Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-03 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із позовом в якому просили визнати за ними право власності по 1/2 частки земельної ділянки, загальною площею 3,5191га., призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Салівської сільської ради Черняхівського району Житомирської області в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] в с.Нові Сали, Черняхівського району Житомирської області. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, звернулись до суду із заявами про розгляд справи у їх відсутності, позов підтримали та просила його задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився. До суду надійшла заява від Вільської сільської ради, в якій висловлене клопотання про слухання справи у відсутності їх представника, проти задоволення позову не заперечували. В зв`язку з визнанням позову відповідачем, суд прийшов до висновку про можливість винесення рішення по суті позову при підготовчому розгляді справи згідно з ч.3 ст.200 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд позов задовольняє із наступних підстав: В судовому засіданні встановлено, що [INFO] в с.Нові Сали Черняхівського району Житомирської області помер [PERSON] , що стверджується відповідним свідоцтвом про смерть (а.с.11). Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшли земельні ділянки загальною площею 3,5191 га, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані на території Салівської сільської ради Черняхівського району Житомирської області. Вкаазні земельні ділянки [PERSON] прийняв у спадок після смерті своєї дружини [PERSON] , яка померла [INFO] , що стверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя (а.с.10), копією Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЖТ № 032183 виданого на ім"я [PERSON] . Однак, вказаний Державний акт був виданий [PERSON] вже після її смерті - [INFO] . [PERSON] свої спадкові права після смерті дружини за життя не оформив. Позивачі [PERSON] та [PERSON] є дітьми померлого [PERSON] , що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження (а.с.25, 26). Позивачі у встановлений законом порядку прийняли спадщину після смерті свого батька [PERSON] , що підтверджується листом державного нотаріуса Черняхівської державної нотконтори (а.с. 30). Однак, враховуючи те, що Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ЖТ № 032183 виданий 17.05.2002 року [PERSON] після її смерті, позивачі не мають можливості оформити право на спадщину на спірні земельні ділянки в позасудовому порядку, що стверджується постановою державного нотаріуса Черняхівської державної нотконтори (а.с. 14). Вказані факти сторонами не оспорюються ними визнаються. Крім того, що зазначені обставини сторонами визнаються, вони підтверджуються матеріалами справи, їх визнання відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи і інтереси інших осіб, тому підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову суд не вбачає. В зв`язку з цим, судом у відповідності із ст.82 ЦПК України, визнані вказані обставини такими, що не підлягають доказуванню. Указом Президента України від 08.08.1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» визначено, що право на земельний пай мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами цього підприємства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Відповідно до частини 3 Указу Президента України № 666/94 від 10.11.1994 року «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва», право на земельну частку (пай) є об`єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Кожному члену підприємства, кооперативу, товариства видається сертифікат на право приватної власності на земельну частку (пай) із зазначенням у ньому розміру частки (паю) в умовних кадастрових гектарах, а також у вартісному вираженні. Частиною 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Згідно абзацу 2 п.1 Перехідних положень Земельного Кодексу України від 25.10.2001 року рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. Відповідно до пунктів 16, 17 Перехідних положень Земельного Кодексу України, громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними прав вимоги на відведення земельної частки (пай) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Відповідно до пункту 3.5.Листа Вищого спеціалізованого суду України Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 - спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз`яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30.05.2008 року № 7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] за життя набула на законних підставах право власності на земельні ділянки загальною площею 3,5191 га, що розташовані на території Салівської сільської ради Черняхівського району Житомирської області, що підтверджується виданим після її смерті Державним актом на право приватної власності на землю серії ІІ-ЖТ № 032183, які увійшли до складу її спадщини. [PERSON] , як чоловік [PERSON] прийняв спадщину після її смерті в силу ст.548 ЦК України (ред. 1963 року), однак не оформив своїх спадкових прав. Згідно із ч.2. ст. 548 ЦК України (ред. 1963 року), незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Після смерті [PERSON] вказані земельні ділянки увійшли до складу його спадщини, яку прийняли його діти - позивачі у справі. В зв`язку з цим та у відповідності до ст. 6 ЗК України (ред. 1990р.), земельна ділянка загальною площею 3,5191га., призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва належать позивачам в рівних частках, як спадкоємцям за законом після смерті [PERSON] з часу відкриття спадщини. Згідно із ст. 392 ЦК України (ред. 2004 року), власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. За ч. 1 ст. 182 ЦК України (ред. 2004 року), право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації. У відповідності із ст.328 ЦК України (ред. 2004 року), право власності вважається набутим, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивачів законні та підставні, а тому підлягають задоволенню . На підставі наведеного,

Outcome: approved