Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

30 березня 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що між ним та відповідачем 11 березня 2013 року укладено кредитний договір №б/н, згідно з якого відповідач отримав кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Так як [PERSON] порушив взяті на себе зобовязання за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з відповідача заборгованість, яка станом на 31 грудня 2015 року становить 28715,14 грн. та складається з наступного: 4998,32 грн. заборгованість за кредитом; 19173,24 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 2700,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. штраф (фіксована частина); 1343,58 грн. штраф (процента складова). Представник Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» в судове засідання не зявився, до початку розгляду справи по суті надав суду заяву, в якій просить справу розглядати без участі їх представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Додатковою заявою надав пояснення, що відповідно ч.16 ст.14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в України» встановлено, що користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобовязаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач. Відповідно до умов договору клієнт зобовязаний застосувати заходи до запобігання втрати картки, ПІНа (персонального ідентифікаційного номера) або інформації, нанесеної на картку і магнітну смугу, або їх незаконного використання, інформувати банк, а також правоохоронні органи про факт втрати картки, або отримання інформації про її незаконне використання. Крім того, надав виписку про рух грошових коштів на рахунку відповідача. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову та пояснив, що дійсно 11 березня 2013 року він уклав кредитний договір, згідно якого йому було встановлено кредитний ліміт 300 грн., про послідуюче збільшення ліміту йому не було відомо, коштів він не отримував, в липні 2013 року він звернувся до правоохоронних органів із заявою про факт викрадення грошових коштів з його кредитної картки. Представник відповідача адвокат [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову та пояснив, що відповідач отримав кредитний ліміт на картковий рахунок лише 300 грн., в подальшому [PERSON] не використовував кошти в розмірі 5000 грн., про що він повідомив письмово правоохоронні органи та відповідну банківську установу. Проводилося розслідування, що на його думку свідчить про те, що [PERSON] кошти не отримував, тому він не повинен сплачувати борг, в тому числі і відсотки за користування кредитом. Банк про це був повідомлений, тому прохав у позові відмовити, так як він вважає, що банк неправомірно нарахував заборгованість по кредитному договору. Суд, проаналізувавши матеріали справи, вислухавши пояснення відповідача та його представника, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] 11 березня 2013 року укладено кредитний договір №б/н, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов укладеного кредитного договору, договір з надання кредиту складається з анкети-заяви позичальника, памятки клієнта, якою є довідка про умови кредитування з використанням картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом голови правління ПАТ КБ «ПриватБанк» за № СП-2010-256 від 06 березня 2010 року та тарифів банку (а.с.5-31). В анкеті-заяві [PERSON] своїм підписом засвідчив, що він ознайомився і згоден з умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Умови та правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку www.privatbank.ua та він зобовязується виконувати їх вимоги, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві (а.с.5). З наданого позивачем розрахунку вбачається, що [PERSON] не виконав своїх зобовязань за кредитним договором, не сплатив відсотків та комісії, чим порушив умови кредитного договору, тому станом на 31 грудня 2015 року становить 28715,14 грн., яка складається з наступного: 4998,32 грн. заборгованість за кредитом; 19173,24 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 2700,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 1343,58 грн. штраф (процента складова) (а.с. 4). Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг \~відповідач зобовязувався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених кредитним договором. Згідно п.п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг позичальник дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Відповідно до п. 