Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] сільської ради Хорольського району Полтавської області при третій особі - Головному управлінні Держгеокадастру в Полтавській області \~ про\~ встановлення факту належності спадкового майна спадкодавцю, визнання права\~ власності на спадкове майно, в обгрунтування якого зазначила, що вона [PERSON], була членом КСП імені Леніна, працювала на різних роботах у вказаному КСП, проте 09 червня 1995 року під час паювання землі була помилково пропущена у списку членів КСП імені Леніна, які мали право на отримання земельної частки (паю), що доводиться довідками № 09-03, 09-04, 09-05 від 15.03.2016 року, виданими директором ВП «СТ «Зоря» ТОВ Агрофірма «Хорольська» Хорольського району Полтавської області та копією трудової книжки позивача. Оскільки 09.06.1995 року на момент видачі Державного акту на право колективної власності на землю КСП імені Леніна, позивач була членом КСП імені Леніна і мала право на земельну частку (пай), але з невідомих причин її не було включено в списки пайовиків, позивачка звернулися з заявою до [PERSON] сільської ради Хорольського району Полтавської області про виділення земельної частки (паю). Рішенням [PERSON] сільської ради їй запропонувано в судовому порядку визнати право на земельну частку (пай), оскільки вона помилково була пропущена в списках пайовиків. Незважаючи на те, що позивачка має право на земельну частку (пай), проте досі не може оформити та реалізувати своє право належним чином, оскільки для цього необхідно встановити факт належності їй права на земельну частку (пай), як члену КСП імені Леніна, яка однак помилково не була включена в списки пайовиків. В судове засідання позивач [PERSON] не з"явилася, але подала до суду заяву в якій прохала розглянути справу за її відсутності. Уточнені позовні вимоги підтримала повністю. Відповідач [PERSON] сільська рада Полтавської області в судове засідання свого представника не направила, подала заяву про розгляд справи за відсутності представника сільської ради, зазначивши, що сільська рада позов визнає повністю. Представник третьої особи - Головного управління Держгеокадастру в Полтавській області не з"явився, але подав заперечення, в якому прохає суд в задоволенні позовних вимог відмовити в частині, що стосується Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, мотивуючи його тим, що Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області діє відповідно до Положення про Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 17.11.2016 року № 308, та реалізує покладені на нього повноваження згідно ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України по передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у відповідності до вимог Земельного кодексу України, які знаходяться за межами населених пунктів. При цьому зазначають, що рішення щодо надання земельних ділянок у власність або користування, приймаються органами виконавчої влади видаються у відповідності та на підставах згідно вимог чинного законодавства, зокрема ст. 116, 118, 121 Земельного кодексу України. З ч.5 ст. 116 Земельного кодексу України випливає, що Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області розпоряджається тільки вільними землями сільськогосподарського призначення за межами населених пунктів. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паї)» підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації. А тому вважають, що позовні вимоги [PERSON] щодо виділення їй земельної ділянки із земель державної власності в адміністративних межах сільської ради Хорольського району Полтавської області до задоволення не підлягають, оскільки, як вбачається зі змісту статті 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», суб'єктами виділення в натурі на місцевості земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) є сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації. Суд, дослідивши матеріали справи, з"ясувавши позицію сторін, взявши до уваги визнання відповідачем позову, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 256 ЦПК України справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб розглядаються в судовому порядку. Судом встановлено, що факт належності позивачу [PERSON], права на земельну частку (пай) КСП ім. Леніна на території [PERSON] сільської ради Хорольського району Полтавської області загальною площею 2,55 в умовних кадастрових гектарах, вартістю 73 444,85 грн., повністю доводиться довідками № 09-03, 09-04, 09-05 від 15.03.2016 року, виданими директором ВП «СТ «Зоря» ТОВ Агрофірма «Хорольська» Хорольського району Полтавської області, копією її трудової книжки, довідкою Держгеокадастру в Хорольському районі Полтавської області від 21.09.2016 року, з яких вбачається, що позивач в момент розпаювання була членом КСП ім. Леніна, мала право на земельну частку (пай), проте помилково не була внесена у списки пайовиків. У відповідності до п. 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 790/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Отже, право на земельну частку (пай) виникає у осіб, які на час видачі колективному сільськогосподарському підприємству державного акту на право колективної власності на землю були чи залишилися членами цього підприємства. Згідно Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки» від 03.12.1999 р., «сертифікат на право на земельну частку (пай) є правовстановлюючим документом, що засвідчує право володіти, користуватися та розпоряджатися зазначеною часткою». Згідно Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки» 8.08.1995 року, п. 2, де вказано, що «право на земельну частку (пай) мають члени КСП, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю». Як наголошує узагальнення «Практики розгляду судами земельних спорів» Судової палати в цивільних справах Верховного суду України від 01.09.2003 року, «видача сертифіката лише документально фіксує право особи на так звану ідеальну земельну частку (пай), яке вона отримує з часу одержання юридичною особою державного акта про право колективної власності на землю». Згідно п. 11 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Згідно до вимог ст. 16 ч.1, 2 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зважаючи на викладене, позивач як член КСП ім. Леніна, що помилково не була внесена у списки пайовиків на момент розпаювання, має право на земельну частку (пай), площею 2,55 га, що знаходиться на території [PERSON] сільської ради Хорольського району Полтавської області. Відповідно до ст. 392 Цивільного Кодексу Українивласник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 328 ЦК Україниправо власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Отже, з огляду на наведене, беручи до уваги неможливість оформлення прав у встановленому законом порядку, враховуючи визнання відповідачем позову, що не суперечить закону, не порушує законних прав чи інтересів інших осіб, суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] сільської ради Хорольського району Полтавської області при третій особі - Головному управлінні Держгеокадастру в Полтавській області \~ про\~ встановлення факту належності спадкового майна спадкодавцю, визнання права\~ власності на спадкове майно слід задовольнити.

Outcome: approved