення платежу, перераховуючи їх в національній грошовій одиниці України - гривні. Таким чином кожна із сторін, уклавши вказаний договір купівлі-продажу, взяла на себе зобов'язання, а саме - позивач передати товар у власність, а відповідач оплатити його в порядку та на умовах визначених вказаним вище договором. Відповідач на підставі договору купівлі-продажу на момент його підписання перерахувала на користь позивача грошову суму коштів у розмірі 10 000 грн. в рахунок часткової оплати товару, а позивач передав відповідачу на підставі договору кухонну стінку. Крім того відповідач засвідчив ту обставину, що жодних претензій до позивача стосовно недоліків, комплектності і якості товару не має. Таким чином позивач зі свого боку виконав покладені на нього договором зобов'язання в частині продажу та передання відповідачу товару в порядку та на умовах, передбачених цим договором, в кількості, комплектності та за якістю, що відповідає звичайним вимогам, що ставляться до такого роду товарів. Зазначав, що відповідач не виконує належним чином свої грошові зобов'язання, які передбачені домовленістю між сторонами та законом, не перераховує грошову суму 3500 грн. в рахунок ціни товару, яка складає 20000 грн., внаслідок чого виникла заборгованість по оплаті за проданий товар. В зв'язку з наведеними вище обставинами, з метою безпосереднього врегулювання спору він неодноразово звертався до відповідача та повідомляв її про наявність заборгованості у розмірі 3500 грн. внаслідок невиконання грошового зобов'язання по оплаті за проданий товар, яку необхідно сплатити в найкоротші строки. Однак відповідач на час звернення з цим позовом відмовилася від виконання своїх грошових зобов'язання та не задовольнила обґрунтовані вимоги щодо часткової сплати боргу за проданий товар в розмірі 3500 грн.. Просить суд постановити рішення, яким стягнути із [PERSON] на його користь заборгованість у розмірі 3500 (три тисячі п'ятсот) грн. внаслідок невиконання грошового зобов'язання щодо часткової оплати за проданий товар на підставі договору купівлі-продажу від 1 серпня 2016 року. Судові витрати просить покласти на відповідача. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Додатково пояснив, що в кінці липня 2016р. до нього звернулася відповідач з проханням про виготовлення їй кухні. Він зробив відповідні заміри, намалював креслення і підрахував, що вартість робіт буде становити 20000 грн.. [PERSON] погодилася на таку суму, дала 10000 грн. завдатку, він дав їй в свою чергу візитку, де написав вартість робіт, суму сплаченого авансу та залишок. Після того, як він вмонтував кухню, [PERSON] відмовилася оплачувати залишок за замовлення. Сума замовлення була вказана в його журналі замовлень, записувала ці дані його дружина. Після монтажу кухні його дружина і мама ходили до відповідача і просили погасити заборгованість, проте [PERSON] повернула лише 6500 грн., про що їй була написана розписка його дружиною. Про погодження вартості замовлення [PERSON] ніде не розписувалася, договір був укладений усно, акту виконаних робіт вони не складали. Відповідач та її представник проти задоволення позову заперечили. [PERSON] пояснила, що дійсно звернулася до [PERSON] для виготовлення кухні під замовлення. Частину матеріалу на кухню вона дала позивачу, а саме кухонні двері в кількості 18 штук. При цьому [PERSON] сказав, що сума замовлення становитиме 10000 грн., так як в неї було з собою лише 4000 грн., решту вона дала в Євро, а саме 200 Євро. Через місяць вона звернулася до позивача, оскільки той не дзвонив і нічого їй не повідомляв. Дружина позивача обіцяла, що кухня буде за тиждень. Через тиждень вона знову звернулася до [PERSON] і її попросили почекати ще 1 тиждень. Через тиждень позивач вмонтував кухню і висунув їй вимогу про доплату ще 7000 грн., бо його робота коштує 4000 грн. і ще треба компенсувати витрати на бензин. Вона попросила надати їй кошторис його витрат і послуг, але [PERSON] такого не мав. Через два дні до неї додому прийшли дружина і матір [PERSON] і почали вимагати у неї гроші. Під їхнім тиском вона погодилася доплатити 6500 грн. і на наступний день передала такі кошти [PERSON]. Остання в присутності [PERSON], [PERSON] і дружини останнього написала розписку про отримання нею цих коштів і вказала, що не має жодних претензій. Жодних записів у книзі замовлень вона не бачила. Свідки [PERSON] та [PERSON], дружина та мати позивача відповідно, в судовому засіданні підтвердили, що [PERSON] виготовляв [PERSON] кухню під замовлення вартістю 20000 грн.. Після того, як кухня була вмонтована, відповідач відмовилася доплачувати суму залишку в розмірі 10000 грн. Щоб отримати хоч щось з цих грошей, вони погодилися взяти в неї 6500 грн., проте це не була уся сума залишку. [PERSON] поставила вимогу про написання розписки, в іншому випадку вона не доплатила б нічого. [PERSON] ствердила, що давала [PERSON] візитку, на якій було вказано вартість робіт, суму авансу та залишок до оплати, при домовленостях чоловіка з відповідачем з приводу вартості робіт вона не була присутня, знає про таку зі слів чоловіка. Коли робила записи в журналі замовлень, [PERSON] бачила їх, а відтак останній було достовірно відомо про вартість робіт. Свідок [PERSON] - син відповідача, в судовому засіданні підтвердив, що його мати замовляла кухню у позивача. Вартість замовлення становила 10000 грн. Він допомагав [PERSON] монтувати кухню, після чого позивач сказав його матері, що ще треба доплатити 7000 грн. Коли мати відмовилася будь що доплачувати, [PERSON] з нервами вийшов. Пізніше мати попросила його піти разом з нею в магазин [PERSON], щоб доплатити гроші в сумі 6500 грн. Його мати без будь-якого тиску чи вимагань попросила в [PERSON] дати розписку, що у них немає жодних претензій до неї, що дружина позивача і зробила. При цьому [PERSON] не говорила, що це ще не уся сума і що потрібно буде щось доплачувати. Його дружина підписувала розписку разом із дружиною та матір"ю позивача. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних міркувань. Судом встановлено, що зі слів позивача між ФОП [PERSON] та відповідачем [PERSON] було усно укладено договір купівлі-продажу кухні на замовлення № 1 від 01.08.2016р., за яким ним було погоджено вартість замовлення на суму 20000 грн.. Згідно записів у робочому журналі замовлень ФОП [PERSON] [PERSON] частково оплатила вартість замовлення в сумі 16500 грн. (а.с.14). [PERSON] надсилалася [PERSON] претензія з приводу невиконання в повному обсязі зобов'язань за договором (а.с.4), яка була отримана відповідачем (а.с.15), проте була залишена нею без реагування. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно із ст.ст. 57, 58, 59, 60 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази мають бути належними та допустимими. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст..626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно вимог ст.639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно ст.51 ЦК України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин. За положеннями ст.208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Як встановлено у ст.218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однієї із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідчення свідків. В судовому засіданні позивачем не доведено факту укладення договору купівлі-продажу між ним та відповідачем, наданий журнал замовлень не є належним доказом, у ньому будь-де відсутні підписи відповідача, не вказано про який саме договір у ньому йдеться та між ким ведуться розрахунки, що вказані у ньому. Жодних інших належних та допустимих доказів на підтвердження того, що за поставлений товар [PERSON] мала оплатити ФОП [PERSON] кошти в загальній сумі 20000 грн. в суд надано не було. Покази свідків в цій частині суд визнає неналежним доказом в силу вимог ст.218 ЦК України. У зв'язку з недоведеністю позовних вимог у суду відсутні підстави для задоволення таких. У зв'язку з відмовою у задоволенні позовних вимог не підлягають стягненню з відповідача в користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати. На підставі ст.ст.51, 208, 218, 626, 639 ЦК України,

Outcome: dismissed