Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

В грудні 2014 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON], в якому просить постановити рішення про визнання майна - квартири [ADDRESS] спільною сумісною власністю набуте подружжям за час шлюбу за [PERSON] та [PERSON]; визнати за кожним з подружжя право власності на квартиру [ADDRESS] в рівних частинах по 12. В позовній заяві зазначала про те, що вона з [PERSON] перебуває у шлюбі з 08 червня 2002 року. 22 жовтня 2009 року, перебуваючи у шлюбі її чоловік купив однокімнатну квартиру [ADDRESS], яка була передана чоловіку у власність, згідно акту прийому передачі від 22 березня 2012 року. Відповідно до технічного паспорту на вказану квартиру від 09 березня 2012 року загальна площа її складає 46 кв.м. Повністю сплачені кошти на вказану квартиру у сумі 276000 грн., також проведеного ремонту у ній були використані з доходу їхньої сім»ї, в тому числі і особисто її, отриманих і заощаджених за час проживання у шлюбі. Однак її чоловік заперечує її право на вказану квартиру, оскільки вважає себе власником квартири. З огляду на такі факти та на підставі ст. ст. 60, 70 СК України просить постановити рішення про визнання майна - квартири [ADDRESS] спільною сумісною власністю набуте подружжям за час шлюбу за [PERSON] та [PERSON]; визнати за кожним з подружжя право власності на квартиру [ADDRESS] в рівних частинах по 12. В судове засідання позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] не з»явились, представник позивача подав заяву, в якій просить розглядати справу у їх відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явися, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнав частково, та зазначив, що кошти за спірну квартиру вносились з сімейного бюджету. Представник ПрАТ «Ірокс», який був залучений судом в якості третьої особи в судове засідання не з»явився, в матеріалах справи міститься клопотання генерального директора ПрАТ «Ірокс» Микичака І.П. про розгляд справи у відсутності їхнього представника та при винесенні рішення покладається на розсуд суду. У відповідності до ст.197 ЦПК України у зв"язку з неявкою всіх учасників процесу, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без їх участі, суд вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів та без фіксування судового засідання технічними засобами. З'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим і підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно з положеннями ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Положеннями ст. ст.10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 08 червня 2002 року. Під час шлюбу ними було придбано у ПрАТ «Ірокс» однокімнатну квартиру [ADDRESS]. Представлені суду копії договорів №7а підряду будівництва від 22 жовтня 2009 року, №7а підряду у будівництві житла від 22 жовтня 2009 року, змін та доповнень до Договору №7а підряду у будівництві від 22 березня 2012 року, акту прийому - передачі житлових приміщень від 22 березня 2012 року, ксерокопій квитанцій до прибуткового касового ордеру №361 від 29 вересня 2010 року, №358 від 22 жовтня 2009 року, №53 від 23 лютого 2010 року, №221 від 29 червня 2010 року видавались на ім»я відповідача по справі [PERSON] Право власності на квартиру [ADDRESS] сторонами не було оформлено. Оскільки квартира набута в шлюбі - вона являється спільною-сумісною власністю подружжя, їх частки є рівними. Позивачка у позовній заяві вказала, що кошти на спірну квартиру у сумі 276000грн. повністю сплачені з сімейного бюджету, також проведення ремонту у ній були використані з доходу їхньої сім»ї, в тому числі і особистих її, отриманих і заощаджених за час проживання у шлюбі. З позовної заяви також вбачається, що відповідач заперечує право позивачки на спірну квартиру, оскільки придбав житло і вносив кошти від свого імені, тому вважає себе власником. У відповідності до положень ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з вимогами ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Наведені обставини стверджуються долученими до справи, копіями договору №7а підряду у будівництві від 22 жовтня 2009 року, договору №7а підряду у будівництві житла від 22 жовтня 2009 року, , додатку №1 до Договору підряду у будівництві №7а від 22 жовтня 2009 року (графіку фінансування), додатку №2 до Договору (відомостей до квартири), додатку №3 до Договору (специфікації та видів робіт, які виконуються підрядником), змін та доповнень до Договору №7а підряду у будівництві від 22 березня 2012 року, акту приймання-передачі житлових приміщень від 22 березня 2012 року, технічного паспорту на квартиру [ADDRESS], довідки про сплату пайового внеску за спірну квартиру №702 від 30 листопада 2012 року, акту звірки з контрагентом за 01.08.2009 року - 29.09.2010 року та іншими документами долученими до матеріалів справи. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підставний та підлягає до задоволення.

Outcome: approved