Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-15 00:00:00

[PERSON], посилаючись на ст.1272 ЦК України, звернувся до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON], зазначивши, що він має право на спадкування за заповітом, однак через необізнаність у діючому законодавстві та проживання поза межами адміністративно-територіальної одиниці, в якій відкрилася спадщина, він своєчасно не звернувся до нотаріальної контори. Таким чином [PERSON], вважаючи причини пропуску строку звернення поважними, просить визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини, упродовж трьох місяців, з дня набрання судовим рішенням чинності. В судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги, додатково вказавши, що на момент смерті [PERSON] та упродовж двох місяців з дня її смерті, він без реєстрації проживав в будинку спадкодавця, після чого був ув"язнений і до 2001 року перебував в місцях позбавлення волі. З 2006 по 2009 рік [PERSON] також перебував в місцях відбування покарання, однак фактично вступив у володіння спадковим майном після смерті тітки. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надавши заяву про визнання позову. Представник Ріпкинської районної державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. У відповідності до ч.1 ст.11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З матеріалів справи вбачається, що позивач має право на спадкування за заповітом після смерті [PERSON], котра настала [INFO]. Довідкою Любецької селищної ради Ріпкинського району від 04.09.2014 року підтверджується, що [PERSON] вступив в управління спадковим майном. Наведені обставини дають підстави вважати, що позивач у встановленому законом порядку прийняв спадщину, оскільки згідно п.1 ч.1 ст.549 ЦК УРСР, в редакції 1963 року, котрий був чинним на момент виникнення спірних правовідносин, [PERSON] вступив у володіння спадковим майном. Пунктом 5 Перехідних положень Цивільного кодексу України передбачено, що правила спадкування, встановлені ЦК України, в редакції 2003 року, застосовуються до спадщини, яка відкрилася до 01.01.2004 року, але не була прийнята ніким із спадкоємців. В той же час, звертаючись до суду позивач посилається на ст.1272 ЦК України, в редакції 2003 року, тобто на норму закону, яка не підлягає застосуванню до спірних правовідносин. Частиною 3 п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року, передбачено, що у разі відкриття спадщини до 01.01.2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, у тому числі щодо прийняття спадщини. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] не звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Частиною 2 п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року, передбачено, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Таким чином, заявлені [PERSON] вимоги не ґрунтуються на законі. У відповідності до ст.88 ЦПК України, судові витрати по справі необхідно віднести на рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed