Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-16 00:00:00

16 вересня 2016 року, [PERSON] звернулася до суду з названим позовом, в якому просила суд, визнати за нею право власності в порядку спадкування за нотаріально посвідченим заповітом від 22.10.2009 р. (реєстр. № 2451), після смерті своєї баби [PERSON], померлої [INFO] р. на земельну ділянку площею 3,5245 га, кадастровий № [NUMBER] призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться за адресою : Одеська область, Овідіопольський район, Молодіжненська сільська рада, масив № 51, ділянка [NUMBER], яка належала заповідачці на праві власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 03.10.2012 р., мотивуючи це письмовою відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказану ділянку у зв'язку з тим, що в державному акті на право власності на земельну ділянку та у Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08.08.2013 р. кадастровий номер ділянки, вказаний як [NUMBER], а у Витязі з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 19.07.2016 р. вказаний № [NUMBER]. В судове засідання позивачка не з`явилась, про дату, час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, однак надіслала на адресу суду заяву, в якій повністю підтримала свої позовні вимоги та просила суд, слухати справу за її відсутності (а.с. 51,53). Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується журналом вихідної кореспонденції Овідіопольського райсуду Одеської області, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутністю суду не надав (а.с. 52). Дослідивши матеріали справи та матеріали спадкової справи № 294/2015, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити з наступних підстав. Статтею 1217 ЦК України передбачено - спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності з ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно із статтею 1223 ЦК України - право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Як передбачає стаття 1225 ЦК України - право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. У відповідності зі ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною 1 статті 1234 ЦК України передбачено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Відповідно до ст.1235 ЦК України - заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно з ч. 2 ст. 1236 ЦК України, заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Стаття 1247 ЦК України передбачає, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 ЦК України, яка вказує, якщо фізична особа у зв'язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. Частиною 3 статті 1254 ЦПК України передбачено, що кожний новий заповіт - скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини, з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 1297 ЦК України передбачено - спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна, як те передбачено ст. 1299 ЦК України. Згідно із ч. 2 п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 р. № 7 „Про судову практику у справах про спадкування", відповідно до статті 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У відповідності до п. 2 РозділуVII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про Державний земельний кадастр» № 3613-VI від 07.07.2011 р. - земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року - вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номеру. У разі, якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного кадастру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності). Пунктами 49,50 Постанови КМУ «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру» № 1051 від 17.10.2012 р., поземельна книга ведеться за встановленою формою, заводиться під час державної реєстрації земельної ділянки, внесення до Державного земельного кадастру відомостей (змін до них) про зареєстровані земельні ділянки (в тому числі у разі їх поділу чи об'єднання, а також відновлення їх меж). Поземельна книга в електронній (цифровій) формі відкривається шляхом її формування за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру. Дата відкриття поземельної книги - є датою державної реєстрації земельної ділянки. Номером Поземельної книги - є кадастровий номер земельної ділянки. Суд встановив, що 22.10.2009 р., [PERSON] склала нотаріально посвідчений заповіт (реєстр. № 2451), яким все своє майно, яке на день її смерті буде їй належати, з чого б воно не складалося, та де б воно не знаходилося заповідала [PERSON] (а.с. 8-9). [INFO] р. [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 29.09.2015 р. і після смерті якої відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 3,5245 га, кадастровий № [NUMBER] призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться за адресою : Одеська область, Овідіопольський район, Молодіжненська сільська рада, масив № 51, ділянка [NUMBER], яка належала заповідачці на праві власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 03.10.2012 р. та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 7724183 від 08.08.2013 р., реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна : 128700151237, в якому також вказаний кадастровий номер ділянки [NUMBER] (а.с. 10-14,32). Заочним рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 11.05.2016 р., яке набрало законної сили 13.06.2016 р. позов [PERSON] до [PERSON] про усунення від права на спадкування задоволений, усунуто [PERSON] від права на спадщину за законом після смерті [PERSON], померлої [INFO] р. (а.с. 15-18). Однак, 19.07.2016 р. позивачкою було отримано Витяг з Державного земельного кадастру № НВ-5103166702016 про спірну земельну ділянку, в якому був невірно вказаний кадастровий номер [NUMBER], що стало підставою відмови нотаріусом у видачі позивачці свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с. 7,22-24). Аналізуючи приписи статті 1218 ЦК України, суд дійшов висновку - до складу спадщини входять лише ті права та обов'язки, носієм яких за життя був сам спадкодавець і які належали йому на законних підставах, тому, не набуття права власності на річ спадкодавцем - не дає законних підстав для виникнення такого права у спадкоємців померлого. Таким чином, враховуючи приписи вищевказаних норм Закону - суд вважає, що спірна земельна ділянка площею 3,5245 га, кадастровий № [NUMBER] призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться за адресою : Одеська область, Овідіопольський район, Молодіжненська сільська рада, масив № 51, ділянка [NUMBER], дійсно належала заповідачці на праві власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 03.10.2012 р. виданого на підставі розпорядження Овідіопольської РДА Одеської області від 24.01.2012 р. № 74. На підставі викладеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову та необхідності його задоволення.

Outcome: approved