Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-19 00:00:00

12 грудня 2018 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 08 грудня 2017 року між нею та відповідачем була досягнута домовленість, яка була оформлена у виді розписки, відповідно до якої позивач передала відповідачу грошову суму у розмірі 2 000 доларів США, в якості відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданому автомобілю: марка ВАЗ, модель 21099. реєстраційний номер [NUMBER] тип легковий седан, номер шасі [NUMBER], що належав відповідачу на праві власності, який отримав пошкодження в результаті ДТП в смт Авангард, Одеської області за участю та по вині позивача. У свою чергу, відповідно до розписки, відповідач зобов'язувався: - до дня страхового відшкодування від СК «Оранта», з якою позивач уклала договір обов'язкового (добровільного) страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 25.11.2017 року серія [NUMBER], не проводити будь-які ремонтні роботи автомобіля марки ВАЗ, модель 21099, реєстраційний номер [NUMBER], тип легковий седан, номер шасі [NUMBER]. На першу вимогу представника страхової компанії надавати автомобіль для огляду. - не пізніше трьох календарних днів з дати отримання страхового відшкодування від СК «Оранта», з якою позивач уклала договір обов'язкового (добровільного) страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 25.11.2017 року серія [NUMBER], передати позивачу отриману грошову суму згідно договору обов'язкового (добровільного) страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. - якщо автомобіль марка ВАЗ, модель 21099, реєстраційний номер [NUMBER], тип легковий седан, номер шасі [NUMBER] СК «Оранта» залишить у власності відповідача, останній зобов'язується не пізніше трьох календарних днів з дати отримання страхового відшкодування від СК «Оранта», з якою [PERSON] уклала договір обов'язкового (добровільного) страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 25.11.2017 року серія [NUMBER], передати [PERSON] автомобіль марка ВАЗ, модель 21099, реєстраційний номер [NUMBER], тип легковий седан, номер шасі [NUMBER], а також свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER]. У разі не виконання пункту 3 та/або пункту 4 розписки, [PERSON] повинен сплатити [PERSON] штраф у розмірі 2 000 (дві тисячі) доларів США. Однак відповідач 31.08.2018 року, отримавши від НАСК «Оранта» страхове відшкодування у розмірі 45293,93 грн., зобов'язання стосовно передання на протязі трьох календарних днів, тобто до 03.09.2018 року, позивачу отриману суму страхового відшкодування, станом на 03.12.2018 року не виконав, чим порушив пункт третій розписки від 08.12.2017 року, що і змусило позивача звернутися до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу у розмірі 45 293,93 грн., штрафу у розмірі 2000,00 доларів США, в еквіваленті гривні по курсу НБУ на день ухвалення рішення, збитків від інфляції у розмірі 1 645,21 грн., 3% річних у розмірі 355,05 грн., а також судових витрат. Позивач в судове засідання не з'явилася, однак від її представника до суду надійшла заява про розгляд справи у відсутність позивача та її представника, позивач позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити, згодна на заочний розгляд справи /а.с.25/. Тому справа розглянута у відсутність сторони позивача, що відповідає вимогам ст.223 ЦПК України. Відповідачу направлялася судова повістка про виклик у судове засідання за адресою, зареєстрованою у встановленому законом порядку, як передбачено п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України, однак до суду повернувся конверт з довідкою Укрпошти: «за зазначеною адресою не проживає» /а.с.24/. При цьому ч.1 ст.131 ЦПК України встановлено, що учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Крім того, відповідачу направлялася судова повістка про виклик в судове засідання за адресою його фактичного місця проживання, яка ним отримана, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення /а.с.26/. Таким чином, відповідно до вищевказаних положень ЦПК України, відповідач вважається належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, однак в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Тому суд визнає причини неявки відповідача неповажними і тому відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України справа розглянута у його відсутність, з постановленням заочного рішення. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Постановою Київського районного суду м. Одеси, [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 340 грн., у зв'язку із тим, що вона, керуючи транспортним засобом Audi Q5, державний знак [NUMBER], рухаючись по вул.Ангарська в смт. Авангард Одеської області біля будинку №1/2, в порушення п.13.1 Правил дорожнього руху, не врахувала дорожньої обстановки, не дотрималася безпечної дистанції та скоїла зіткнення з автомобілем ВАЗ 2109, державний знак [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], який рухався попереду, внаслідок чого обидва автомобіля отримали механічні пошкодження, а потерпілий отримав тілесні ушкодження. Крім того, відповідно до постанови суду, потерпілим було подано до суду заяву про повне відшкодування йому заподіяної шкоди та відсутність будь-яких претензій до [PERSON] /а.с.10/. Відповідно до розписки, складеної [PERSON], між ним та [PERSON] досягнуто домовленості стосовно відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої особисто відповідачу по справі та його автомобілю в результаті ДТП, яке сталося 25.11.2017 року з вини позивача, шляхом надання позивачем відповідачу 2000 (двох тисяч) доларів США, за умови відсутності у майбутньому у відповідача будь-яких претензій до позивача майнового та морального характеру у зв'язку із зазначеним ДТП. Крім того, відповідно до домовленості за розпискою, на відповідача покладено ряд зобов'язань, серед яких і зобов'язання не пізніше трьох календарних днів з дати отримання страхового відшкодування від СК «Оранта», з якою [PERSON] уклала договір обов'язкового (добровільного) страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 25.11.2017 року серія [NUMBER], передати [PERSON] отриману грошову суму, а у разі невиконання даного зобов'язання, відповідач зобов'язаний сплатити [PERSON] штраф у розмірі 2 000 (двох тисяч) доларів США. /а.с.8/. Згідно відповіді НАСК «Оранта", відповідачу 31.08.2018 року було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 45 293, 93 грн. /а.с.9/. Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами). Ч.1 ст.509 ЦК України, передбачено, що зобов'язанням є правовідношення. в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 612 ЦК України, передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, якщо він не приступив до виконання зобов'язання, або не виконав його в строк, передбачений договором. Таким чином, між позивачем та відповідачем виникли зобов'язання, за якими позивач виплатила відповідачу в якості відшкодування матеріальної та моральної шкоди грошову суму у розмірі 2 000, 00 доларів США, а на відповідача в свою чергу покладалося ряд зобов'язань, в тому числі передання позивачу протягом трьох днів суми отриманого від страхової компанії страхового відшкодування, однак своє зобовязання відповідач не виконав, а тому позовні вимоги в частині стягнення боргу у сумі 45 293,93 грн. підлягають задоволенню. Згідно до ч.1 ст.546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Крім того відповідно до ч. 2 цієї ж статті договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання. Частиною 1 ст.549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. При цьому слід зазначити, що ч.2 ст.551 ЦК України передбачено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно ст. 524 ЦК України, зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно до ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Таким чином, вимога позивача про стягнення у якості штрафу 2000,00 доларів США також підлягає задоволенню. Крім того, позивач просила стягнути з відповідача індекс інфляції та 3% річних, зазначивши у позовній заяві відповідний розрахунок, а саме індекс інфляції розрахованого за формулою згідно листа Верховного Суду України №62-97 від 03.04.1997 року, (для розрахунку взято індекс інфляції з вересня по жовтень 2018 року включно згідно даних Міністерства фінансів України, які викладені на офіційному сайті - вересень - 101,9, жовтень - 101,7) та 3% за 90 днів (від 04.09.2018 року по 03.12.2018 року), що склало збитки від інфляції у розмірі 1 645,21 грн., та 3% річних у розмірі 355,05 грн. Згідно ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, інфляційні втрати сплачуються за час прострочення, а саме з 04.09.2018 року по 03.12.2018 року, тому вони складають: 45293,93 грн. х 101,9 : 100= 46154,51 грн. 46154,51 грн. х 101,7 : 100= 46939,14 грн. 46939,14 грн.- 45293,93 грн. = 1645,21 грн. Виходячи з вищезазначеного, вимога позивача про стягнення збитків від інфляції у сумі 1645,21 грн., підлягає задоволенню в повному обсязі. Крім того, так як відповідач не виконав зобов'язання у встановлений договором строк, то відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, вимоги позивача про стягнення 3% річних підлягає задоволенню з наступних підстав. Час прострочення виконання зобовязання відповідача розпочинається з 04.09.2018 року та кінцевою датою є дата подання позовної заяви позивачем, тобто 03.12.2018 року, таким чином 3% річних потрібно рахувати за 90 днів прострочення виконання зобовязання. Розмір 3 процентів річних від простроченої суми за 90 днів складає 335,05 грн. (45293,93 грн. : 365 : 100% х 3% х 90)». Тому суд погоджується з розрахунком 3% річних, наданим позивачем. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача судові витрати по сплаті судового збору згідно долученої квитанції в сумі 1040,55 грн., а також інших витрат, в тому числі витрат на професійну правничу допомогу в сумі 15000 грн., документальне підтвердження яких, як вказав позивач, буде надано не пізніше 5 днів після ухвалення рішення суду відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно з ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. П.1 ч.2 ст.137 ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати, а саме судовий збір в сумі 1040,55 грн. Питання про інші судові витрати, в тому числі витрати на професійну правничу допомогу в сумі 15000 грн., буде вирішено судом після надання позивачем доказів понесених витрат. Одночасно роз'яснити позивачу, що уразі ненадання позивачем відповідних доказів протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду, заява про стягнення витрат, в тому числі на професійну правничу допомогу в сумі 15000 грн., залишиться судом без розгляду.

Outcome: approved