Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-21 00:00:00

31 грудня 2019 року позивач звернулася з позовом до фізичної особи - підприємця [PERSON] про захист прав споживачів, відшкодування завданих збитків та відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтовує тим, що між [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON] було укладено договір про надання послуг №2017102503 від 25 жовтня 2017 року. Відповідно до п. 1.1. цього договору, виконавець зобов`язується надавати за плату послуги, а саме: -допомога в підготовці та заповненні документів, необхідних для замовлення послуг партнера в Німеччини; -збір, обробка та передача необхідних документів; -допомога в підготовці та заповненні документів, необхідних для подання документів до візового центру Німеччини; -реєстрація для подання; збір, обробка і передача необхідних документів. Вказала, що фізична особі-підприємець надає свої послуги під торговою маркою «YES: Your Exchange and Study». Основна діяльність виконавця спрямована на організацію навчання студентів в навчальних закладах за кордоном, а саме: інформаційний супровід замовника щодо послуг, які надає виконавець; інформаційний супровід замовника щодо можливих іноземних закладів подачі необхідних документів з метою вступу та подальшого навчання студента; інформаційний супровід замовника щодо встановлених іноземним навчальним закладом вимог, яким необхідно відповідати для можливості подачі документів для вступу, інформаційний супровід замовника з виїзних освітніх програм, інформаційний супровід замовника з підготовки необхідних документів для подачі їх до іноземного навчального закладу, допомога та подача необхідних документів до іноземного навчального закладу, повний інформаційний супровід щодо подальших перспектив для продовження навчання за кордоном, інформаційний супровід щодо отримання необхідних дозволів та документів для безперешкодного перебування/проживання студента на території іноземної держави з метою здобуття ним освіти. Відповідно до умов договору та домовленостей, що були досягнуті між замовником та виконавцем, останній бере на себе зобов`язання з повного інформаційного супроводу, підготовки та подачі необхідних документів для подачі їх до іноземних навчальних закладів з метою вступу, а також до візового центру Федеративної Республіки Німеччина для безперешкодного перебування студента на території іноземної держави з метою навчання/підготовки до вступу в іноземний навчальний заклад тощо, а також супроводу студента під час поселення дитини до гуртожитку іноземного навчального закладу. Зазначила, що відповідно до умов договору, замовником було сплачено 648,00 євро, що становить 20 509,00 грн відповідно до курсу НБУ станом на дату оплати послуг за договором. Зазначила, що виконавцем не було надано повного об`єму послуг, відповідно до умов договору, а ті послуги, що було надано не належної якості, не відповідають кінцевому результату послуг та не відповідають очікуванням замовника як кінцевого споживача послуг, зокрема: 1.виконавцем було неякісно надано послуги з інформування замовника, щодо всіх етапів та процесів, яких необхідно дотриматись на етапі підготовки документів до подачі їх в іноземні навчальні заклади; 2. виконавцем було неякісно надано послуги з інформування замовника, щодо всіх етапів та процесів, яких необхідно дотриматись на етапі подачі документів в іноземні навчальні заклади; 3. виконавцем було неякісно надано послуги з підготовки та заповнення необхідних документів для замовлення послуг партнера на території Федеративної Республіки Німеччина; 4. виконавцем було неякісно надано послуги та допомогу в підготовці та заповненні документів, необхідних для подання до Візового центру Федеративної Республіки Німеччина, що в подальшому призвело до негативних наслідків, що виразились у завданні майнових збитків замовникові; 5. виконавцем було неякісно надано послуги з організації безперешкодного перебування дитини замовника на території Федеративної Республіки Німеччина, що призвело до негативних наслідків, що виразили у завданні майнових збитків замовникові та завданні моральної шкоди; 6. виконавцем не було дотримано умов, яких було досягнуто між замовником і виконавцем, а саме: основна мета вступу до іноземного коледжу на території Федеративної Республіки Німеччина - це продовження навчання та отримання вищої медичної освіти в університеті на території Федеративної Республіки Німеччина. Вказує, що як замовник нею понесені матеріальні збитки у вигляді витрат, що полягають у придбанні та вильоту замовника до неповнолітньої дитини до Берліну з 27.09.2019 по 28.09.2019, бронювання хостелу та готелю для проживання дитини та позивача у період з 22.09.2019 по 28.09.2019, оскільки неповнолітня дитина позивача, прибувши до Федеративної Республіки Німеччина не змогла самостійно поселитись до жодного з готелів у зв`язку з відмовою адміністрації та з відсутністю належно оформленого документу на підтвердження наявності офіційного представника неповнолітньої дитини. У зв`язку з відсутністю можливості поселення неповнолітньої дитини, позивач повинна була самостійно та невідкладно усувати недоліки з оформленням документів, а також була вимушена самостійно вилетіти до Федеративної Республіки Німеччина для поселення дитини та організації оформлення необхідних документів. На думку позивача, остання понесла додаткові збитки у вигляді придбання авіаквитків, бронювання готелю для проживання, а також відмови від запланованого відпочинку, що був запланований та проплачений відповідно до умов договору № 07.09.2019-611100918034 на туристичне обслуговування від 10.09.2019. Крім того, позивач понесла додаткові матеріальні збитки, що виражені у додаткових витратах на нотаріальне посвідчення заяв, документів, послуги з апостилювання та перекладу документів. Позивач поніс збитки у формі упущеної вигоди, оскільки відсутність залежного виконання умов договору в розділі інформування та невчасне подання заявки для реєстрації та становлення черги на поселення до держаного гуртожитку. Додатково позивач зазнала моральної шкоди, що виразився у душевних стражданнях та отримання стресу, а також загострення хронічних захворювань. З урахуванням наведеного, просить задовольнити позовні вимоги. 31 грудня 2019 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищевказана справа передана на розгляд судді Корніловій Ж.О. Відповідно до ч. 7 ст. 33 ЦПК України невирішені судові справи за вмотивованим розпорядженням керівника апарату суду, що додається до матеріалів справи, передаються для повторного автоматизованого розподілу справ. 18 вересня 2020 року згідно розпорядження та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищевказана справа передана на розгляд судді Захарчук С.С. 21 січня 2021 року згідно розпорядження та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справа передана на розгляд судді Анохіну А.М. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 25.01.2021 було відкрито провадження по справі та справу призначено за правилами загального позовного провадження. 16 лютого 2021 року до суду відповідачем було подано відзив на позовну заяву, яку вважає безпідставною та необгрунтованою. В своєму відзиві зазначає, що консультаційні послуги надані виконавцем якісно, в повному об`ємі та відповідають меті укладеного договору. Відповідач належним чином проінформував позивача щодо обов`язковості подачі до Посольства Федеративної Республіки Німеччина документів, що підтверджують надання дозволу на виїзд дитини за кордон, а тому невиконання замовником наданих консультації не може створювати для відповідача наслідки у вигляді цивільно - правової відповідальності. Крім того, вказав, що предметом договору не передбачено надання консультаційних чи організаційних послуг щодо пошуку чи влаштування неповнолітнього сина замовника до гуртожитку. Просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі та витрати, пов`язані з розглядом справи покласти на позивача. 17 лютого 2021 року до суду відповідачем було подано відзив на позовну заяву, яку вважає безпідставною та необгрунтованою. Посилається на обставини, викладені у поданому відзиві від 16.02.2021 та просить відмовити в задоволенні позову. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 07.06.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача заперечувала проти позову та просила відмовити в повному обсязі. Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. Судом достовірно встановлено, що 25.10.2017 між [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON] було укладено договір про надання послуг №2017102503. Відповідно до п. 1.1. цього договору, виконавець зобов`язується надавати за плату послуги, а саме: -допомога в підготовці та заповненні документів, необхідних для замовлення послуг партнера в Німеччини; -збір, обробка та передача необхідних документів; -допомога в підготовці та заповненні документів, необхідних для подання документів до візового центру Німеччини; -реєстрація для подання; збір, обробка і передача необхідних документів. Відповідно до п. 4.2.1. договору, виконавець зобов`язується надати послуги належним чином та належної якості у строк та на умовах, передбачених цим договором. Згідно з п. 4.2.3. договору, виконавець зобов`язується інформувати замовника про всі обставини, що випливають на суть та обсяг надання послуг, своєчасно надавати всю необхідну інформацію, що стосується надання послуг. У відповідності до п. 5.1. договору, у випадку порушення своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, визначену цим договором та чинним законодавством України. Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до умов договору, замовником було сплачено 648,00 євро, що становить 20 509,00 грн відповідно до курсу НБУ станом на дату оплати послуг за договором. Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно із ст.ст. 526, 530, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 1 ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов?язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов?язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 901 ЦК України). У відповідності до п.п. 2, 5 ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про захист прав споживачів», споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на належну якість продукції та обслуговування, відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Як вбачається з заявлених позовних вимог, позивач просить стягнути з відповідача грошові кошти за договором про надання послуг у розмірі 20 509,00 грн, інфляційні втрати у розмірі 3412,91 грн, 3% річних в розмірі 1343,48 грн та 15 023, 26 грн пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення. В обгрунтування поданого позову, позивач посилається на те, що виконавцем не було надано повного об`єму послуг, відповідно до умов договору, а ті послуги, що було надано не належної якості, не відповідають кінцевому результату послуг та не відповідають очікуванням замовника як кінцевого споживача послуг, зокрема: 1.виконавцем було неякісно надано послуги з інформування Замовника, щодо всіх етапів та процесів, яких необхідно дотриматись на етапі підготовки документів до подачі їх в іноземні навчальні заклади; 2. виконавцем було неякісно надано послуги з інформування замовника, щодо всіх етапів та процесів, яких необхідно дотриматись на етапі подачі документів в іноземні навчальні заклади; 3. виконавцем було неякісно надано послуги з підготовки та заповнення необхідних документів для замовлення послуг партнера на території Федеративної Республіки Німеччина; 4. виконавцем було неякісно надано послуги та допомогу в підготовці та заповненні документів, необхідних для подання до візового центру Федеративної Республіки Німеччина, що в подальшому призвело до негативних наслідків, що виразились у завданні майнових збитків замовникові; 5. виконавцем було неякісно надано послуги з організації безперешкодного перебування дитини замовника на території Федеративної Республіки Німеччина, що призвело до негативних наслідків, що виразили у завданні майнових збитків замовникові та завданні моральної шкоди; 6. виконавцем не було дотримано умов, яких було досягнуто між замовником і виконавцем, а саме: основна мета вступу до іноземного коледжу на території Федеративної Республіки Німеччина - це продовження навчання та отримання вищої медичної освіти в університеті на території Федеративної Республіки Німеччина. Разом з тим, у своєму відзиві відповідач зазначає, що після укладення договору, виконавцем також було надано замовнику ряд консультацій з метою максимального сприяння влаштування неповнолітнього сина замовника до іноземного вузу, внаслідок яких: 1.виконавцем було надано окремо послуги з організації мовних курсів для неповнолітнього сина Замовника, проходження яких являються перевагою при вступі до університету, що підтверджується укладеними договорами: 16.03.2017 - між виконавцем та замовником укладено договір про мовні курси (табір); 27.10.2017 - між виконавцем та замовником укладено договір щодо організації підготовчих курсів (Штудіонколеджу); 02.04.2018 між виконавцем та замовником укладено договір щодо організації мовних курсів (табір); 02.02.2019 - між виконавцем та замовником укладено договір щодо організації мовних курсів (табір); 01.07.2019 - між виконавцем та замовником укладено договір щодо організації мовних курсів (табір); 2.виконавцем було надано послуги з організації та падання консультацій щодо перекладу та легалізації (апостилювання) документів неповнолітнього сина Замовника необхідних для оформлення візи; 3.виконавцем на вимогу замовника додатково було надано послуги щодо бронювання в Посольстві Федеративної Республіки Німеччини дати співбесіди в категорії «засвідчення» документів; 4.виконавцем надано послуги з реєстрації неповнолітнього абітурієнта замовника в онлайн - системі Uni-assist, яка є обов`язковою передумовою для подачі документів в штудіенколедж; 5.виконавцем було надано послуги шляхом електронного подання від імені [PERSON] , що є сином замовника, всіх необхідних, належним чином засвідчених документів через онлайн - систему Uni-assist, а саме: резюме, три анкети для подачі в гри вузи, підтвердження оплати послуг, атестат з додатком, два мовних тести, паспорт, листи мотивації, рекомендований лист та шість дипломів; 6.виконавцем було надано послуги з направлення пакету необхідних документів до Г`айдельберзького університету; 7.виконавцем було надано послуги з організації придбання авіаквитка для поїздки сина замовника на мовні курси. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що відповідачем не надано доказів, які свідчать про належне виконання договору про надання послуг №2017102503 від 25.10.2017. Крім того, інформування щодо обов`язковості подачі до Посольства Федеративної Республіки Німеччина документів, що підтверджують надання дозволу позивачем на виїзд дитини є елементом комплексної консультаційної послуги забезпечення вступу до університету в Німеччині і породжує у позивача справедливі та розумні очікування щодо надання такої інформації у належний строк, яке згідно умовами договору від 25 жовтня 2017 року здійснює відповідач. Більше того, виконання відповідачем договору у такий спосіб, що унеможливлює або ставить під сумнів можливість вступу до університету в Німеччині не може бути належним виконанням договору. Аналогічні висновки містяться у Постанові Верховного Суду від 14.11.2018 по справі № 344/5098/16-ц. Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України - у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1)припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2)зміна умов зобов`язання; 3)сплата неустойки; 4)відшкодування збитків та моральної шкоди. З врахуванням викладеного, оскільки, неналежне виконання умов договору про надання послуг №2017102503 від 25.10.2017 має місце саме з вини фізичної особи - підприємця [PERSON] , а тому з останнього підлягає стягненню 20509,00 грн. Отже, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 1343,48 грн за період з 25.10.2017 по 30.12.2019 та інфляційні витрати - 3412,91 грн за період з 25.10.2017 по 30.12.2019, то суд дійшов наступного висновку. Відповідно із ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором. У зв`язку з неналежним виконання умов договору про надання послуг №2017102503 від 25.10.2017 заявлені позивачем до стягнення 3 % річних у розмірі 1343,48 грн та інфляційні витрати у розмірі 3412,91 грн є обґрунтованими та правомірними. Що стосується заявленої до стягнення з відповідача пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення за період з 25.10.2017 по 30.12.2019 в розмірі 15 023,26 грн, то слід зазначити наступне. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Відповідно до ч. 1 ст. 547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Як вбачається з договору № 2017102503 від 25.10.2017, сторони не домовлялися про її стягнення у випадку порушення договірних зобов`язань. З урахуванням викладеного, заявлена вимога позивача щодо стягнення пені з відповідача є безпідставною. Крім того, позивачем заявлена вимога про стягнення понесених збитків у зв`язку з проживанням у хостелі з 22.09.2019 по 28.09.2019 у розмірі 163,80 евро, що є еквівалентом 4461,91 грн та збитки у зв`язку з проживанням у готелі з 27.09.2019 по 28.09.2019 у розмірі 129,60 євро, що є еквівалентом 3468,00 грн, про що слід зазначити наступне. Так, на підтвердження даних вимог, позивачем надано до суду роздруківку з інтернет - сайту про бронювання проживання у хостелі з 22.09.2019 по 28.09.2019 та оплату даного проживання у розмірі 163,80 евро, що є еквівалентом 4461,91 грн. Також, позивачем надано до суду роздруківку з інтернет - сайту про бронювання проживання у готелі з 27.09.2019 по 28.09.2019 та оплату даного проживання у розмірі 163,80 евро, що є еквівалентом 4461,91 грн. Посилання відповідача на не належні та допустимі докази у справі, оскільки не підтверджують понесених позивачем витрат та викладені іноземною мовою, суд не приймає до уваги. Отже, з урахуванням наведеного, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення завдані збитки у розмірі 7929, 91 грн. Разом з тим, вимоги позивача про стягнення на свою користь збитків, понесених у зв`язку з необхідністю виліту до ФРН у розмірі 6818,00 грн та збитки, понесені у зв`язку з проживанням в готелі(для неповнолітньої дитини) з 27.09.2019 по 30.09.2019 в розмірі 410,40 евро, що є еквівалентом 10 809,93 грн не підлягають задоволенню, оскільки матеріали справи не містять жодного доказу понесених витрат. Що стосується заявлених позивачем збитків, що понесені у зв`язку з неможливістю вилетіти на відпочинок відповідно до договору на туристичне обслуговування з 21.09.2019 по 28.09.2019, то суд зазначає наступне. Як вбачається з матеріалів справи, 10.09.2019 між ФОП [PERSON] (ТМ «Мандруй Дешевше») в особі [PERSON] , яка діє від імені та за дорученням туроператора ТОВ «Туристична Компанія «Анекс Тур» та [PERSON] було укладено договір на туристичне обслуговування № 07.09.2019-61100918034. Відповідно до п. 10.2 турист вправі відмовитись від виконання договору до початку містичної подорожі за умови сплати тургагенту фактичних витрат в повному обсязі за послуги, які були надані до отримання повідомлення про відмову. Разом з тим, позивачем не надано доказів того, що остання не відмовилася від договору та повернула сплачені кошти. Крім того, відповідно до п. 3.1 договору, загальна вартість туристичних послуг, замовлених туристом становить 22 039,00 грн, однак позивач просить стягнути на свою користь збитки у розмірі 24156,00 грн. Отже, дана вимога не підлягає задоволенню. Щодо викладених доводів заподіяння позивачеві моральної шкоди у розмірі 30000,00 грн, суд зазначає наступне. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством, зокрема нормами ЦК України, які регулюються порядок відшкодування моральної шкоди та ЗУ «Про захист прав споживачів». Відповідно до ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно із ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, та яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім"ї чи близьких родичів. Згідно із роз`ясненнями, що містяться у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на її відшкодування передбачено безпосередньо нормами Конституції, законами України, а також при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію ЗУ «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди. Відповідно до положень п. 9 вказаної Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного суду України, викладених в п. 1 постанови № 5 від 12 квітня 1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», із змінами, доповненнями, при вирішенні цих справ суди мають насамперед виходити із положень Закону «Про захист прав споживачів». З роз`яснень, які містяться в п. 23 вищезазначеної постанови, вбачається, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, яких споживач зазнав унаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, що настали через незаконні винні дії продавця, виготівника, виконавця або через їх бездіяльність. Розмір відшкодування моральної шкоди встановлюється судом і визначення його не ставиться в залежність від наявності матеріальної шкоди, вартості товару (робіт, послуг), суми неустойки, а має ґрунтуватися на характері й обсязі моральних і фізичних страждань, заподіяних споживачеві у кожному конкретному випадку. Вирішуючи спір щодо відшкодування моральної шкоди за порушення споживчого договору, суди мають враховувати, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК України і статей 4 та 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року в справі № 216/3521/16-ц. Суд вважає, що в результаті невиконання відповідачем зобов`язань за договором позивач зазнав душевних страждань, оскільки він отримав негативні емоції, порушення звичного способу життя, необхідності звернення до суду за захистом порушеного права. При вирішенні питання щодо розміру суми моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, суд враховує, що діями відповідача позивачу спричинені моральні страждання, оскільки порушені його права. Разом з тим, з урахуванням принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача в цій частині в розмірі 10000,00 гривень. Розмір моральної шкоди, визначений позивачем у позовній заяві, суд вважає завищеним. З урахуванням викладеного, позов підлягає частковому задоволенню. Щодо стягнення судових витрат на правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн, то суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої-третьої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Відповідно до статті 1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору; Стаття 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлює, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Згідно зі статтею 11 ЦПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України). Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат; 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами; 3) розподіл судових витрат між сторонами. Згідно зі статтею 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною третьою статті 137 ЦПК України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України). Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України). Таким чином, склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. Згідно правової позиції, викладеної у постанові Великої палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Також суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також, чи була їх сума обґрунтованою. З наданих до суду доказів вбачається, що витрати на професійну правничу допомогу підтверджуються витягом з договору про надання правничої допомоги № 05/19-12-2019, укладеним 19.12.2019 між Адвокатським об`єднанням «Фірма» в особі керуючого партнера Бугайчука Василя Ігоровича та [PERSON] , актом № 19122019 здачі - прийняття робіт (з надання послуг правничої допомоги), дублікатом квитанції № 0.0.1561251725.1 від 20.12.2019 про оплату послуг у розмірі 6000,00 грн. Судом досліджено опис наданих послуг на виконання укладеного договору про надання професійної правничої (правової) допомоги, а також взято до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору. Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа «Гімайдуліна і інші проти України» від 10 грудня 2009 року, справа «Баришевський проти України» від 26 лютого 2015 року), а також висновки Європейського суду з прав людини, викладені у справах: «East/West Alliance Limited» проти України» від 02 червня 2014 року, за змістом яких заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим; «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року, за результатом розгляду якої Європейський суд з прав людини вирішив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Суд, оцінюючи обґрунтованість заяви позивача та відсутність заперечень відповідача в контексті положення частини четвертої статті 137 ЦПК України, тобто щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, витраченим на їх виконання, з огляду на визначені практикою Європейського суду з прав людини критерії, вважає, що заявлена позивачем сума є обґрунтованою. Розмір витрат на професійну правничу допомогу, який підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача, підлягає відшкодуванню у сумі 6000,00 грн.

Outcome: partial