Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-03 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні житловим будинком, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання, а саме: житловим будинком [ADDRESS] . Позов мотивує тим, що [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] . 02.10.2017року рішенням Свалявського районного суду було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , яка після розірвання шлюбу, без будь якого погодження з власником будинку продовжувала проживати в будинку [ADDRESS] , який належить [PERSON] .. На даний час виникла необхідність у здійсненні продажу, належного [PERSON] , житлового будинку, однак цьому перешкоджає його колишня дружина - [PERSON] , а тому просить задовольнити позов в повному обсязі, так як повноцінно користуватися та розпоряджатися своєю власністю вона не має можливості. Позивач та його представник у судове засідання не з"явилися, надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з"явилися по невідомим суду причинам, будучи своєчасно та належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, відповідно до ст.128 ЦПК України. Відповідно до ч. 4 ст.223 ЦПК України, суд розглядає справу на підставі наявних у справі даних чи доказів у разі повторної неявки в судове засідання відповідача. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд доходить до наступного висновку. Місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово ч.1 ст.29 ЦК України. Ст.47 Конституції України визначає, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого державним нотаріусом Свалявської держнотконтори 09.11.2004року [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] (а.с.22). Згідно відмітки у паспорті громадянина України [NUMBER] , виданого Свалявським РВ УМВС України в Закарпатській області 08.12.1999року на ім`я [PERSON] , така значиться зареєстрованою за адресою: [ADDRESS] (а.с..21). Судом встановлено, що [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON] , який розірвано на підставі рішення Свалявського районного суду від 02.10.2017року (справа №306/1860/17) (а.с.17), яка після розірвання шлюбу залишилась проживати за місцем реєстрації. На даний час позивач має намір продати житловий будинок та реєстрація відповідача у згаданому жиитловому будинку позивачу у цьому перешкоджає. Відповідно до ст. ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ст.41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, якими закріплено принцип непорушності права приватної власності, що означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. За ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно ст.391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За правилами ст.150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. З набуттям позивачем по даній справі права власності на будинок, останній має право на власний розсуд розпоряджатися своєю власністю, в тому числі і щодо вирішення питань стосовно можливості проживання в будинку інших осіб. Хоча статтею 156 ЖК УРСР встановлено право особи після припинення сімейних відносин з власником користуватися займаним приміщенням, приписи ст. 405 ЦК України передбачають втрату такого права у разі відсутності особи понад один рік. Згідно ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі …судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Окрім того, суд керується нормами міжнародного законодавства, які регулюють дану сферу правовідносин, п.1 ст.8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. В судовому засіданні позовні вимоги знайшли своє підтвердження, так як наявна реєстрація відповідача фактично перешкоджає позивачу в реалізації його права як власника вищевказаного жилого приміщення і враховуючи, що відповідач фактично не проживає у даному помешканні, позов є обгрунтованим та його слід задовольнити. Судовий збір не підлягає до задоволення в зв`язку з незаявленням такої позовної вимоги.

Outcome: approved