Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-28 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту смерті фізичної особи - [PERSON], [INFO] Заяву мотивує тим, що [INFO] у м. Макіївка Донецької області помер її прадід - [PERSON], [INFO], про що лікарем Центру первинної медико-санітарної допомоги №1 м. Макіївки видано довідку про причину смерті за № 31 від 29.01.18р. Згідно із вказаною довідкою причиною смерті є «ХСН ИБС атеросклеротичний кардіосклероз СН2Б». В подальшому, з метою поховання свого прадіда заявником отримано «Свидетельсво о смерти Донецкой народной республики [NUMBER]». Для реєстрації органами РАЦСу України факту смерті [PERSON] та видачі свідоцтва про смерть, вона зверталась до Шевченківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану м. Львова. Однак, їй було відмовлено та повідомлено, що для державної реєстрації смерті в такому випадку вона повинна звернутись до суду про встановлення факту смерті. В судовому засіданні [PERSON] підтримала заяву, зіславшись на викладені в ній обставини та факти, просила таку задовольнити. Представник заінтересованої особи Шевченківського відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції в судове засідання не з'явився, хоча повідомлявся про дату та місце слухання справи належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Заслухавши пояснення заявника, з'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно п.5 ч.2 ст. 295 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Пунктом 8 ч.1 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Як встановлено судом та стверджується представленими заявником доказами, зокрема довідкою про причину смерті №31 від 29 січня 2018 року, виданої лікарем Центру первинної медико-санітарної допомоги №1 м. Макіївки, «Свидетельсвом о смерти Донецкой народной республики [NUMBER]», [PERSON], [INFO] помер [INFO] у м. Макіївка Донецької області. Згідно із вказаною довідкою причиною смерті є «ХСН ІБС атеросклеротичний кардіосклероз СН2Б». Також встановлено, що з метою поховання [PERSON], заявник зверталась до Шевченківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану м. Львова із заявою про видачу свідоцтва про смерть. Однак, як вбачається із листа Шевченківського відділу РАЦСу від 03.03.18р. № 480/02-15, [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва, оскільки нею пред'явлено документ про смерть фізичної особи, який видано на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Відповідно до п. 1 Постанова Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей" запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Згідно з ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території. Відповідно до ч. 1-3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових Наслідків. Статтею 17 ч. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна. Згідно зі ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Згідно ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Пунктом 5 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затверджених наказом Міністерства юстиції України №52/2 від 18 жовтня 2000 року, передбачено, що підставами для проведення державної реєстрації смерті, зокрема, є лікарське свідоцтво про смерть (форма № 1 Об/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024. Враховуючи те, що в матеріалах справи містяться відомості з яких вбачається, що [PERSON] помер [INFO] на тимчасово окупованій території України в м. Макіївка, Донецької області , даний факт підтверджений і поясненнями заявника в судовому засіданні, враховуючи те, що заявник не в змозі здійснити поховання свого прадіда у зв'язку з відсутністю свідоцтва про смерть, виданого органом РАЦСу України, тому суд вважає, що заява є підставною підлягає до задоволення.

Outcome: approved