Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, в якому просить скасувати арешт на 1/4 частку житлового будинку [ADDRESS], зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна за № 10367259 та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запис від 15.10.2010 року за № 10367259 про арешт 1/4 частки вищевказаного житлового будинку. На обґрунтування своїх вимог зазначила, що 27 лютого 2009 року за договором купівлі - продажу [PERSON] придбала 1/4 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходяться по [ADDRESS]. В 2016 році позивач вирішила продати вказане нерухоме майно, але 26 лютого 2016 року з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна дізналась, що в реєстрі міститься запис від 15 жовтня 2010 року про накладення арешту на вищевказану частку нерухомого майна, яка на момент внесення запису належала позивачу. Згідно запису, арешт на належне позивачу нерухоме майно, було накладено на підставі постанови про відкриття виконавчого № 496/19-10 від 15.10.2010 року [PERSON] ВДВС Харківського МУЮ, тобто після укладення договору купівлі-продажу. Позивач звернулась до [PERSON] ВДВС Харківського МУЮ, але на її звернення було надано відповідь, що виконавче провадження за № 496/19-10 на виконанні в [PERSON] ВДВС не перебуває. Посилаючись на ст.50 ЗУ «Про виконавче провадження», [PERSON] і звернулася із даним позовом до суду. Представник позивача, яка діє на підставі довіреності від 19.02.2016 року за № 482, [PERSON] (а.с.10-11) в судове засідання не з'явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином та своєчасно, надала суду заяву про розгляд справи за відсутності представника та згоду про розгляд справи у заочному порядку (а.с. 12-13). Представник відповідача [PERSON] відділу державної виконавчої служби Харківського управління юстиції до суду не з'явився, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, судову повістку отримано 05.05.2016 року (а.с.18). Заяв чи клопотань на адресу суду не надходило. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як відповідач не з'явився на судовий розгляд справи, про причини неявки суд не повідомив, хоча був завчасно повідомлений про час та місце розгляду справи в суді, заяви про розгляд справи у його відсутності не надав, та позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд рахує за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Згідно з ч.2 ст.197 ЦПК України за відсутністю осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню за таких обставин. Так, судом було встановлено, що 27 лютого 2009 року [PERSON] передала у власність, а [PERSON] та [PERSON] прийняли, в рівних частках кожна, 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в [ADDRESS] та підтверджується Договором купівлі-продажу від 27.02.2009 року (а.с.05-07). Маючи намір продати свою частину житлового будинку, позивач звернулась до приватного нотаріуса Івакіної Т.В. для перевірки усіх необхідних для укладення угоди документів, але нотаріус повідомив позивача про наявність обтяження у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а саме: арешту на 1/4 частину житлового будинку. Згідно інформаційної довідки, арешт вказаного нерухомого майна, накладений згідно постанови про відкриття виконавчого провадження за № 496/19-10 15.10.2010 р., [PERSON] ВДВС Харківського МУЮ. До 01.01.2013 року вказаний арешт був зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 10367259, 15.10.2010 р. [PERSON] з цього питання звернулася до [PERSON] ВДВС Харківського МУЮ та відповідно до листа-відповіді від 26 лютого 2016 року за № 5791 начальник відділу Амельченко В.П. повідомив позивача, що згідно перевірки ЄДРВП за вказаним номером виконавче провадження не знаходиться на виконанні в [PERSON] відділі державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції і запропоновано позивачеві звернутись до суду за захистом своїх прав (а.с.09). Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майн будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 16 Цивільного Кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Наявність вказаного вище обтяження нерухомого майна, а саме: арешту 1/4 частини житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] істотно порушує права позивача, як власника нерухомого майна. Процедура припинення обтяження нерухомого майна врегульована нормами Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а також Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою КМУ від 17 жовтня 2013 року № 868. Тому, позивач правомірно ставить такі вимоги, включаючи зобов'язання відповідача здійснити усі необхідні дії з проведення державної реєстрації припинення обтяження речового права на нерухоме майно, а також погашення у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запису про обтяження цього нерухомого майна. Представником відповідача не повідомлено суд щодо наявності будь-якої обставини, яка б перешкоджала здійсненню судового захисту прав позивача саме таким шляхом, не повідомлено суд й про наявність підстав для збереження запису про обтяження цього майна позивача. Відповідно до Конституції України, Держава не втручається у здійснення власником права власності. Всупереч цьому, у зв'язку із наявністю не знятого відповідачем арешту, позивач залишається обмеженим у реалізації свого права власності в частині розпорядження належним йому майном. Відповідно до ч.7 ст.319 ЦК України діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.2 ст.321 ЦК України особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 57 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: - винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; - винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; - винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; - проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. В судове засідання представником відповідача не надано постанови про арешт майна боржника, даних про рух виконавчого провадження, також не надано документа, про закінчення виконавчого провадження, а лише зазначено в листі, що виконавче провадження не знаходиться на виконанні в [PERSON] ВДВС Харківського МУЮ. Статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено наступне: 1. Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. 2. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. 3. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. 4. У разі наявності письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов'язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. 5. У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно порушується право приватної власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а можливість позасудового вирішення спору відсутня. За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та повністю підтверджуються наданими до позовної заяви копіями документів, й не спростовуються відповідачем.

Outcome: approved