Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Приватного підприємства «Україна Молода» про захист честі, гідності та ділової репутації. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в номері [NUMBER] за [INFO] щоденної інформаційно-політичної газети «Україна Молода» (далі відповідач), а також на веб-сайті вказаного видавництва в глобальній мережі Інтернет було розміщено статтю під назвою «[INFO]». У вказаній статті було оприлюднено ряд відомостей про позивача, які носять явно виражений негативний характер та порочать честь, гідність та ділову репутацію. Позивач зазначає, що автор статті намагався завуалювати опубліковані в статті відомості, надавши їм вигляду оціночних суджень, однак за своєю суттю та з урахуванням використаних мовних засобів зміст даної статті носить саме інформаційний характер та покликаний спричинити у читача викривлене та негативне враження про особу позивача. Так, у статті неодноразово в прямому та безпосередньому зв'язку із іменем позивача зазначається про наявність у діяльності Одеської митниці зловживань, пов'язаних із хабарництвом, контрабандою та незаконним переміщенням товарів через кордон. Позивач зазначає що він є публічною особою, здійснює публічну владу та підлягає ретельному громадському контролю і може зазнавати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції, оскільки межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Поширення явно недостовірної та негативної інформації про позивача не підпадає під ознаки критики, а відтак з огляду на норми Конституції України, Закону України «Про інформацію» особисті немайнові права позивача у цій частині підлягають правовому захисту в порядку, встановленому процесуальним законом України. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив х задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідач у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовної заяви надавши письмові заперечення. Заперечення обґрунтовані тим, що викладена інформація не зачіпає інтереси позивача оскільки належить до категорії оціночних суджень, які спростуванню не підлягають. Зазначає, що у цій статті міститься критична оцінка задокументованих матеріалів, які організація Anonymous отримала зі зламаного сервера митної служби, а також самого повідомлення Anonymous стосовно змісту та спрямованості таких документів (як таких, що стосуються колишнього голови Державної митної служби [PERSON]). Вказує, що зазначений позов становить неправомірне та необґрунтоване втручання у свободу вираження поглядів, що гарантована Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, суд дійшов до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 19 листопада 2013року в друкованому випуску щоденної інформаційно-політичної газети «Україна Молода» [NUMBER] та на офіційному інтернет - сайті газети «Україна Молода» за електронною адресою http://www. umoloda.kiev.ua/number/2369/116/84314 в статті під назвою «[INFO]», розміщена інформація, а саме: «Відомі у міжнародному інтернет-середовищі хакери з організації Anonymous нібито зламали сервер української митниці, що відповідає за перевезення товарів у регіони Дунаю і Чорного моря. Матеріали, які нібито хакери викрали з сервера Одеської митниці, вказують на незаконні операції з нафтою і газом, корупційні схеми і хабарництво, до яких, начебто, причетний теперішній віце-спікер Верховної Ради [PERSON]». «Нагадаємо, що пан [PERSON] з весни 2010 року по осінь 2012-го очолював Державну митну службу України (посаду отримав завдяки коаліційним домовленостям «регіоналів» із комуністами, адже його батько, екс «губернатором» Вінничини [PERSON], на той час був нардепом від КПУ, а нині представляє у парламенті Партію регіонів). Крісло голови Держмитслужби [PERSON] залишив після обрання народним депутатом від Компартії й одразу був обраний першим віце-спікером ВР. Зрозуміло, що оприлюднення хакерами окремих судових рішень, згідно з якими «в зоні діяльності Південної митниці організовано схему незаконного переміщення в Україну паливно-мастильних матеріалів», б'є по репутації [PERSON]-молодшого та його позиціях у керівництві парламенту». «Вочевидь, після арешту одіозного екс-нардепа [PERSON] та зміни влади на Одещині влада «зачищає» цей регіон від пливу попередніх груп, котрі з друзів перетворилися на ворогів молодої владної команди, яка нарощує вплив, м'язи і схеми-«годівниці». Ймовірно, люди [PERSON] до сьогодні отримували доходи від організованої кілька років тому контрабандної схеми, але тепер їм доведеться відступити», - такою думкою з «УМ» поділився на правах анонімності один з вітчизняних політологів.» Згідно з ч. 2 ст. 124 Конституції України вимоги громадян або організацій про спростування опублікованих засобами масової інформації відомостей, що не відповідають дійсності та порочать честь і гідність особи, розглядаються судами й у тому разі, коли ця особа попередньо не зверталася до органів масової інформації щодо спростування зазначених відомостей. Відповідно до ст. 7 ЦК України обов'язок позивача у цивільній справі - довести лише сам факт поширення відповідачем відомостей, що його порочать, особою, до якої пред'явлено позов. Крім того, позивач має право подати докази невідповідності дійсності таких відомостей. Таким чином, обов'язок доведения того, що поширені відомості відповідають дійсності, покладається на відповідача. Відповідно ч. 1 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Згідно ч. 3 ст. 277 ЦК України, негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Так, у статті неодноразово в прямому та опосередкованому зв'язку із іменем позивача зазначається про наявність у діяльності Одеської митниці зловживань пов'язаних із хабарництвом, контрабандою та незаконним переміщенням товарів через кордон. Відповідно до положень Кримінального кодексу України хабарництво та контрабанда є істотними - суспільно небезпечними винними діями суб'єкта злочину. Відтак, зміст вказаної вище статті може створити в читача негативне враження про позивача, причетність його до суспільно-небезпечної діяльності. Таким чином, зміст вказаної статті носить явно виражений негативний характер щодо позивача. При цьому, відповідно до ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду Отже, єдиним доказом того, що позивач безпосередньо або опосередковано був пов'язаний з хабарництвом, контрабандою чи незаконним переміщенням товарів через кордон може бути лише вирок суду. Такого процесуального рішення представник відповідача до матеріалів справи не долучив, в оскаржуваній статті про наявність такого рішення не зазначено. Відповідно до ст.37 Закону України "Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні", де, зокрема, встановлено: "Громадяни, юридичні особи і державні органи, а також їх законні представники мають право вимагати від редакції друкованого засобу масової інформації опублікування ним спростування поширених про них відомостей, що не відповідають дійсності або принижують їх честь та гідність". Якщо редакція не має доказів того, що опубліковані нею відомості відповідають дійсності, вона зобов'язана на вимогу заявника опублікувати спростування їх у запланованому найближчому випуску друкованого засобу масової інформації або опублікувати його за власною ініціативою. За визначенням абз. 5 п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»поширена інформація є недостовірною, тобто такою, що не відповідає дійсності, оскільки, недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Враховуючи викладене, поширенням відповідачами неправдивих та недоведених відомостей, викладених у статті, було порушено права та охоронювані законом інтереси позивача, що призвело до порушення особистих немайнових його прав та втрати його ділової репутації. Згідно з абз. 2 п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»під діловою репутацією юридичної особи розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Окрім цього, стаття 44 Закону України «Про інформацію»покладає на Відповідачів наступні обов'язки: використовувати інформацію згідно з законом або договором (угодою); забезпечувати додержання принципів інформаційних відносин, передбачених статтею 5 цього Закону. Відповідно до ст. 5 Закону України „Про інформацію" принципами інформаційних відносин, зокрема, є: об'єктивність, вірогідність, точність і повнота інформації. Згідно з пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. Відповідно до частини 1 пункту 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»№1 від 27 лютого 2009 року, спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В судовому засіданні доведено факт поширення інформації відповідачами, зокрема до матеріалів справи долучено оригінал газети «Україна молода» від [INFO] № [NUMBER] зі статтею «[INFO]», інформація з якої є предметом позову, а відповідач в свою чергу не надав допустимих доказів, що поширена інформація є достовірною. Враховуючи викладене, суд вважає поширену відповідачем інформацію недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, тому позов підлягає задоволенню. Виходячи з вищевикладеного,

Outcome: approved