Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-28 00:00:00

[PERSON], звертаючись до суду з позовом до Дочірнього підприємства «Нафтогазобслуговування» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», відповідно до предмету позову просив суд стягнути з Дочірнього підприємства «Нафтогазобслуговування» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на свою користь заборгованість по заробітній платі в сумі 27848,00 грн. та відшкодувати моральну шкоду в розмірі 3000,00 грн., що є предметом позову. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, пояснив, що з 27 листопада 2006 року він, [PERSON], працював на посаді робітника з комплексного обслуговування і ремонту будинків в Дочірньому підприємстві «Нафтогазобслуговування» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України». На підставі наказу від 05.03.2015 року за № 45-ос, позивача звільнено за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію на підставі ст.38 КЗпП України. За умовами п.5.17 Колективного договору, який діє на підприємстві, та п.2 Положення про надання матеріальної допомоги працівникам ДП «Нафтогазобслуговування» НАК «Нафтогаз України», передбачено, що при звільненні працівника на пенсію вперше, за рахунок коштів підприємства, виплачується одноразова матеріальна допомога залежно від загального стажу роботи на підприємстві. Позивач вважає, що за всіма критеріями має право на отримання одноразової матеріальної допомоги від підприємства в розмірі п'яти середньомісячних заробітних плат, оскільки він був звільнений з роботи у зв'язку з виходом на пенсію вперше, на момент звільнення мав стаж роботи на підприємстві більш ніж п'ять років, тому вважає відмову відповідача у виплаті одноразової допомоги такою, що суперечить положенням ст. 97 КЗпП України, ст.15 Закону України «Про оплату праці», та умовам Колективного договору, та просить відновити його порушенні трудові права шляхом стягнення з Дочірнього підприємства «Нафтогазобслуговування» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на свою користь заборгованість по заробітній платі в сумі 27848,00 грн. Також, позивач вважає, що неправомірними діями відповідача, які призвели до порушення його трудових прав, йому завдано моральну шкоду, яку оцінює в 3000,00 грн., мотивуючи тим, відповідач в день мого звільнення і до теперішнього часу не провів повний розрахунок, що спричинило душевні переживання з приводу існування його сім'ї, в результаті чого позивач та члени його сім'ї були позбавлені нормального життєвого спілкування з тими, що оточують їх близькими людьми, на даний час вимушений терпіти моральні приниження через необхідність просити виплатити зароблені кошти, витрачати час на звернення до суду. Представник відповідача Власенко С.А. в судовому засіданні проти позову заперечував, просив в позові відмовити з підстав, викладених у запереченнях на позов, які приєднано до матеріалів справи (а.с.48-52) Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного. Підприємство «Нафтогазобслуговування» є дочірнім підприємством Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», створеної на виконання Указу Президента України від 15 лютого 1998 року №151 «Про реформування нафтогазового комплексу України» та Постанови Кабінету Міністрів України від 25 травня 1998 року №747 «Про утворення Національної акціонерної компанії «НафтогазУкраїни» ( в редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 02.10.13 №724). Дочірнє підприємство «Нафтогазобслуговування» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» є юридичною особою, має самостійний баланс, поточний та інші рахунки у банківських установах, печатку зі своїм найменуванням і ідентифікаційним кодом, штампи, фірмові бланки та інші реквізити. Підприємство діє на засадах госпрозрахунку, може набувати права та обов'язки. (п.1.1,1.5,1.6 Статуту Дочірнього підприємства «Нафтогазобслуговування» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України») Судом встановлено, що в період з 27 листопада 2006 року по 10 березня 2015 року [PERSON] працював на посаді робітника з комплексного обслуговування і ремонту будинків в Дочірньому підприємстві «Нафтогазобслуговування» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», що підтверджується відомостями, внесеними до трудової книжки позивача. (а.с.7-9) Згідно ч.1 ст.38 Кодексу законів про працю України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Відповідно до ч.4 ст. 36 КЗпП України, розірвання трудового договору на підставі ст.38 цього Кодексу є підставою припинення трудового договору. Таким чином, звільнення за власним бажанням працівника, якому призначена пенсія або такого, щодо якого зроблено подання про призначення пенсії, або який досяг пенсійного віку, повинне розглядатися як вихід на пенсію, якщо працівник вказує на цю причину звільнення в заяві. 05 березня 2015 року В.о.директора Дочірнього підприємства «Нафтогазобслуговування» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» С. Мирним видано наказ за №45-о/с «По особовому складу», на підставі наказу [PERSON], робітника з комплексного обслуговування і ремонту будинку відділу з господарського обслуговування ДК «Газ України», звільнено з роботи 10 березня 2015 року за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію, відповідно до ст.38 КЗпП України. (а.с.11) Статтею 43 Конституції України проголошено право кожної людини на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та закріплено гарантії реалізації права на працю, що включає право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче від визначеної законом. Відповідно до частини третьої ст.94 Кодексу законів про працю України питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захист визначається цим Кодексом, Законом України „Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами. Згідно положень частини другої статі 97 Кодексу законів про працю України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевою (регіональними) угодами. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про колективні договори і угоди» умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов'язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. Умови колективних договорів або угод, що погіршуються порівняно з чинним законодавство становище працівників, є недійсними, і забороняється включати їх до договорів і угод. Забороняється включати до трудових договорів умови, що погіршують становище працівників порівняно з чинним законодавством, колективними договорам та угодами. Згідно ст. 10 Кодексу законів про працю України колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов'язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів. Згідно з ст.18 Кодексу законів про працю України положення Колективного договору поширюються на всіх працівників підприємства незалежно від того, чи є вони членами професійної спілки, і є обов'язковими як для адміністрації, так і для працівників підприємства. 14 січня 2014 року на конференції трудового колективу Дочірнього підприємства «Нафтогазобслуговування» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» прийнято Колективний договір між адміністрацією і профспілковим комітетом (трудовим колективом) ДП «Нафтогазобслуговування» НАК «Нафтогаз України» на 2014-2015 року (далі по тексту - Колективний договір). (а.с.24-31) Колективний договір укладено на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов'язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудового колективу та адміністрації. В Колективному договорі, встановлені взаємні зобов'язання сторін щодо регулювання виробничих, трудових, соціально-економічних відносин, зокрема встановлення гарантій, компенсацій, пільг. За умовами п.1.3. розділу 1 Колективного договору передбачено, що договір є правовим актом, який регулює трудові і соціально-економічні відносини між адміністрацією і працівником на основі взаємного узгодження сторін. Згідно з п. 1.4. Колективного договору, предметом цього договору є додаткові норми та положення про оплату і умови праці, соціальне і житлово-побутове обслуговування працівників, соціальні допомоги, пільги і компенсації, які надаються підприємством і не суперечать чинному законодавству України та Генеральній і Галузевим угодам. В колективному договорі також відтворюються основні положення про працю, які мають особливе значення для працівників. У пп. «д» п.5.17 Колективного договору передбачено, що адміністрація надає матеріальну допомогу працівникам підприємства, серед іншого, при звільненні працівника на пенсію вперше, йому виплачується одноразова грошова виплата згідно з Положенням (Додаток № 1) Розміри, порядок нарахування та здійснення виплати матеріальної допомоги визначено Положенням про надання матеріальної допомоги працівникам ДП «Нафтогазобслуговування» НАК «Нафтогаз України» при виході на пенсію, яке є Додатком №1 до Колективного договору. (а.с.32) Згідно вищезазначеного Положення, одноразова матеріальна допомога надається співробітникам, що виходять вперше на пенсію за віком чи станом здоров'я. Одноразова матеріальна допомога надається пропорційно загальному стажу роботи в нафтогазовій системі в розмірі: стаж від 3 до 5 років - дві середньомісячні заробітні плати; стаж від 5 до 10 років - п'ять середньомісячних заробітних плат; стаж більше 10 років - десять середньомісячних заробітних плат. Грошова допомога, що передбачена цим Положенням, виплачується на основі наказу керівника Підприємства при повному розрахунку працівника при його звільненні незалежно від часу виходу на пенсію. Відповідно до ст. ст. 47, 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Як з'ясовано судом, підтверджується наявними у справі доказами, з 10 березня 2015 року позивача [PERSON] звільнено із займаної посади за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію, відповідно до ст.38 КЗпП України, на момент звільнення підприємством нарахована та виплачена позивачу заробітна плата, з урахуванням компенсації за невикористану відпустку, в загальному розмірі 2441 грн.27 коп., ці обставини визнані сторонами, тому не потребують доказуванню, як це передбачено ч.1 ст.61 Цивільного процесуального кодексу України. Згідно частини першої ст. 117 Кодексу законів про працю України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок - виплатити всі суми, що належать йому; у разі невиконання такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу настає відповідальність, передбачена ст. 117 Кодексу законів про працю України. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає доведеним той факт, що підставою для звільнення позивача із займаної посади є вихід на пенсію з досягненням пенсійного віку, тому у позивача, який на час звільнення мав загальний стаж роботи в нафтогазовій системі більш ніж 5 років, виникло право на отримання одноразової матеріальної допомоги при виході на пенсію вперше, в розмірі 5 (п'ять) середньомісячних заробітних плат, як це передбачено пп. «д» п.5.17 Колективного договору. Суд критично відноситься до заперечень відповідача, які висловлені в судовому засіданні представником відповідача Власенко С.А., щодо відсутності підстав для виплати позивачу одноразової матеріальної допомоги при виході на пенсію вперше, оскільки така матеріальна допомога може бути нарахована на підставі відповідного наказу керівника підприємства та виплачена в день звільнення при повному розрахунку працівника, за наявності фінансових можливостей підприємства, в той же час позивач звернувся до підприємства з заявою про виплату такого виду матеріальної допомоги після його звільнення. При цьому суд враховує, що зі змісту колективного договору не вбачається, що одноразові виплати проводяться за наявністю вільних коштів у фонді оплати праці на підприємстві, їх виплата проводиться при фінансових можливостях та наявності прибутку, також колективний договір не передбачає обов'язку працівника звертатися до адміністрації підприємства з відповідною заявою при виході на пенсію, тому посилання на несвоєчасне звернення позивача, тобто після його звільнення з підприємства, про виплату одноразової матеріальної допомоги не заслуговують на увагу. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем правомірно пред'явлено вимоги до відповідача про виплату одноразової матеріальної допомоги при звільненні працівника, в зв'язку з виходом на пенсію вперше, виходячи з розрахунку 5 (п'ять) середньомісячних зарплат, відповідно до умов Колективного договору. Відповідно до п.8 Порядку обчислення заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. При вирішення питання про розмір одноразової матеріальної допомоги при звільненні працівника, в зв'язку з виходом на пенсію вперше, суд виходить із розміру середньомісячної заробітної плати, яка складає 5659,60 грн., та розрахована на підставі Довідки про розмір заробітної плати позивача за період січень-лютий 2015 року, яка видана Дочірнім підприємством «Нафтогазобслуговування» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (а.с.20), тому загальний розмір одноразової матеріальної допомоги, який підлягає до виплати позивачу, складає 28298 грн. 00 коп., тобто п'ять середньомісячних заробітних плат. При цьому, суд вважає за можливе скорегувати загальний розмір матеріальної допомоги в сторону його збільшення, оскільки позивачем при обчислення загальної суми грошової виплати, що є предметом позову, допущена арифметична помилка у визначені суми середньомісячної заробітної плати, яка базується на даних довідки бухгалтерії підприємства, яка використана судом для визначення розміру середньомісячної заробітної плати, та долучена позивачем до матеріалів позовної заяви. Статтею 2371 Кодексу законів про працю України передбачено підстави відшкодування роботодавцем моральної шкоди, яку він заподіяв працівнику. Виходячи з наведеної правової норми під моральною шкодою слід розуміти моральні страждання, втрату нормальних життєвих зв'язків, потребу у додаткових зусиллях для організації свого життя. Як роз'яснено у п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року за № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяній фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Це правило кореспондується зі змістом ст. 237-1 Кодексу законів про працю України, яка передбачає відшкодування моральної шкоди працівнику виключно у разі порушення його законних прав, якщо воно призвело до втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагає додаткових зусиль для організації свого життя. Виходячи з наведеної правової норми під моральною шкодою слід розуміти моральні страждання, втрату нормальних життєвих зв'язків, потребу у додаткових зусиллях для організації свого життя. Виходячи з предмету спору, позивачем пред'явлено вимоги про відшкодування за рахунок Дочірнього підприємства «Нафтогазобслуговування» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» моральної шкоди, яка оцінюється позивачем у розмірі 3000,00 грн., обґрунтовуючи підстави для відшкодування моральної шкоди, позивач посилається на те, що відмова керівництва відповідача у виплаті одноразової матеріальної допомоги завдає позивачу значних душевних страждань, оскільки позивач довгий час працював на підприємстві, не мав доган та нарікань від керівництва, однак на даний час вимушений терпіти моральні приниження через необхідність просити виплатити йому матеріальну допомогу, витрачати час на звернення до суду, що змушує позивача докладати додаткових зусиль для організації свого життя та відновлення психологічного стану. Однак, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог позивача в частині відшкодування моральної шкоди, оскільки позивач не зміг довести наявність вини Дочірнього підприємства «Нафтогазобслуговування» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» щодо виникнення у позивача фізичних та душевних страждань, факт погіршення здібностей або позбавлення можливості їх реалізації, настання негативних явищ та існування причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача та заподіяною шкодою, в свою чергу позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження душевного дискомфорту та не зміг обґрунтувати принцип визначення грошового еквівалента моральних страждань. Відповідно до частини першої ст.11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи викладене, аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до Дочірнього підприємства «Нафтогазобслуговування» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» про стягнення заборгованості по заробітній платі, невиплаченої при звільненні працівника, та відшкодування моральної шкоди, підлягає задоволенню частково, ухвалюючи рішення суд присуджує стягнути з Дочірнього підприємства «Нафтогазобслуговування» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на користь [PERSON] одноразову матеріальну допомогу при звільненні працівника, в зв'язку з виходом на пенсію вперше, в розмірі 28298 грн. 00 коп., в іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, суд, виходячи із розміру вимог майнового характеру, які підлягають задоволенню, присуджує стягнути з Дочірнього підприємства «Нафтогазобслуговування» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на користь держави судовий збір в розмірі 282 грн.98 коп., оскільки від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення заробітної плати, що передбачено п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Враховуючи викладене та

Outcome: partial