Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, в обґрунтування позову зазначивши наступне. 05.11.2016 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], яка на даний час знаходиться на утриманні позивача. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини та на його утримання не надає. Посилаючись на те, що Відповідач [PERSON] працевлаштований, отримує регулярний дохід, інших осіб на утриманні не має, має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] у розмірі 1/4 частини всіх його видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитини повноліття. Ухвалою суду від 09.01.2018 року визначений розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, якою відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву - 15 днів з дня вручення даної ухвали, а також роз'яснено, що у зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову, із одночасним надісланням копії відзиву та доданих до нього документів позивачу, а також, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. З матеріалів справи вбачається, що ухвалу суду від 09.01.2018 року, відповідач [PERSON] отримав 25.01.2018 року, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення рекомендованого відправлення. У встановлений ухвалою суду строк відзив на позовну заяву відповідачем не надано, про поважність причин неподання відзиву суду не повідомлено. За викладених обставин суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами, що відповідає положенню ч. 8 ст. 178 ЦПК України. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, справу розглянуто без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 05.11.2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданим Вознесенівським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 475. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 16.05.2017 року Вознесенівським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 510, батьками [PERSON], [INFO], є сторони: [PERSON] та [PERSON]. Також встановлено, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS], разом з нею, проживає її син [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою №04-18/5-448 від 29.06.2017 року про реєстрацію місця проживання особи, виданою Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради, та Витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання № 2314-262094-2017 від 01.02.2017 року. Згідно ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. На підставі ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. На підставі ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно роз'яснень у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення в суд з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає. Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами у справі відсутня домовленість (договір) щодо сплати аліментів на утримання дитини. З урахуванням всіх обставин справи та вимог ст.ст. 182, 183 Сімейного Кодексу України, враховуючи, що дитина перебуває на утриманні матері, відповідачем не надано доказів суду про надання матеріальної допомоги на утримання дитини у добровільному порядку, суд приходить до висновку про можливість стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів відповідача, щомісячно. На підставі вищевикладеного, суд вважає позовні вимоги позивача законними, обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню. Згідно із ст. 191 СК України, аліменти стягуються з дня подачі позову до суду. У відповідності до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір в дохід держави у розмірі 640,00 гривень.

Outcome: approved