Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-21 00:00:00

29.12.2020 року Виконавчий комітет Кременчуцької міської ради як орган опіки та піклування звернувся до суду із позовною заявою, в якій просив відібрати дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , від батька [PERSON] без позбавлення батьківських прав; стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку на особистий рахунок дитини у відділенні Державного Ощадбанку України; накласти заборону на відчуження майна, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на обліку служби у справах дітей Крюківської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради перебувають неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] , та малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , як такі, що перебувають у складних життєвих обставинах у зв`язку з ухиленням батька від виконання батьківських обов`язків. Мати [PERSON] померла [INFO] . Так, 08.04.2020 року до служби у справах дітей Крюківської районної адміністрації з Батальйону патрульної поліції в м. Кременчук УПП в Полтавській області надійшла інформація щодо неналежного виконання батьківських обов`язків [PERSON] , який проживає за адресою [ADDRESS] . В цей же день здійснено виїзд та встановлено, що у вказаній квартирі батько [PERSON] не забезпечив умови для проживання своїх дітей, в квартирі сморід, безлад, наявні таргани. Зі слів [PERSON] , протягом 2-х тижнів відсутнє електропостачання у зв`язку з наявністю заборгованості. Оскільки перебування дітей в таких умовах є загрозливим для їх здоров`я, на підставі заяви [PERSON] було влаштовано дітей до КНМП «Кременчуцька міська дитяча лікарня». За невиконання батьківських обов`язків по відношенню до дітей, [PERSON] був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.184 КУпАП. Після цього 27.04.2020 року було повторно складено акт про обстеження умов проживання, яким встановелно покращення житлових умов у вказаній квартирі. Тому на підставі заяви батька [PERSON] , повернуто дітей на його виховання. Однак протягом травня-серпня 2020 року [PERSON] не виходив на зв`язок зі службою у справах дітей, при неодноразових відвідуваннях родини, двері помешкання ніхто не відчинив, [PERSON] не з`являвся на залишені запрошення. Питання про стан виконання батьківських обов`язків [PERSON] було розглянуто 16.09.2020 року, 23.09.2020 року, 30.09.2020 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини та рекомендовано службі у справах дітей підготувати висновок щодо доцільності/недоцільності відібрання дітей у [PERSON] без позбавлення батьківських прав. 15.10.2020 року спеціалістом служби у справах дітей спільно з інспекторами БПП в м. Кременчук в рамках проведення «Днів спільних дій в інтересах дитини» було повторно відвідано родину [PERSON] . Вдома перебував [PERSON] , у якого вбачалися ознаки алкогольного сп`яніння. В помешканні було брудно, розкидані речі, наявний затхлий запах, на кухні брудний посуд з залишками зіпсованої їжі. На дитині [PERSON] був брудний одяг, [PERSON] вдома не було. Батьку [PERSON] повідомлено під підпис про дату та час проведення комісії з питань захисту прав дитини та суть питання, яке розглядатиметься. З 21.04.2020 року сім`я [PERSON] перебувала під соціальним супроводом фахівця з Кременчуцького міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді. Для подолання складних життєвих обставин фахівцем центру надавалися родині послуги з соціальної профілактики, консультування. Проте [PERSON] не виконував рекомендацій фахівця центру, не підтримував зв`язок, в літній період не повідомив про місце перебування дітей. За повідомленням КЗ «Кременчуцька спеціалізована школа-інтернат спортивного профілю І-ІІІ ступенів імені І.М. Піддубного» малолітня [PERSON] та неповнолітній [PERSON] вчасно не пройшли медичний огляд та не приступили до навчальних занять. Отже, відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків, не забезпечує дітям належних умов для проживання, виховання, навчання. Помешкання, де проживають діти, перебуває в занедбаному стані, в квартирі брудно, розкидані речі, підлога вкрита сміттям, діти сплять на брудній постільній білизні. Діти не систематично відвідують начальний заклад, пропускають заняття без поважних причин, часто приходять в брудному одязі, без шкільного приладдя. Неповнолітній [PERSON] піддається негативному впливу, перебуває в групі ризику, має шкідливі звички, часто ігнорує телефонні дзвінки класного керівника. Виконавчий комітет Кременчуцької міської ради як орган опіки та піклування вважає за доцільне відібрати дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , від батька [PERSON] без позбавлення його батьківських прав. Зазначили, що за даними архівного обліку станом на 28.12.2012 року нерухоме майно (квартира) за адресою [ADDRESS] , де проживає сім`я [PERSON] , належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , яка померла [INFO] , [PERSON] , який помер [INFO] , [PERSON] . З огляду на наведене, Виконавчий комітет Кременчуцької міської ради звернувся до суду за захистом прав дітей [PERSON] , [PERSON] . Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 20.01.2021 року відкрито провадження у справі, ухвалено проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. В судовому засіданні представники позивача Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради як органу опіки та піклування Тупало Н.П., Діденко Д.В. підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити з підстав викладених у заяві. Відповідач [PERSON] в підготовчому засіданні позов визнав, не заперечував щодо його задоволення. Відповідно до ч.3, ч.4 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. В ст.206 ЦПК України встановлено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч. 3 ст.200, ст.206 ЦПК України, в зв`язку з визнанням позову відповідачем суд ухвалює рішення за результатами підготовчого провадження. Заслухавши пояснення уповноважених представників позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , та малолітньої [PERSON] , [INFO] . Даний факт підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 14 лютого 2005 року Автозаводським відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис №147, а також свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 13 грудня 2010 року Крюківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис №773. Мати дітей [PERSON] померла [INFO] . що підтверджено свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 08 серпня 2016 року Кременчуцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області. 07.04.2020 року до Служби у справах дітей Крюківської районної державної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради надійшло повідомлення з Батальйону патрульної поліції в місті Кременчук Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції, що 06.04.2020 року о 20 год. 25 хв. екіпаж поліцейських отримав повідомлення "Неналежне виконання обов`язків по догляду за дитиною" за адресою [ADDRESS] . Заявник повідомила, що за вказаною адресою проживає батько-одинак не виконує батьківських обов`язків по догляду за дітьми, діти голодні і недоглянуті, а на момент виклику відбувається вечірка з розпиттям алкогольних напоїв. Прибувши за вищевказаною адресою, поліцейські виявили [PERSON] , який перебував з ознаками алкогольного сп`яніння, та двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Умови для проживання дітей були у вкрай незадовільному стані, в квартирі брудно, не прибрано, по підлозі розкидані речі. Також зі слів [PERSON] у квартирі два тижні відсутнє електропостачання за несплату заборгованості. 08.04.2020 року спеціалістами служби у справах дітей та інспектором ювенальної поліції Відділення поліції №1 Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області проведено обстеження умов проживання сім`ї [PERSON] за адресою [ADDRESS] та встановлено, що умови проживання незадовільні, санітарно-гігієнічний стан помешкання неналежний. Речі розкидані, в квартирі безлад. Із готової їжі - хліб та макаронні вироби. За клопотанням служби у справах дітей та на підставі заяви [PERSON] від 08.04.2020 року, малолітня [PERSON] та неповнолітній [PERSON] влаштовані до Комунального некомерційного медичного підприємства "Кременчуцька міська дитяча лікарня". 08.04.2020 року інспектором з ювенальної превенції СП ВП №1 Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області на [PERSON] складено протокол про притягнення до дисциплінарної відповідальності за ч.1 ст.184 КУпАП за неналежне виконання батьківських обов`язків. Постановою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21.05.2020 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП, та призначено адміністративне стягнення у вигляді попередження. 21.04.2020 року повторно спеціалістами служби у справах дітей був здійснений виїзд за адресою проживання родини [PERSON] , а саме [ADDRESS] . Встановлено, що умови проживання створені частково. В помешканні поверхнево прибрано, відчувається неприємний запах. [PERSON] перебував з ознаками побиття, пообіцяв в найкоротший термін вирішити питання щодо відновлення електропостачання. 27.04.2020 року служба у справах дітей Крюківської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради прийняла висновок про доцільність повернення малолітньої [PERSON] та неповнолітнього [PERSON] батьку [PERSON] в зв`язку з створенням належних умов для проживання та виховання дітей, відповідно до акту від 27.04.2020 року та на підставі заяви батька [PERSON] про повернення дітей на виховання. Як вбачається з повідомлення КНМП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1» м. Кременчука від 15.09.2020 року №914/10-1 діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають за адресою: [ADDRESS] , перебувають на обліку в амбулаторії ЗПСМ №5 КНМП «ЦПМСД №1» м. Кременчука. При останньому огляді дитини [PERSON] 31.08.2020 року стан дитини задовільний, батько проходив з дитиною медичний огляд у спеціалістів. Стан здоров`я [PERSON] задовільний, дитина частково пройшла профілактичний огляд. Під час хвороби дітей батько виконував рекомендації лікарів, що стосуються профілактичних оглядів дітей тільки після втручання соціальних служб. За даними Кременчуцького міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 30.10.2020 року №03.1-07/1989, сім`я [PERSON] перебуває на обліку сімей, які опинилися в складних життєвих обставинах з проблеми недостатнього батьківського потенціалу батька. З 21.04.2020 року перебуває під соціальним супроводом. Чинниками, що спричиняють в родині [PERSON] складні життєві обставини, є низький рівень виховного потенціалу у батька, незабезпечення дітей необхідною медичною допомогою відповідно до їх віку та схильність батька до зловживання спиртними напоями. Для подолання складних життєвих обставин фахівцем центру родині надавались послуги з соціальної профілактики, з консультування та інформування. Але батько протягом соціального супроводу не підтримував зв`язок з фахівцем центру, не виконував рекомендацій, в літній період не повідомляв про місце перебування дітей. Діти вчасно не пройшли медогляд і за інформацією КЗ «Кременчуцька спеціалізована школа-інтернат спортивного профілю І-ІІІ ступенів імені І.М. Піддубного Полтавської обласної ради», малолітня [PERSON] , [INFO] та неповнолітній [PERSON] , 01 вересня 2020 року не приступили до навчальних занять. Також [PERSON] було надано інформаційну послугу щодо проходження [PERSON] медичного огляду за віком та перенаправлено до КНЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1». Батько не здатен забезпечити належних умов проживання дітей. При відвідуванні родини за місцем проживання постійно відмічається бруд, безлад серед речей, діти одягнені неохайно. [PERSON] не може визначити першочергові потреби дітей, нераціонально розподіляє дохід, неодноразово був помічений з ознаками алкогольного сп`яніння. На зауваження фахівців центру не реагує, до рекомендацій не прислухається і їх не виконує, постійно уникає контакту. Ситуація в родині [PERSON] залишається незмінною. У [PERSON] зберігається потреба у постійному підвищенні його батьківського потенціалу, залишається ризик вживання ним алкогольних напоїв, що перешкоджає йому виконувати батьківські обов`язки та створювати для дітей належні та безпечні умови для життя та розвитку. З характеристик, наданих Кременчуцькою спеціалізованою школою-інтернатом спортивного профілю І-ІІІ ступенів імені І.М. Піддубного Полтавської обласної ради на дітей: [PERSON] , ученицю 4 класу, [PERSON] , учня 10 класу вбачається, що батько дітей [PERSON] не завжди відповідально ставиться до своїх батьківських обов`язків, часто ігнорує телефонні дзвінки класного керівника, не завжди пояснює пропуски дітей. Після вихідних діти приходять до школи з запізненням, без шкільного приладдя, часто в брудному одязі. Відповідно до актів № 379 від 23 вересня 2020 року та №423 від 15 жовтня 2020 року обстеження умов проживання родини [PERSON] та наданих фотознімків встановлено, що умови проживання не змінилися, в квартирі безлад, брудно, затхлий запах, розкидані речі, на кухні немитий посуд з залишками зіпсованої їжі. У дітей брудний одяг, постільна білизна. За таких обставин, рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 20.11.2020 року №1741 затверджено висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області про доцільність відібрання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , від батька [PERSON] без позбавлення батьківських прав. Вирішуючи позовні вимоги про відібрання дітей, суд керувався такими положеннями Закону. Згідно з частиною третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у міжнародному праві та національному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони й піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. За правилами статті 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР. Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання. Так, рішенням у справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) ЄСПЛ, установивши порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін. Також у рішенні від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13, у справі «М. С. проти України» та у рішенні «Мамчур проти України», № 10383/09, від 16 липня 2015 року, § 100 ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. ЄСПЛ у справі «Савіни проти України» вказує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При цьому, у конкретній ситуації враховується, що з іншої сторони держава має позитивний обов`язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз`єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер (пункт 52 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Савіни проти України»). У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага й, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Отже, положення про право батьків і дітей бути поряд один з одним не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини. В преамбулі Європейської конвенції про здійснення прав дітей, ратифікованої Україною 03 серпня 2006 року, визначається важливість ролі батьків у захисті та підтримці прав і найвищих інтересів дітей, зважаючи на те, що держави в разі необхідності мають також брати участь у такому захисті й у такій підтримці. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язанні виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, свої Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно з пунктами 2-5 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. За змістом частини першої статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України»). Основні підстави для відібрання дитини зазначені у частині першій статті 164 СК України Інші випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у вищенаведеній частині першій статті 170 СК України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок (демонстрація та заохочення у дитини розпусної поведінки). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 14-327цс18. Відповідно до роз`яснень пунктів 16 і 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Відповідач повністю погодився із позовними вимогами органу опіки та піклування, не заперечував проти відібрання у нього дітей. Оцінивши та дослідивши усі докази по справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не піклується про фізичний та духовний розвиток дітей, не забезпечує дітям задовільного харчування, надання медичної допомоги, санітарний стан помешкання. З огляду на викладене суд вважає, що відібрання дітей від батька з переданням їх органу опіки та піклування для подальшого влаштування в дитячий заклад повністю відповідає інтересам дітей. Відповідно до ч.4 ст.170 СК України, при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів. На теперішній час малолітня [PERSON] та неповнолітній [PERSON] перебувають на повному утриманні в Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей Кременчуцької міської ради. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання обов`язку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Враховуючи те, що відібрання дітей від батька, відповідача по справі, не позбавляє його обов`язку утримувати дітей, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей. Разом з тим, відповідно до ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.191 СК, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Вирішуючи питання про розмір аліментів, що підлягають стягненню на утримання дитини, суд враховує вимоги ст.182, ст.183 Сімейного Кодексу України, та приходить до висновку про доцільність стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей в частковому відношенні до його заробітку, а саме щомісяця в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину на особисті рахунки дітей у відділенні Державного Ощадбанку України, починаючи з дня подання позову і до повноліття дітей. Відповідно до ст. 430 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах місячного платежу. Вирішуючи позовну вимогу про накладення заборони на відчуження майна житла належного відповідачу [PERSON] , суд прийшов до наступного. Відповідно до ст.17 Закону України «Про охорону дитинства», суд у разі позбавлення батьків батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав одночасно накладає заборону на відчуження майна та житла дітей, про що повідомляє нотаріуса за місцем знаходження майна та житла. Відповідно до ст.18 Закону України «Про охорону дитинства», держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Відповідно до ч. 3 ст. 25 Закону України «Про охорону дитинства» та ч. 1 ст. 32 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», у разі передачі дітей, позбавлених батьківського піклування, під опіку чи піклування, влаштування в будинки дитини, дитячі будинки, школи - інтернати, дитячі будинки сімейного типу та прийомні сім`ї жиле приміщення, в якому вони проживали, зберігається за дітьми протягом усього часу перебування їх в цих закладах, у опікунів чи піклувальників, дитячому будинку сімейного типу, прийомній сім`ї незалежно від того, чи проживають у жилому приміщенні, з якого вибули діти, інші члени сім`ї. Пунктом 2 ч.4 ст.248 СК України встановлено, що дитина-сирота і дитина, позбавлена батьківського піклування, яка проживає у закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому дитячому закладі, прийомній сім`ї, має право на збереження права користування житлом, у якому вона раніше проживала. У разі відсутності житла така дитина має право на його отримання відповідно до закону. Згідно повідомлення Комунального підприємства «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації Кременчуцької міської ради Полтавської області від 24.11.2020 року №61/5053, за даними архівного обліку станом на 28.12.2012 року в КП «КМБТІ» зареєстровано нерухоме майно, квартира за адресою [ADDRESS] , яке належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане Кременчуцьким УЖКГ виконкому міської ради народних депутатів від 24.02.1997 року. В архіві Кременчуцького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) знаходяться актовий запис №181 від 17 січня 2008 року про смерть [PERSON] , [INFO] , актовий запис №321 від 10 березня 2015 року про смерть [PERSON] , [INFO] . За даними Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 04.11.2020 року за №231090251, №231091764 за параметрами запитів: [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] та [ADDRESS] , відсутні відомості. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в інтересах малолітньої [PERSON] та неповнолітнього [PERSON] , з метою захисту їх житлових прав, необхідно накласти заборону на відчуження квартири за адресою [ADDRESS] . З огляду на наведене, позов Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради як органу опіки та піклування є законним та обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved