Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-06 00:00:00

19.05.2015р. позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, вимоги якого було частково збільшено та частково зменшено в порядку, передбаченому ст. 31 ЦПК України, до відповідача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», в якому просить суд: - визнати протиправними дії Відповідача Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» щодо порушення умов Договору №300937/65912/6-14 від 27.10.14р. в частині невиконанні зобов'язань Відповідача щодо повернення Вкладу готівкою у зв'язку із закінченням Договору на вимогу Позивача-Вкладника за заявами вх. №137-П від 16.04.15р., №138-Г від 16.04.15р., №593 від 27.04.15р., №909-Г від 28.04.15р.; - визнати протиправними дії Відповідача Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» щодо ненадання відповіді на звернення Позивача вх. №137-П від 16.04.15р., №138-Г від 16.04.15р., №593 від 27.04.15р., №909-Г від 28.04.15р.; - зобов'язати Відповідача надати відповідь Позивачу на його звернення вх. №137-П від 16.04.15р., №138-Г від 16.04.15р., №593 від 27.04.15р., №909-Г від 28.04.15р. згідно Закону України «Про звернення громадян»; - стягнути з Відповідача одноразовою сумою у валюті вкладу (долари США) на користь Позивача належні останньому тіло Вкладу в сумі 1320,00 доларів США і нараховані відповідачем % в сумі 21,50 доларів США за строковим Договором банківського Вкладу № 300937/65912/6-14 від 27.10.14р. за час дії договору з 27.10.14р. по 27.04.15р.; - стягнути з Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на користь Позивача [PERSON] у валюті Вкладу (долари США): - 63,95 доларів США - 11,6 % річних від суми Вкладу згідно % ставки за Договором за час несанкціонованого користування Відповідачем коштами банківського Вкладу Позивача поза межами строку строкового Договору банківського вкладу № 300937/65912/6-14 від 27.10.14р. за період з 28.04.15р. по 28.09.15р. (до дня ухвалення судового рішення згідно Договору банківського Вкладу № 300937/65912/6-14 від 27.10.14р., правових позицій ВС України у постановах ВСУ № 6-49цс12 від 6.06.12р., № 6-59цс13 від 30.10.13р.; - 16,54 доларів США - 3 % річних від простроченої суми за прострочений період з 28.04.15р. по 28.09.15р. згідно ст.611, ч.2 ст.625 ЦК Україна; - 7123,36 доларів США - 3% від вартості своєчасно невиконаних фінансових послуг за кожен день прострочення - пеня за прострочення договірних зобов'язань по поверненню вкладу та нарахованих відповідачем % згідно ч.5 ст.10 ЗУ «Про захист прав споживачів» за період з 01.04.15р. по 28.09.15р.; - стягнути з Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на користь позивача моральну шкоду в сумі 1000 грн. згідно ст. 24, 25 ЗУ «Про звернення громадян» та 9000 грн. за ушкодження здоров'я згідно ст. 23 ЦКУ (а.с. 1-2-а, 34-35). Вимоги позову обґрунтовані тим, що 27.10.14р. між [PERSON] та ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» був укладений Договір №300937/65912/6-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на шість місяців в іноземній валюті строком до 27.04.2015р. Предметом зазначеного Договору є розміщення в Банку іменного Строкового банківського вкладу в іноземній валюті (долар США.), фізичної особи [PERSON] з подальшою виплатою відсотків та поверненням Вкладу Вкладнику по закінченні строку дії відповідного Договору. Згідно п.1.1 зазначеного Договору загальна сума вкладу становить: 1320,00 доларів США та розміщувалась на Вкладному рахунку [NUMBER] на строк з 27.109.14р. по 27.04.15р. Процентна ставка на суму вкладу становить 11,6% річних. 16.04.15р. [PERSON] подано Заяви на ім'я Голови правління AT «Банк «Фінанси та Кредит» щодо повернення належних сум готівкою в день закінчення строкового Вкладу. В установлений ЗУ «Про звернення громадян» строк, відповіді Відповідачем не надано. Згідно Договору, Заяв Вкладника від 16.04.15р. повернення суми Вкладу та нарахованих % за користування Вкладом Банком мало відбутися 27.04.15р., однак не відбулось внаслідок порушення Відповідачем Договору. 27.04.15р. Позивачем подана заява на ім'я начальника відділення №25 філії «Центральне РУ» AT «Банк «Фінанси та Кредит» щодо виплати належних сум Вкладнику у зв'язку із закінченням строкового Договору, в чому начальником відділення відмовлено з підстав наявності документів Відповідача щодо заборони повертати депозит у зв'язку із закінченням строків розміщення вкладів за строковими договорами. 28.04.15р. Позивачем подано заяву на ім'я Голови правління AT «Банк «Фінанси та Кредит» щодо незаконних дій працівників відділення та повернення незаконно утриманих сум, заява проігнорована. Отже відповідач безоплатно користується коштами Вкладника без законних підстав. Моральну шкоду Позивач обґрунтовує ушкодженням здоров'я позивача відповідачем з порушенням права позивача на своєчасне лікування і оздоровлення в межах незаконно використовуваних та утримуваних відповідачем коштів позивача, що призводить до ушкодження здоров'я, та в порушенні відповідачем права позивача на конфіденційну інформацію стосовно повернення вкладу та обставин незаконного використання відповідачем коштів позивача без його згоди, що призвело до невизначеності в частині строків отримання позивачем своїх коштів з причин невиконання відповідачем ЗУ «Про звернення громадян». Позивач є інвалідом 3 групи, про що відповідач був обізнаний. Не повертаючи кошти, відповідач порушує право позивача на нормальне існування, а безпідставно створені відповідачем проблеми потребують додаткових зусиль з боку позивача. Позивач оцінює моральну шкоду: 9000 грн. за ушкодження здоров'я співвідносно вартості лікувально-санаторної путівки за рекомендаціями медичних установ; 1000 грн. - за порушення права на отримання конфіденційної інформації на ім'я позивача. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутність. Представник відповідача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, електронною поштою направив заяву, в якій просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що 17.09.2015р. ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» віднесено до категорії неплатоспроможних та запроваджено тимчасову адміністрацію. Оскільки Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачений окремий порядок заявлення кредиторами вимог до банку, представник відповідача вважає, що даний позов не підлягає задоволенню, не зважаючи на те, що обов'язок по поверненню коштів виник до введення тимчасової адміністрації (а.с.58-59). Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно положення частини 1, 3 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Відповідно до ст. 2 Закону України „Про банки і банківську діяльність", вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором. Укладення договору банківського вкладу відбувається шляхом відкриття депозитного (вкладного) рахунку відповідно до Інструкції про порядок відкриття та використання рахунків у національній та іноземній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 18 грудня 1998 року №527. Договір банківського вкладу укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1059 Цивільного кодексу України). До відносин банку та вкладника за рахунок, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунку (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського кладу. Судом встановлено, що 27 жовтня 2014 року між [PERSON] та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредиту» було укладено Договір №300937/65912/6-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 6 місяців в іноземній валюті, на підставі якого позивачем внесено на вкладний рахунок [NUMBER], грошові кошти в сумі 350,00 доларів США на строк з 27 жовтня 2014 року по 27 квітня 2015 року, зі сплатою за користування коштами вкладника 11,60% річних. Згідно п. 3.1. договору, нарахування процентів за вкладом за цією процентною ставкою проводиться від дня наступного за днем надходження вкладу у Банк, до дня, який передує його поверненню клієнту або списанню з рахунку клієнта. Проценти нараховуються лише на суму вкладу та не збільшують суму вкладу. Нараховані банком проценти зараховуються на рахунок [NUMBER]. Виплата процентів проводиться банком протягом строку. визначеного п. 1.1. цього договору, щомісячно, з 01 числа кожного місяця, наступного за місяцем внесення вкладу. Якщо дата виплати припадає на неробочий день, виплата процентів проводиться в перший робочий день, наступний за датою виплати. Виплаті підлягають проценти, нараховані банком згідно п.п. 1.2., 3.1. цього договору на дату виплати. Проценти. що не отримані клієнтом у дату виплати, можуть бути отримані в будь-який робочий день після цієї дати. При цьому, не витребувані проценти не збільшують суму вкладу (п. 3.2. договору). Відповідно до п. 4.1. договору, після закінчення строку, визначеного п. 1.1. цього договору, або настання інших обставин, визначених чинним законодавством України чи цим договором, кошти з депозитного рахунку [NUMBER] повертаються клієнту за його письмовою вимогою шляхом видачі готівкою або перерахування на його власний поштовий/картковий рахунок або інший депозитний рахунок, а дія цього договору припиняється. Якщо клієнт не надав банку зазначену письмову вимогу та не вимагає повернення вкладу після закінчення строку, визначеного у п. 1.1. цього договору. строк розміщення вкладу вважається продовженим з наступного дня, після закінчення строку, визначеного п. 1.1. цього договору, на строк 6 місяців. Протягом цього строку банк нараховує і виплачує клієнту проценти за ставкою, що встановлена банком для банківських строкових вкладів (депозитів) «Пенсійний» на 6 міс. та діє станом на перший день початку строку, на який продовжено розміщення вкладу. Згідно п. 2.2.2. цього договору, клієнт має право неодноразово поповнювати вклад протягом всього строку дії цього договору за згодою банку шляхом внесення готівкових коштів в касу банку або шляхом безготівкового перерахування коштів. Мінімальна сума кожного поповнення складає 20,00 доларів США, загальна максимальна сума поповнень протягом місяця - 4000,00 доларів США. Підтвердженням здійснення поповнення вкладу є виписка по рахунку (а.с.21-22). В день укладення договору - 27 жовтня 2014 року, позивачем було внесено в касу банку суму в розмірі 350,00 доларів США, що підтверджується Квитанціями №7 та №8 (а.с. 23). В подальшому протягом строку дії договору позивач поповнював вклад (а.с.23-зворот, 24, 24-зворот) і згідно цих квитанцій та виписки по особовому рахунку вихідний залишок за вкладом позивача складає 1320,00 доларів США (а.с.27). 16 квітня 2015 року (вх. 137-Г, 138-Г) позивач звернувся до відповідача із заявами про виплату суми вкладу та процентів, трьох процентів річних, інфляційний збитків та пені (а.с.25). 27.04.2015р. позивач звернувся із повторною заявою (вх.593) про виплату суми вкладу та нарахованих процентів (а.с.26), крім того, 28.04.2015р. (вх. 909-Г) позивач також повторно звернувся до відповідача із заявою, в якій просив вжити заходів щодо повернення коштів вкладника та сповістити про це позивача (а.с.26-зворот). Відповідно до п. 3.3 Положення «Про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами», затвердженого Постановою правління Національного банку України за № 516 від 03.12.2003 року, банки повертають вклади (депозити) та сплачують нараховані проценти у строки, що визначені умовами договору банківського вкладу (депозиту) між вкладником і банком. За договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Згідно з ч. 1, 2, 4 ст. 1060 ЦК України, Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі сплином встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Частиною 5 ст. 1061 ЦК України передбачено обов'язок банку щодо виплати вкладникові процентів на суму вкладу у розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Згідно ст. 1066 ЦК України за договором банківського вкладу банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунку) грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Частиною 3 ст. 1066 Цивільного кодексу України визначено, що банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Згідно частини 1 статті 1074 Цивільного кодексу України, обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а згідно ч.1 ст.530 ЦКУ якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Як убачається з матеріалів справи, підтверджується наданими позивачем доказами, строк дії договору про банківський строковий вклад (депозит), укладений між сторонами по справі, закінчився 27 квітня 2015 року, позивачем у визначеному п. 4.1. договору порядку неодноразово звертався до Банку із заявами про повернення вкладу та нарахованих процентів, тому відповідач мав виконати взяті на себе договірні зобов'язання по поверненню внесеного позивачем вкладу та виплати відсотки за його користування, однак у визначений договором термін відповідач вклад в розмірі 1320,00 доларів США 937 доларів США та відсотки в сумі 21,50 доларів США, не повернув, що свідчить про неналежне виконання з боку відповідача договірних зобов'язань та правомірність звернення позивача до суду з вимогами про стягнення з відповідача суми вкладу та нарахованих відсотків. Відповідно до частин першої, другої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно із статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Європейський суд з прав людини у справі «Золотас проти Греції» зазначив, що «... на підставі статті 830 Цивільного кодексу, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід'ємні для банківських операцій і пов'язаним з ними правом. Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави (Nejdet Sahin і Perihan Sahin проти Туреччини, № 13279/05, § 56, 20 жовтня 2011 року)». Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело прав. Відмовляючись повернути одночасно всю суму коштів, які належать на праві власності позивачу, відповідач порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст.1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст.5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції. Таке порушення виявилося в наступному: у ст.1 Протоколу №1 вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Пленум Верховного Суду України в абз. 3 п. 14 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 р. №14 роз'яснив, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192 ЦК, ч. 3 ст. 533 ЦК, Декрет N 15-93). Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної в Постанові Верховного Суду України від 24 вересня 2014 р. у справі N 6-145цс14, грошове зобов'язання має бути виконане в гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. У силу положень статей 192, 533 ЦК України та ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 р. №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність у банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, - стягнути грошову суму в іноземній валюті. Згідно п. 1.6. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління НБУ №516 від 03.12.2003 року, Банк сплачує вкладнику суму вкладу (депозиту) і нараховані за ним проценти: - у національній валюті, якщо грошові кошти надійшли на вкладний (депозитний) рахунок у національній валюті; - у валюті вкладу (депозиту), якщо грошові кошти надійшли на вкладний (депозитний) рахунок в іноземній валюті, або на умовах та в порядку, передбачених договором, відповідно до заяви вкладника - в іншій іноземній чи в національній валюті; - у банківських металах, якщо вкладний (депозитний) рахунок відкритий у банківських металах, або на умовах та в порядку, передбачених договором, відповідно до заяви вкладника - у національній валюті. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача про повернення банківського вкладу за Договором №300937/65912/6-14 від 27 жовтня 2014 року в сумі вкладу в розмірі 1320,00 доларів США, а також відсотків по вкладу в розмірі 21,50 доларів США є правомірними та підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки відповідачем порушено договірні зобов'язання в частині повернення банківського вкладу в межах строків, узгоджених сторонами договору. При цьому, визнання неправомірними дій банку щодо невиконання зобов'язання по поверненню вкладу у зв'язку із закінченням Договору, як про це просить позивач у позові, не передбачено, як спосіб захисту за положеннями ст. 16 ЦК України, оскільки такий спосіб захисту не встановлений ані договором, ані іншими законами, що регулюють правовідносини за договорами банківського вкладу (депозиту). Отже дана вимога позову не підлягає задоволенню. Виходячи з розміру заявлених позовних вимог позивач [PERSON] також просить суду стягнути з відповідача АТ «Банк «Фінанси та Кредит» - 63,95 доларів США - 11,6 % річних від суми Вкладу в згідно % ставки за Договором за час несанкціонованого користування Відповідачем коштами банківського Вкладу Позивача поза межами строку строкового Договору банківського вкладу №300937/65912/6-14 від 27.10.14 р. за період з 28.04.15р. по 28.09.15р. (до дня ухвалення судового рішення згідно Договору банківського Вкладу №300937/65912/6-14 від 27.10.14 р.), а також - 16,54 доларів США - 3 % річних від простроченої суми за прострочені - період з 28.04.15р. по 28.09.15р. згідно ст.611, ч.2 ст.625 ЦК України. Згідно правової позиції, викладеної в Постанові Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року у справі № 6-140цс13, за змістом ст. ст.526, 1058 ЦК України зобов'язання банку із повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд. У випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, однак не надання вкладнику можливості використання цих коштів зобов'язання банку з повернення вкладу не є виконаним і до банку слід застосувати відповідальність за порушення грошового зобов'язання. В силу ст.ст. 1060, 1061 ЦК України, вкладник вправі вимагати від банку повернення здійсненого вкладу разом з нарахованими процентами в будь-який момент, а банк, отримавши відповідну вимогу, повинен видати вклад у повному обсязі. Відповідно до частини 5 статті 1061 Цивільного кодексу України, проценти на банківський вклад нараховуються від дня наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Відповідно до ч.1 ст. 1070 ЦК України, за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Відповідно до правової позиції, викладеної в Постанові Верховного Суду України від 29 травня 2013 року справа №6-39цс13, зобов'язання сторін за договором припиняються з моменту їх належного виконання. Оскільки внесені вкладником кошти у визначений договором строк на його вимогу не повернуті, то це дає право позивачеві на отримання процентів за користування депозитними коштами за період з дня витребування вкладу до дня його фактичного повернення, а також на отримання сум, передбачених ч.1 ст. 625 ЦК України. Як передбачено положеннями статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Разом з тим, судом встановлено, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 17.09.2015р. №612 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17 вересня 2015 року «171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Банк «Фінанси та кредит» та делегування повноважень тимчасової адміністрації банку» (а.с. 60). Згідно положень п. 1, 3 ч. 5, п. 1 ч. 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку. Обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо: виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті Відповідно до п. 7 Положення про порядок відшкодування Фондом Гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 09.08.2012 року № 14 визначено, що з метою забезпечення виконання зобов'язань банку з виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників Фонд має право надати неплатоспроможному банку цільову позику. З огляду на викладене, суд визнає правомірними вимоги позивача в частині вимог про стягнення з відповідача на його користь процентів за користування банківським вкладом за спірним Договором банківського вкладу, які судом розраховано за період з наступного дня за днем припинення дії спірного договору, тобто з 28.04.2015р., до дня, що передував дню прийняття рішення виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про запровадження тимчасової адміністрації в Банку відповідача, тобто по 16.09.2015 року включно, із розрахунку 142 дні прострочення - в розмірі 59,57 доларів США, що відповідає положенню ч. 3 ст. 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», що має пріоритетне значення відносно законодавчих актів, за якими підлягають врегулюванню правовідносини в розрізі даного спору. Отже позов в цій частині підлягає частковому задоволенню. Крім того, з урахуванням положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, враховуючи встановлений факт прострочення відповідачем грошового зобов'язання перед позивачем щодо своєчасного повернення банківського вкладу та сплати процентів за його користування, правомірними є вимоги позивача в частині стягнення з відповідача на його користь 3% річних від суми боргу за весь період прострочення, який підлягає обмеженню з вищенаведених підстав - днем введення тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», тому з відповідача на користь позивача підлягає стягнення 3% річних у розмірі 15,65 доларів США (1341,50*3*142/365/100). Таким чином позовні вимоги і в цій частині підлягають частковому задоволенню. Крім того, позивачем [PERSON] пред'явлено до АТ «Банк «Фінанси та Кредит» вимогу про стягнення з останнього 3% від вартості своєчасно невиконаних фінансових послуг за кожен день прострочення - пеня за прострочення договірних зобов'язань по поверненню вкладу та нарахованих відповідачем % згідно ч.5 ст.10 ЗУ «Про захист прав споживачів» за період з 01.04.2015р. по 28.09.2015р. в сумі 7123,36 доларів США. Вирішуючи дану вимогу позову про стягнення пені в сумі 7123,36 доларів США на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», суд не вбачає підстав для її задоволення виходячи з того, що між сторонами у справі виникли зобов'язальні правовідносини, які стосуються неналежного виконання відповідачем договірних зобов'язань в частині своєчасного повернення банківського вкладу та процентів, які регулюються Параграфом 3 Глави 71 Цивільного кодексу України, в той же час порушень прав позивача, за які б передбачалося накладення санкцій згідно Закону України «Про захист прав споживачів», судом не встановлено, а посилання позивача в межах спірних правовідносин на норми цього Закону суд вважає безпідставними. Крім того, позивачем [PERSON] заявлені вимоги про: визнання протиправними дій відповідача щодо ненадання відповідей на звернення позивача та про зобов'язання відповідача надати відповідь позивачу на його звернення, згідно Закону України «Про звернення громадян». Відповідно до ст. 1 Закону України «Про звернення громадян», громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Статтею 3 Закону України «Про звернення громадян», встановлено, що клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо. Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб. Статтею 5 «Про звернення громадян» встановлені вимоги щодо звернень громадян, зокрема, звернення може бути усним (викладеним громадянином і записаним посадовою особою на особистому прийомі) чи письмовим, надісланим поштою або переданим громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, якщо ці повноваження оформлені відповідно до чинного законодавства. Виходячи з наявних у справі доказів, підтверджується факт звернення позивача до відповідача АТ «Банк «Фінанси та Кредит»: 16 квітня 2015 року (вх. 137-Г, 138-Г) позивач звернувся до відповідача із заявами про виплату суми вкладу та процентів, трьох процентів річних, інфляційний збитків та пені (а.с.25); 27.04.2015р. позивач звернувся із повторною заявою (вх.593) про виплату суми вкладу та нарахованих процентів (а.с.26); 28.04.2015р. (вх. 909-Г) позивач також повторно звернувся до відповідача із заявою, в якій просив вжити заходів щодо повернення коштів вкладника та сповістити про це позивача (а.с.26-зворот). Відповідно до ст.18 Закону України «Про звернення громадян», громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право: - особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; - знайомитися з матеріалами перевірки; - подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу; - бути присутнім при розгляді заяви чи скарги; - користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку; - одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги; - висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги; - вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень. Відповідно до ст.19 Закону України «Про звернення громадян», органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані: - об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; - у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; - на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; - скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; - забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень; - письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; - вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об'єднання громадян за місцем проживання громадянина; - у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; - не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; - особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи. У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань. Це положення не скасовує вимоги абзацу дев'ятого частини першої цієї статті. На підставі наведеного суд вважає, що позовні вимоги позивача про визнання дії АТ «Банк «Фінанси та Кредит» по ненаданню відповідей на звернення позивача неправомірними, та вимоги зобов'язати АТ «банк «Фінанси та Кредит» надати [PERSON] відповіді на його звернення: вх. №137-П від 16.04.2015р., №138-Г від 16.04.2015р., №593 від 27.04.2015р., №909-Г від 28.04.15р.; - зобов'язати Відповідача надати відповідь Позивачу на його звернення вх. №137-П від 16.04.15р., №138-Г від 16.04.15р., №593 від 27.04.15р., №909-Г від 28.04.15р. згідно Закону України «Про звернення громадян», є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки в межах даного спору відповідач не скористався правом надати докази, які підтверджують дотримання вимог Закону України «Про звернення громадян» в частині своєчасного надання відповідей на звернення позивача [PERSON] Захист прав позивача у такий спосіб не суперечить положенням ч. 2 ст. 16 ЦК України, оскільки встановлений Законом України «Про звернення громадян». Крім того, позивач [PERSON] просить стягнути з відповідача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» моральну шкоду в сумі 1000 грн. на підставі ст. 24, 25 Закону України «Про звернення громадян», та 9000 грн. за ушкодження здоров'я згідно ст. 23 Цивільного кодексу України. Відповідно до вимог ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Виходячи зі змісту ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Як роз'яснено у п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту немайнових прав, які є абсолютними, невідчужуваними і не можуть бути предметом зобов'язання. Отже порушенням договірних зобов'язань безпосередньо особисті немайнові права не зачіпаються. Вирішуючи спір про відшкодування громадянину моральної шкоди у зв'язку з порушенням вимог Закону України «Про звернення громадян», суд повинен встановити і зазначити у рішенні категорію звернення громадянина; визначити, чи поширюються норми вказаного Закону, зокрема ст. 25, на ці звернення; проаналізувати результати і наслідки розгляду органами державної влади, місцевого самоврядування, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами або організаціями кожного звернення; встановити, якими конкретно діями або рішеннями вказаних органів заподіяно шкоду громадянину, в чому полягає неправомірність таких дій та рішень, які права, законні інтереси чи свободи громадянина було порушено. При розгляді даної справи судом встановлено, що між сторонами у справі виникли договірні зобов'язання, які в частині своєчасного повернення суми вкладу та процентів неналежно виконані відповідачем у справі, що передбачає застосування заходів цивільно-правової відповідальності, передбачених цивільним законодавством, а договором банківського вкладу не передбачено відшкодування моральної шкоди, в той же час порушень прав позивача, за які б передбачалося накладення санкцій згідно Закону України «Про звернення громадян», судом не встановлено. Виходячи з аналізу вищезазначених норм, суд дійшов до висновку, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог в частині відшкодування моральної шкоди, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду й твердження позивача щодо наявності факту заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, завданих незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідача, тому вимоги позивача в частині відшкодування спричиненої моральної шкоди в сумі 1000,00грн. на підставі ст. 25 Закону України «Про звернення громадян» задоволенню не підлягають. Враховуючи, що вимоги позивача стосуються правовідносин, які виникли з приводу виконання договірних зобов'язань, ст. 23 ЦК України не поширюється на випадки коли моральна шкода завдається порушенням зобов'язання, факт заподіяння моральної шкоди з інших передбачених цією нормою підстав позивачем не доведено, доказів ушкодження здоров'я позивача внаслідок неналежного виконання відповідачем договірних зобов'язань, суду не надано, тому суд також не вбачає підстав для задоволення вимог позивача щодо відшкодування моральної шкоди в сумі 9000,00 грн. за шкоду заподіяну здоров'ю, та відмовляє в позові в цій частині заявлених позовних вимог. Згідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Як за пред'явлення позову, так і при його вирішенні судом, ціна якого визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується позивачем або стягується судом у гривнях із урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати (п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»). Офіційний курс Національного банку України гривні до долару США, станом на дату винесення судового рішення - 07.10.2015 року становить 2126.4049 грн. за 100 доларів США, а тому сума грошових коштів, з якої розраховується сума судового збору складає 30125,20 грн. Отже, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, враховуючи, що позивач при звернені до суду зданим позовом був звільнений від сплати судового збору, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 301,25грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial