Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-10 00:00:00

29 грудня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Скайд», [PERSON] і [PERSON] про стягнення страхового відшкодування та моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позову посилався на те, що 7 грудня 2014 року о 2 годині по вул. Голосіївській в м. Києві мала місце дорожньо-транспортна пригода. Водій [PERSON], керуючи автомобілем Toyota, державний номерний знак [NUMBER], не дотримався безпечної дистанції та допустив зіткнення з автомобілем Porsche, державний номерний знак [NUMBER], що призвело до пошкодження належного позивачу автомобіля. Автомобіль позивача отримав такі механічні ушкодження: задній бампер, глушник, катафот заднього бампера, кришка багажника. Водієм автомобіля, який належить позивачу, була [PERSON]. Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 22 грудня 2014 року відповідача [PERSON] було визнано винним в порушенні вимоги п. 13.1 Правил дорожнього руху України. 13 грудня 2014 року офіційним дилером Porsche (TOB «Віннер ПЦКА») було здійснено дослідження на предмет отриманих в результаті дорожньо-транспортної пригоди механічних пошкоджень автомобіля та складено відповідний рахунок на суму 42 039 грн. 78 коп. щодо заміни 19 позицій запасних частин. Вказаний рахунок було надано публічному акціонерному товариству "CK "СКАЙД", в якій застрахував цивільно-правову відповідальність водій [PERSON], для ознайомлення та надання необхідних грошових коштів на ремонт автомобіля. За час узгодження рахунку страховою компанією та дослідження обґрунтованості його складових, ціни на запчастини зросли, через що позивач був змушений отримати новий рахунок у офіційного дилера на суму 75 222 гривень 33 копійки, який в подальшому був направлений страховій компанії. Публічне акціонерне товариство «CK «СКАЙД» виплатило позивачу страхове відшкодування за страховим випадком, що стався 07 грудня 2014 року, в сумі 11 134 гривні 47 копійок. Позивач зазначає, що із загальної суми наданого позивачем рахунку на суму 75 222 гривні 33 копійки страхова компанія відшкодувала йому лише 11 134 гривні 47 копійок. Позивач просить суд: *стягнути солідарно на його користь грошову суму матеріального збитку в розмірі 500000 гривень з публічного акціонерного товариства страхова компанія «СКАЙД» та [PERSON], *стягнути грошову суму в розмірі 55 222 гривні 33 копійки з [PERSON], де 25 222 гривні 33 копійки - сума матеріального збитку, 30 000 гривень - сума втрати товарного вигляду автомобіля, *стягнути у відшкодування моральної шкоди солідарно з [PERSON] та [PERSON] 500 000 гривень. Після уточнення позовних вимог позивач просив стягнути на користь [PERSON] грошову суму матеріального збитку в розмірі 36 903 гривні солідарно з ПАТ «Страхова компанія «СКАЙД» та [PERSON], *стягнути грошову суму в розмірі 61 134 грн. 47 коп. з [PERSON], із яких 11 134 гривень 47 копійок - сума матеріального збитку, що перевищує ліміт відповідальності страховика, 500 000 гривень - сума моральної шкоди, а також стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] грошову суму втрати товарного вигляду автомобіля в розмірі 30 000 гривень. У своїх письмових запереченнях представник відповідача публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «СКАЙД» позовні вимоги не визнав і зазначив, що 12 квітня 2014 року між [PERSON] і страховою компанією «СК «СКАЙД» був укладений Договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/0483857 про страхування відповідальності за шкоду завдану внаслідок експлуатації автомобіля [NUMBER]. 15 травня 2015 року від [PERSON] надійшла заява про відшкодування матеріального збитку. 18 червня 2015 року публічним акціонерним товариством «СК «СКАЙД» було складено страховий акт, згідно якого подія визнана страховою і 03 липня 2015 року суму страхового відшкодування, з урахуванням зносу автомобіля, у розмірі 11 134 гривні 47 копійок було перераховано на рахунок TOB «Віннер ПЦКА». При цьому страхова компанія звернула увагу суду на те, що відшкодування різниці завданого збитку у зв'язку з зростанням цін на запчастини транспортного засобу Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав і у своїх письмових запереченнях зазначив, що його цивільно-правова відповідальність, як власника транспортного засобу «Toyota Camry» державний номерний знак [NUMBER], застрахована в публічному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Скайд». Відповідно до умов договору страхування у випадку настання страхового випадку та завдання ним шкоди іншому транспортному засобу страхова компанія виплачує суму, що не перевищує 50 000 гривень. Відповідач вважає, що будь-які претензії заявника до нього про відшкодування матеріальної шкоди є безпідставними. Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то відповідач вважає їх необґрунтованими. Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 31 травня 2016 року був частково задоволений позов [PERSON] до публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Скайд», [PERSON] і [PERSON] про стягнення страхового відшкодування та моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, а саме: *з відповідача публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Скайд» стягнуто на користь позивача матеріальний збиток у сумі 36 903 (тридцять шість тисяч дев*ятьсот три) гривні, *з відповідача [PERSON] на користь позивача стягнуто різницю між понесеною матеріальною шкодою та страховою виплатою у сумі 27 184 (двадцять сім тисяч сто вісімдесят чотири) гривні 84 копійки та моральну шкоду у розмірі 1 500 гривень, *у задоволенні інших позовних вимог було відмовлено, *вирішено питання щодо сплати судового збору. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач [PERSON] приніс апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову з таких підстав: - поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що позивач неодноразово звертався до товариства з обмеженою відповідальністю «Віннер ПЦКА» для отримання послуг із дефектування задньої частини належного йому транспортного засобу і кожного разу експертами надавались нові розрахунки щодо розміру грошових коштів, які необхідні на ремонт автомобілю, а саме: згідно із висновком від 13 грудня 2014 року було виявлено 19 позицій заміни запасних частин на суму 42 039 гривень 78 копійок, другий розрахунок від 13 грудня 2014 року - на 19 позицій заміни запасних частин - 75 222 гривні 33 копійки, згідно із висновком від 15 грудня 2015 року - 47 113 гривень 40 копійок, - суд першої інстанції не дав оцінки тому, що відповідач застрахував свою цивільно-правову відповідальність, як власника транспортного засобу «Toyota» державний номерний знак [NUMBER], у публічному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Скайд» на суму, яка не перевищує 50 000 гривень і відповідальність за спричинену шкоду за відповідача повинна нести страхова компанія, - суд першої інстанції не врахував, що відповідно до частини 1 пункту 36.1 статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його, - в порушення вимог частини 1 пункту 35.1 статті 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач звернувся до страхової компанії не протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, подавши заяву про страхове відшкодування, а через 156 днів. За таких обставин у страхової компанії не було передбачених законом підстав для виплати [PERSON] страхового відшкодування, оскільки сам позивач пропустив строк подачі заяви про страхове відшкодування, - необґрунтованим є висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача [PERSON] моральної шкоди, оскільки позивач не надав доказів спричинення йому моральної шкоди. Під час розгляду справи в апеляційній інстанції представник позивача заперечував проти доводів апеляційної скарги і просив її відхилити. Інші сторони не з*явились повідомлені належним чином, про що свідчать направлені їм телефонограми, які зареєстровані у журналі телефонограм апеляційного суду. Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача [PERSON] матеріальної шкоди скасуванню із ухваленням нового рішення з таких підстав. Із матеріалів справи вбачається. 7 грудня 2014 року в м. Києві по вул. Голосіївській, 15, мала місце дорожньо-транспортна пригода, у результаті якої зіткнулись автомобіль [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіль [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 22 грудня 2014 року, частково зміненою Постановою апеляційного суду м. Києва від 17 лютого 2015 року щодо виду стягнення з водія [PERSON], його було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення, а саме: судом було встановлено винним у дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 7 грудня 2014 року, [PERSON] через порушення ним вимог п. 13.1 Правил дорожнього руху України. 12 квітня 2014 року [PERSON] застрахував свою відповідальність перед третіми особами за шкоду завдану внаслідок експлуатації автомобіля [NUMBER] у публічному акціонерному товаристві «СК «СКАЙД» на підставі Договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/0483857. Згідно із Довідкою Управління Державтоінспекції ГУМВС України в м. Києві (без дати) 07 грудня 2014 року, автомобіль [NUMBER], що належить [PERSON], отримав такі механічні ушкодження: задній бампер, глушник, катафот заднього бампера, кришка багажника. 19 квітня 2016 року до суду першої інстанції надійшла заява «про зменшення предмету позову», подана його представником за довіреністю, відповідно до якої розмір матеріальної шкоди у розмірі 500 000 гривень, яку він просив стягнути солідарно із страхової компанії та [PERSON], був зменшений до 36 903 гривень. Розмір матеріальної шкоди, яку позивач просив стягнути тільки з відповідача [PERSON], був збільшений з 55 222 гривень 33 копійок (які складались із втрати товарного виду 30 000 гривень та 25 222 гривні 33 копійки - матеріальний збиток) був змінений до 61 134 гривень (11 134.47 гривень - матеріальний збиток) . Розмір моральної шкоди був зменшений з 500 000 гривень до 50 000 гривень. Суму втрати товарного вигляду автомобіля в розмірі, яку позивач просив стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON], була залишено без змін - 30 000 гривень. Таким чином, після зміни позовних вимог [PERSON] просив стягнути 47 113 гривень 40 копійок, виходячи із вартості ремонту автомобіля у розмірі 58 247 гривень 88 копійок. Страхова компанія сплатила йому 11 134 гривні 47 копійок (58 247.88 - 11 134.47 = 47 113.40). При цьому позивач просив стягнути з публічного акціонерного товариства «СК «СКАЙД» страхове відшкодування у розмірі 36 903 гривні, а з відповідача [PERSON] відповідно 11 134 гривні 47 копійок. Суд першої інстанції прийняв заяву позивача про зміну позовних вимог, в той час як представник позивача, згідно із довіреністю (а.с. 83), був обмежений у своїх правах і не був наділений правом зменшення розміру позовних вимог. Зміст довіреності позивача про обмеження прав представників залишився поза увагою суду першої інстанції, у якого не було правових підстав, у відповідності до вимог ЦПК України, для прийняття заяви представника позивача про зменшення розміру позовних вимог. Звертаючись до суду із первинним позовом, [PERSON] на підтвердження розміру завданої йому матеріальної шкоди надав рахунок №1018935 від 13 грудня 2014 року, виданий товариством з обмеженою відповідальністю «Віннер ПЦКА», відповідно до якого вартість відновлювального ремонту та запчастин автомобілю [NUMBER], внаслідок дорожньо-транспортної пригоди складає 42 039 гривень 78 копійок. Крім того, позивачем був наданий рахунок за тим же самим номером №1018935 і датований тією ж датою - 13 грудня 2014 року, виданий тим же товариством з обмеженою відповідальністю «Віннер ПЦКА», відповідно до якого вартість відновлювального ремонту та запчастин автомобілю [NUMBER], внаслідок дорожньо-транспортної пригоди складає 75 222 гривні 33 копійки. Таким чином, позивачем були надані два рахунки за одним і тим же номером від 13 грудня 2014 року, згідно із якими вартість відновлювального ремонту автомобілю [NUMBER] та запчастин складає відповідно 42 039 гривень 78 копійок і 75 222 гривні 33 копійки. Із цих розрахунків вбачається, що в вартість відновлювального ремонту включено заміну деталей, вартість яких, незважаючи на одну дату оцінки, суттєво відрізняється. Позивач був повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи, але не виявив бажання приймати участь у судовому засіданні і безпосередньо самому або його представниками доводити позовні вимоги. За наявності двох рахунків за одним і тим же номером від 13 грудня 2014 року і різними розмірами вартості відновлювального ремонту 42 039 гривень 78 копійок і 75 222 гривні 33 копійки, суд першої інстанції у відповідності до частини 4 статті 10 ЦПК України зобов'язаний був роз'яснити належним чином право позивача заявити клопотання про призначення експертизи за наявності двох звітів про оцінку. Апеляційний суд також позбавлений можливості виконати вимоги частини 4 статті 10 ЦПК України щодо сприяння всебічному та повному з'ясуванню обставин справи та роз'яснити сторонам право заявити клопотання про призначення експертизи за наявності двох звітів про оцінку вартості відновлювального ремонту, оскільки відповідач у судове засідання апеляційного суду не з'являється, а представник позивача таке клопотання в апеляційній інстанції не заявляв. Крім того, відповідно до пункту 4 частини 1 статті 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов'язаний відшкодувати витрати, понесені страхувальником при настанні страхового випадку щодо запобігання або зменшення збитків, якщо це передбачено умовами договору. Пунктом 32 Постанови Кабінету Міністрів України N 1440 від 10 вересня 2003 року «Про затвердження Національного стандарту N 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав" передбачено, що для застрахованого майна, подібного до майна, що продається (купується) на ринку, оцінка розміру ймовірного страхового відшкодування проводиться, виходячи з характеристики майна на дату заподіяння збитків до настання страхового випадку шляхом розрахунку прямих збитків. Прямими збитками є поточна вартість витрат на відтворення, заміщення або відшкодування ринкової вартості об'єкта оцінки без урахування неотриманих майбутніх вигод (пункт 3 зазначеної Постанови КМ України). Відповідно до вимог статей 11 і 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. При зверненні до суду із вказаним позовом позивачем не було надано жодного доказу на підтвердження понесених ним прямих збитків на відтворення пошкодженого автомобіля. Відповідач публічне акціонерне товариство «СК «СКАЙД» у своїх письмових запереченнях зазначає, що 15 травня 2015 року від [PERSON] надійшла заява про відшкодування матеріального збитку. 18 червня 2015 року публічним акціонерним товариством «СК «СКАЙД» було складено страховий акт, згідно якого подія визнана страховою. 3 липня 2015 року суму страхового відшкодування, з урахуванням зносу автомобіля, у розмірі 11 134 гривні 47 копійок було перераховано на рахунок TOB «Віннер ПЦКА» (а.с. 70). При цьому страховою компанією було враховано статтю 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року, згідно із якою у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Крім того, відповідно до пункту 8.5.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затверджених Наказом Міністерства юстиції України №142/5/2092 від 24 листопада 2003 року, згідно з яким рішення про заміну складових частин КТЗ приймається у разі неможливості їх відновлення відповідно до технічних вимог або в разі економічної недоцільності їх відновлення (ремонту). Згідно із пунктом 36.2 статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року із подальшими змінами, страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Виплата страхового відшкодування була здійснена 3 липня 2015 в межах строку, визначеного статтею 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Аналізуючи зміст документів, долучених позивачем до позовної заяви, можливо прийти до висновку про те, що при зверненні до страхової компанії у травні 2015 року і при зверненні до суду із вказаним позовом у грудні 2015 року позивачем надавались незавірені належним чином копії одних і тих же документів. При цьому позивачем не були надані документи щодо виплати йому страховою компанією публічним акціонерним товариство «Страхова компанія «Скайд» страхового відшкодування. Оскільки при зверненні позивача до суду із вказаним позовом не було доведено доцільність заміни складових частин автомобілю у відповідності до вимог статті 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та пункту 8.5.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, та не доведено розмір понесених ним прямих збитків, то у суду першої інстанції не було правових підстав для відшкодування їх вартості. Із рахунків, наданих позивачем, які складені офіційним дилером Porsche вбачається, що останній пропонує позивачу 19 позицій щодо заміни запасних частин. Однак, позивачем не було доведено необхідність заміни запасних частин у відповідності до вимог спеціального Закону та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затверджених Наказом Міністерства юстиції України №142/5/2092 від 24 листопада 2003 року. Посилання позивача на Лист ТОВ «Віннер ПЦКА» на адресу позивача від 6 квітня 2015 року, відповідно до якого офіційний дилер Porsche, обґрунтовуючи заміну деталей автомобіля, керується стандартами виробника Porsche, згідно із якими запчастини, які потребують відновлення, замінюються тільки на нові, є необґрунтованим, оскільки відповідно до вимог статті 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Під час знаходження справи в апеляційній інстанції представником позивача було долучено до Заперечень до апеляційної скарги відповідача Акт виконаних робіт від 19 січня 2016 року та квитанцію від 15 грудня 2015 року про оплату товариству з обмеженою відповідальністю «Віннер ПЦКА» 47 113 гривень 40 копійок. Тобто, вказані документи були надані лише в апеляційній інстанції і не були предметом дослідження суду першої інстанції. Однак, із цих документів вбачається, що фактичні витрати, понесені позивачем, складають 47 113 гривень 40 копійок. Страхова компанія виплатила позивачу 11 134 гривні 47 копійок. Різниця між фактично понесеними витратами і сплаченою страховою компанією сумою складає 35 978 гривень 93 копійки (47 113.40 - 11 134.47 = 35 978,93). Оскаржуваним рішенням суду з відповідача публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Скайд» стягнуто на користь позивача матеріальний збиток у сумі 36 903 гривні. Страхова компанія рішення суду не оскаржувала. Таким чином, страховою компанією було відшкодовані фактичні витрати, які поніс позивач у зв'язку із пошкодженням автомобіля. Виходячи із встановлених фактів, наданих сторонами доказів та вимог закону, суд першої інстанції помилково прийшов до висновку про задоволення позовних вимог до [PERSON] про відшкодування шкоди, оскільки такий висновок зроблений із порушенням норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права, що у відповідності пункту 4 частини 1 статті 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення в цій частині і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову з наведених підстав. Що стосується рішення суду першої інстанції в частині стягнення з [PERSON] на користь позивача моральної шкоди, то рішення суду в цій частині відповідає нормам матеріального права. При цьому суд першої інстанції правильно виходив із вимог статті 23 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном, або в інший спосіб. Факт дорожньо-транспортної пригоди, який призвів до пошкодження автомобіля позивача не був оспорений відповідачем [PERSON] При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції врахував глибину фізичних та душевних страждань, завданих ушкодженням майна, ступені вини особи, яка завдала моральної шкоди, засади розумності і справедливості. Рішення суду в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] моральної шкоди підлягає залишенню без змін. Страхова компанія публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Скайд» рішення суду першої інстанції не оскаржувала.

Outcome: partial