Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-06 00:00:00

09 квітня 2014 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом. В позові зазначила, що є власником житлового будинку в с.Горохівка Снігурівського району Миколаївської області. Разом з нею в зазначеному будинку проживають її малолітні діти [PERSON] та [PERSON], мати [PERSON] та цивільний чоловік [PERSON] Відповідач систематично порушує правила співжиття-зловживає алкогольними напоями, вчиняє сварки та бійки, що робить неможливим її проживання та інших мешканців у будинку разом з ним. Крім того, він не приймає участі в утриманні будинку, в ньому не зареєстрований, однак добровільно виселятися не бажає. На підставі ст.116 ЖК України просить виселити відповідача у судовому порядку. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, суду пояснила, що разом з відповідачем з лютого 2010 року проживала однією сімєю в належному їй будинку в с.Горохівське. Відповідач постійно її ображає, застосовує фізичну силу, а тому проживання з ним стало нестерпне. За такого, спільне проживання з ним припинила й з 01 березня 2014 року вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. З цього ж часу відповідач у будинку не проживає, мешкає за іншою адресою у будинку своєї матері. Однак незважаючи на припинення спільного проживання відповідач періодично до будинку навідується без її згоди та продовжує чинити протиправні дії щодо неї. З метою недопущення такої поведінки відповідача просить про його виселення. Відповідач за належного повідомлення в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, тому суд вважає за можливе на підставі ст.224 ЦПК України ухвалити заочне рішення по справі. Дослідивши докази по справі, суд прийшов до наступного. Між сторонами склалися правовідносини з приводу усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення, які регулюються нормами ЖК УРСР. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS], що підтверджує витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 05.01.2009 р. (а.с.8), договір купівлі-продажу означеного будинку від 19.12.2008 року (а.с.7). В зазначеному будинку, крім позивачки проживають, її мати [PERSON], двоє її дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], а з лютого 2010 року проживав її співмешканець [PERSON] без реєстрації. З 01.03.2014 року [PERSON] в будинку за вказаною адресою не проживає, що підтверджує довідка Горохівської сільської ради від 25.04.2014 року № 909 та стверджується позивачем. Звертаючись до суду з позовними вимогами про виселення відповідача з спірного житлового будинку, позивачка посилалась на те, що [PERSON] зловживає алкогольними напоями, вчиняє сварки та бійки, принижує її перед сусідами та родичами. Відповідно до ст.116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до вимог, передбачених ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В матеріалах справи відсутні належні докази того, що дії відповідача носять систематичний характер. Один лише висновок ДІМ Снігурівського РВ УМВС від 05.03.2014 року не свідчить про систематичність протиправних дій відповідача. Характеристика відповідача про те, що [PERSON] веде аморальний спосіб життя не є підставою для його виселення в розумінні ст.116 ЖК УРСР. Інших доказів суду не надано. Також в матеріалах справи відсутні докази стосовно застосування до відповідача заходів запобігання чи громадського впливу. Крім того, як зазначає позивачка відповідач в будинку не зареєстрований, фактично в ньому не проживає за добровільного виселення, а тільки періодично навідується, вчиняючи сварки, висловлюючи погрози й таким чином порушує громадський порядок і спокій громадян, що може бути підставою для притягнення його до адмінітративної чи кримінальної відповідальності залежно від характеру та наслідків його протиправних дій. В зв"язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку про відсутність передбачених ст.116 ЖК УРСР підстав для виселення відповідача з будинку, а тому в задоволенні позову позивачці слід відмовити.

Outcome: dismissed