Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-27 00:00:00

02.11.2020 р. до Літинського районного суду Вінницької області звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька, в якому зазначає, що з 26 травня 2016 року по 12 березня вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Рішенням Могилів-Поліьського районного суду Вінницької області від 08 лютого 2019 року шлюб було розірвано. Зазначає, що [INFO] від даного шлюбу у них народився син [PERSON] . Відповідно до рішення Літинського районного суду Вінницької області від 13 березня 2019 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утимання сина [PERSON] . Позов мотивує тим, що з моменту розлучення і по сьогоднішній день, маючи реальну можливість приймати участь у вихованні та забезпеченні дитини, відповідач з власної ініціативи самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, не спілкується з дитиною, участі у житті сина свідомо не приймає. Зазначає, що 21 липня 2020 року вона уклала шлюб з [PERSON] , який наразі перебуває у Чеській Республіці у м. Колін, де має постійне місце роботи, житло, вид на проживання. Вказує, що вона має намір відвідати чоловіка у Чеській Республіці і планує взяти з собою дитину, оскільки син досить маленький, між ними міцний зв`язок і крім неї він ні з ким не буде. Також, вважає, що виїзд дитини за кордон сприятиме розширенню його світогляду та добре позначиться на духовному та інтелектуальному розвитку як особистості. Для дитини буде корисно та цікаво побачити іншу країну та її традиції, покращити духовний та моральний стан. Зазначає, що вона зверталася до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд сина за кордон, проте позитивної відповіді від нього не отримала. Також в письмовому порядку зверталася до нього і її представник, однак відповіді також не надійшло. В телефонній розмові відповідач погодився надати дозвіл, за умови якщо вона відмовиться від аліментів. Тому змушена звернутися до суду з вказаним позовом і просить надати її дозвіл на виїзд сина за кордон без згоди батька [PERSON] .. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася. ЇЇ представник - адвокат Тетева-Родюк І.О. надала до канцелярії суду заяву, відповідно до якої просить справу розглянути у відсутність позивача та її представника. Позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явився хоча про місце, дату та час судового засідання був повідомлений заздалегідь та належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлено. Про причини неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань на адресу суду не надав. Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання. З урахуванням письмової позиції позивача, досліджених доказів та вимог закону суд визнає за необхідне за згодою позивача на підставі ст. 280 ЦПК України постановити заочне рішення, яким позов задовольнити повністю з таких підстав. Із досліджених в судовому засіданні доказів, судом встановлено наступне. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] (а.с.9) його батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до рішення Могилів-Подільського районного суду Вінницької області від 08 лютого 2019 року (а.с.10-11) шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Відповідно до винесеного Літинським районним судом Вінницької області 13.03.2019 р. судового наказу (а.с.12) з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] аліменти в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення ним повноліття. Відповідно до копії довідки Яришівської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області від 02 жовтня 2020 року за №1061 (а.с.13) до складу сім`ї [PERSON] входить син [PERSON] . Із запиту адвоката І.О. Тетева-Родюк від 20.09.2017 р. (а.с.14) та від 30.09.2020 року (а.с.9) встановлено, що остання зверталася до [PERSON] з метою надання згоди на оформлення документів, необхідних для виїзду [PERSON] за кордон. Факт отримання відповідачем даних листів підтверджується рекомендованим повідомленням (а.с.18) та розшифровкою відстежень Нової пошти (а.с.20). Відповідно до свідоцтва про шлюб (а.с.21) [PERSON] 21 липня 2020 року зареєструвала шлюб з [PERSON] . Також в судовому засіданні досліджено наданий належним чином перекладений трудовий договір укладений з [PERSON] (а.с.24-25), де зазначено що трудові відносини встановлені на визначений строк, тобто до 07.06.2021 р., Договір оренди житла (а.с.29-31), де термін оренди житла продовжено до 30.06.2021 р., вид на проживання (а.с.33), де зазначено, що він дійсний 07.06.2021 р. та фотографії на яких зображений стан орендованої [PERSON] квартири (а.с.34-36). Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну», громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в`їхати в Україну. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. На підставі ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну», за відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57, із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. З огляду на викладене, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Також законодавством не встановлено обмежень щодо в"їзду громадян України на територію України. Разом з тим, дозвіл на тимчасові виїзди за кордон з дати набрання рішення законної сили у супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, з визначенням його початку й закінчення. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 712/10623/17 (провадження № 14-244цс18), в якому Велика Палата відступила від правового висновку, згідно з яким пріоритетними в цій категорії справ є дотримання принципу рівності прав батьків щодо дитини. У вищевказаній постанові зроблено висновок, що положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди. Тимчасовий виїзд за кордон у супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, з визначенням його початку й закінчення. Дослідивши матеріали справи, врахувавши письмову позицію сторони позивача, судом встановлено що у позивачки [PERSON] існують складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини за кордон. Також суд бере до уваги той факт, що Договір оренди житла, який укладений [PERSON] продовжено до 30.06.2021, трудові відносини встановлені до 07.06.2021 р., вид на проживання дійсний до 07.06.2021 р., а тому суд приходить до висновку про доцільність часткового задоволення позовних вимог щодо терміну перебування неповнолітнього [PERSON] у Республіці Угорщина, Польщі, Чеської Республіки, а саме на період з дня набрання рішенням законної сили та до 30.06.2021 року. Також вважає за необхідне надати позивачу дозвіл на виїзд та оформлення документів на виїзд неповнолітнього [PERSON] , [INFO] в супроводі матері за межі України, а саме до Республіки Угорщини, Польщі, Чеської Республіки без дозволу (згоди) і супроводу батька - [PERSON] , на період з дня набрання рішенням законної сили та до 30.06.2021 року. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сплачений судовий збір в сумі 840,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial