Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду та з врахуванням заяв про зменшення позовних вимог просила суд розірвати шлюб з відповідачем [PERSON] та визначити місце проживання малолітнього сина [PERSON] [INFO] місцем її проживання. Свої вимоги позивач мотивує тим, що спільне життя з відповідачем не склалось, у зв'язку з тим, що під час спільного подружнього життя виявилась несумісність їх характерів, принципова відмінність поглядів на спільне життя в побутових питаннях, звичках, внаслідок чого погіршились взаємовідносини, тривалий час сімейно-шлюбні відносини між ними припинено, вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть тому просить розірвати шлюб, крім того в шлюбі сторони народили сина [PERSON] [INFO] та в зв'язку з чим позивач просить суд визначити місце проживання сина місцем її про ( позивача ) проживання, так -як з даного приводу існують суперечки з відповідачем. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити зазначивши обставини, що викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов визнали, не заперечуючи фактичних обставин, що викладені в позовній заяві та в поясненнях представника позивача. Представник третьої особи в зал судового засідання не з"явився. причини його неявки до суду не відомі. Статтею 174 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, з 7 березня 2009 року сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, в шлюбі народили сина [PERSON] [INFO], сімейне життя позивача та відповідача не склалось, у зв'язку з тим, що вони мають різні погляди на життя, не в змозі дійти до єдиної думки при вирішенні сімейних та побутових проблем, тривалий час сімейно-шлюбні відносини подружжям не підтримуються, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, клопотань щодо надання строку на примирення не заявляли, за склавшихся обставин поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторона позивача бажання не має. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали не можливим, оскільки тривалий час сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, поновлювати сімейно-шлюбні відносини наміру не мають, тому позов [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Також відповідач проти вимог щодо визначення місця проживання сина біля матері не заперечував. При цьому він визнав, що за місцем проживання позивача [PERSON] створені належні умови для утримання і виховання дитини, на даний час неповнолітній [PERSON] постійно проживає з [PERSON] та проживав з моменту припинення їх шлюбних стосунків. [PERSON]. за місцем роботи характеризується позитивно. Позивач [PERSON] не заперечувала проти спілкування відповідача з сином. Згідно ч. 1 ст. 161 СК України, при вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. З Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] належно виконує свої батьківські обов'язки, згідно акту обстеження умов проживання складеного представником служби у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві адміністрації, за місцем проживання неповнолітнього [PERSON], для нього створені належні умови для його навчання та виховання, із цього ж акту витікає, що визначення місця проживання дитини біля матері відповідає його інтересам. Оцінюючи викладені обставини у їх сукупності суд приходить до висновку про те, що визначення місця проживання дитини біля її матері відповідає інтересам неповнолітнього тому позовні вимоги [PERSON] в частині визначення місця проживання неповнолітнього [PERSON] за її місцем проживання, а сема: [ADDRESS] підлягає задоволенню. Виходячи з викладеного, на підставі ст. 56,105, 104, 110.112, 150 152, 153, 159, 160, 161 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved