Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-28 00:00:00

[PERSON] 21.01.2019 року звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, яка навчається. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона проживала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі, який 2002 року між ними розірвано. У шлюбі у них народився син [PERSON] , [INFO] , який на даний час є повнолітнім. Син навчається на третьому курсі автомеханічного відділення Надвірнянського коледжу Національного транспортного університету на денній формі навчання за рахунок коштів державного бюджету. Термін закінчення навчання 01 липня 2020 р. У зв"язку з навчанням сина вона витрачає значні додаткові кошти і на проїзд, проживання, одяг, харчування, підручники, тощо. Відповідач на утримання сина добровільної матеріальної допомоги не надає, хоча працює в НГВУ «Надвірнанафтогаз» і має стабільний регулярний дохід, а тому може надавати кошти на утримання дитини. Просить позов задоволити, стягувати з [PERSON] в її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , який продовжує навчання у Надвірнянському коледжі НТУ в розмірі 25% зі всіх доходів щомісячно, позинаючи з дати подання позову та до досягнення сином двадцятитрьохрічного віку. Позивач [PERSON] в судове засідання подала заяву, в якій просить справу слухати в її відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю і просить позов задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання також подав заяву, в якій просить справу слухати в його відсутності, позов визнає частково, а саме не заперечує щодо стягнення з нього в користь позивачки аліментів в розмірі 15% від його заробітку на утримання сина, який навчається. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, прийшов до висновку, що позов є підставний і підлягає до часткового задоволення з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі з травня 2000 року проживали в зареєстрованому шлюбі до 2002 року. У шлюбі у них народився син [PERSON] , [INFO] , батьками якого записані сторони по справі і що стверджується копією свідоцтва про його народження (а.с.4). Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного Кодексу України (статті 198 - 201). Згідно зі ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцятитрьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. За правилами статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Статтею 201 СК України передбачено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. У п. 20 постанови Пленуму від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Верховний Суд України роз`яснив, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, суд звертає увагу на те, що відповідно до норм СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання та зобов`язані утримувати повнолітніх дітей до досягнення ними двадцятитрьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Дитина має отримати освіту, направлену на її загальний культурний розвиток і завдячуючи якій дитина могла б, виходячи із рівності можливостей, розвивати свої здібності і особисте судження, а також усвідомлення моральної і соціальної відповідальності та стати корисним членом суспільства. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кого покладена відповідальність за її освіту та навчання; така відповідальність у першу чергу покладена на її батьків. З матеріалів справи вбачається, що син сторін по справі [PERSON] навчається в Надвірнянському коледжі Національного транспортного університету за денною формою навчання за спеціальністю «Електроенергетика, електротехніка та електромеханіка» за рахунок коштів державного бюджетй. Термін закінчення навчального закладу 01 липня 2020 року. Даний факт підтверджується довідкою навчального закладу від 17 грудня 2018 року № 1235 (а.с.5). Судом встановлено, що позивачка не взмозі належним чином надавати матеріальну допомогу дитині, яка навчається на денній формі навчання, і її доходів є недостатньо для самостійного утримання сина. У Преамбулі Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаної Україною 21.02.1990 року, ратифікованої 27.02.1991 року і 27.09.1991 року набула чинності для України, зазначено, що Організація Об`єднаних Націй в Загальній декларації прав людини проголосила, що діти мають право на особливе піклування і допомогу; в сім`ї як основному осередку суспільства і природному середовищі для зростання і благополуччя всіх її членів і особливо дітей мають бути надані необхідні захист і сприяння, з тим щоб вони могли повністю покласти на себе зобов`язання в рамках суспільства; дитина має бути повністю підготовлена до самостійного життя в суспільстві та вихована в дусі ідеалів, проголошених у Статуті Організації Об`єднаних Націй, і особливо в дусі миру, гідності, терпимості, свободи, рівності і солідарності. Статтею 26 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці визнають за кожною дитиною право користуватися благами соціального забезпечення, включаючи соціальне страхування, і вживають необхідних заходів щодо досягнення повного здійснення цього права згідно з їх національним законодавством. Ці блага в міру необхідності надаються з урахуванням наявних ресурсів і можливостей дитини та осіб, які несуть відповідальність за утримання дитини, а також будь-яких міркувань, пов`язаних з одержанням благ дитиною чи від її імені. Згідно вимог статті 12 ЦПК України, яка наділяє сторін рівними правами щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; зобов`язує кожну із сторін довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 2, 3) та вимоги статті 81 ЦПК України, яка зобов`язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу; зобов`язує сторін надати докази, зазначаючи, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір і таке доказування не може грунтуватися на припущеннях. Верховний Суд України у справі про стягнення коштів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання у постанові № 6-186ц14 від 24 грудня 2014 року висловив правову позицію про те, що правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного кодексу України, яка зокрема передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 Сімейного кодексу України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані, окрім оплати вартості навчання, вартість підручників, зошитів та іншого канцелярського приладдя, необхідного при навчанні, вартість проїзду до навчального закладу та вартість проживання за місцем його знаходження, яке є відмінним від її місця проживання із матір`ю. Беручи до уваги необхідність врегулювання аліментних правовідносин, що виникли між сторонами, на принципах справедливості, сумлінності і розумності, з врахуванням всіх обставин справи, матеріального становища платника аліментів, що він працює в НГВУ «Надвірнанафтогаз», де отримує заробітну плату, про що сам не заперечує, і взмозі надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої дитини, яка навчається, але в меншому розмірі, який визначила позивач, в зв`язку з чим суд прийшов до висновку, що розмір аліментів може бути визначений судом щомісячно в розмірі 20% з усіх видів його доходу на утримання сина [PERSON] до закінчення ним навчання, тобто до 01.07.2020 року, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду підлягає негайному виконанню по справам про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Згідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Частина 6 ст. 141 ЦПК України зазначає, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки відповідач [PERSON] є учасником бойових дій, що стверджується копією його посвідчення серії УБД [NUMBER] , виданого 18 травня2016 року, і яке долучене до матеріалів справи, то у відповідності до п. 13 ч.1 ст. 5 Закону України останній звільнений від сплати судового збору, а тому витрати по сплаті судового збору в даній справі необхідно компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. (а.с.30). На підставі ст.ст. 199, 200 Сімейного Кодексу України,

Outcome: dismissed