Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-22 00:00:00

Позивачка Гарасим'юк М.І., подала на розгляд суду позовну заяву до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В підготовче засідання позивачка не зявилася, подала до суду заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримала частково, в розмірі 1000 гривень щомісячно. Із позовних вимог вбачається, що з відповідачем вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з 12.06.1994 року. Від даного шлюбу народилося двоє дітей: Гарасим'юк [PERSON], [INFO], який на даний час є повнолітнім та [PERSON], [INFO]. З початку спільного проживання в них були нормальні стосунки, однак пізніше погіршилися з вини відповідача. Він почав часто зловживати спиртними напоями, перестав належним чином матеріально забезпечувати сім'ю, та в добровільному порядку надавати матеріальну допомогу на утримання дітей. Тому вона змушена звернутися до суду про визначення та примусове стягнення з відповідача необхідних коштів. Відповідач [PERSON] в підготовче засідання не зявився, до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає частково, в розмірі 1000 гривень щомісячно. Таким чином, судом прийнято рішення про розгляд справи у відсутності сторін на підставі наявних доказів у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що не суперечить та відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги підставними і такими, що підлягають до часткового задоволення за наступних підстав. У відповідності до вимог ст.ст.13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована\~Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року\~та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Як встановлено в судовому засіданні, сторони по справі зареєстрували шлюб 12.06.1994 року у виконавчому комітеті Космацької сільської ради Косівського району Івано-Франківської області, актовий запис № 15, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб серії І-НМ № 192936 виданого повторно 23.02.2018 року (а.с.3). В шлюбі народилося двоє дітей: Гарасим'юк [PERSON], [INFO], який на даний час є повнолітнім, що стверджується копією свідоцтва про народження серії І-НМ № 354933 виданим повторно 23.02.2018 року (а.с.5) та [PERSON], [INFO], що стверджується копією свідоцтва про народження серії І-НМ № 354934 виданим повторно 23.02.2018 року (а.с.4). Батьком дітей записано відповідача по справі Гарасим'юка М.В. Суд має виходити з необхідності забезпечення рівності не тільки прав, але й обов'язків батьків щодо догляду та матеріального забезпечення неповнолітніх дітей. При вирішенні спору суд має врахувати положення ст.8 Закону України "Про охорону дитинства", за якою кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки дитини мають рівні обов'язки з надання утримання дитині, що передбачено ч.1 ст.141 Сімейного кодексу України. У відповідності до вимог ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує, стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я, матеріальне становище платника аліментів, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів. Частиною 2 ст.182 СК України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ст.7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік", прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень. Суд звертає увагу, що відповідач є особою молодого віку, отже спроможний сплачувати аліменти в у розмірі по 1000 грн. щомісячно на утримання дитини до досягнення нею повноліття. Згідно ст.191 СК України\~аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тобто в даному випадку із 07.03.2018 року. Окрім того, згідно п.1 ст.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. На підставі наведеного, ст. ст. 141, 180, 182, 184, 191 Сімейного кодексу України, ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства",

Outcome: approved