Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-09 00:00:00

19.09.2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з зазначеною позовною заявою, в якій вказав, що 11 червня 2014 року він уклав договір банківського вкладу «Ваш динамічний» №2630/79/189856 на суму 1637 доларів США терміном на 10 діб в ПАТ «Міський комерційний банк». Позивач зазначив, що відповідно до умов Договору він передав, а відповідач прийняв на депозитний рахунок, а саме відповідно до п. 1.3 Договору це депозитний рахунок [NUMBER] грошові кошти у сумі 1637 доларів США на умовах Договору. Відповідно до п. 1.2 Договору процентна ставка за користування Внеском протягом строку Внеску складала 5,5 % річних, строк внеску складає - 10 днів, тобто до 21.06.2014 року. Позивач вказує, що таким чином, 21.06.20104 року відповідач мав би повернути йому відповідну суму внеску разом з сумою нарахованих за користування ним процентів. По закінченню строку депозиту вклад був перерахований за вимогою позивача на рахунок [NUMBER]. Цей поточний рахунок відкрито на його ім'я в тому ж закладі. На даному поточному рахунку також разом із перерахованими коштами зберігалися власні кошти позивача. Так згідно виписки по угоді № 2620/79/165621 залишок коштів складає 1992,63 доларів США. Як зазначено у позовній заяві, позивачем було направлено відповідачу декілька листів вимог щодо виплати належних йому коштів, що містяться на поточному рахунку. Листом № 12.1/1028 позивачу було повідомлено про те, що кошти з даного рахунку, він має можливість знімати в межах встановлених нормативними актами НБУ. Однак, на теперішній час відповідач не повернув вищенаведені кошти у повному обсязі. Позивач просив стягнути з відповідача на свою користь кошти в сумі 1992,63 доларів США, що знаходяться на поточному рахунку [NUMBER]. У судовому засіданні позивач на позовних вимогах наполягав з мотивів, викладених у позовній заяві та просив їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з'явився. Він у встановленому законом порядку був повідомлений про дату, час і місце судового засідання. Але про причини неявки суд не сповістив. Від нього не надійшло клопотання про відкладення слухання справи. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши доводи та пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що 11 червня 2014 року між позивачем та відповідачем ПАТ «Міський комерційний банк» було укладено договір банківського вкладу «Ваш динамічний» №2630/79/189856 на суму 1637 доларів США. (а. с. 5-8). Відповідно до п. 1.2 Договору процентна ставка за користування Внеском протягом строку Внеску складала 5,5 % річних, а строк Внеску складає - 10 днів, тобто до 21.06.2014 року. Як встановлено у судовому засіданні, позивач по закінченню строку депозиту вклад був перерахований за вимогою позивача на рахунок [NUMBER]. Цей поточний рахунок відкрито на його ім'я в тому ж закладі. На даному поточному рахунку також разом із перерахованими коштами зберігалися власні кошти позивача. Судом встановлено, що позивачем було направлено відповідачу листи-вимоги щодо виплати належних йому коштів, що містяться на поточному рахунку. (а. с. 10-11). Листом від № 12.1/1028 позивача було повідомлено про те, що кошти з даного рахунку, він має можливість знімати в межах встановлених нормативними актами НБУ. Однак, на теперішній час відповідач не повернув вищенаведені кошти у повному обсязі. Згідно виписки по угоді № 2620/79/165621 залишок коштів складає 1992,63 доларів США . (а. с. 4). Відповідно до п. 5.2 Договору суперечки у яких Позивачем та Відповідачем не досягнуто згоди, вирішуються у порядку, передбаченому чинним законодавством України, з огляду на що, Позивач звернувся до суду з врахуванням вищезазначеного посилаючись на наступне. В ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зазначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таким чином, з огляду на ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України та зміст Договору, останній є зобов'язанням. Як встановлено у ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Закон України „Про захист прав споживачів", як зазначено в його преамбулі, регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Відповідно до статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банки мають право приймати вклади (депозити) від юридичних і фізичних осіб. Між громадянином і банком укладається відповідний договір. Стаття 55 того ж Закону передбачає, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно- правовими актами Національного банку України та угодами між клієнтом і банком. Суд зазначає, що оскільки, відповідач не повернув позивачу у визначені Договором строки суму внеску та не сплатив суму нарахованих за користування ним процентів, то відповідачем порушені умови Договору, оскільки такий його обов'язок був ним передбачений. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа зобов'язана повернути майно, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала, а тому сума Внеску разом з сумою нарахованих за користування ним процентів може бути стягнута з Відповідача Позивачем у судовому порядку відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України. У ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Враховуючи, що відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору при подачі позову, ці витрати, згідно до ст. 88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача. Відповідно до ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом з 01 січня календарного року (з 01.01.2014 року - 1218 грн.), в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Розміри ставок судового збору із позовних заяв майнового характеру, що подаються до суду встановлюються у розмірі 1 відсотку від ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати (243 грн. 60 коп.) та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати (3654 грн. 00 коп.). Враховуючи, що стягненню з відповідача підлягає сума у розмірі 1992,63 доларів США, що за курсом НБУ на 10 жовтня 2014 року (12,95 грн.) становить 25 804,56 грн., то сума судового збору, яка підлягає стягненню з відповідача на користь держави становить 258 грн. 05 коп. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved