Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Мотивуючи свої вимоги тим, що 03 листопада 2017 року о 14 год. 10 хв. на вул. Дніпровський узвіз (у напрямку вул. Паркова дорога) в м. Києві, [PERSON], керуючи автомобілем «Шевроле», державний номерний знак [NUMBER], не дотримався безпечного бокового інтервалу, вчинив чого вчинив зіткнення з автомобілем «Хюндай», державний номерний знак [NUMBER]. Постановою Печерського районного суду м. Києва від 16 лютого 2018 року [PERSON]визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП України, із накладенням адміністративного стягнення - штрафу. На час ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Шевроле», державний номерний знак [NUMBER], була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Здорово» згідно договору обов»якового страхування власників наземних транспортних засобів серії АК 2440915, розмір франшизи - 0 грн. 00 коп., з лімітом відповідальності - 100 000 грн. 00 ком. Проте, при його зверненні до вказаної страхової компанії, з»ясовано, що вона позбавлена ліцензії та не здійснює страхові виплати. З метою визначення розміру збитку, завданого застрахованому транспортному засобу внаслідок ДТП, ним замовлено проведення автоторознавчого дослідження. Так, згідно Звіту № 50/02/18 від 20 лютого 2018 року, проведеного суб»єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, вартість збитку завданого автомобілю «Хюндай», державний номерний знак [NUMBER], визначено як вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, та становить 36 041 грн. 38 коп., яку просить стягнути з винуватця ДТП, оскільки страхова команія винутавця ДТП припинила свою діяльність В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав з тих же підстав та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явивився, про час та місце розгляду справи повідомлений згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, розміщеним оголошенням на офіційному сайті судової влади (суду). Відповідач надав до суду відзив на позов та просив відмовив у його задоволенні, посилаючись на його застраховану цивільно-правову відповідальність власників наземних транспортних засобів у ПрАТ «Страхова компанія «Здорово» згідно договору обов»якового страхування власників наземних транспортних засобів, а тому, на його думку, саме страхова компанія має відшкодувати збитки. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, якимзокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції. Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Вислухавши пояснення позивача, його доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, з урахуванням наданого відповідачем відзиву на позов, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Судом встановлено, що 03 листопада 2017 року о 14 год. 10 хв. на вул. Дніпровський узвіз (у напрямку вул. Паркова дорога) в м. Києві, [PERSON], керуючи автомобілем «Шевроле», державний номерний знак [NUMBER], не дотримався безпечного бокового інтервалу, внаслдіок вчинив чого зіткнення з автомобілем «Хюндай», державний номерний знак [NUMBER] (а.с.10, 13). Постановою Печерського районного суду м. Києва від 16 лютого 2018 року [PERSON]визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП України, із накладенням адміністративного стягнення - штрафу (а.с.13). Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. На час ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Шевроле», державний номерний знак [NUMBER], була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Здорово» згідно договору обов»якового страхування власників наземних транспортних засобів серії АК 2440915, розмір франшизи - 0 грн. 00 коп., з лімітом відповідальності - 100 000 грн. 00 ком. (а.с.12). Проте, при зверненні позивача до вказаної страхової компанії, ним з»ясовано, що ПрАТ «Страхова компанія «Здорово»позбавлена ліцензії та не здійснює страхові виплати. З метою визначення розміру збитку, завданого застрахованому транспортному засобу внаслідок ДТП, позивачем замовлено проведення автоторознавчого дослідження. Так, згідно Звіту № 50/02/18 від 20 лютого 2018 року, проведеного суб»єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, вартість збитку завданого автомобілю «Хюндай», державний номерний знак [NUMBER], визначено як вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, та становить 36 041 грн. 38 коп. (а.с.15-30). Вирішуючи питання про відшкодування матеріальних збитків, завданих дорожньо-транспортною пригодою (вартість відновлювального ремонту після дорожньо-транспортної пригоди), судом взято за основу вказаний висновок авто товарознавчого зослідження, оскільки він відповідає вимогам законодавства, що регулює професійну оціночну діяльність в Україні, а саме: Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», «Загальним засадам оцінки майна і майнових прав», затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 року № 1440, Методиці товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затверджений Мін»юстом, Фондом держмайна, реєстраційний № 1070/8395 від 24.11.2003 року (зі змінами) тощо; має всі необхідні розрахунки визначення вартості матеріального збитку та виконаний з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля, відповідно повинен бути покладений в основу рішення про задоволення позовних вимог в цій частині. Статтею 29 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Проте частиною 3 зазначеної статті визначено, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. За таких правових підстав, суд застосовує спеціальну норму, регулюючу дані правовідносини - статтю 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за наслідками вимог частини 3 статті 22 ЦК України. Відтак, витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством підлягають стягненню з відповідача. Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до частин 1 та 2 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ч.1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правові підставі володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Автомобіль відповідно до ч.1 ст. 1187 ЦК України - є джерелом підвищеної небезпеки. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Так, Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 20 січня 2016 року розглянув справу № 6 - 2808 цс 15, предметом якої був спір про відшкодування шкоди. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Відповідно з відповідача на користь позивача підлягає стягненню оцінені збитки - 36 041 грн. 38 коп. (а.с.15). Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України). Судом надана правова оцінка заперечень відповідача проти позову, та вважає, що останні не заслуговують на увагу, розцінюються судом як такі, що спрямовані на уникнення від виконання зобов"язання по відшкодуванню збитків з урахуванням вказаного правового висновку, оскільки докази ним на спростування позовних вимог не надані, тому такі заперечення не можуть бути прийняті судом та покладені в основу рішення як такі, що спростовуються доказами, наданими позивачем по справі. Окрім того позивачем понесені 1 000 грн. 00 коп. - витрат за проведення оцінки пошкодженого майна, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера від 19 лютого 2018 року (а.с.14), які підлягають стягненню з відповідача як заподіювача збитків. За таких правових підстав та наданих доказів позов є обґрунтованим, доведеним й таким, що підлягає задоволенню, підстав для його відмови судом не встановлено. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ч.1, ч.6 ст. 141 ЦПК України. Так, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1 ст. 141 ЦПК України). Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2 ст. 141 ЦПК України). Відповідно, зважаючи на понесений позивачем судовий збір у сумі 704 грн. 80 коп. (а.с.1), він підлягає стягненню з відповідача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч.8 ст. 141 ЦПК України). Зважаючи на те, що позивач надав до суду докази про понесені ним витрати на правову допомогу у загальній сумі 7 000 грн.00 коп., що підтверджується платіжними квитанціями та розрахунком витрачених нормо - годин щодо надання правової допомоги, звітом про надані послуги адвокатом й актом приймання-передачі послуг правничої допомоги, з відповідача за правилом п.2 ч.2 ст. 141, з урахуванням положень ст. 137 ЦПК України й ч.7 ст. 135 ЦПК України, зважаючи на співмірність наданих послуг адвокатом зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі відсутністю вказаного адвоката в залі суду, й наявність у позивача правової освіти, - мають бути задоволені у розмірі 2 000 грн. 00 коп. з урахуванням принципу співмірності,й підлягають стягненню з відповідача у визначеній сумі. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 22, 1166, 1187 ЦК України, 29 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з урахуванням постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»

Outcome: approved