Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду із позовною заявою до ОКП «Донецьктеплокомуненерго» м. Краматорськ Донецької області про стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 21712,27грн., мотивуючи вимоги тим, що з 26.03.2014р. позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем ОКП «Донецьктеплокомуненерго» м. Краматорськ Донецької області. 24.10.2014р. позивач [PERSON] був звільнений за ст.38 КЗпП України, при цьому в день звільнення йому була видана трудова книжка, але не були проведені розрахунки по заробітній платі у розмірі 21712,27грн., що підтверджується довідкою від 16.12.2014р.. 24.07.2017р. Сєвєродонецьким міським судом Луганської області було видано судовий наказ про стягнення з відповідача ОКП «Донецьктеплокомуненерго» м. Краматорськ Донецької області заробітної плати у розмірі 21712,27грн., який 21.09.2017р. ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області був скасований. Тому, позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом і просить суд стягнути з відповідача ОКП «Донецьктеплокомуненерго» м. Краматорськ Донецької області на його користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 21712,27грн.. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити. Представник відповідача [PERSON] у вступному слові заперечував проти задоволення позову з мотивів викладених у відзиві на позовну заяву, просив відмовити у задоволенні позову. Вислухавши вступне слово представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав. 15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, яким ЦПК України викладено в новій редакції. Згідно пп.9 п.1 Розділу XIII Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Матеріалами справи встановлено, що відповідно до копії трудової книжки [PERSON] серія АО №365328, відповідно до Наказу №434 від 24.10.2014р. [PERSON] звільнений з Відокремленого підрозділу «Виробнича одиниця «Сніжнетепломережа» за власним бажанням у звязку з переїздом на нове місце мешкання. Відповідно до копії довідки Відокремленого підрозділу «Виробнича одиниця обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» «Сніжнетепломережа» від 16.12.2014р., [PERSON] працював з 26.03.2014р. по 24.10.2014р. у ВП «ВО ОКП «ДТКЕ» «Сніжнетепломережа», загальна сума доходу за період з 01.05.2014р. по 30.11.2014р. за винятком утримань становить 22861,24грн.. Була частково видана заробітна плата за травень-червень 2014р., фактична заборгованість за останні 6 місяців складає 21712,27грн.. Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог суд встановив наступні правовідносини. За вимогами ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства провадиться в день звільнення. В підтвердження своїх позовних вимог щодо наявності заборгованості по заробітній платі, позивач [PERSON] надав довідку про доходи б/н від 16.12.2014р. про заборгованість за останні шість місяців у сумі 21712,27грн. і просить суд стягнути вищезазначену заборгованість. Проте, суд зазначає, що позивачем [PERSON] будь-яких доказів на підтвердження існування зазначеної заборгованості до суду не надано. При цьому, суд враховує, що з відповідей ГУ МВС України в Донецькій області від 11.11.2014р. №4/7155 та від 23.01.2015р. №1/240/3 на звернення ОКП «Донецьктеплокомуненерго» щодо захоплення з вересня-жовтня 2014 року майна підприємства та його виробничих одиниць слідує, що відомості по даному факту внесено до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.341 КК України (захоплення будівель, що забезпечують діяльність органів місцевого самоврядування з метою незаконного користування ними або перешкоджання нормальної роботи підприємства). За наказом ОКП «Донецьктеплокомуненерго» №186 від 30.07.2015р. „Про призначення печаток недійсними внаслідок захоплення у вересні-жовтні 2014 року невідомими особами будівель, обладнання та документів ВО ОКП «Донецьктеплокомуненерго» визнано недійсними печатки, зокрема: печатка ВП ВО «Сніжнетепломережа», де працював позивач [PERSON]. При цьому, виходячи з ч.9 ст.10 ЦПК України (аналогія закону) моментом недійсності вказаної печатки є не час постановлення наказу відповідача, а час застосування такої печатки (ст.236 ЦК України), тобто час захоплення майна підприємства та його виробничих одиниць, а саме: вересень-жовтень 2014 року. Разом з тим, вирішальним для результатів розгляду справи є те, що виготовлення довідок здійснено в м. Сніжне Донецької області в період проведення антитерористичної операції після набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року N405/2014 та на території проведення антитерористичної операції, яка тимчасово непідконтрольна Україні, оскільки на виконання абзацу 3 п.5 ст.11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 року N1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та згідно з додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 року N1053-р до зазначених населених пунктів належить м. Сніжне Донецької області. У звязку з наведеним суд критично оцінює надану позивачем [PERSON] довідку Відокремленого підрозділу «Виробнича одиниця обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» «Сніжнетепломережа» від 16.12.2014р., у звязку з чим застосуванню підлягає ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». Отже, вищевказану довідку про заборгованість по заробітній платі неможливо визнати допустимим доказом у справі, оскільки вона не відповідає вимогам норм ст.78 ЦПК України, якими дано поняття допустимості доказів і зазначено, що судом не приймаються до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Окрім цього, у матеріалах справи наявна довідка ОКП «Донецьктеплокомуненерго» №10р/31 від 10.01.2018р. про те, що за даними бухгалтерського обліку підприємства заборгованість з виплати перед працівником ВО ОКП «Донецьктеплокомуненерго» «Сніжнетепломережа» [PERSON] станом на 09.01.2018р. відсутня. Таким чином, матеріали справи не дають підстав вважати доведеним наявність заборгованості відповідача по заробітній платі перед позивачем [PERSON], а тому суд приходить до висновку, що обставини викладені позивачем [PERSON] в обґрунтування позову не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, а отже, позовна заява [PERSON] до ОКП «Донецьктеплокомуненерго» м. Краматорськ Донецької області про стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 21712,27грн. не підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1,2 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до ч.1, 7 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що позов було залишено без задоволення, позивач [PERSON] звільнений від сплати судового збору у відповідності до положень чинного законодавства України, а доказів понесення відповідачем ОКП «Донецьктеплокомуненерго» м. Краматорськ Донецької області витрат, повязаних з розглядом справи суду не надано, у звязку із чим судові витрати, які підлягають розподілу, у цій справі відсутні, а тому суд приходить до висновку про необхідність віднесення сплати судового збору (компенсування) у розмірі 640грн. за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: dismissed