Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-18 00:00:00

13.05.2014р. [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом про стягнення аліментів. В позовній заяві та в судовому засіданні позивачка обґрунтовуючи позовні вимоги посилалася на те, що вона є пенсіонеркою, проживає одна, оскільки її чоловік помер, двоє дорослих синів [PERSON] та [PERSON] проживають окремо (старший син [PERSON] - громадянин Російської Федерації, де і мешкає). Вона, позивачка, хворіє на кардіосклероз, цукровий діабет, захворювання шкіри носа, тощо, не має достатніх коштів ні на лікування, ні на сплату комунальних платежів, при тому, що відповідач з нею зареєстрований на одній і тій же житловій площі, між тим, участі в оплаті комунальних послуг не бере взагалі. Просила позовній вимоги задовольнити, стягнути з відповідача на її користь аліменти у розмірі 949грн. щомісячно, починаючи з дати подання позову і довічно. Представник відповідача - [PERSON] (діє за дорученням від 21.10.2013р. - а.с. № 35) в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі, посилаючись на те, що позивачка має ще одного сина, який проживає в Російської Федерації. Крім того, відповідач не має матеріальної можливості сплачувати аліменти матері, оскільки ніде не працює, сплачує аліменти за двома виконавчими листами, має борги за кредитами. Просив в задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі. Суд, вислухав позивачку та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є сином позивачки (а.с. № 4). Позивачка зареєстрована вдвох разом із сином [PERSON] в [ADDRESS] (а.с. № 37). Позивачка є пенсіонеркою, отримувала пенсію з грудня 2013р. по квітень 2014р. в розмірі 1525грн.40коп., а з травня 2014р. отримує її в розмірі 1553грн.87коп. (а.с. № 20). Позивачка, якій виповнилось 73 роки, хворіє на кардіосклероз, гіпертонічну хворобу 2ступені, цукровий діабет (потребує постійного прийому певних продуктів та ліків), онкологічне захворювання шкіри носа (а.с. № 21-23). Судом встановлено, що позивачка сплачувала комунальні платежі за себе та сина - відповідача по справі (а.с. № 39-45), між тим, з березня 2014р. сплачує тільки за себе, оскільки не має такої матеріальної можливості у зв'язку з перенесеною онкологічною операцією (захворювання шкіри носа - а.с. № 21), а відповідач добровільно не виконує свої обов'язки по сплаті своєї ? частини комунальних платежів. Відповідач не працює (а.с. № 31), на обліку у центрі зайнятості не перебуває (а.с. № 25), між тим є працездатною особою ([PERSON] - 44 роки - а.с. № 26, 27). Відповідач [PERSON] з 17.11.2012р. знаходиться в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], спільних дітей подружжя не має (а.с. № 50). Його дружина працює в ТОВ „Руш" та отримує заробітну плату у розмірі 1705грн. 96коп. (за травень 2014р. -а.с. № 51), має не виконані кредитні зобов'язання ( а.с. № 47-49, 54-57). Судом також встановлено, що відповідач сплачує заборгованість по виконавчому листу № 199/8865/13ц про стягнення аліментів на доньку [PERSON], коли вона була неповнолітньою (а.с. № 29, 53), та аліменти по новому виконавчому листу № 199/13068/13ц на період навчання доньки [PERSON], яка досягла повноліття [INFO] у розмірі 450грн. щомісячно до закінчення нею навчання 30.06.2014р. (а.с. № 30, 52). Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України повнолітні діти зобов'язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до ч. 2 ст. 202 СК України, повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Відповідно до ст. 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. При вирішення спору слід врахувати роз'яснення, викладені в п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.03.2006р. «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», згідно з ч.2 ст. 205 СК України при визначення розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків. Суд, аналізуючи зібрані докази в сукупності, та враховуючи матеріальний стан обох сторін, приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання непрацездатної матері в розмірі 200грн. щомісячно. В іншій частині позовних вимог слід - відмовити. Не підлягає задоволенню і та частина позовних вимог, що стосується стягнення аліментів з дня пред'явлення позову, оскільки глава 17 СК України не містить таких норм права, як містить глава 15 СК України. При визначені щомісячної суми аліментів, що дорівнює 200грн., суд виходив з того, що мати позивача хворіє, є пенсіонеркою, сама сплачує комунальні платежі за квартиру, а відповідач, якому виповнилось 44 роки, відноситься до працездатного віку населення, на обліку у центрі зайнятості не знаходиться, має можливість працевлаштуватися та не робить для цього всього можливого. Заперечення представника відповідача відносно того, що у відповідача є невиконані зобов'язання по аліментним листам перед донькою, а тому у [PERSON] не має зайвих коштів на аліменти по утриманню матері, суд не може положити в основу рішення про повну відмову у задоволені позову, оскільки, по-перше, утримання дітей (глава 15 та 16 СК України), це такий самий обов'язок громадян, як і утримування непрацездатних батьків, по-друге, донька відповідача [PERSON] досягла повноліття [INFO], і по тому виконавчому листу існує лише заборгованість, а термін, на який стягнуто аліменти на утримання доньки на період її навчання спливає вже 30.06.2014р. Між тим, у суду не має достатніх підстав і для повного задоволення позовних вимог [PERSON], оскільки, вона суду так і не змогла пояснити, чому вона пред`являє позов про стягнення аліментів тільки до молодшого сина, тоді як в неї є ще старший син - [PERSON], [INFO] (громадянин РФ), який знаходиться теж у працездатному віці (а.с. № 38). Крім того, при прийнятті рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд врахував матеріальне становище сім`ї відповідача, де сам відповідач тимчасово (з 2012р.) офіційно ніде не працює (а.с. № 31), його дружина отримує невелику заробітну плату 1705грн.96коп. (а.с. № 51) та має невиконані зобов'язання перед кредитними установами (а.с. № 47-49, 54-57), а сам відповідач має зобов'язання по сплаті аліментів на доньку, яка продовжує навчання (а.с. № 30, 52) та по сплаті заборгованості по аліментам, яка виникла ще до досягнення нею повноліття по виконавчому листу № 199/8865/13ц (а.с. № 29, 53). Саме з вищенаведених аргументів та аналізу письмових доказів та пояснень сторін, суд дійшов висновку, що стягнення з відповідача на користь позивачки щомісячно по 200грн., буде відповідати матеріальному становищу обох сторін на день вирішення справи. При зміні такого матеріального становища кожна із сторін не буде позбавлена звернутися до суду із позовом про збільшення (зменшення) розміру стягнутих аліментів. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі в межах платежу за один місяць. Обговорюючи питання щодо розподілу судових витрат, з огляду на те, що позивачка при пред'явленні позову була звільнена від сплати судового збору, то на підставі ст. 2 Закону України «Про судовий збір» та ст. 88 ЦПК України, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 243грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial