Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], Фейсбук Інкорпорейтед про захист честі, гідності і ділової репутації. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 12 листопада 2013 року на своїй особистій сторінці у мережі «Фейсбук» [PERSON] розмістив повідомлення (пост), в якому поширив неправдиву та негативну інформацію щодо позивача, прямі образи та грубі звинувачення в порушення моральних норм. Зокрема, в повідомленні міститься наступна інформація (стилістика та орфографія оригіналу збережені): «… Но з оглядом на назву, я, особисто вбачаю в назві «Черкаські мавпи» принаймні дві проблеми. Перша, це пиховаті расистські погляди власника клубу, який назвав клуб місцевими мавпами та накомплектував його афро-американцями. Другий - расистські погляди [PERSON] бросають тінь на всіх мешканців Черкас. Мовляв в нашому місті живуть люди, які вважають представників інших рас мавпами?!! Це, принаймні не політ коректно і нетолерантно. Як би там не було, громада міста не має сплачувати за всі ці забаганки [PERSON] та [PERSON]…». Такими відомостями, викладеними у соціальній мережі тексті відповідач [PERSON] грубо принизив честь та гідність [PERSON], його ділову репутацію, оскільки характер таких висловлювань створює негативне враження і відношення до позивача як до порушника загальноприйнятих соціальних і моральних норм, а також містить пряму образу позивача. Зазначені висловлювання відповідача [PERSON] згодом набули широкого розголосу, зокрема через місцеві ЗМІ, та новинарні сайти. Таким чином, крім ознайомлення з колом спілкування в соціальний мережі, зазначені висловлювання стали предметом обговорення необмеженого кола осіб. Відповідно до Закону України «Про інформацію», Постанови Пленуму Верховного суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» , оціночними судженнями, є висловлювання, які містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості, за винятком образи або наклепу. Образа - умисне приниження честі і гідності особистості, часто виражене в непристойній формі. Відповідно до тлумачного словника української мови, «расизм - це антинаукова реакційна ідеологія, що має на меті обґрунтувати і виправдати соціальну і національну нерівність в антагоністичному суспільстві приналежністю людей до так званих «вищих» і «нижчих» рас». Статтею 3 Конституції України встановлено, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судами. Кожен має право будь-якими не забороненими законами засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до статті 201 Цивільного кодексу України честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Згідно п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» недостовірною вважається інформація, яку не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ратифікованої Україною, передбачено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. За змістом цієї норми свобода слова, преси, як захисника інтересів громадськості, критика представників держави, висловлювання своєї думки в процесі обговорення питань, що становлять громадський інтерес, є однією з найважливіших свобод людини. Втрутитись у процес реалізації цієї норми національна влада може лише у випадках, передбачених ч. 2 ст. 10 Конвенції, зокрема, якщо це передбачено законом, направлено на захист репутації або прав інших осіб і є необхідним у демократичному суспільстві. Аналіз зазначеного національного законодавства та ст.. 10 Конвенції і практики її застосування свідчить про те, що межі свободи вираження думок залежить від їх змісту та від того, чим займається особа, стосовно якої ці думки висловлені. Право на недоторканість ділової репутації та честь і гідність публічної особи підлягають захисту лише у випадках, коли політичний, державний або громадський діяч доведе, що інформація поширена «з явним злим умислом», тобто з нехтуванням питання про їх правдивість чи неправдивість, а не з метою доведення до громадськості тверджень про наміри і позицію політичних лідерів, інших публічних осіб та сформувати про них свою думку. В даному випадку відповідач-1, звинувативши Позивача у расизмі, висловив образу у бік позивача, яка не оціночним судженням і безумовно принижує його честь та гідність. Зазначене висловлювання очевидно поширене свідомо та умисно. Зокрема, у сезоні 2013-2014 років у складі професійної команди «Черкаські мавпи» налічується 25 гравців (основний та дублюючий склад). З цих 25 осіб: - 20 українців, з яких 16 - черкасці - вихованці клубу; - 1 латиш; - 3 американці, з яких лише 2 - афроамериканці. При цьому клуб «Черкаські Мавпи» є єдиним спортивним клубом міста з усіх видів спорту, який виступає у чемпіонаті України вищого рівня. Баскетбольний клуб за майже 10 років став візитівкою міста, широко розвинений дитячий баскетбол, представники якого з успіхом виступають в міжнародних чемпіонатах, відкрито безліч секцій та баскетбольних майданчиків. Позивач вважає, що в діях відповідача- [PERSON]. наявна протиправна поведінка, оскільки в його діях вбачається порушення при виконанні своїх службових повноважень вимог ст.. 8 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», якою передбачено, що депутат місцевої ради як представник інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу та член ради, здійснюючи депутатські повноваження, повинен дотримуватися правил депутатської етики, зокрема повинен керуватися у своїй діяльності та поведінці загальновизнаними принципами порядності, честі і гідності та не допускати образливих висловлювань, не використовувати у публічних виступах недостовірні або неперевірені відомості стосовно органів державної влади, інших посадових чи службових осіб. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної і юридичної особи» № 1 від 27 лютого 2009 року зазначено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Відповідно до ст.. 47 Закону України «Про інформацію» відповідальність за порушення законодавства про інформацію несуть особи, винні у вчиненні такого порушення, як поширення відомостей, що не відповідають дійсності, ганьблять честь і гідність особи. Викладене вище, свідчить про порушення наступних особистих немайнових прав позивача - на повагу до гідності та честі (ст.. 297 Цивільного кодексу України) та на недоторканість ділової репутації (ст.. 299 Цивільного кодексу України) і у відповідності до ст.. 277 Цивільного кодексу України позивач має право на спростування недостовірної інформації, поширення якої порушує особисті немайнові права. Відповідно до статей 94, 277 ЦК України фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію. Способами захисту гідності, честі та ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди. Вважає, що недостовірна інформація про Позивача має бути спростована у такий же спосіб у який вона була поширена. Відповідно до п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»№ 1 належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Просить визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та наносить шкоду діловій репутації [PERSON] інформацію, яка була поширена [PERSON] на особистій сторінці соціальної мережі «Facebook». Зобов'язати [PERSON] протягом 10 календарних днів від дати набрання рішення суду законної сили спростувати оприлюднену інформацію шляхом розміщення на персональній сторінці в соціальній мережі «Facebook». Затвердити текст спростування: «Я, [PERSON], 12 листопада 2013 року на власній особистій сторінці соціальної мережі «Facebook» розмістив повідомлення, яким порушив норми чинного законодавства, депутатської етики та неправомірно допустив образливі і недостовірні висловлювання відносно позивача - [PERSON], що встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили. Зазначені висловлювання не відповідають дійсності». В судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] позов підтримала і просила його задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON], в судове засідання не з»явився, хоча завчасно був повідомлений про час і місце розгляду справи, тому суд на підставі ст..ст.224, 225 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи. Заслухавши представника позивача за довіреністю [PERSON], дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Згідно з ч.1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та членів її сім"ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. В судовому засіданні встановлено, що 12 листопада 2013 року на своїй особистій сторінці у мережі «Фейсбук» [PERSON] розмістив повідомлення (пост), в якому поширив неправдиву та негативну інформацію щодо позивача, прямі образи та грубі звинувачення в порушення моральних норм. Відомостями, викладеними у соціальній мережі відповідач [PERSON] грубо принизив честь та гідність [PERSON], його ділову репутацію, оскільки характер таких висловлювань створює негативне враження і відношення до позивача як до порушника загальноприйнятих соціальних і моральних норм, а також містить пряму образу позивача. Згідно ч.ч.4,7 ст. 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію та у такий же спосіб, у який вона була поширена. За таких обставин недостовірна інформація про позивача має бути спростована у такий же спосіб, у який вона була поширена. На підставі викладеного та,

Outcome: approved