Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ДП " Орджонікідзевугілля » про відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 000 грн., посилаючись на те, що він працював на різних шахтах ДП « Орджонікідзевугілля » гірничим робітником . 29 серпня 2013 р. Донецькою обл. МСЕК йому вперше була встановлена стійка втрата професійної працездатності у розмірі 30 % в зв'язку з профзахворюванням - пневмоконіозом . Профзахворювання сталося у зв»язку з недосконалістю технологічних процесів видобутку вугілля, через що він вимушений постійно лікуватися, обмежувати себе в активній фізичній праці , що спричиняє йому фізичні та моральні страждання, не може як раніше в повному обсязі виконувати роботу по господарству, розуміє безповоротність зміни, що сталися в його організмі, що потребує від нього додаткових зусиль для нормальної організації життя, що вкрай негативно відбивається на його душевному та психічному стані, заподіюючи йому щодня моральні страждання. Моральну шкоди він оцінює у 100 000 грн. У судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги. Представник відповідача позов визнав частково. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач тривалий час працював на підприємстві відповідача з особливо шкідливими та особливо важкими умовами праці. 29 травня 2013 р. Донецькою обл. МСЕК [PERSON] вперше була встановлена стійка втрата професійної працездатності у розмірі 30 % в зв'язку з профзахворюванням - пневмоконіозом . Підприємство відповідальне за настання профзахворювання - шахта « Полтавська » виробничого об»єднання « Орджонікідзевугілля » У відповідності до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 08 серпня 2013 року захворювання виникло внаслідок праці в умовах недосконалості системи кондіціонування та вентиляції повітря. Правовідносини сторін регулюються ст. 237-1 Кодексу законів про працю України, за якою відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 р., відшкодування моральної шкоди відповідно до ст. 237-1 КЗпП України покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності, за наявності порушення прав працівника в сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя та здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків та вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно до ч.1 ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких ч.2 вказаної статті цього Кодексу покладено на власника або уповноважений ним орган. Втрата часткової працездатності позивача настала внаслідок травми під час виконання ним трудових обов'язків, що свідчить про те, що роботодавець не створив безпечні умови праці. Суд вважає, що позивачу заподіяна моральна шкода умовами виробництва внаслідок втрати ним частково професійної працездатності через те, що його непокоять болі, які він усуває за допомогою ліків , вимушений періодично лікуватися, що обмежує умови праці та порушує нормальні життєві зв'язки. Дана моральна шкода підлягає відшкодуванню. Суд вважає необов'язковим та недоцільним проходження позивачем МСЕК для визначення факту наявності моральної шкоди, проте суд вважає, що визначена позивачу ступінь втрати професійної працездатності в зв'язку із професійними захворюваннями у розмірі 30 % не є показником розміру спричинених потерпілому моральних страждань, оскільки ні один нормативний акт , напряму пов'язуючи розмір одноразової допомоги та щомісячних виплат у відшкодування шкоди зі ступенем втрати професійної працездатності, не пов'язує з ним розмір моральних страждань, що оцінюються виключно з фактично спричиненими потерпілому моральними стражданнями (фізичних, психічних, душевних тощо). На погляд суду, належить відшкодуванню тільки моральні страждання потерпілого. Причому відшкодування моральної шкоди повинно відповідати конкретним заходам реабілітації по усуненню моральної шкоди. Позивач просить стягнути у відшкодування моральної шкоди 100 000 грн., що, на погляд суду, є надмірною сумою, виходячи з конкретних обставин справи, глибини, характеру , тривалості страждань, віку позивача, власного відношення до збереження здоров'я, наявності інших загальних захворювань, можливості виконувати іншу роботу без шкідливих факторів, тривалості праці в підземних умовах . Згідно з п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір відшкодування зазначеної шкоди суд повинен визначати залежно від характеру й обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат і з урахуванням інших обставин; при цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. З урахуванням характеру та обсягу моральних страждань, яких позивач зазнав у зв'язку з втратою ним частково професійної працездатності, враховуючи, що втрату часткової працездатності позивач одержав працюючи на підземних роботах, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, позов слід задовольнити частково у розмір 9 000 грн. Відповідно до ст. 81 ЦПК України та Закону України "Про судовий збір" від 08 липня 2011 р. №3674-У1, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 229 грн. 40 коп.

Outcome: partial