Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-11 00:00:00

27.05.2015 року [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON], третя особа Орган опіки та піклування Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів на утримання дитини за минулий час та до досягнення нею повноліття, стягнення додаткових витрат на лікування та розвиток дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 31.08.2007 року перебувала в шлюбі з відповідачем [PERSON]. Від шлюбу мають спільну дитину - малолітнього [PERSON], [INFO]. Дитина постійно проживає разом з позивачем. Відповідно до рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 13.05.2011 року шлюб між відповідачем та позивачем було розірвано. Зазначила, що з моменту розірвання шлюбу, відповідач ухиляється від свого обов'язку утримувати дитину, не виявляє бажання особисто спілкуватися із сином, не проявляє по відношенню до нього батьківської турботи, не цікавиться його розвитком, життям та здоров'ям. Таким чином, відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків. Крім того, позивач зазначила, що жодним чином не створювала відповідачу перешкод у спілкуванні з сином, навпаки намагалася зберегти їх взаємовідносини, а саме, запрошувала відповідача навідати дитину, підтримувала відносини з його батьками, але з часом відповідач перестав відповідати на телефонні дзвінки. Додатково зазначила, що протягом останніх трьох років відповідач сина взагалі не навідував, не вітав з днем народження, не цікавився його станом здоров'я навіть по телефону, що призвело до того, що дитина взагалі не пам'ятає відповідача та сприймає чоловіка позивача [PERSON] за батька. З огляду на таке, оскільки відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, просила позбавити останнього батьківських прав відносно сина [PERSON], стягувати з [PERSON]аліменти на утримання дитини в розмірі ? частини від всіх доходів щомісячно, але не менше 30 % відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідної вікової категорії починаючи з 01.06.2012 року до досягнення дитиною повноліття. Також позивач просила стягнути з [PERSON] додаткові витрати понесені на лікування та розвиток сина [PERSON] в сумі 48 000 грн., встановити та стягувати щомісячно з [PERSON] суму додаткових витрат на лікування та реабілітацію малолітнього сина-інваліда [PERSON] у розмірі 4000 грн. Також зазначила, що [PERSON] - є дитиною-інвалідом, а тому постійно потребує прийому лікарських препаратів, консультацій, оздоровлення, дієтичного харчування, з дитиною постійно займаються дефектолог, логопед, психолог, іпотерапевт, а тому вона постійно несе додаткові витрати на придбання ліків та реабілітацію дитини. Представник позивач надала суду заяву про розгляду справи за її відсутності. Представник відповідача надала суду заяву про розгляду справи за її відсутності та письмові заперечення проти позову, відповідно до яких, позивач зазначив, що не заперечує проти позову в частині позбавлення його батьківських прав відносно сина [PERSON], за умови, що останній буде усиновлений чоловіком позивача [PERSON], щодо решти позовних вимог заперечує. Щодо вимог про стягнення з нього аліментів на утримання сина [PERSON] зазначив, а саме стягнення аліментів в розмірі ? частини від всіх доходів щомісячно, але не менше 30 % відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідної вікової категорії починаючи з 01.06.2012 року, тобто за минулий час, зазначає, що позивачем не надано доказів, того, що нею вживалися заходи до одержання з нього аліментів, також просив врахувати, його матеріальне становище, зокрема те, що на його утриманні перебуває дружина та малолітня дитина. Щодо вимог про стягнення понесених позивачем додаткових витрат на утримання дитини в розмірі 48 000 грн. та стягнення щомісячно додаткових витрат на лікування та реабілітацію малолітнього сина-інваліда у розмірі 4000 грн. зазначив, що вказані витрати не підтверджені належними та допустимими доказами, а тому у задоволенні позову у зазначеній частині просив відмовити. Представник третьої особи Служби у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, зазначив, що позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав [PERSON]відносно [PERSON] вважає такими, що підлягають задоволенню, щодо решти позовних вимог третя особа покладається на розсуд суду. Надав суду Висновок, згідно якого зазначено, що батько дитини [PERSON] участі у вихованні дитини не приймає понад два роки. Під час обстеження умов проживання і бесіди з дитиною, було з'ясовано, що малолітній [PERSON] батьком вважає вітчима [PERSON] Таким чином, було встановлено, що питаннями утримання, виховання, лікування займається матір дитини [PERSON]. Беручи до уваги вищевказане, Комісією з питань захисту прав дитини було прийнято рішення про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього [PERSON], [INFO]. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. В п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 р. №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав зазначається, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Судом достовірно встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 31.08.2007 року. [INFO] року у них народився син - [PERSON], про що в Книзі реєстрації актів про народження зроблено запис за № 436 та видано Свідоцтво про народження серія [NUMBER]. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 13.05.2011 року шлюб між [PERSON] та відповідачем [PERSON] було розірвано. Згідно висновку органу опіки та піклування Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] було встановлено, що батько дитини [PERSON] понад два роки із сином не спілкується, участі в його вихованні не приймає, проти позбавлення його батьківських прав відносно сина [PERSON] не заперечує. Малолітній [PERSON] проживає разом з матір'ю та вітчимом, за місцем проживання всім необхідним для повноцінного життя та розвитку забезпечений. Беручи до уваги вищевказане, Комісією з питань захисту прав дитини було прийнято рішення про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього [PERSON], [INFO]. Враховуючи вищевикладене, та беручи до уваги висновок органу опіки та піклування Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] є обґрунтованими, повністю доведеними, а отже підлягають задоволенню. Стосовно вимог позивача щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини в розмірі ? частини від всіх видів його доходу щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідної вікової категорії починаючи з 01.06.2012 року до досягнення дитиною повноліття, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч.1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч. 2 вказаної статті, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно ч. 2 вказаної статті аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Відповідач є особою працездатного віку та відповідно до положень ст. 180 СК України, він зобов'язаний нести витрати по утриманню спільної дитини. Таким чином, оскільки обов'язок утримання дитини покладається на обох з батьків, суд вважає за доцільне встановити розмір аліментів в розмірі ? частини від всіх доходів щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідної вікової категорії. Разом з тим, зважаючи на те, що позивачем не надано доказів того, що нею починаючи з 01.06.2012 року вживалися заходи щодо одержання аліментів з відповідача, суд приходить до висновку, про встановлення вищевказаного розміру аліментів з дати подання позову, а саме з 27.05.2015 року до повноліття дитини. Стосовно вимог позивача щодо стягнення додаткових витрат на лікування та розвиток малолітнього [PERSON] в розмірі 48 000 грн. суд зазначає наступне. Як вбачається з виписки з історії розвитку дитини [PERSON] вбачається, що з 04.05.2012 року дитині встановлено діагноз дитячий аутизм із затримкою психічного розвитку (а.с.) та встановлено інвалідність. Згідно довідки № 12 від 03.12.2014 року [PERSON] з 04.05.2012 року має статус «дитини-інваліда», 03.12.2014 року потребує домашнього огляду (а.с. 29) Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Відповідно до п.18. постанови Пленуму Верховного суду «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вказує, що до участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. З наданої позивачем довідки Центру психологічної корекції та розвитку дітей з аутизмом «Моя родина» від 11.03.2015 року вбачається, що [PERSON] двічі на тиждень з 01.04.2014 року відвідує індивідуальні та групові зайняття в Центрі. Вартість занять складає 2800 грн на місяць. Разом з тим, позивачем не надано суду належних доказів фактичної оплати за відвідування [PERSON] занять в Центрі психологічної корекції та розвитку дітей з аутизмом «Моя родина», та доказів, що дитина потребує відвідування вказаних занять за рекомендацією лікаря, в тому числі на час перебування справи в провадженні суду. Крім того, відповідно до наданих суду квитанцій вбачається, що позивачем здійснено додаткові витрати на утримання дитини, а саме на лікування сина, що підтверджено квитанцією від 02.10.2015 року на суму 700,91 грн., квитанцією від 30.07.2012 року на суму 1260,15 грн., видатковою накладною № РН-0000304 від 03.11.2014 року на суму 6355,80 грн., Видатковою накладною від 03.11.2014 року на суму 1498,00 грн. Вищевказані додаткові витрати на утримання дитини підтверджуються платіжними документами, були дійсно понесені позивачем у вказаних розмірах, та на підставі ст. 185 СК України половина з даних витрат підлягає стягненню з відповідача в розмірі 4 907,50 грн. Також позивачем у позовній заяві ставиться вимога про встановлення та стягнення щомісячно з відповідача суми додаткових витрат на лікування та реабілітацію малолітнього сина-інваліда [PERSON] у розмірі 4000 грн. без зазначення кінцевого терміну. Однак, як вбачається з матеріалів справи, вказаний розмір додаткових витрат, які позивач просить стягувати з відповідача наперед, не підтверджений, зокрема позивачем не наведено розрахунку, зазначеної у позовній заяві суми, не надано суду лікарського висновку з чітким переліком лікарських препаратів, що необхідні для забезпечення повноцінного розвитку та лікування дитини, із зазначенням періодичності прийому, кількості вказаних лікарських засобів, що необхідні щомісяця, тривалості курсу лікування, зважаючи на вікові особливості розвитку. Зважаючи на вищевикладене, позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] щомісячно суми додаткових витрат на лікування та реабілітацію малолітнього сина-інваліда [PERSON] у розмірі 4000 грн наперед задоволенню не підлягають. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial