Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-11 00:00:00

27 листопада 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 20 листопада 1976 року між ними зареєстровано шлюб відділом реєстрації актів цивільного стану Снігурівського району Миколаївської області, актовий запис №199. Від шлюбу народився син [PERSON] , [INFO] . Проживаючи в шлюбі з чоловіком, вони втратили почуття любові та поваги, в результаті чого подружнє життя не складається, не спілкуються. Дитина проживає з позивачкою і знаходиться на її утриманні. Позивачка вважає, що сімейне життя в подальшому не можливе, на примирення не згодна, тому просить суд шлюб розірвати та залишити їй шлюбне прізвище [PERSON] . Судовий збір з відповідача не стягувати. В судове засідання сторони не з`явилися. Позивач надала суду заяву, в якій просить справу слухати у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач також надав суду заяву, згідно якої позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу визнає, просив справу слухати в його відсутність. Суд вважає можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснено без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. 20 листопада 1993 року в відділі реєстрації актів цивільного стану Снігурівського району Миколаївської області між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , було зареєстровано шлюб (актовий запис №199); свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане 20 листопада 1993 року. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу " [PERSON] " (а.с.5). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 18 червня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Снігурівського районного управління юстиції Миколаївської області (а.с.6). Шлюбні відносини між подружжям фактично припинені через непорозуміння у сім"ї, втрати поваги і розуміння один до одного, разом не проживають; син проживає з позивачкою, що підтверджується довікою про реєстрацію місця проживання виданою виконавчим комітетом Снігурівської міської ради від 23 травня 2017 року за № 358(а.с.7). Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що сім`я розпалася остаточно, примирення між сторонами не є можливим, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач позов визнає, а тому збереження даної сім`ї не відповідало б інтересам сторін та дитини, а отже позов є обґрунтованим і підлягає до задоволення. Відповідно до ст.113 СК України позивач має право надалі іменуватися шлюбним прізвищем " [PERSON] ". На прохання позивачки суд не вирішує питання про стягнення на її користь витрат зі сплати судового збору.

Outcome: approved