Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-02 00:00:00

Представник позивачів - [PERSON] 24 вересня 2018 року звернувся до суду із вищевказаним позовом, в якому просив суд стягнути з кожного з відповідачів на користь Позивачів в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю їх батька та чоловіка - 600000,00 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що [INFO] року від нещасного випадку, який трапився при виконання трудових обов`язків, загинув [PERSON] , який приходився позивачам [PERSON] та [PERSON] - батьком, а [PERSON] - чоловіком. Смерть настала внаслідок отриманих травм, а саме: перелом остистих відростків 7-го шийного та 1-3 грудних хребців, а також закрита травма шийних та грудного відділу хребців. Після смерті рідної людини вони переносять тяжкі моральні страждання. Останні на момент нещасного випадку проживали однією сім`єю протягом тривалого часу за місцем мешкання при житті їхнього чоловіка та батька, гр. [PERSON] , вели спільне господарство та мали спільний сімейний бюджет. Внаслідок трагічної та завчасної загибелі (смерті) гр. [PERSON] , яка сталася в результаті нещасного випадку на виробництві під час виконання трудових обов`язків, близьким родичам загиблого спричинено значну моральну шкоду. Моральна шкода спричинена, як кожному окремо так і загалом. Родичі загиблого, в результаті спричиненої моральної шкоди зазнали суттєвих незворотних негативних змін, які відбулися у їх особистому житті. Виникла необхідність докладати додаткові зусилля щоб замістити втрату загиблого в загальному сімейному житті. Вважають, що відповідачами їм завдано моральної шкоди, тому звернулася до суду з цим позовом. Сторони в судове засідання не викликались. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові матеріали справи, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідач - ПАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» надав відзив на позов, в якому заперечував проти позову, посилаючись на те, що для відшкодування шкоди у зв`язку із каліцтвом працівника, або іншим ушкодженням його здоров`я, поряд із іншим, має встановлюватись вина особи. Як вбачається ті змісту акту про нещасний випадок форми Н-1, серед осіб, які допустили порушення законодавства по охороні праці є електрозварник [PERSON] , який проводив роботи під висячим вантажем та застосовуючи в якості зворотного проводу металоконструкцію бункера, чим порушив П .4Л. 4. Інструкції з охорони праці №25 для працюючих в УРТО , п.4.5 Інструкції з охорони праці №10 правила пожежної безпеки в УРТО. Таким чином, покладати провину лише на ПАТ «ПІВДГЗК» в даному випадку є безпідставним. Так, [PERSON] в обґрунтування своїх моральних страждань вказує, що зокрема погіршився її стан здоров`я, що вона постійно перебувала у стійкому депресивному стані при цьому до позовної заяви не додано жодного документу, який міг би підтвердити вищевказане, наприклад виписка з епікризу, чек на придбання відповідних медикаментів, тощо. [PERSON] та [PERSON] в обґрунтування своїх страждань вказують, зокрема, що будучи дітьми, в результаті втрати єдиного батька, вони вимушені були відвідувати шкільного психолога, але знов таки відсутній документи, які б могли підтвердити даний факт. Відповідач вважає вимоги Позивачів про відшкодування моральної шкоди заподіяної смертю [PERSON] у зв`язку з нещасним випадком на виробництві, а також розмір відшкодування моральної шкоди, який Позивачі просять стягнути з ПАТ «ПІВДГЗК» необгрунтованими та визначеними без урахування засад розумності, виваженості та справедливості. Просив у задоволенні позову до ПАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» відмовити. Відповідач - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області в особі Криворізького відділення Управління виконавчої дирекції фонду в Дніпропетровській області заперечував проти позову, у відзиві зазначив, що згідно з частиною 1, 2. ст. 6 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» № 1105 -XIV від 23 вересня 1999 року суб`єктами страхування від нещасного випадку є застраховані громадяни, в окремих випадках - члени їх сімей та інші особи, страхувальники та страховик. Застрахованою особою є фізична особа, на користь якої здійснюється страхування. У разі настання страхового випадку вини мають право одержувати від Фонду виплати соціальні послуги, передбачені ст. 21 цього Закону. Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЗУ № 1105 -XIV від 23 .09.1999 р. у разі смерті потерпілого члени його сім`ї мають право на отримання від Фонду страхових виплат (одноразової допомоги, пенсії у зв`язку з втратою годувальника) та послуг пов`язаних з похованням померлого. Таким чином, Закон ЗУ № 1105 -XIV від 23.09.1999р. передбачає виключний перелік страхових виплат, які повинні здійснюватися Фондом членам сім`ї померлого потерпілого. Виплата сум відшкодування моральної шкоди, яка заподіяна членам сім`ї застрахованого смертю останнього, Законом не передбачена. Посилання позивача на п. «є» ст. 21, 28 та ч. 3 ст. 34 Закону не обґрунтовані, оскільки визначеними нормами передбачена можливість відшкодування моральної шкоди безпосередньо потерпілому працівнику. Крім того, Законом України №717-У від 23.02.2007р. внесено зміни до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві...", відповідно до яких всі норми даного закону якими передбачалося виплата моральної шкоди - виключено. Згідно п.2 ч.44 Розділу 2 " Внесення змін до деяких законодавчих актів України" Закону України "Про Державний бюджет на 2008р." - "У Законі України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності": у пункті 3 розділу XI "Прикінцеві положення": після абзацу третього доповнити новим абзацом такого змісту: " відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної (немайнової) шкоди застрахованим і членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припиняється з 1 січня 2008 року " . Моральна шкода згідно зі ст.1167 відшкодовується винною особою, якою відповідно до Акту Н-1 визнано підприємство. Просив у задоволенні позову до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області в особі Криворізького відділення Управління виконавчої дирекції фонду в Дніпропетровській області відмовити. Дослідивши матеріали справи та оцінивши у сукупності докази, подані в обґрунтування позову, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В силу ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивачі [PERSON] та [PERSON] - є дітьми [PERSON] , а [PERSON] - його дружина (а.с. 19 зворот, 20, 20 зворот, 25). [PERSON] працював на Південному гірничо-збагачувальному комбінаті в Управлінні з ремонту технологічного устаткування електрозварювальником ручного зварювання з 08.06.1998р. по 27.02.2002р. (а.с.8). Актом про нещасний випадок на виробництві № 2, який затверджено Головою правління ПАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» (Відповідач - 1) 15.03.2002 року (Форма Н - 1) встановлено, що нещасний випадок стався 22.02.2002 року о 13 годині 50 хвилин на території тічки конвеєра 11р перевантажувального вузла № 2, дільниці № 2, дробильної фабрики № 1. Як встановлено розслідуванням, вказаний нещасний випадок стався під час виконання трудових обов`язків гр. [PERSON] , а саме під час виконання ремонтних робіт шибера випускної тічки конвеєра № 11р. При цьому, тілесні ушкодження спричинені падінням предмету устаткування (а.с.10-13) Пунктом 7 Акту визначено причину нещасного випадку: неякісна розробка технологічної карти ТК-УРТО-ДФ№1-36-00 по заміні бронею в тічці завантаження конвеєра. Порушення п.265 "Єдиних правил безпеки при дробленні, сортуванні, збагаченні корисних копалин і огрудкуванні руд і концентратів; низька трудова і виконавська дисципліна серед трудящих УРТО і ДФ №1. Порушення пп 265, 269" Єдиних правил безпеки при дробленні, сортуванні, збагаченні корисних копалин і огрудкуванні руд і концентратів ", п.6.7.64" Правил безпечної експлуатації електроустановок споживачів" (а.с.12). Крім того, у відповідності до Постанови Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 02.04.2002 року № 514Н було призначено відповідну страхову виплату родичам загиблого (а.с.7). Отже, в судовому засіданні встановлено, що нещасний випадок на виробництві стався з вини відповідача, смерть [PERSON] настала від нещасного випадку у зв`язку з виробництвом. На час виникнення правовідносин між сторонами відшкодування моральної (немайнової) шкода було врегульовано статтею 440-1 ЦК Української РСР ( в редакції 1963 року). З 01 січня 2004 року набрав чинності ЦК України, статтями 1167,1168 якого передбачено відшкодування моральної шкоди завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, або смертю фізичної особи членам родини померлого. Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками Конституційного Суду України закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (рішення від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 05 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012). Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє її дію в повному обсязі. Події, які породили цивільне право позивача на відшкодування моральної шкоди та стали підставою для звернення до суду з позовними вимогами, мали місце до 01 січня 2004 року, тобто до набрання чинності ЦК України, тому з огляду на вищезазначені вимоги в указаній справі повинні застосовуватись положення актів цивільного законодавства, чинні на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК Української РСР 1963 року. Згідно зі статтею 440-1 ЦК Української РСР моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діянням іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати. Необхідною умовою виникнення зобов`язання по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди, є заподіяння цієї шкоди. Під шкодою в праві прийнято розуміти всяке применшення блага, що охороняється правом. Благо, що охороняється правом, може бути майновим або особистим немайновим. Внаслідок цього і шкода, що заподіюється благам, що охороняються, може бути майновою і моральною (немайновою). Вказуючи на моральну (немайнову) шкоду, що підлягає відшкодуванню, частина перша статті 440-1 ЦК Української РСР не визначає її поняття. Визначення цього поняття міститься в правових нормах спеціальних законів, що регулюють певні види суспільних відносин і передбачають право громадян та організацій на відшкодування моральної (немайнової) шкоди (наприклад, статті 1, 33, 34 Закону «Про зовнішньоекономічну діяльність», стаття 10 Закону «Про режим іноземного інвестування», стаття 24 Закону «Про захист прав споживачів», стаття 44 Закону «Про авторське право і суміжні права», стаття 12 Закону «Про охорону праці» та ін.). Разом з тим, враховуючи особливості правового регулювання суспільних відносин цими законодавчими актами, у відповідних нормах про поняття моральної (немайнової) шкоди, встановлюються і різні її критерії. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Стаття 440-1 ЦК Української РСР не містить будь-яких обмежень відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Отже, відповідно до статті 440-1 ЦК Української РСР фізична або юридична особа має право вимагати відшкодування моральної (немайнової) шкоди у разі порушення її прав неправомірними діями в будь-яких цивільних та інших правовідносинах. У вказаній статті міститься пряма вказівка на те, що моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянинові або організації діяннями іншої особи, і порушила їх законні права, відшкодовується особою, що заподіяла шкоду. Порушення законних прав, указаних в законі осіб, завжди є протиправним. Отже, неправомірна поведінка заподіювача моральної (немайнової) шкоди є необхідною умовою відповідальності, тому суд при розгляді справ цієї категорії зобов`язаний з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних або фізичних страждань, за яких обставин і якими діями (бездіяльністю) вони заподіянні. У статті 440-1 ЦК Української РСР виявляється дія принципу генерального делікту, закріпленого в статті 440 ЦК Української РСР, в силу якого заподіяння шкоди признається протиправним, якщо особа не була управоважена на її заподіяння. Стаття 440-1 ЦК Української РСР є загальною нормою, такою, що регулює деліктні правовідносини. Оскільки моральна шкода, завдана позивачу у зв`язку зі смертю її батька в результаті нещасного випадку на виробництві, не відшкодовується ні на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», ні на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», ні Правилами відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням ним трудових обов`язків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 427, така моральна шкода за наявності для цього підстав повинна виплачуватись особою, яка її заподіяла, на підставі статті 440-1 чинного на час виникнення спірних правовідносин ЦК Української РСР 1963 року. Як роз`яснено в пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень, у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 Цивільного кодексу Української РСР та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Така правова позиція висвітлена в Постанові Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 61-4983св18. Отже, смерть рідної людини позивачів сталася внаслідок нещасного випадку на виробництві, вина підприємства доведена актом про нещасний випадок, тому саме з підприємства слід стягнути відшкодування моральної шкоди. У задоволенні позовних вимог до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області слід відмовити, оскільки чинним законодавством не передбачено відшкодування моральної шкоди членам сім`ї померлого потерпілого за рахунок Фонду. Після смерті чоловіка гр. [PERSON] (Позивач - 1) на очах дітей та друзів постарілі, погіршився її стан здоров`я. Стресовий фактор у вигляді загибелі чоловіка, призвів до того, ш,о гр. [PERSON] постійно перебувала у стійкому депресивному стані, в результаті чого втратила всі життєві, професійні та дружні зв`язки та відносини. Такі обставини призвели до того, що навіть з плином часу нормальний усталений та спокійний спосіб життя не повернувся. Втрата чоловіка, годувальника та більше ніж рідну людину, з якою тривалий час гр. [PERSON] перебувала у шлюбно-сімейних відносинах, призвела до того, що навіть на сьогодні, остання не може побудувати нормальні сімейні відносини з чоловіком так, як думки проте що вона може знову втратити чоловіка створюють обставини психологічної напруги у відносинах з вже іншим чоловіком, та не сприяють нічому іншому крім постійних переживань та паро-істеричних станів. Внаслідок смерті батька, гр. [PERSON] та гр. [PERSON] , які на момент трагічної загибелі були ще дітьми, спричинена моральна шкода, яка полягала та полягає у душевних та психічних стражданнях, яких вони зазнали у зв`язку зі смертю близької людини, що призвело тоді та призводить на сьогоднішній день до порушення їх звичайного способу життя та вимагає від них додаткових зусиль для його організації. Окрім цього, будучи дітьми, в результаті втрати єдиного батька, діти вимушені були відвідувати шкільного психолога, оскільки ситуація яка склалася негативно відобразилася на багатьох звичайних речах та призвела до таких наслідків як: різке зменшення зацікавленості до навчання та життя, погіршення контактів з однолітками та людьми старшого віку (на контакт йшли Позивачі не охоче, на питання відповідали однозначно), тощо. Станом на сьогодні, думки проте що батько не побачив їхнього становлення як особистостей, народження та розвитку його онуків, спричиняє біль та наводить смуту. Цей стан, кожного наступного разу все сильніше тисне на психо-емоційний стан гр. [PERSON] та гр. [PERSON] , що в свою чергу створює несприятливі умови для побудови власних шлюбно-сімейних відносин. Позивачі оцінюють моральну шкоду, заподіяну їм в наслідок загибелі батька та чоловіка, у 600000,00 грн., просить стягнути по 20000,00 грн. з відповідачів на користь кожного позивача без урахування податку з доходів фізичних осіб. Визначаючи розмір відшкодування, суд, приходить до висновку, що внаслідок незабезпечення підприємством дотримання працівниками техніки безпеки, позивачі втратили свого батька у дитячому віці, коли дитині необхідне батьківське піклування та турбота. Враховуючи ступінь фізичних і моральних страждань позивачів, їх тривалість і тяжкість, незворотність втрати, а також з урахуванням конкретних обставин справи, і наслідків, що наступили, виходячи, з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що стягненню з Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь позивачів у відшкодування моральної шкоди, завданої загибеллю батька, підлягає 300000,00 грн., що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які позивачі пережили та переносять на теперішній час, а в задоволенні іншої частини позову позивачам слід відмовити. При зверненні до суду із позовом позивачі звільнені від сплати судового збору на підставі положення п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Відтак, з відповідача Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» слід стягнути в дохід держави судовий збір в сумі 3000 грн. (1000 х 3=3000). Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial