Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-30 00:00:00

07.09.2018 позивач звернувся до суду з позовом та просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість в розмірі 5476,22 грн. та судовий збір. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 23.10.2015 між КС «Борисфен» та членом Кредитної спілки [PERSON] було укладено Кредитний договір № 639, згідно якого Кредитна спілка надала [PERSON] кредит у розмірі 16 000 грн., з терміном користування з 23.10.2015 по 23.10.2017 з процентною ставкою за користування кредитом - 36 % річних. В забезпечення вищезгаданого Кредитного договору між позивачем та [PERSON] було укладено Договір поруки № 639/1від 23.10.2015. Крім того, між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки № 639/2 від 23.10.2015. Відповідно до даних договорів поруки [PERSON] та [PERSON] виступили поручителями та зобов'язалися відповідати по зобов'язаннях боржника, що випливають із договору кредиту. Внаслідок невиконання відповідачем - 1 своїх зобов'язань станом на 03.09.2018 виникла заборгованість у розмірі 5476,22, яка складається з: суми кредиту - 4320,00 грн. та суми нарахованих процентів - 1156,22 грн. На підставі вищевикладеного позивач просив позов задовольнити. 07.09.2018 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. 11.09.2018 до суду надійшла інформація про зареєстроване місце проживання відповідачів. Ухвалою суду від 12.09.2018 в справі відкрито провадження. Ухвалою суду від 20.11.2018 справу було призначено в судове зсідання з повідомленням сторін. Відзив на позовну заяву відповідачами не подано. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, та як вбачається з матеріалів справи представником подано заяву в якій просить справу слухати у її відсутність та в разі неявки відповідачів в судове засідання не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином у порядку, визначеному ч. 1 ст. 130 ЦПК України. Про причину неявки суд до відома не поставили. Судові повістки, що направлялись на їх адресу за зареєстрованим місцем проживання, не були отриманні останніми та повернулися до суду у зв'язку з закінченням терміну зберігання. Відповідно до ч. 3, 5, 8 ст. 128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п'ять днів до судового засідання. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Враховуючи вимоги даної норми закону суд вважає повідомлення відповідачів про час розгляду справи належним. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, враховуючи думку представника позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. За правилами ст.ст.1050, 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Згідно з ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 509 ЦК України, в силу зобов'язання одна особа (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої особи (кредитора) певну дію, як то: передати майно, виконати роботу, сплатити гроші тощо або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Судом встановлено, що 23.10.2015 між КС «Борисфен» та членом Кредитної спілки [PERSON] було укладено Кредитний договір № 639, згідно якого Кредитна спілка надала [PERSON] кредит у розмірі 16 000 грн., з терміном користування з 23.10.2015 по 23.10.2017 з процентною ставкою за користування кредитом - 36 % річних. (а.с.10-11). Пунктом 3.4 кредитного договору встановлено, що у випадку неповернення кредиту в термін, передбачений в п. 1.2, на суму кредиту продовжують нараховуватись проценти в розмірі, що передбачений п 1.4. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язань настають наслідки, встановлені законом або договором. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. З матеріалів справи вбачається, що відповідач свої зобов"язання за кредитним договром належним чином не виконав, а тому станом на 03.09.2018 має заборгованість у розмірі 5476,22 гривень, яка складається з: 4320,00 грн. - заборгованість за кредитом та 1156,22 грн. - нараховані та несплачені проценти за користування кредитом ( а.с.23-24). Крім того, судом встановлено, що 23.10.2015 між КС «Борисфен» та [PERSON] було укладено Договір поруки № 639/1. (а.с.13). Також, 23.10.2015 між КС «Борисфен» та [PERSON] було укладено договір поруки №639/2 (а.с.14). За умовами даних договорів, поручителі взяли на себе обов'язки відповідати за зобов'язаннями [PERSON], що випливають з кредитного договору № 639 від 23.10.2015. Згідно із ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Зі змісту вказаної норми вбачається можливість встановлення поруки щодо виконання одного й того ж зобов'язання одночасно з боку декількох осіб. Як встановлено вище, між сторонами було укладено два окремих договорів поруки, а тому поручителі, тобто відповідачі [PERSON] та [PERSON] не несуть солідарної відповідальності перед кредитором, так як відсутня їх спільна порука. Таким чином, кожен із поручителів відповідає перед кредитором разом з боржником як солідарні боржники. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Як встановлено вище, вимоги позивача про виконання кредитних зобов'язань в добровільному порядку відповідачами не виконані. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню в солідарному порядку заборгованість по Кредитному договору № 639 від 23.10.2015 у розмірі 5476,22 грн. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, з відповідачів підлягає стягненню на користь позивача сума судового збору в розмірі 587,33 грн. з кожного.

Outcome: partial