Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-29 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про розірвання договору та стягнення коштів, посилаючись на те, що 01 серпня 2012 року [PERSON], шляхом шахрайства, заволодів її грошима на суму 4 092 грн., чим завдав позивачу, значної матеріальної шкоди. Для оплати вартості товару, позивачка за рекомендацією працівників ФОП [PERSON], уклала із ПАТ «Акцент-Банк» договір про надання споживчого строкового кредиту №А238RX84800048 від 01.08.2012 р. терміном на 24 місяці із 01.08.2012 року по 31 липня 2014 року з відсотковою ставкою в розмірі 0,12% річних, зобов»язання за яким виконала повністю. Просить розірвати договір індивідуального замовлення №1 від 01 серпня 2012 року, укладений між [PERSON], як Замовником та фізичною особою-підприємцем [PERSON]; розірвати договір про надання споживчого строкового кредиту № А238RX84800048 від 01.08.2012 р., укладений між [PERSON], як Позичальником та Публічним акціонерним товариством «Акцент-Банк» та зобов»язати Банк повернути їй сплачені кошти згідно договору в сумі 2 669, 76 грн.; - стягнути солідарно з [PERSON] та Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» 1 000 грн. затрачених на правову допомогу. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просить суд їх задовольнити. [PERSON], будучи засудженим за злочин та перебуваючи в Чортківському СІЗО №26, отримавши копію позовної заяви та доданих до неї матеріалів, надіслав письмову заяву згідно якої він позовних вимог не визнає, що не перешкоджає розгляду справи у його відсутності, на підставі наявних у ній даних чи доказів. Представник ПАТ КБ «Приватбанк» в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та відносно задоволення позову заперечила. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив Згідно вироку Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18.03.2014 року, який набрав законної сили, [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.190, ч.2 ст.190 КК України та засуджено на підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, до позбавлення волі на строк 03 роки. Як вбачається із вказаного вироку, «…01 серпня 2012 року [PERSON], використовуючи невстановлених слідством найманих працівників, яким не було відомо про протиправні наміри останнього, які перебували у с. Зеленче Теребовлянського району Тернопільської області, діючи від імені ФОП [PERSON], уклали із [PERSON] договір індивідуального замовлення, запевнивши її, що ФОП [PERSON] будуть виконані умови договору та буде наданий товар (металопластикових вікна чи двері), хоча [PERSON] не мав наміру та можливості виконати покладені на себе обов»язки, про що не було відомо найманим працівникам, а замовник, у свою чергу повинен оплатити кошти у сумі 4 092 грн. [PERSON], шляхом укладення договору про надання споживчого кредиту оплатила кошти у сумі 4 092 грн., які були перераховані на рахунок [PERSON] В результаті своїх злочинних дій, [PERSON] заволодів грошима [PERSON] в сумі 4 092 грн., чим спричинив останній матеріальну шкоду на вказану суму...». Згідно ч.4 ст.61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов»язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. 01 серпня 2012 року між [PERSON], як замовником та фізичною особою - підприємцем [PERSON], як виконавцем було укладено Договір індивідуального замовлення №1. Згідно умов даного договору виконавець фізична особа - підприємець [PERSON] зобов'язався надати [PERSON], як замовнику послуги індивідуального замовлення та передати товар згідно Додатку до цього договору (два металопластикові вікна) вартістю 4 092 грн. без урахування доставки та монтажу, а [PERSON], як замовник зобов'язалася оплатити вартість товару. Виконавець (ФОП [PERSON] ) зобов'язався в строк 60 діб з моменту підписання Договору індивідуального замовлення, передати товар Замовнику. 01 серпня 2012 року між [PERSON], як Позичальником та ПАТ «Акцент-Банк», як Кредитором укладено Договір про надання споживчого кредиту № А238RX84800048, у відповідності до умов якого кредит в розмірі 2 669,76 грн. їй надавався для оплати вартості товару, згідно з переліком шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок ФОП [PERSON], терміном на 24 місяці із 01 серпня 2012 року по 31 липня 2014 року з відсотковою ставкою в розмірі 0,12% річних. Як ціль кредитування визначено придбання товарів (металопластикові вікна) у ФОП [PERSON], із залученням кредитних коштів. Дані кошти були перераховані Банком на розрахунковий рахунок ФОП [PERSON] у відповідності до умов укладеної заяви Позичальника (договору) з призначенням на купівлю вікон. На даний час зазначений договір виконано внаслідок повного погашення боргу. [PERSON], як замовником виконано умови договору індивідуального замовлення № 1 від 01 серпня 2012 року, оплачено продавцеві ФОП [PERSON] вартість товару в сумі 4 092 грн. Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо ) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов"язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. У відповідності до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов»язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 651 ЦК України - зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Суд вважає, що [PERSON] істотно порушено умови укладеного між сторонами договору індивідуального замовлення №1 від 01 серпня 2012 року, у визначений договором термін замовлення не виконане, замовлений товар (два металопластикові вікна) позивачу не передано. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача щодо розірвання договору індивідуального замовлення №1 від 01 серпня 2012 року, укладеного між [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON] підлягають до задоволення в цій частині. Щодо позовних вимог про розірвання договору про надання споживчого строкового кредиту № А238RX84800048 від 01.08.2012 р., укладеного між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Акцент-Банк» та зобов»язання повернути їй сплачені кошти згідно в сумі 2 669, 76 грн., суд вважає, що вони до задоволення не підлягають, виходячи з наступного. Згідно із вимогами ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення прав та обов»язків. Відповідно до ч.1 ст.1056 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позивачльникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позивачльник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу вимог ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов»язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов»язується повернути їх разом із нарахованими відсотками. Відповідач - ПАТ «Акцент-банк» свої зобов»язання за укладеним кредитним договром між сторонами виконав, надавши позивачці кредит у розмірі 2 669,76 грн., який вона отримала та використала на власні потреби. В силу вимог ч.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови(пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов»язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.627 ЦК України, підписанням вказаного договору про надання споживчого кредиту № А238RX84800048 позивачка засвідчила, що всі його умови їй зрозумілі та підтверджувала свою здатність виконувати їх. Також суд зазначає, що, сторони по укладеному спірному договору про надання споживчого кредиту добросовісно виконали свої зобов»язання, [PERSON] борг погашено достроково. Крім цього, позивачем не представлено суду доказів, які б свідчили про вину кредитодавця у неналежному виконанні [PERSON] зобов»язань за договором індивідуального замовлення №1 від 01 серпня 2012 року. Згідно ч. 1 статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до статті 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, зокрема, належать витрати на правову допомогу. Згідно ч. 2 статті 84 ЦПК України, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до статті 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Суд вважає, що позовні вимоги про стягнення витрат на правову допомогу підлягають до часткового задоволення на суму 500 грн. На підставі наведеного,

Outcome: partial