Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-19 00:00:00

23 червня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо неповнолітніх дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], мотивуючи це тим, що відповідач з 2014 року не виконує своїх обов'язків по вихованню дітей, не проявляє турботи щодо них, не надає матеріальної допомоги, а також стягувати з відповідача аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі по 1500 грн. на кожну дитину. В судовому засіданні позов підтримав повністю та просить вимоги задовольнити. Пояснив, що з вересня 2005 року він перебував в шлюбі з відповідачем. Під час шлюбу народилося двоє дітей. [PERSON] стала зловживати спиртними напоями, влаштовувати сварки в сім'ї, а тому за позовом [PERSON] шлюб між сторонами відповідно до рішення Малинського районного суду від 20 листопада 2013 року був розірваний. Після розірвання шлюбу , місце проживання дітей було визначено з матір'ю. Однак у квітні 2014 року [PERSON] викликали до служби в справах дітей та зобов'язали його забрати дітей до себе повідомивши , що якщо він цього не зробить то дітей передадуть до інтернату. Позивач забрав дітей до місця свого постійного проживання за адресою: [ADDRESS] , де діти по даний час проживають. З моменту проживання дітей у [PERSON], відповідач дітей не перевідує, матеріальної допомоги не надає , не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Відповідач позов визнала частково, згодна сплачувати аліменти на утримання дітей по 350 грн. щомісячно на кожну дитину, заперечила в частині позову щодо позбавлення її батьківських прав. В заперечення позову пояснила, що з вересня 2005 року вона перебувала у шлюбі з позивачем. Під час шлюбу народилось двоє дочок. 20 листопада 2013 року шлюб між сторонами був розірваний, однак до січня 2014 року сторони продовжували разом проживати за місцем проживання позивача. 09 січня 2014 року [PERSON] разом з дітьми переїхала проживати до своєї матері за адресою: [ADDRESS] До квітня 2014 року діти проживали з нею, а потім стали проживати у позивача. З травня 2014 року по серпень 2015 року позивач працювала у м. Києві та постійно надавала допомогу дітям. 31 серпня 2015 року [PERSON] повернулася з м. Києва та стала проживати у м. Малині у своєї матері, однак постійно перевідувала дітей та заводила їх до школи. З того часу як діти проживають з [PERSON] вона намагалася повернути дітей за місцем свого проживання, однак позивач створює перешкоди та не дозволяє дітям спілкуватися з нею. З приводу протиправної поведінки позивача вона до соціальних служб не зверталась. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Малинської міської ради Малета Т.В. в судовому засіданні повністю підтримала висновок органу опіки та піклування та вважає, що на даний час недоцільно позбавляти [PERSON] батьківських прав щодо малолітніх дітей, доцільно стягувати з відповідача аліменти на утримання дітей та попередити її про необхідність належним чином виконувати свої обов'язки щодо виховання дітей. У відповідності до статті 171 Сімейного Кодексу України суд вислухав думку неповнолітньої [PERSON] щодо вирішення позову. [PERSON] просить суд не позбавляти її матір батьківських прав щодо неї та її сестри. Суд вислухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Так ст.164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Разом з цим, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківські обов'язки, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей (п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30 березня 2007 року „ Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав "). Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Як встановлено судом, [PERSON] є матір'ю малолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. ( а.с.8,9). Відповідачка не приймає належної участі у вихованні дітей ( а.с.16) , за місцем проживання характеризується негативно. ( а.с.14). Орган опіки та піклування виконавчого комітету Малинської міської ради у своєму висновку від 20 липня 2017 року, вважає, що недоцільно позбавляти [PERSON] батьківських прав щодо її дітей. З відповідача необхідно стягувати аліменти на утримання дітей та попередити [PERSON] про необхідність належним чином виконувати свої обов'язки щодо виховання дітей. Враховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківські обов'язки, та раніш до відповідача не застосовувались попередження про необхідність змінити ставлення до виховання дочок, тому позов про позбавлення відповідача батьківських прав є передчасним та в його задоволенні слід відмовити. Суд вважає за необхідне попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дітей, виконуючи в подальшому обов'язки щодо виховання та утримання дітей, передбачені сімейним законодавством. Позов в частині стягнення аліментів з відповідача підлягає задоволенню частково. Згідно ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. При визначені розміру аліментів суд приймає до уваги положення статті 182 Сімейного Кодексу України де зазначено, що при визначені розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 7 Закону України « Про Державний бюджет України на 2017 рік » передбачено, що у 2017 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 травня - 1777 гривень. Відповідно до статті 184 Сімейного Кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що відповідач офіційно не працевлаштована, має мінливі заробітки, тому суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення аліментів з відповідача у твердій грошовій сумі є обґрунтованими. У [PERSON] інших дітей не має, непрацездатних батьків чи чоловіка на її утриманні також не має, стан її здоров'я задовільний. Ці обставини не заперечуються сторонами. Інших будь - яких обставин, що перешкоджали б [PERSON] сплачувати аліменти на утримання дітей в судовому засіданні не встановлено. Тому суд з урахуванням досліджених обставин та наданих сторонами доказів, приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню аліменти у загальному розмірі 1800 грн. по 900 грн. на кожну дитину. З відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 640 грн.

Outcome: partial