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг банк має право змінювати тарифи, а також інші умови обслуговування рахунків. При цьому банк, за виключенням випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов"язаний не менше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку відповідно до п.1.1.3.1.9 договору. Якщо протягом 7 днів банк не отримав повідомлення від позичальника про незгоду зі змінами, то вважається, що позичальник приймає нові умови. Право зміни розміру наданого на платіжну картку кредиту (кредитного ліміту) банк залишає за собою в однобічному порядку, за власним рішенням банку та без попереднього повідомлення позичальника Відповідно до п.1.1.2.1. Умов та правил надання банківських послуг клієнт зобов"язаний не передавати карти, стикер PAYPass, ПІНи третім особам, не використовувати Карти, стикер PAYPass\~\~або нанесені на них дані у цілях, не передбачених кредитним договором або таких, які суперечуть діючому законодавству. \~\~\~\~ Відповідно п.1.1.5.5\~\~Умов та правил надання банківських послуг банк не несе відповідальності у випадках, якщо інформація про рахунки Клієнта, Картки, контрольної інформації Клієнта, відправленій в СМС -повідомленнях, ПІН -коді, Індентифікаторі\~\~користувача, паролях системи Приват24, паролі або проведених Клієнтом операціях стане відомою іншим особам внаслідок недобросовісного виконання Клієнтом Умов їх збереження і використання або прослуховування і перехоплення інформації в каналах зв"язку під час використання цих каналів. \~\~\~\~ Відповідно до п.1.1.2.12 Умов та правил надання банківських послуг, у разі якщо володільцю картки відомі відомості про незаконне використання картки він повинен в триденний строк після усної заяви про втрату картки повідомити [PERSON] про обставини її втрати , та відомості про незаконне її використання (а.с.8-31). Відповідно до п.п.6.1., 6.2.\~Постанови Правління НБУ від 30.04.2010 № 223 "Про здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів"користувач зобов'язаний використовувати спеціальний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це законні права або повноважень. Держатель зобов'язаний надійно зберігати спеціальний платіжний засіб, ПІН та інші засоби, які дають змогу користуватися ним. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до п.6.4. Постанови НБУ № 223 користувач зобов'язаний негайно повідомити емітента або визначену ним юридичну особу про втрату спеціального платіжного засобу в порядку та формі, установлених договором. В іншому разі емітент не несе відповідальності за платіжні операції, ініційовані за допомогою цього спеціального платіжного засобу, до отримання такого повідомлення, якщо інше не встановлено договором. Пунктом 1.1.2.11.1 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що у разі незгоди володільця картки щодо операції проведених з карткою він зобовязаний протягом 30 днівз дня виявлення такого факту подати до Банку письмову заяву. Пунктом 2.1.1.5.6 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що у разі невиконання зобовязань за договором на вимогу банку позичальник зобовязаний повернути кредит(у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди банку (а.с. 8-31). Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, одностороння відмова від виконання зобовязання і одностороння зміна умов договору не допускається, за винятком випадків, передбачених законом. У відповідності до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом та за ст. 1050 ЦК України в разі не повернення позичальником своєчасно суми позики, він зобовязаний сплатити грошову суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Статтею 1049 ч. 1 ЦК України передбачений обов'язок позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1054 ч. 2 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Суд вважає, що доводи відповідача та його представника про те, що в даному випадку [PERSON] не отримував кошти і не використовував їх, про що ним повідомлено до правоохоронних органів та до банку, не заслуговують на увагу виходячи з наступного. Згідно ч. 1\~ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Кредитний договір між сторонами було укладено в порядку ч. 1\~ст. 634 ЦК України, так як підписавши анкету-заяву від 11 березня 2013 року та довідку про умови кредитування з використанням картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», [PERSON]І, уклав з ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитний договір на умовах, визначених в зазначеній заяві та довідці, а також в умовах та правилах надання банківських послуг. З пояснень [PERSON] наданих в судовому засіданні вбачається, що 23 липня 2013 року він звернувся до Охтирського МВ УМВС України в Сумській області про вчинення крадіжки кредитних коштів невстановленою особою з його кредитної картки, однак на підтвердження цього не надав відповідної заяви. 05 квітня 2016 року відповідач звернувся до начальника СВ Охтирського ВП із заявою про надання інформації стосовно розслідування кримінального провадження за фактом викрадення його кредитної картки (а.с.57). Однак, ці доводи відповідача та його представника не заслуговують на увагу, оскільки це не звільняє [PERSON] від виконання зобовязання. З листа наданого Головним управлінням національної поліції в Луганській області від 11 травня 2016 року вбачається, що СВ Охтирського РВ УМВСУ у Сумській області 23 липня 2013 року розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12013200060001068 за ознаками правопорушення передбаченого ч.1 ст.190 КК України. 30 серпня 2013 року кримінальне провадження № 12013200060001068 передано за підслідністю до Жовтневого РВ ЛМУ ГУМВС України у Луганській області. 26 грудня 2013 року СВ Жовтневого РВ ЛМУ ГУМВС України в Луганській області прийнято рішення про закриття провадження на підставі ч.1 п.2 ст.284 КПК України (а.с.86). Як повідомляється Головним слідчим управлінням Національної поліції України від 31 травня 2016 року, 26 грудня 2013 року кримінальне провадження закрито по ст.284 ч.1 п.2 КПК України, тобто встановлена відсутність у діях складу кримінального правопорушення (а.с.100). Разом з тим, [PERSON] знаючи про те, що на його кредитну картку нараховуються відсотки за користування кредитом, письмово не повідомив позивача про причини невиконанняним кредитного зобовязання, не надав суду докази відносно цього, не надав заяву банку про розірвання кредитного договору. Відповідно до пунктів 1.1.2.10 -\~1.1.2.11; 2.1.1.9.5; 2.1.1.9.10 умов та правил надання банківських послуг, утримувач картки зобовязаний приймати міри по запобіганню втрати (кражі) Карт, стікера PayPass, ПІНа (персонального ідентифікаційного номера) або інформації, нанесеної на Карту і магнітну смугу або їх незаконного використання. [PERSON], а також правоохоронні органи по факту втрати карти, стікера PayPass, ПІНа, сім-карти мобільного телефону або отримання повідомлення про їх незаконне використання. Утримувач карти зобовязаний не повідомляти ПІН, постійний пароль, одноразові паролі і контрольну інформацію, не передавати карту (її реквізити) для здійснення операцій іншими особами, вживати необхідні заходи для запобігання втрати, пошкодження, викрадення карти; нести відповідальність по операціям, здійсненим з використанням ПІНа, постійного паролі, одноразових паролів, операціям по зміні ПІНа. У випадку втрати карти, ПІНа, постійного пароля, одноразових паролів або виникнення у утримувача підозри, що карта, ПІН, постійний пароль, одноразові паролі могли бути втрачені, або виникнення ризику несанкціонованого використання карти, ПІНа, постійного пароля, одноразових паролів, утримач повинен негайно звернутися до банку, клієнт, підключений до сервісу Приват-24 повинен виконати дії, необхідні для призупинення дії карти у відповідності з Інструкцією по використанню сервісу. Крім того, надана відповідачем виписка по картці 5211537433606139 і додатковим рахунком договору за період 11.03.2013 року - 01.06.2016 року в розумінні ст.10, ст.60 ЦПК України не свідчить про те, що [PERSON] не повинен виконувати належним чином зобовязання. Суд критично оцінює пояснення відповідача, що він ніби то не отримував коштів, не давав згоди на підвищення ліміту, оскільки це не відповідає фактичним обставинам справи, так як сам же відповідач у суді надав в оригіналі корінець квитанції, копії яких маються в матеріалах справи (а.с.60,61), з яких вбачається, що 11 березня 2013 року о 15 год.17 хв. знято 100 грн. Цього ж дня [PERSON] було видано інструкцію про порядок використання картки, перевірку балансу картки та умови зняття кредитних коштів (а.с.61), оригінал якої відповідач надав для огляду в судовому засіданні. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд вважає, що відповідач в розумінні ст.10, ст.60 ЦПК України в обгрунтування своїх заперечень не надав суду належних, допустимих та переконливих доказів. Разом з тим, вирішуючи позов в частині стягнення неустойки суд виходив зі слідуючого. Ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. \~Статтею 549 ЦК України\~встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Формами неустойки є штраф і пеня. Пунктом 2.1.1.5.5 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що клієнт зобовязаний сплачувати комісію згідно умов передбачених договором. За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. \~Статтею 549 ЦК України передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. У той самий час, згідно з пунктом 2.1.1.7.6 кредитного договору сторонами передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за інші правопорушення: один із них несвоєчасне повернення кредиту, процентів за користування кредитом та комісій. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення (аналогічна позиція висловлена у Постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року по справі № 6-2003цс15). Тому, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у стягненні штрафу у розмірі 500 грн. (фіксована частина) та штрафу у розмірі 1343,58 грн. штраф (процентна складова) необхідно відмовити. Таким чином, аналізуючи приведені докази та даючи їм оцінку, суд приходить до висновку, що відповідач не надав суду належних та переконливих доказів на підтвердження того, що надані йому кредитні кошти були викрадені іншою особою, а порушення кримінального правопорушення, яке закрите 26 грудня 2013 року не звільняє його від виконання за кредитним договором, тому з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» слід стягнути заборгованість по кредитному договору від 11 березня 2013 року № б/н станом на 31 грудня 2015 року в сумі 26871,56 грн., яка складається з 4998,32 грн. заборгованість за кредитом; 19173,24 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 2700 грн. заборгованість за пенею та комісією, відмовивши в решті вимог за необгрунтованістю. Згідно\~ст. 88 ЦПК України\~- стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно п. 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» - у разі якщо суд на підставі частини третьої\~статті 551 ЦК\~зменшує розмір неустойки, витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено. \~\~\~ \~ Тому\~з [PERSON] необхідно стягнути на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» понесені судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 1378 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial