Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-16 00:00:00

\~ \~ \~ \~09 серпня 2018 року позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, посилаючись на те, що з 20 жовтня 1980 року сторони перебували у шлюбі. В період шлюбу подружжям сторонами було набуто у власність квартиру [ADDRESS]. 2 липня 2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. У звязку із тим, що відповідач не визнає право позивача на 1/2 частину квартири, почала чинити перешкоди у користуванні нею, може вільно її відчужити [PERSON] просить його позов задовольнити, визнати квартиру спільною сумісною власністю, та визнати за ним право власності на ? її частину. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, вимоги викладені у позовній заяві підтримав в повному обсязі. У випадку неявки відповідача просив здійснити заочний розгляд справи. Відповідач в судове засідання не зявилася, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Із письмової згоди представника позивача суд ухвалив здійснити заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів відповідно до ст.ст.280-281 ЦПК України. Суд, дослідивши наявні у справі докази, вважає, що позов слід задовольнити з огляду на наступне. Як встановлено в судовому засіданні з 26 жовтня 1980 року [PERSON] та Логвин (до шлюбу Горохолінська) [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. 2 липня 2015 року шлюб було розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу від 25 липня 2018 року. Сторони з 18 лютого 1988 року зареєстровані та проживають у [INFO], що підтверджується довідкою №6063 від 30 липня 2018 року виданою відділом реєстрації місця проживання Управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради. 26 квітня 2006 року [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 26 квітня 2006 року набула у власність вищезазначену квартиру. Згідно довідки Закритого акціонерного товариства «Житлово-експлуатаційне обєднання» за №75 від 13 квітня 2006 року член ЖБК №91 [PERSON] повністю виплатила вартість квартири №95 по просп.. Миру 64 в м. Хмельницькому. Вартість квартири становить 42\~965 грн 45 коп. Відповідно до висновку про вартість майна від 24 липня 2018 року вартість кватири становить 150\~000 грн. Позовні вимоги [PERSON] вмотивовані тим, що право власності на квартиру оформлене на [PERSON], яка в добровільному порядку поділити її не бажає, заперечуючи право власності позивача на ? частину. Відповідно до ст.22 КпШС в редакції чинній на час придбання квартири майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Згідно ст.ст.60, 61 СК України, ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об'єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.1, ч.2 ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 21.12.2007, № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» звернуто увагу судів на те, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Постановою Пленуму Верховного Суду УРСР, від 18.09.1987, № 9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи" у п.6 зазначено, що пай, внесений подружжям в ЖБК у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а також за рахунок коштів, подарованих подружжю або одержаних ним у позичку, а після повної сплати пайового внеску - квартира, є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах. Згідно ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи, що в судовому засіданні було встановлено, що квартиру придбано в інтересах сімї, під час спільного проживання сторін, для потреб сімї, а доказів, того, що кошти були витрачені на її придбання є особистою приватною власністю відповідача суду надано не було, суд приходить до висновку, що спірна квартира є обєктом спільної сумісної власності та вважає за необхідне визначити частку позивача у ній в розмірі ?. Судові витрати по справі становлять 788 грн 81 коп., які відповідно до ст.141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved