Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-02 00:00:00

31.07.2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. У позовній заяві зазначала, що 20 травня 2013 року між нею та [PERSON]було укладено договір позики грошових коштів, згідно до якого вона передала [PERSON] грошові кошти у сумі 360000 грн. з умовою їх повернення до 20 листопада 2013 року ( тобто на шість місяців). Відповідно до договору позики відповідач за кожний місяць користування коштами повинен був сплатити проценти у розмірі 3600 грн. Оскільки по закінченню строку договору відповідач борг не повернув, просила суд стягнути з [PERSON] грошові кошти у розмірі 360000 грн. та проценти за договором 54000 грн. Позивач подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує, просить задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з"явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, заперечень не надав. У відповідності до ст..224 ЦПК України, суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Вивчивши матеріали справи, приймаючи до уваги позицію позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення господарських прав та обов'язків є, зокрема, договори. Згідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно ст.58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ч.2 ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Судом встановлено, що 20 травня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів, згідно до якого [PERSON] передала [PERSON] грошові кошти у сумі 360000 грн. з умовою їх повернення до 20 листопада 2013 року ( п.1.1. Договору). Відповідно до договору позики відповідач за кожний місяць користування коштами повинен був сплатити проценти у розмірі 1% від отриманої суми, що складає 3600 грн. Відповідно до частин 1 та 3 статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до статтей 526, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Ст.1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ст. 625 ЦК України відповідач (боржник) не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У зв'язку з невиконанням відповідачем зобов'язання щодо повернення позивачу суми боргу, у позивача, відповідно до ст. 1049 ЦК України виникло право вимоги стягнення суми боргу та відсотків . Відповідно до частини 1 статті 1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на наведене та враховуючи, що позивач надав суду доказів на підтвердження своїх позовних вимог до відповідача як цього вимагає ст.60 ЦПК України, а відповідач не спростував підстави заявлені у позовній заяві, відповідач взяв на себе зобов'язання, але не виконав його, відповідач своєчасно не повернув суму позики, суд, дослідивши обставини справи, а саме оригінал договору позики про отримання грошей, і перевіривши правильність розрахунків позивача, які позивач просить суд стягнути з відповідача на підставі порушення останнім виконання зобов'язань за Договором позики, приходить до висновку, що відповідач [PERSON] порушив договір позики, а тому вимоги позивача про стягнення з нього основної суми боргу у розмірі 360000 гривень згідно пунктів 1.1 Договору позики і сплати відсотків у сумі 54000 гривень згідно пункту 1.3. Договору позики, враховуючи вимоги ст.ст.509 та 526 ЦК України, згідно з якими зобов'язання має виконуватись належним чином, є обґрунтованими та підлягають стягненню з відповідача. Відповідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати у сумі 3654 грн..

Outcome: approved