Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-13 00:00:00

28 жовтня 2016 року до Куйбишевського районного суду Запорізької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власності, третя особа Комиш-Зорянська селищна рада Більмацького району Запорізької області. В своїй заяві позивач [PERSON] просить суд винести рішення, в якому не чинити перешкоди в користуванні позивачем коридором загального користування (.№2), розташованого між квартирами № 9 та № 10 будинку № 10 по вул. Вокзальній в смт Комиш-Зоря та зобовязати відповідача [PERSON] усунути перешкоди позивачу [PERSON] в користуванні зазначеним коридором, шляхом демонтажу самовільно встановленої перегородки. Також позивач просить стягнути з відповідачки [PERSON] завдану моральну шкоду в сумі 10 000 гривень, та сплачені ним судові витрати в сумі 551,20 гривень. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, про час і місце повідомлений належним чином. Представник позивача, адвокат [PERSON], в судовому засіданні на позовних вимогах наполягала, пояснила, що відповідачка [PERSON] самовільно встановила перегородку в коридорі загального користування (№2), розташованого між квартирами № 9 та № 10 будинку № 10 по вул. Вокзальній в смт Комиш-Зоря, добровільно усунути зазначену перешкоду відмовляється, чим створює позивачу [PERSON] як людині літнього віку певні незручності та труднощі при пересуванні коридором, так як встановленою відповідачкою перегородкою перекрито доступ до світла з вікна коридору, оскільки вікно знаходиться в облаштованому відповідачкою коридорі. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, суду пояснила, що вона змушена була встановити перегородку, так як позивач тримав тварин(котів), які постійно гадили в коридорі, при цьому позивач за ними не прибирав, прибирати доводилося їй самій. Ці обставини змусили її встановити перегородку, щоб вона та її близькі люди могли без дискомфорту дістатися квартири. Представник третьої особи [PERSON], діючий за довіреністю, в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за звернення фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу та зясувавши їх думку, дослідивши матеріали справи, вважає необхідним частково задовольнити позов. Відповідно до ст.317 ЦК України власнику належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а згідно зі ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що позивач [PERSON] мешкає в багатоповерховому житловому будинку № 10 квартирі № 9 по вул. Вокзальній в смт. Комиш-Зоря Куйбишевського району Запорізької області. По сусідству з ним, навпроти в квартирі № 10 проживає відповідачка [PERSON] Між квартирами позивача та відповідача знаходиться коридор, загальною площею 5,8 кв.м., який є обєктом спільної сумісної власності власників квартир №9 та № 10 даного будинку. Однак відповідачкою [PERSON] було порушено будівельні правила і без отримання відповідного дозволу компетентних органів, без згоди позивача [PERSON] як співвласника встановила у коридорі загального користування перегородку (стіну), чим зменшила площу загального коридору, обладнавши таким чином на площі коридору загального користування додаткове приміщення до своєї квартири. В перегородці вмонтовані двері, які знаходяться напроти вхідних дверей квартири позивача та відчиняються назовні. В такий спосіб відповідачка обладнала на площі коридору загального користування додаткове приміщення до своєї квартири. Відповідно на даний час розміри міжквартирного коридору становлять 125см х228см, всупереч попереднім його розмірам - 254 см х 228см. У відповідності до державних будівельних норм ДБН В.2.2.15..2005 «житлові будинки» ширина внутріквартирних коридорів, які йдуть до житлових кімнат повинна бути не менше 1,1 м, а коридорів загального користування не менше 1,6 м. На даний час розмір коридору не дозволяє позивачу вільно пересуватися по ньому виходити з квартири, заносити-виносити габаритні речі, що ускладнює проведення в квартирі ремонту. Крім того, встановленою відповідачем перегородкою перекрито доступ до світла з вікна коридору загального користування, оскільки вікно знаходиться на облаштованому відповідачем коридорі. У звязку з цим, частина коридору позивача стала неосвітленою, темною, що створює для нього, як для людини літнього віку, незручності та труднощі при пересуванні коридором. В добровільному порядку відповідачка [PERSON] відмовляється знести встановлену перегородку. Відповідно до ст. 386 ЦК України - власник, який має тільки підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 382 ЦК України квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території. Пунктом 2 ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку. Допоміжні приміщення (комори, сараї і та інше) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають. Відповідно до п.6 ч.І ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні» та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 1 цього Закону, допоміжні приміщення багатоквартирного будинку-приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення). Згідно ч. 2 ст.4 цього Закону, власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку. Відповідно до рішення Конституційного суду України від 02.03. 2004 року № 4-рп/2004 допоміжні приміщення, відповідно до пункту 2 статті 10 Закону стають об'єктами права спільної власності співвласників багатоквартирного будинку, тобто їх спільним майном, одночасно з приватизацією громадянами квартир, що засвідчується єдиним документом - свідоцтвом про право власності на квартиру. Для підтвердження набутого в такий спосіб права не потребується вчинення будь-яких інших додаткових юридичних дій. Власникам квартир немає необхідності створювати з цією метою об'єднання співвласників богатоквартирного будинку. Питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на побудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності. Набуте громадянами право на квартири державного житлового фонду та належні до них допоміжні приміщення є непорушним (ст.41 Конституції України), забезпечується державою і захищається судом (ст.55 Конституції України). Таким чином, право власності на квартиру породжує й право спільної власності на допоміжні приміщення багатоквартирного будинку, технічне обладнання тощо які призначені для обслуговування житлового комплексу і забезпечують його використання. В процесі приватизації державного житлового фонду одночасно відчужуються на користь громадян не тільки квартири, але й допоміжні приміщення, тому момент виникнення права власності на квартиру є й моментом виникнення права спільної власності на допоміжні приміщення. Пунктом 3 Правил користування приміщеннями житлових будинків затверджених постановою КМУ від 08.10.1992р. № 572 передбачено, що власники приміщень житлових будинків мають право на переобладнання і перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, з дозволу власника будинку (квартири) та органу місцевого самоврядування, виданого в установленому порядку. Крім того, у відповідності з приписами ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою,яка її завдала, за наявності її вини. Згідно ст. 23 ЦК України , особа має право на відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів п сім і чи близьких родичів, а також душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості х реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Позивач [PERSON] в позові просить суд стягнути з відповідачки [PERSON] завдану йому моральну шкоду в сумі, яку він оцінує в 10000 гривень. Завдана йому моральна шкода полягає у створенні йому перешкод з боку відповідачки щодо користування міжквартирним коридором, у зв'язку з чим тривалий спір в теперішній час вирішується судом. Це призвело до розладу сну та нервових перевантажень з наступним підвищенням артеріального тиску, головними та серцевими болями і т.д. Викладені вище обставини створили позивачу нервові перевантаження хвилювання, витрату часу на регулярні відвідування селищної ради та спеціалістів в галузі права. Позивач втратив рівновагу та спокій, порушився нормальний уклад його життя у звязку з тим, що він позбавився можливості розпоряджатися спільним майном. Це створило нервову обстановку в його сім"ї, оскільки його дружина тяжко хвора, потребує стороннього догляду, які здійснює сам позивач. Крім того, позивач є інвалідом III групи, має вади зі слуху, двері перегородки відриваються зовні, що неодноразово призводило до неприємних наслідків, а саме розливання води, яка доставляється до квартири відрами, оскільки відсутнє центральне та індивідуальне водопостачання. Разом з тим відповідач при відкриванні дверей неодноразово ударяла позивача, чим спричиняла останньому фізичний біль. Суд, визначаючи розмір компенсації моральної шкоди, яка була заподіяна позивачеві внаслідок незаконних дій позивачки , необхідно врахувати глибину моральних страждань та враховувати принцип розумності та справедливості, тому суд вважає достатнім розмір відшкодування в сумі 1000,00 гривень. Отже, системний аналіз законодавства, надані докази по справі, пояснення сторін, дають підстави суду вважати, що позовні вимоги про усунення перешкод в користуванні майном є такими , що підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial