Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

04.09.2017 року [PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Ухвалою суду від 13.11.2017 року до участі в розгляді даної справи в якості третьої особи було залучено Службу в справах дітей Надвірнянської районної державної адміністрації Івано-Франківської області. В судовому засіданні позивач підтримала заявлені вимоги з підстав, наведених в позовній заяві. Просить суд постановити рішення, яким позов задоволити та позбавити [PERSON] батьківських прав щодо його сина - [PERSON], [INFO], не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник третьої особи - Служби в справах дітей Надвірнянської районної державної адміністрації Івано-Франківської області в судовому засіданні не заперечила проти задоволення позову. Відповідач в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся заздалегідь та належним чином, про що свідчить оголошення, яке розміщене в газеті «Галичина» від 16 листопада 2017 року № 84 (5334). Сторони, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну місця свого проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження, судова повістка надсилається по останньому відомому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Зі згоди позивача, суд прийшов до висновку про ухвалення рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивача, третьої особи, дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст.ст.56, 60 ЦПК України, і які сторони вважають достатніми для обгрунтування і заперечення своїх позовних вимог, з'ясувавши фактичні обставини справи, та, за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи, прийшов до висновку про можливість задоволення позову [PERSON] з наступних підстав. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому зазначеним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Зі змісту ст.60 ЦПК України випливає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а також доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. В судовому засіданні встановлено, що 08.08.2008 року [PERSON] уклала шлюб з відповідачем у відділі РАЦС Ленінського РУЮ АР Крим. У шлюбі у них народився син [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про його народження серії [NUMBER], яке видане відділом РАЦС Ленінського РУЮ АР Крим. Згідно рішення Ленінського районного суду АР Крим від 21.02.2011 року шлюб між сторонами розірвано та вирішено стягувати з [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частину всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27.01.2011 року і до досягнення дитиною повноліття. Однак відповідач неналежно сплачував аліменти на утримання сина. Також з'ясовано, що з часу розірвання шлюбу [PERSON] не утримує і не спілкується з сином, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не цікавиться його навчанням, станом здоров'я та не створює умов для отримання належної освіти, про що свідчить довідка Надвірнянської ЗОШ І-ІІІ ст. №3 від 27.06.2017 року №120, інформація ЦРЛ Надвірнянського району від 21.07.2017 року №51, акт обстеження матеріально-побутових умов проживання №1067 від 27.06.2017 року, складений депутатом Надвірнянської міської ради Івано-Франківської області. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину та піклуватися про здоров"я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя. У відповідності із ст. 164 СК України батько, мати можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН згідно резолюції 1386 (XIV) від 20 листопада 1959 року встановлено, що дитина потребує любові і розуміння та повинна зростати в умовах турботи, знаходитись під піклуванням і відповідальністю своїх батьків. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей (п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав»). Відповідно до п. 16 вищезазначеної постанови Пленуму, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, задоволення відповідного позову можливе при доведеності обставин, з наявністю яких закон пов'язує можливість вжиття такого заходу, та встановлення небажання батька піклуватись про дитину і виконувати свої обов'язки, змінити свою поведінку у разі, коли дії спрямовані на виконання батьківських обов'язків. Судом встановлено, що відповідач як батько, неповнолітнім сином - [PERSON], [INFO], зовсім не цікавиться, не займається ним та не виховує. Також в судовому засіданні встановлено, що з висновку органу опіки та піклування Надвірнянської РДА від 22.08.2017 року за 04-36/22 вбачається за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої сина - [PERSON], [INFO]. Тому, беручи до уваги наведене, а також ту обставину, що відповідач свою поведінку не змінив, суд вважає, що вимоги позивача щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON], [INFO], підлягає задоволенню. З відповідача також слід стягнути судові витрати по справі в дохід держави відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі ст.ст. 164, 165, 180, 181 СК України,

Outcome: approved