Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-12 00:00:00

26 грудня 2013 року, представник позивача [PERSON], звернувся до суду з названим позовом, в якому просив суд, визнати за [PERSON] право власності, в порядку спадкування за заповітом, після смерті [PERSON], померлої [INFO] на земельні ділянки, розташовані за адресами : Одеська область, Овідіопольський район, територія Йосипівської с/р, масив 37, ділянка № [NUMBER], кадастровий номер : 5123781600:01:002:0167 та Одеська область, Овідіопольський район, територія Йосипівської с/р, масив 37, ділянка № [NUMBER], кадастровий номер : 5123781600:01:002:0168, призначених для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які були сформовані з однієї ділянки площею, 3,8737 га, масив 37 за адресою : Одеська область, Овідіопольський район, Йосипівська сільрада, масив № 37, ділянка [NUMBER], яка належала померлій [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 731485 від 20.03.2012 р., виданого на підставі розпорядження Овідіопольської РДА від 30.03.2011 р. № 286, посилаючись на письмову відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вищевказані земельні ділянки. В судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, однак надіслав на адресу суду заяву, в якій повністю підтримав позовні вимоги свого довірителя позивача [PERSON] та з посиланням на ст. 158 ЦПК України, просив суд, слухати справу за його відсутності (а.с. 71,99). Представник відповідача Йосипівської с/р в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, але надіслав суду заяву, в якій просив суд розглянути справу за його відсутністю (а.с. 95). Дослідивши матеріали цивільної справи та матеріали спадкової справи № 303/2013, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити з наступних підстав. Статтею 1217 ЦК України передбачено - спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності з ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно із статтею 1223 ЦК України - право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Як передбачає стаття 1225 ЦК України - право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. У відповідності зі ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною 1 статті 1234 ЦК України передбачено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Відповідно до ст.1235 ЦК України - заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно з ч. 2 ст. 1236 ЦК України, заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Стаття 1247 ЦК України передбачає, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 ЦК України, яка вказує, якщо фізична особа у зв'язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини, з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 1297 ЦК України передбачено - спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна, як те передбачено ст. 1299 ЦК України. Згідно із ч. 2 п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 р. № 7 „Про судову практику у справах про спадкування", відповідно до статті 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У відповідності до п. 2 РозділуVII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про Державний земельний кадастр» № 3613-VI від 07.07.2011 р. - земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року - вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номеру. У разі, якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного кадастру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності). Пунктами 49,50 Постанови КМУ «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру» № 1051 від 17.10.2012 р., поземельна книга ведеться за встановленою формою, заводиться під час державної реєстрації земельної ділянки, внесення до Державного земельного кадастру відомостей (змін до них) про зареєстровані земельні ділянки (в тому числі у разі їх поділу чи об'єднання, а також відновлення їх меж). Поземельна книга в електронній (цифровій) формі відкривається шляхом її формування за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру. Дата відкриття поземельної книги - є датою державної реєстрації земельної ділянки. Номером Поземельної книги - є кадастровий номер земельної ділянки. Суд встановив, що 15.11.2012 р., [PERSON] склала нотаріально-посвідчений заповіт (реєстр. № 3145), який, на її прохання та з її слів записаний нотаріусом за допомогою загальноприйнятого технічного засобу, прочитаний нею, заповідачем вголос і особисто підписаний, відповідно до умов якого, земельну ділянку [NUMBER], масив № 37 Йосипівської с/р, Овідіопольського району Одеської області заповідала [PERSON] (а.с. 81). [INFO], [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 04.12.2012 р., виданого ВДРАЦСом Овідіопольського РУЮ Одеської області (а.с. 75). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на вищевказане нерухоме майно. 24.10.2013 р., до Овідіопольської РДНК Одеської області, звернувся позивач [PERSON] з заявою № 903 про прийняття вищевказаної спадщини за заповітом у вигляді земельної ділянки [NUMBER], масив № 37 Йосипівської с/р, Овідіопольського району Одеської області. При чому, у вказаній заяві [PERSON] повідомив нотаріуса, що спадкоємців, передбачених ст. 1241 ЦК України, які мають право на обов'язкову частку відсутні (а.с. 74). Після чого, нотаріусом була заведена спадкова справа № 303/2013 до майна померлої [INFO] [PERSON], з якої вбачається, що інших спадкоємців за законом і за заповітом, крім спадкоємця [PERSON] не має (а.с. 73-94). Однак, у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищевказану земельну ділянку, нотаріусом було відмовлено з посиланням на письмову відповідь Відділу Дерземагенства в Овідіопольському районі від 22.11.2013 р., з якої вбачається, що під час життя [PERSON], після отримання державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 731485 від 20.03.2012 р., виданого на підставі розпорядження Овідіопольської РДА від 30.03.2011 р. № 286 - замовила у ДП ОРФ «ЦДЗК» технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, в тому числі при поділі чи об'єднанні земельних ділянок, яка була виготовлена 24.07.2012 р. та передана до Державного фонду документації із землеустрою Відділу Держземагенства в Овідіоопольському районі. Після цього, державний кадастровий реєстратор Відділуу 2013 р. переніс до Державного земельного кадастру на безоплатній основі відомості про поділ земельної ділянки, яка розташована за адресою : Одеська область, Овідіопольський район, територія Йосипівської с/р масив № 37, ділянка [NUMBER] на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, в тому числі при поділі чи об'єднанні земельних ділянок, яка була виготовлена 24.07.2012 р., відтак, під час поділу вказаної ділянки, було сформовано дві окремі земельні ділянки за адресами : Одеська область, Овідіопольський район, територія Йосипівської сільради, масив № 37, ділянка № [NUMBER], кадастровий номер : 5123781600:01:002:0167 та Одеська область, Овідіопольський район, територія Йосипівської с/р, масив 37, ділянка № [NUMBER], кадастровий номер : 5123781600:01:002:0168. При цьому, в Державному земельному кадастрі відсутня інформація про зареєстроване речове право на вищевказані земельні ділянки (а.с. 7,9-58,89,93). Аналізуючи приписи статті 1218 ЦК України, суд дійшов висновку - до складу спадщини входять лише ті права та обов'язки, носієм яких за життя був сам спадкодавець і які належали йому на законних підставах, тому, не набуття права власності на річ спадкодавцем - не дає законних підстав для виникнення такого права у спадкоємців померлого. Таким чином, враховуючи приписи вищевказаних норм «Прикінцевих положень» Закону України «Про Державний земельний кадастр» та Постанови КМУ «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру», а також вимоги ст.ст. 125,126 ЗК України, якими передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, а право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених ч. 2 цієї статті - суд вважає, що право власності заповідача [PERSON] на спадкову земельну ділянку, було отримано у законному порядку та зареєстровано за нею у відповідності до чинного на час отримання спадкодавцем, до норм законодавства України, державного акту на право приватної власності на землю, і за її замовленням були сформовані дві окремі ділянки, отримати на які державні акти про право власності на земельні ділянки [PERSON] не встигла у зв'язку зі своєю смертю [INFO], однак замовивши за життя технічну документацію щодо поділу своєї земельної ділянки на дві окремі ділянки з присвоєнням останнім кадастрових номерів. На підставі викладеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову та необхідності його задоволення.

Outcome: approved