Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-11 00:00:00

02 жовтня 2015 року [PERSON] (змінила прізвище на [PERSON]) звернулась до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що [INFO] померла її баба [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок з надвірними будівлями, розташований по [ADDRESS] Козелецького району Чернігівської області. За життя [PERSON] розпорядилася своїм майном, склавши заповіт на її користь, який був посвідчений 16.01.2015 секретарем Пархимівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області. Нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно. Будинковолодіння відносилось до суспільної групи колгоспний двір і державна реєстрація права власності не була проведена. 18 листопада 2015 року третя особа [PERSON], який є сином померлої [PERSON], звернувся до суду з самостійними позовними вимогами щодо предмета спору, мотивуючих їх тим, що згідно довідки Пархимівської сільської ради № 323 від 10.11.2015 житловий будинок № [ADDRESS] Чернігівської області станом на 15.04.1991 відносився до суспільної групи господарств - колгоспний двір. До складу даного колгоспного двору входили [PERSON] - його мати, [PERSON] - його брат. Проте, на момент припинення колгоспного двору, він також був його членом, оскільки перебував на дійсній військовій строковій службі, тому просить суд визнати за ним право власності на 1/3 частину житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований по [ADDRESS] Козелецького району Чернігівської області. 14 грудня 2015 року [PERSON] було подано до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій він просив визнати за ним право власності на 1/2 частину вищезгаданого житлового будинку з надвірними будівлями, вважаючи, що частку третього члена колгоспного двору - його брата [PERSON], який помер у 2000 році, успадкував їх батько [PERSON], який також помер у травні 2011 року. Після смерті батька він та його сестра [PERSON] прийняли спадщину в рівних частках. У судовому засіданні представник [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник [PERSON]- [PERSON], позовні вимоги заявлені його довірителем також підтримав, просив їх задовольнити. Позов [PERSON] визнав частково, а саме не заперечував проти визнання за нею права власності на 1/3 частину зазначеного житлового будинку. Відповідач - Пархимівська сільська рада у судове засідання не з'явився, в матеріалах справи міститься заява з проханням справу розглядати без його участі (а.с.37). Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору [PERSON] в судове засідання не з'явилася хоча була належним чином повідомлена. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам, суд встановив наступні обставини справи та правовідносини, що склалися між сторонами. З матеріалів справи вбачається, що предметом спору між сторонами є житловий будинок [ADDRESS], який відноситься до спадкового майна. 16 січня 2015 року [PERSON] склала заповіт, згідно з яким все своє майно, що буде їй належати на день смерті, заповіла - [PERSON] (а.с.6). Відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON] померла [INFO] (а.с. 8). Із довідки Пархимівської сільської ради від 08.09.2015 (а.с.13) вбачається, що за даними погосподарської книги №3 житловий будинок [ADDRESS] Козелецького району Чернігівської області станом на 15.04.1991відносився до категорії - колгоспний двір. На цю дату в ньому були зареєстровані [PERSON] та [PERSON], який помер у 2000 році. Згідно довідки, виданої виконкомом Пархимівської сільської ради 10.11.2015(а.с.50) [PERSON] постійно проживав і був прописаний з 01.01.1986 по 30.11.1989 за адресою [ADDRESS]. З 30.11.1989 по 22.11.1991 перебував на строковій службі в армії. З 22.11.1991 по 24.09.2015 проживав і був прописаний за цією ж адресою. Відповідно до ч.1 ст. 120 ЦК УРСР ( у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно із ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР ( у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до роз'яснень, що викладені в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 " Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року (положення статей 17,18 Закону « Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону) не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непраздатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особами, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Тобто, наведене свідчить про те, що станом на 15.04.1991 членами колгоспного двору за згаданою адресою були 3 особи: [PERSON] та її два сини [PERSON] і [PERSON], які після введення в дію Закону України «Про власність» стали співвласниками вказаного будинковолодіння у рівних частках, тобто по 1/3 частці. Таким чином 1/3 частина житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] належить [PERSON], як одному з трьох членів колгоспного двору на момент його припинення. Відповідно до свідоцтва про смерть зареєстрованого виконкомом Пархимівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області від 03.07.2000, [PERSON] помер у 2000 р., місце смерті с. Дешки (а.с.10). Будь-які докази про те, що після його смерті відкривалась спадкова справа або про те, що мало місце прийняття спадщини сторони суду не надали. Твердження [PERSON] щодо прийняття спадщини після смерті брата його батьком [PERSON], як особою, з якою спадкодавець постійно проживав на момент смерті, суд оцінює критично, оскільки зі свідоцтва про смерть вбачається, що причиною смерті є гнилісні зміни органів, а дата смерті навіть не встановлена. З цих же підстав суд відхиляє і доводи [PERSON], що на момент смерті [PERSON] він проживав із матір'ю [PERSON] Крім того, згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого після смерті [PERSON] до спадкового майна на момент його смерті ([INFO]) відносився лише будинок по [ADDRESS] Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Тобто, на момент смерті [PERSON] їй на праві власності належала 1/3 частка будинку [ADDRESS] яка і є спадковим майном і право власності на яке в порядку спадкування за заповітом суд вважає за можливе визнати за [PERSON] Оскільки після смерті [PERSON] її спадкоємець за заповітом [PERSON] не визнає право власності [PERSON], як колишнього члена колгоспного двору на 1/3 частку спірного будинковолодіння, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги останнього частково з підстав, наведених вище. На підставі ст.ст.5,1218,1222,1223,1261-1265 ЦК України, ст. 120, 123 ЦК УРСР, ст.ст. 17, 18 Закону України «Про власність», ст.ст.3,10,11,58,60,61,88,174,213-215 ЦПК України, -

Outcome: partial