Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-10 00:00:00

12 грудня 2012 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання заповіту недійсним. 18 квітня 2013 року позивач надав до суду позовну заяву із збільшенням позовних вимог до [PERSON] про визнання заповіту складеного від імені [PERSON], померлої [INFO] року, недійсним, та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на ім'я [PERSON], на квартиру номер [ADDRESS] в місті Маріуполі. В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що [INFO] року померла його мати [PERSON]. У встановлений законом шестимісячний термін він звернувся із заявою до Першої нотаріальної контори про прийняття спадщини. Окрім нього, до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернулись також спадкоємці першої черги сини померлої - [PERSON] та [PERSON]. Однак, отримав свідоцтво про прав на спадщину за законом тільки [PERSON], оскільки у квітня 2006 року [PERSON] склала заповіт на все своє майно на його ім'я. Окрім того, [PERSON] за своє життя також склала заповіт на все своє майно на ім'я позивача [PERSON] та сина [PERSON]. Однак, зазначений заповіт було визнано недійсним на підставі рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 22 грудня 2011 року з підстав того, що судом було встановлено, що на час його підписання померла не могла розуміти значення своїх дій та не могла керувати ними. Вважає, що стан його матері у 2006 році був хворобливий, стан її здоров'я погіршився у лютому 2005 року у зв'язку із смертю її чоловіка, а в 2006 році вона не впізнавала знайомих, у зв'язку із чим вона не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними і на час складення заповіту у квітні 2006 року на імя [PERSON], просив визнати заповіт недійсним. Також у зв'язку із зазначеними обставинами, просив визнати недійсним і свідоцтво про право власності в порядку спадкування, оскільки воно було видано на підставі недійсного заповіту. У судове засідання позивач з'явилася та підтримав позовні вимоги. В обґрунтування своїх позовних вимог пояснив, що з моменту вселення у будинок [ADDRESS] він мешкав у цій квартирі. В 2004 році він потрапив у тюрму. [PERSON] на цей період часу почувала себе задовільно. Вона писала листи йому до тюрми, висилала посилки. В листопаді 2004 року вона приїжджала до тюрми у Херсон на короткострокове побачення з ним, та до березня 2005 року вона продовжувала писати йому листи. Але листи були дивні, строчки повторювалися по кілька разів, потім листи зовсім перестали приходити. В 2005 році до тюрми приїздила [PERSON], та розповідала що мати хворіє та нікого не впізнає. В 2006 році [PERSON] звільнився з місць позбавлення волі та приїхав до дому. Померла [PERSON] його не впізнала. Від родичів він дізнався, що мати [PERSON] після смерті батька [PERSON] захворіла, що вона перестала усвідомлювати значення своїх дій, перестала впізнавати людей, постійно забувала, що вона робила чи говорила. На той момент, окрім [PERSON], у квартирі мешкали квартиранти, котрі скаржилися, що [PERSON] обслуговувати себе не могла, та постійно з холодильника брала їх їжу. Після звільнення [PERSON] влаштувався на роботу, почав піклуватися про хвору матір. Після перенесеного [PERSON] інсульту, сестра робила їй крапельниці, після чого її стан поліпшився. С 2007 року [PERSON] співмешкав з жінкою, котра допомагала йому піклуватися про хвору матір, готувала їжу тощо. З 2005 року по 2009 рік [PERSON] не отримувала пенсії, [PERSON] отримував її на банкоматі та витрачав її на особисті потреби. Коли мати отримала нові документи, був складений заповіт на ім'я [PERSON] та [PERSON] Увесь цей час [PERSON] не з'являвся у квартирі, не допомагав матері. Вважає, що внаслідок вказаних обставин, а також враховуючи похилий вік матері, вона не розуміла значення своїх дій, склала заповіт під впливом психічного впливу з боку відповідача. Представник позивача [PERSON], діюча на підставі угоди про надання правової допомоги, у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила про задоволення позову. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав та пояснив, що він є спадкоємиць за заповітом. [PERSON] є його матір'ю, крім нього в неї є ще два сина та донька. З матір'ю він підтримував відносини на протязі 2006-2007 років. Про те, що матір залишила заповіт на його ім'я він знав, але у момент складання заповіту він присутнім не був. В цей період часу здоров'я матері було задовільним, але на початку 2008 року її самопочуття погіршилося, вона почала забувати людей, плутати час. А з кінця 2008 року з матір'ю почав проживати [PERSON]. В цей період часу вони змінили замки на дверях, тому він вже не міг потрапити до квартири. Пізніше йому стало відомо, що у 2009 року його матір'ю було складено заповіт на ім'я [PERSON] та [PERSON], зазначений заповіт рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя був визнаний недійсним. Просив у позові відмовити. Представник відповідача [PERSON], діюча на підставі договору про надання правової допомоги, проти задоволення позовних вимог заперечувала. Третя особа приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON] до судового засідання не з'явилась, направила до суду заяву у якій просила розглянути справу за її відсутністю. Третя особа [PERSON] до судового засідання не з'явився, від нього до суду надійшла заява з проханням розглядати справу за його відсутністю. Свідок [PERSON], допитана у судовому засіданні, пояснила, що [PERSON] колишній чоловік її доньки. [PERSON] в останній раз вона бачила у 2006 році, коли шукала [PERSON] для того, щоб оформити дозвіл на виїзд онучки за кордон. Вона дзвонила [PERSON], але вона не захотіла з нами розмовляти, тоді вони із чоловіком поїхали до неї до дому, але вона їх не впізнала, на питання де знаходиться її син [PERSON], вона казала, що не знає про кого йде мова. Свідок [PERSON], допитаний у судовому засіданні, пояснив, що [PERSON] колишній чоловік його доньки, але з 1996 року вони після розлучення його не бачили. Його матір [PERSON] в останній раз він бачив в кінці квітня 2006 року, коли потрібно було оформлювати дозвіл на виїзд онучки за кордон треба, до неї вони звернулися, щоб знайти [PERSON]. Коли вони із дружиною дзвонили [PERSON], вона кидала слухавку, після чого вони приїхали до неї до дому з дружиною та онучкою. [PERSON] відчинила двері, але нікого із них вона не впізнала. Розмовляти вона з ними не захотіла, казала, що їх не знає. Свідок [PERSON], допитаний у судовому засіданні, пояснив, що сім'ю [PERSON] він знав з 1960 року. [PERSON] його племінник, а [PERSON] сестра його дружини. У січні 2005 року він був у гостях [PERSON], остання пішла до магазину, але коли повернулася до дому, то сказала, що не пам'ятає навіщо вона ходила до магазину. В 2005 році раптово помер чоловік [PERSON], що стало на його думку великим потрясінням для неї. На похованні вона не впізнавала багатьох людей. Після смерті чоловіка [PERSON] він із дружиною постійно приходили до неї до дому до того часу, поки [PERSON] не повернувся до дому із місць позбавлення волі. Коли ми приходили до неї вона не пам'ятала як його зовуть, крім того не могла зосередити увагу на розмові, забувала, що розповідала та довго думала перед тим як відповісти. Вона не раділа і не сумувала, здавалося що їй все байдуже. Почалися з'являтися глибокі провали у пам'яті у неї з лютого 2005 року. До лікарні ані він, ані його дружина з приводу поведінки сестри не зверталися, бо у [PERSON] не було паспорту. [PERSON] відібрав паспорт у [PERSON] та перевів її пенсію на банкомат. [PERSON] вони навідували аж до самої смерті, та її стан не поліпшився. Коли звільнився [PERSON] та почав її лікувати її стан трохи поліпшився. Свідок [PERSON], допитаний у судовому засіданні, пояснив, що померла [PERSON] його рідна тітка, а сторони по справі це його двоюрідні брати. [PERSON] померла у квітні 2010 року. У 2004 році [PERSON] засудили до позбавлення волі. У 2005 році [PERSON] зустрічав померлу та намагався з нею поговорити, та вона нічого не відповідала. На весні 2005 року він зустрів її далеко від її дому, було видно, що вона загубилася, тому він відвів її до дому. На весні 2006 року [PERSON] вже не виходила на вулицю, але часто та довго стояла біля вікна, коли [PERSON] підходив до неї вона ніяк на нього не реагувала, хоча раніше вони спілкувалися, бо жили в сусідніх домах. До неї до дому [PERSON] не приходив, але знав, що її навідують сестри. У серпні 2006 року звільнився [PERSON], [PERSON] почав частіше приходити до них у гості, [PERSON] почала трохи ліпше себе почуватися, але на вулицю все одно не виходила. Свідок [PERSON], допитаний у судовому засіданні, пояснив, що [PERSON] рідна сестра його дружини, котру він знав з 1964 року. [PERSON] та [PERSON] він знав з народження. Коли чоловік [PERSON] помер, вона стала себе вести неадекватно. Вони з дружною приходили до неї до дому, його вона не впізнавала та постійного запитувала у сестри з ким вона прийшла. [PERSON] постійно забувала, що вона говорила та що робила, вона не могла контролювати свої думки та заговорювалася. Вона не могла згадати, хто такий [PERSON]. До неї вони частіше приходили до часу, поки не звільнився [PERSON], дружина навідувала її до самої смерті. Свідок [PERSON], допитаний у судовому засіданні пояснив, що [PERSON] його рідна бабуся. [PERSON] та [PERSON] його дяді. Він разом з померлою [PERSON] мешкав по [ADDRESS] до кінця 2005 року. Взимку 2005 року, після смерті чоловіка [PERSON], її стан погіршився. Вона перестала впізнавати онука [PERSON], постійно плутала його, то з [PERSON], то з [PERSON] Вона забувала, що казала. На вулицю майже не виходила. Бабуся губилася і самостійно не могла повернутися до дому, її приводили сусіди, казали, що зустріли її на ринку, а вона не знала куди йти. Раніше вона вдома готувала, прибирала, а після смерті чоловіка перестала усе це робити. Свідок [PERSON], допитана у судовому засіданні, пояснила, що з померлою [PERSON] з 1972 року мешкали в одному будинку по [ADDRESS] останній 10 років. Померла [PERSON] мешкала разом с чоловіком та сином [PERSON]. Після того як [PERSON] був засуджений, а чоловік [PERSON] помер вона почала хворіти. Бачитися з померлою [PERSON] вони почали рідше, бо остання стала замкнутою, на питання не відповідала, хоча раніше такого не було. Сестра [PERSON] казала, що вона хворіє. Свідок [PERSON], допитаний у судовому засіданні, пояснив, що [PERSON] він знав з 1972 року з моменту вселення до будинку по [ADDRESS]. До смерті чоловіка [PERSON] була дуже енергійною людиною, постійно їздила до села. А після смерті чоловіка вона стала замкнутою, байдужою, перестала їздити до села, казала що їй нічого не потрібно. Коли на вулиці з нею віталися, вона не відповідала, а потім зовсім перестала спілкуватися з сусідами на вулиці. Свідок [PERSON], допитаний у судовому засіданні, пояснив, що [PERSON] та усю її родину він знав з моменту вселення до будинку [ADDRESS], а саме з 1972 року. Коли на при кінці зими 2005 року у неї в квартирі прорвало трубу, та він разом з сином [PERSON] увійшли до квартири, [PERSON] мовчки сиділа на ліжку, вона ніяк не реагувала на те, що трапилося у неї в квартирі. Прибирати воду вона не допомагала. Після цього [PERSON] декілька разів приходив до квартири [PERSON] з метою полагодити труби, вона з ним навіть не віталася. Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. [INFO] року [PERSON] померла, про що Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції в Донецькій області 20 квітня 2010 року зроблений актовий запис № 826. [INFO] року помер чоловік [PERSON] - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть виданого Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції в Донецькій області 01 березня 2005 року копією свідоцтва про одруження, виданого 23 вересня 1961 року. 04 квітня 2006 року [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого, усе майно, де б воно не було та з чого б воно складалось і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті, і на що вона за законом матиме право, вона заповідає [PERSON]. Заповіт посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 521. 16 березня 2009 року [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого, усе майно, де б воно не було та з чого б воно складалось і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті, і на що вона за законом матиме право, вона заповідає [PERSON] та [PERSON]. Заповіт посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON], та зареєстрований в реєстрі за № 206. Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 22 грудня 2011 року заповіт від 16 березня 2009 року укладений від імені [PERSON] визнаний недійсним. Зазначеним рішенням суду встановлено, що [PERSON] при укладанні заповіту 16 березня 2009 року не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Відповідно до відповіді Першої маріупольської державної нотаріальної контори від 18 січня 2013 року, із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулися 02 липня 2010 року [PERSON], 14 жовтня 2010 року [PERSON] та [PERSON]. Свідоцтво про право на спадщину за заповітом видане Першою маріупольською державною нотаріальною конторою 27 грудня 2012 року за реєстром № 1-4743 на користь [PERSON] на квартиру, що розташована в [ADDRESS] Згідно висновку комісійної судово - психіатричної (посмертної) експертизи [PERSON] в період укладання нею юридичної угоди - підписання заповіту 04 квітня 2006 року виявила стійкий хронічний психічний розлад - органічне ураження головного мозку (церебральний атеросклероз), синдром лакунарної деменції (органічний сосуді ста деменція - в редакції МКХ-10), за психічним станом не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на момент укладання заповіту від 04 квітня 2006 року. Згідно ст. 203 ч. 3 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно ст. 225 ч. 1 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Згідно пункту 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Відповідно до ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. Аналізуючи вищевикладене, суд приходе до висновку про визнання заповіту, складеного від імені [PERSON], померлої [INFO] року, посвідчений 04 квітня 2006 року приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 521, недійсним. Окрім того, відповідно до ст..1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. На підставі наведеного, суд приходить до висновку щодо визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом видане Першою маріупольською державною нотаріальною конторою 27 грудня 2012 року за реєстром № 1-4743 на користь [PERSON]. Відповідно до ст.88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь [PERSON] судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 107,30 гривень та витрати за проведення посмертної судово-психіатричної експертизи в розмірі 3595,00 гривень.

Outcome: approved