Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-06 00:00:00

09.11.2018 року позивачі звернулись до суду з позовом, в якому просять усунути їм перешкоди в користуванні власністю шляхом визнання відповідача [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] та зняття його з реєстрації місця проживання у вказаній квартирі. В обґрунтування позову покликаються на те, що вони є власниками квартири [ADDRESS], в якій окрім них є зареєстрований відповідач [PERSON], який не є членом їхньої сім'ї та місце проживання останнього їм не відомо. Зазначають, що місце проживання відповідача було лише формально зареєстроване в їхній квартирі, відповідач ніколи не проживав та не користувався їхньою квартирою. З 2016 року відповідач з ними не контактує. Враховуючи те, що факт реєстрації відповідача порушує їхні права як власників квартири, вони позбавлені можливості вільно розпоряджатись своєю власністю, змушені нести додаткові витрати по комунальних послугах, узв'язку з чим, змушені були звернутись з даним позовом до суду. 09.11.2018 року направлено запит до Відділу АДР Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області щодо реєстрації місця проживання відповідачів, що містяться в картотеці реєстраційного обліку, відповідь на який судом отримано 27.11.2018 року. Ухвалою від 13.11.2018 року в зазначеній справі відкрито провадження та постановлено розглядати дану справу в порядку спрощеного провадження з викликом сторін в судове засідання, встановлено відповідачу п'ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву та пред'явлення зустрічного позову. Також позивачу встановлено п'ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п'ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, подавши заяву про слухання справи у їх відсутності та підтримання позову, не заперечують проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] був повідомлений за встановленою згідно вимог п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Однак, на розгляд справи відповідач не з'явився без поважних причин та не повідомив суд про причини неявки, відзиву (заперечень) проти позову не подав. При таких обставинах суд визнав неявку відповідача неповажною та розглянув справу у його відсутності, ухваливши про заочний розгляд справи. Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Оскільки учасники справи в судове засідання не з'явились, а відтак відповідно до вимог ч. 2 ст .247ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Вимогами ст. ст. 13, 81 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Матеріалами справи встановлено, що позивачам [PERSON] та [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується договором дарування від 17.02.1996 року, зареєстрованого в реєстрі за № 360. Згідно розділу IV«Прописка» будинкової книги на квартиру [ADDRESS] вбачається, що у вказаній квартирі числиться зареєстрований відповідач [PERSON] Натомість, відповідно до акту № 214 про відсутність (не проживання) особи за місцем реєстрації від 25.10.2018 року вбачається, що відповідач [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не проживає з 2016 року і по час обстеження. Зареєстрований в даній квартирі, однак ніякої участі в утриманні житла не приймає, особистих його речей та (або) речей повсякденного використання в квартирі немає. Згідно з ч. 3 ст. 41 ч. 2 ст. 47 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 383 ЦК України визначено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. У разі будь яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із вимог, зокрема, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Разом з тим, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК; ст. 405 ЦК). Згідно з ч. 1 ст. 71 ЖК при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У відповідності до ч. 1 ст. 72 ЖК визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановленні строки, провадиться в судовому порядку. В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження поважності причин відсутності відповідача [PERSON] у належній на праві власності відповідачів квартирі. Відповідно до Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» від 28.01.2013 року за № 24-150/0/4-13, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши водночас вимогу про позбавлення права користування житловим приміщенням. Отже, судом встановлено, що відповідач [PERSON] в квартирі [ADDRESS], в якій він являється зареєстрованим не проживає з 2016 року без поважних причин, не несе витрат по її утриманню, не являється членом сім"ї власників житла, а тому суд приходить до переконання про підставність пред'явленого позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved