Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-15 00:00:00

23 червня 2014 року [PERSON] (далі позивач) звернулася до суду з позовом до Бахмацької міської ради Чернігівської області, Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Чернігівській області (далі відповідачі) з вимогою про визнання права власності на гараж. Позов обґрунтувала тим, що у 2000 році позивач самочинно побудувала гараж за адресою: [ADDRESS] для подальшого збереження автомобіля, а 25 лютого 2014 року позивачем було оформлено право власності на земельну ділянку для будівництва індивідуальних гаражів. Проте, Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Чернігівській області було відмовлено в прийняті в експлуатацію самочинно збудованого гаража, оскільки відсутнє відповідне рішення суду про визнання права власності, у зв'язку із чим право позивача підлягає захисту в судовому порядку. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з мотивів викладених в позовній заяві. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, надіслали заяви, в яких просили розглядати справу без участі їх представника. Судом встановленні такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Згідно із технічним паспортом на гараж за адресою: [ADDRESS] (а.с.12-14) позивач в 2000 році збудувала гараж площею 22,9 метрів квадратних, який складається зі слідуючих елементів: Г-1-гараж; Пг-Погріб (Г-1). Його інвентаризаційна вартість становить 26959 грн. 00 коп. (двадцять шість тисяч дев'ятсот п'ятдесят дев'ять гривень 00 копійок). Свідоцтвом про право власності та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с.6-7) підтверджується, що позивач є власником земельної ділянки площею 0,0024 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] та призначена для будівництва індивідуальних гаражів. Також, місцезнаходження та розмір вказаної земельної ділянки підтверджується кадастровим планом (а.с.8). Бахмацькою міською радою Чернігівської області було присвоєно поштову та юридичну адресу гаражу, який було побудовано [PERSON], а саме [ADDRESS], що підтверджується листом від 26 лютого 2014 року № 03-20/428 (а.с.11). Позивач не має можливості ввести спірний гараж в експлуатацію та оформити на нього право власності, що підтверджується листом Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Чернігівській області від 27 травня 2014 року № 7/25-04/831 (а.с.5) та листом Реєстраційної служби Бахмацького районного управління юстиції в Чернігівській області від 12 червня 2014 року № 2/1-32/35 (а.с.15). Доказів про наявність будь-яких порушень при будівництві гаража з боку [PERSON] сторонами суду надано не було. З встановленого випливають наступні висновки. Згідно із частиною першою статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до вимог статей 316, 317 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), якою вона має право володіти, користуватися та розпоряджатися. За змістом частини третьої статті 375 ЦК України право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Виходячи із частин 3, 5 статті 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пунктах 3, 4 Постанови від 30 березня 2012 року № 6 „Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)" роз'яснено, що право власності у порядку, передбаченому частиною третьою статті 376 ЦК України, може бути визнано лише на новозбудоване нерухоме майно або нерухоме майно, яке створено у зв'язку зі знесенням попередньої будівлі та відповідно до будівельних норм і правил є завершеним будівництвом. При розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Так, судом встановлено, що самочинне будівництво здійснене позивачем згідно із законодавством, при цьому, земельна ділянка була надана позивачу у встановленому порядку під уже збудоване нерухоме майно і це не порушує права інших осіб. Згідно із статтями 15, 16, 20 ЦК України та статтями 3, 4 Цивільно процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено право особи на судовий захист свого цивільного права у разі його порушення. Способом захисту права та інтересу є, зокрема, визнання права. Враховуючи викладене суд знаходить, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Спір про право власності на зазначений гараж підлягає розгляду в судовому порядку, оскільки іншим шляхом його вирішити не можливо, а визнання за позивачем права власності на нього не порушує права та законні інтереси інших осіб. При цьому, питання оформлення права власності на спірний гараж було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого дає підстави вважати про наявність спору про право.

Outcome: approved