Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-03 00:00:00

28 травня 2019 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Ворожбянської міської ради про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами у порядку спадкування за законом. Свої вимоги позивач мотивує тим, що [INFO] в м. Ворожба Білопільського району Сумської області померла її мати - [PERSON] , яка до дня смерті постійно проживала за адресою: [ADDRESS] разом із донькою - [PERSON] . За життя [PERSON] [PERSON] склала заповітне розпорядження, яким все своє майно заповіла онуку - [PERSON] . Спадкоємець за заповітом [PERSON] відмовився від прийняття спадщини на користь позивача та подав до нотаріальної контори відповідну заяву. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на все належне їй спадкове майно, до складу якої входить житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Вказане домоволодіння зареєстроване за [PERSON] у 1955 році на підставі договору на право забудови будинку і безстрокового користування земельною ділянкою, посвідченого Білопільською державною нотаріальною конторою 06 лютого 1952 року за № 398/1. Зазначає, що у встановлений законом термін звернулась до державної нотаріальної контори та частково оформила свої спадкові права, прийнявши спадщину шляхом отримання свідоцтв про право на спадщину за законом на земельні ділянки від 27 березня 2019 року. Як спадкоємець першої черги за законом після смерті матері, позивач має намір прийняти спадщину на вказаний житловий будинок. Забудовником та власником вказаного будинку згідно із технічним паспортом являється [PERSON] . На даний час договір на право забудови і безстрокового користування земельною ділянкою, посвідчений Білопільською ДНК від 06 лютого 1952 року за № 398/1 втрачений, до Сумського обласного державного нотаріального архіву документ не передавався. Отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами та вільно розпоряджатись спадковим майном позивач не може у зв`язку з тим, що на зазначене домоволодіння відсутні правовстановлюючі документи, будинок не зареєстрований в Державному реєстрі прав на нерухоме майно попереднім власником. Оскільки в інший спосіб у нотаріальному порядку позивач не може набути права на спадщину за законом після смерті спадкодавця, вона звернулась до суду за захистом своїх спадкових прав. Посилаючись на викладені вище обставини, позивач просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами у порядку спадкування за законом, що знаходяться по [ADDRESS] у порядку спадкування за законом після матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою суду від 29 травня 2019 року цивільну справу призначено до підготовчого засідання за вказаним вище позовом (а. с. 30-31). У підготовче засідання позивач [PERSON] не з`явилась, надала до суду письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у її відсутність (а. с. 56 ). Представник відповідача - Ворожбянської міської ради Білопільського району Сумської області в підготовче засідання не з`явився. Міський голова надіслав лист про розгляд справи без участі представника міської ради, позовну заяву підтримують у повному обсязі (а. с. 35, 57). Третя особа - [PERSON] у підготовче засідання також не з`явився, надавши до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, а також зазначив, що не заперечує проти визнання у порядку спадкування за законом права власності на домоволодіння за [PERSON] (а. с. 55). Представник третьої особи - Білопільської районної державної нотаріальної контори Сумської області в підготовче засідання також не з`явився, надавши письмову заяву про розгляд справи без участі нотаріуса, яка при винесенні рішення покладається на розсуд суду (а. с. 36). У зв`язку з неявкою сторін суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних доказів, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. За змістом ч. 3 та ч. 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Частиною четвертою статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно з абз. 3 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до абз. 6 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення в цивільній справі», у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Таким чином, Цивільний процесуальний кодекс України допускає ухвалення рішення в підготовчому засіданні в правовідносинах, що виникли між сторонами. Представник відповідача позов визнав, визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, отже у суду наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому засіданні. Перешкод для здійснення розгляду справи у підготовчому засіданні та вирішення справи і ухвалення судового рішення за наявними матеріалами судом не встановлено. Повно, всебічно і об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозв`язку, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Статтею 41 Конституції України гарантовано право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Стосовно визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами у порядку спадкування за законом, суд враховує наступне. У відповідності до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ч. 1, ч. 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. В силу ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (ч. 1 ст. 1223 ЦК України). Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (ч. 1 ст. 1235 ЦК України). Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Пленум Верховного Суду України у п. 20 своєї постанови "Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року роз`яснив, що справи про спадкування за законом мають вирішуватись на основі правил глави 86 ЦК України. Спадкування за законом здійснюється почергово. За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Зокрема, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У відповідності до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. 3 ст. 1268 ЦК України). Згідно з ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Частиною першою статті 316 Цивільного кодексу України поняття права власності визначено як право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). За приписами ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Судом встановлено, що матір`ю позивача [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а. с. 5). Згідно із свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] після реєстрації шлюбу у 1975 році позивачу присвоєно прізвище чоловіка - [PERSON] (а. с. 16). Згідно з копією заповіту, посвідченого 12 січня 2009 року керуючою справами виконкому Ворожбянської міської ради Білопільського району Сумської області, зареєстрованого в реєстрі за № 1, [PERSON] заповіла все своє майно [PERSON] (а. с. 4). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] в м. Ворожба Білопільського району Сумської області (а. с. 7). За інформаційною довідкою Ворожбянської міської ради Білопільського району Сумської області від 22 лютого 2019 року за № 575, [PERSON] постійно до дня смерті [INFO] проживала разом з дочкою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Заповіт від імені [PERSON] виконавчим комітетом посвідчено 12 січня 2009 року за реєстром № 1, заповіт не змінювався і не скасовувався. [PERSON] постійно на протязі шести місяців із дня смерті [PERSON] проживала у спадковому будинку [ADDRESS] , здійснювала догляд за спадковим майном (а. с. 6). Рішенням Ворожбянської міської ради від 18 лютого 2016 року 5 сесії 7 скликання вулиця [INFO] в м . Ворожба Білопільського району Сумської області перейменована на вулицю [INFO] (а. с. 24). Згідно із довідкою Філіалу Білопільської ГВД КП «Сумське МБТІ» від 28 січня 2019 року № 73/216-16, право власності в БТІ на житловий будинок під [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі договору на право забудови будинку і безстрокового користування земельною ділянкою, посвідченого білопільською державною нотаріальною конторою 06 лютого 1952 року за реєстром № 398/1 (а. с. 9). Зі змісту довідки Сумського обласного державного архіву вбачається, що згідно з реєстром для реєстрації нотаріальних дій Білопільської державної нотаріальної контори за 1952 рік, 06 лютого 1952 року за реєстровим № 398 посвідчено договір на право побудови будинку та безстрокового користування земельною ділянкою між Ворожбянським комунальним відділом та [PERSON] . В архіві документ не зберігання не передавався (а. с. 12). Із довідки КП «Білопільське районне архітектурно-планове бюро» № 4 від 05 лютого 2019 року та відповідного висновку встановлено, що житловий будинок та господарські будівлі за адресою: [ADDRESS] зведені з дотриманням архітектурних, санітарних та протипожежних норм і правил, знаходяться в межах земельної ділянки, не виходять за червону лінію вулиці і не знаходяться на суміжних земельних ділянках (а. с. 10-11). Відповідно до технічного паспорту на індивідуальний житловий будинок [ADDRESS] , виданого філіалом «Білопільська госпрозрахункова виробнича дільниця» Комунального підприємства «Сумське міське бюро технічної інвентаризації» власником домоволодіння є [PERSON] (а. с. 20-23). Згідно звіту про оцінку майна - житлового будинку [ADDRESS] , загальною площею 50,6 кв.м станом на 01 лютого 2019 року ринкова вартість об`єкта оцінки становить 68 992 грн. (а. с. 18-26). У роз`ясненнях, наданих у п. 23 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Як зазначено в п.п 4.18 п. 4 гл. 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за №282/20595 за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Зі змісту письмового роз`яснення, виданого державним нотаріусом Білопільської районної державної нотаріальної контори Ковальовою Л.Б. від 11 квітня 2019 року вбачається, що видача свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , не вдається можливим у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, які б посвідчували право власності спадкодавця на зазначене домоволодіння. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно (а. с. 8). Згідно з п. 24 зазначеної вище постанови при розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини. У відповідності до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру вбачається, що після [PERSON] , яка померла [INFO] року Білопільською районною державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу за № 87/2016 (а. с. 17, 37). Із копії витребуваної спадкової справи № 87/2016 вбачається, що 27 березня 2019 року видані свідоцтва про право на спадщину за законом, які посвідчені державним нотаріусом Білопільської районної державної нотаріальної контори Сумської області Ковальовою Л.Б. та зареєстрованї в реєстрі за № 239, № 240 на ім`я [PERSON] . Спадщина, на яку видані свідоцтва складається із земельних ділянок для будівництва і обслуговування житлового будинку , господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) площею 0,0597 га з кадастровим номером [NUMBER] та для ведення особистого селянського господарства площею 0,0910 га з кадастровим номером [NUMBER] , які розташовані за адресою: [ADDRESS] , та які належали померлій на підставі Державних актів на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] та серії [NUMBER] . Спадкоємець за заповітом [PERSON] відмовився від прийняття спадщини за заповітом після померлої [INFO] баби [PERSON] , про що надав 05 квітня 2016 року до Білопільської районної державної нотаріальної контори відповідну заяву (а. с. 38-50, 25-26). Частиною 3 статті 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно з ч. 4 ст. 3 означеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56. Вказаним нормативним актом передбачалася державна реєстрація (інвентаризація) будинків і домоволодінь у межах міст та селищ, в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Проте, виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Враховуючи викладене вище, суд вважає, що спадкодавець набув право власності на домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] у порядку, який був передбачений законодавством, що діяло на момент виникнення цього права. Отже, позивач має право на спадщину після матері, але не може оформити її, отримавши в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно. З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що право позивача підлягає захисту в судовому порядку і вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON] та визнати за нею право власності на житловий будинок [ADDRESS] у порядку спадкування за законом після матері [PERSON] , яка померла [INFO] . На підставі викладеного,

Outcome: approved