Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, де зазначила, що вона працювала в ПАТ «Бердянськсільмаш» з 14 лютого 2001 року та була звільненна за власним бажанням 11.04.2014 року. Позивач зазначає, що 25.06.2014 року нею був отриманий судовий наказ Бердянського міськрайонного суду про стягнення з ПАТ «Бердянськсільмаш» заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі при звільненні у розмірі 11 589, 30 грн., оскільки при звільненні відповідач з нею не розрахувався. Оскільки, з дня звільнення позивача відповідач не сплатив заробітну плату, то підприємство повинно сплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку. Отже, окрім прямої заборгованості по заробітній платі, відповідач повинен сплатити середній заробіток за час затримки розрахунку станом на 02 березня 2015 року за 218 робочих днів затримки у розмірі 22 573, 90 грн., виходячи із середньоденної заробітної плати за день 103,55 грн. Позивач в судове засідання не з'явився, надав судові заяву про розгляд справи у його відсутність та підтримання позовних вимог, і що не заперечує проти заочного розгляду справи у разі неявки відповідача в судове засідання. Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надав. Тому суд у відповідності до ст. 224 ЦПК України, вважає за можливим провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає позов підлягаючим задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач працював у відповідача в період з 14.02.2001 року по 11.04.2014 року на посаді бухгалтера. Звільнилася з роботи згідно наказу №10/10-02 від 11.04.2014 року за власним бажанням, що підтверджується записами в її трудовій книжці. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівнику належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. Статтею116 КЗпП України закріплено, що при звільненні працівника виплата усіх належних йому від підприємства, проводиться у день звільнення. Згідно з ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» судам роз'яснено, що не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належить йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. В судовому засіданні встановлено, що на час розгляду справи відповідачем повністю не зроблений розрахунок, що передбачений ст. 116 КЗпП України при звільненні позивача. Позивачем здійснений розрахунок середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає стягненню з відповідача відповідно до положень ст.117 КЗпП України станом на 02 березня 2015 року, який за 218 робочих днів затримки за період з 11.04.2014 року по 02.03.2015 року складає 22 573,90 грн., виходячи із середньоденного заробітку 103,55 грн. Суд, перевіривши розрахунок, проведений відповідно до п.2, п.5, п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, вважає його правильним, а позов про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні таким, що підлягає задоволенню. Крім того, відсутні заперечення відповідача, відносно зробленого позивачем розрахунку та відсутні заперечення з приводу пред"явленого до нього позову. Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги невиконання зобов'язань відповідачем , суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути компенсацію за затримку розрахунку у розмірі її середнього заробітку по день фактичного звернення до суду у розмірі 22 573, 90 грн. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в сумі 243,60грн., оскільки позивач звільнений від його сплати при зверненні до суду за вимогами, що випливають з трудових правовідносин. На підставі ст.ст. 116, 117, 233 КЗпП України, ст. 34 Закону України ""Про оплату праці"", п.2, п.5, п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, та

Outcome: approved