Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-25 00:00:00

[PERSON]\~звернувся до\~суду з\~позовом про\~визнання майна\~особистою приватною\~власністю. При подальшому розгляді справи позивач уточнив свої позовні вимоги, посилаючись на наступні обставини. З 16.11.1993 року по 09.07.2002 року [PERSON] перебував у першому шлюбі з [PERSON] (до шлюбу [PERSON]) О.Ю. З 28.12.2005 р. [PERSON] вдруге вступив у шлюб з [PERSON] Рішенням Бердянського міськрайонного суду від 24.11.2010 р. шлюб між сторонами розірвано. З 10 жовтня 1995 року по теперішній час [PERSON] зареєстрований як фізична особа-підприємець, основним видом підприємницької діяльності є роздрібна торгівля меблями, освітлювальним приладдям та іншими товарами для дому в спеціалізованих магазинах. За час здійснення підприємницької діяльності [PERSON] в період часу до вступу у другий шлюб з [PERSON] за особисті кошти фізичної особи-підприємця був збудований та введений в експлуатацію магазин з продажу меблів, розташований у м. Бердянськ по вул. 12 Грудня, в районі автовокзалу, з присвоєням в подальшому цьому обєкту адреси: вул. 12 Грудня, 2-а та придбано за договором купівлі-продажу ціле убудоване приміщення, що знаходиться за адресою: Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Піонерська, буд.51, але право власності на ці обєкти було зареєстровано за ним вже коли він перебував у другому шлюбі. [PERSON] вказав, що джерелом набуття спірного майна не є спільні сумісні кошти подружжя або їх спільна праця. В період будівництва будівлі по вул. 12 Грудня та придбання будівлі по вул. Піонерська, 51 він не перебував з відповідачем ні у зареєстрованому шлюбі, ні у фактичних шлюбних відносинах. Спірне майно побудовано та відповідно придбане [PERSON] не лише за його особисті кошти до шлюбу, а й за кошти від його підприємницької двіяльності, майно завжди використовувалося в його підприємницькій діяльності, а не в інтересах сім'ї, а тому прохав визнати його особистою приватною власністю ціле убудоване приміщення, що розташоване за адресою: м.\~Бердянськ, вул. Волонтерів (вул. Піонерська), буд. 51 та 1/2 частину нежитлової будівлі, розташованої за адресою: м. Бердянськ, пр. Західний (вул. 12 Грудня), буд. 2-а. Крім того, просив поновити йому строк для звернення до суду, посилаючись на те, що [PERSON] ніколи не заявляла вимог стосовно спірного майна, а тому він вважав його належним йому особисто. Необхідність звернення до суду з вимогами про визнання майна особистою приватною власністю виникла влітку 2017 року, коли від нотаріуса йому стало відомо, що для продажу спірного майна необхідна буде нотаріально посвідчена згода [PERSON] через те, що право власності зареєстровано в період перебування у шлюбі. [PERSON]\~звернулась до\~суду із\~зустрічним позовом\~до [PERSON]\~про встановлення\~факту проживання\~чоловіка та\~жінки однією\~сім'єю\~без шлюбу,\~та поділ\~майна подружжя,\~в обґрунтування\~якого зазначала,\~що вони\~з [PERSON]\~з 06.11.1993\~року по\~09.07.2002\~року перебували\~в зареєстрованому\~шлюбі.\~Після розірвання\~шлюбу продовжували\~проживати однією\~сім'єю\~як чоловік\~та жінка\~без реєстрації\~шлюбу,\~вели з\~ним спільне\~господарство,\~мали спільний\~бюджет,\~мешкали в\~одному будинку,\~проводили сумісний\~ремонт в\~будинку по\~вул.Ревуцького,61.\~16.09.2005\~року у\~них народилась\~донька,\~[PERSON].\~Повторно шлюб\~зареєстрували 28\~грудня 2005\~року. Під час проживання однією сім'єю з відповідачем [PERSON] була побудована нежитлова будівля, розташована за адресою: м. Бердянськ, пр. Західний (вул. 12 Грудня), буд. 2-а, та придбано за договором купівлі-продажу ціле убудоване приміщення, що розташоване за адресою: м.\~Бердянськ, вул. Волонтерів (вул. Піонерська), буд. 51.\~Вважає, що спірне майно є спільним майном подружжя, оскільки придбано в перод перебування сторін у фактичних шлюбних відносинах. Звертаючись до\~суду з\~даним позовом,\~[PERSON]\~просила встановити\~факт спільного\~проживання однією\~сім'єю\~з відповідачем\~з 09 липня 2002\~р. по 28 грудня 2005 р., а потім уточнивши період - з 01 вересня 2004 р. по 28 грудня 2005 р., тобто до реєстрації шлюбу 28 грудня 2005 року. Прохала суд поділити сумісно набуте [PERSON] та [PERSON] майно, визнати за нею право власності на ? частиною цілого убудованого\~приміщення,\~що розташоване\~за адресою:\~м.\~Бердянськ,\~вул.\~Волонтерів (вул.\~Піонерська),\~буд.\~51\~та на\~? частиною\~нежитлової будівлі,\~розташованої за\~адресою:\~м.\~Бердянськ,\~пр.\~Західний (вул.\~12\~Грудня),\~буд.\~2а. В судовому засіданні позивач за первісним позовом та його представник підтримали основний позов у повному обсязі, зустрічний позов не визнали. В судовому засіданні позивач за зустрічним позовом [PERSON] та її представники підтримали зустрічний позов та не визнали позов, заявлений [PERSON] у повному обсязі. Суд, заслухав сторони, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, вважає основний позов [PERSON] підлягаючим задоволенню, зустрічний позов [PERSON] таким, що не підлягає задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що сторони з 06.11.1993 року по 09.07.2002 року перебували в зареєстрованому шлюбі. Від вказаного шлюбу мають доньку, [PERSON], [INFO] З 28.12.2005 р. по 06.12.2010 року сторони перебували у повторному шлюбі. Рішенням Бердянського міськрайонного суду від 24.11.2010 р., яке набрало чинності 06.12.2010 року, шлюб між сторонами розірвано. Вказаним рішенням суду встановлено, що з жовтня 2008 року сторони припинили шлюбні стосунки. Частиною 2 статті 315 передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Частиною 2\~ст. 3 СК України\~визначено, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Згідно із частиною першої\~статті 21 СК України\~шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органів реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до\~ст. 74 СК України\~якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або у будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Тобто, при застосуванні\~ст. 74 СК України\~необхідно виходити із того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі\~ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Про ознаки\~проживання однією\~сімєю висловився\~і Конституційний\~Суд України\~у своєму\~рішенні від\~3.06.99\~№5-рп/99,\~в якому\~зазначив,\~що до\~членів сімї\~належать особи,\~які постійно\~мешкають разом\~та ведуть\~спільне господарство.\~Ними можуть\~бути не\~тільки близькі\~родичі,\~а й\~інші особи,\~які не\~перебувають у\~безпосередніх родинних\~звязках.\~Обовязковою\~умовою для\~визнання їх\~членами сімї\~є факт\~спільного проживання,\~ведення спільного\~господарства,\~наявність спільних\~витрат,\~купівлі майна\~для спільного\~користування,\~участі у\~витратах на\~утримання житла,\~його ремонт\~і т.п. Так, на підтвердження факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, а також ведення спільного господарства та придбання спірного майна, позивач за зустрічним позовом [PERSON] просила взяти до уваги показання допитаних в судовому засіданні свідків, письмові докази та фотокартки. Натомість [PERSON] на спростування факту проживання однією сімєю з [PERSON] посилався на показання свідків, письмові докази та фотокартки. Обидві сторони по справі були допитані в якості свідків на підставі їх письмових заяв в порядку ст. 234 ЦПК України. Згідно ч. 1\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до\~ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно\~ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до\~ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно\~ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). В ході розгляду справи судом з боку позивача за зустрічним позовом були допитані свідки [PERSON], мати [PERSON] і [PERSON], рідна сестра [PERSON], [PERSON], сусідка. Свідок [PERSON] пояснила, що в спірний період часу постійно мешкала в м.Енергодар, в будинок на Ревуцького, 61 в м.Бердянськ у період часу з вересня 2004 року по грудень 2005 року приїздила в жовтні 2004 року на день народження онуки, [PERSON], на один день, у вересні 2005 року, коли народилася друга онука, [PERSON], також на один день з ночівлею, і ще один раз у жовтні 2005 року знову на день народження онуки [PERSON]. У ті рази, коли вона приїздила, бачила в будинку [PERSON], він їздив разом з [PERSON] до кафе організовувати день народження [PERSON], дочки сторін по справі від першого шлюбу, одного разу бачила як [PERSON] зранку виходив із кімнати. На дні народженні [PERSON] в жовтні 2004 року [PERSON] повідомляла про те, що вони разом з [PERSON] планують великий ремонт будинку. Також пояснила, що дочка в спірний період часу дзвонила їй, консультувалася з нею з приводу хвороби [PERSON], бо свідок має медичну освіту. Пояснила, що донька, [PERSON], не одразу повідомила їй про розлучення з [PERSON] в липні 2002 року, сказала про це десь через півроку. Про життя своєї дочки у вказаний період знає зі слів самої [PERSON] Аналогічні пояснення дала свідок [PERSON], рідна сестра [PERSON] Свідок [PERSON], сусідка [PERSON], пояснила, що в спірний період і до теперішнього часу проживає по сусідству, приблизно через пять будинків від будинку на Ревуцького, 61. Повідомила суду, що часто бачила [PERSON] на Ревуцького, 61, він приїздив, грав з дочкою, точно знає, що з весни 2004 року по грудень 2005 року [PERSON] мешкав в будинку по Ревуцького, 61, на питання, коли [PERSON] не проживав з [PERSON] впевнено заявила, що в 2006, 2007,2008 році. На питання чи був у [PERSON] і [PERSON] спільний бюджет у спірний період, відповіла, що звідки вона може про це знати. Також пояснила, що в 2005 році в будинку робився ремонт, вважає, що за спільні кошти [PERSON] та його матері. Повідомила, що друга дочка народилася у сторін у листопаді 2005 року. Суд критично ставиться до показань свідків [PERSON], матері [PERSON], і [PERSON], рідної сестри [PERSON],оскільки зазначені особи є родичами позивача за зустрічним позовом - [PERSON], а тому зацікавлені у розгляді справи , крім того, їх свідчення базуються на припущеннях та опираються на слова [PERSON] Враховуючи постійне місце проживання свідків в іншому місті, свідки не можуть достоменно знати про відносини сторін у спірний період часу. Суд критично ставиться і до показань свідка [PERSON], оскільки вона дала пояснення, що [PERSON] не проживав з [PERSON] в 2006, 2007,2008 році, тобто в період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі,коли вони проживали в будинку на Ревуцького, 61, що свідчить про те, що свідок не знає достовірно періоди часу, коли [PERSON] проживали однією сімєю, а коли ні. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], не підтвердили спільного проживання та усталених сімейних відносин між сторонами у спірний період часу. Допитана в\~якості свідка\~[PERSON]\~пояснила,\~що в\~період часу\~з 01.09.2004\~року по\~28.12.2005\~року вони\~проживали разом\~в будинку\~по вул.\~Ревуцького,61.\~Вели спільне\~господарство,\~мали взаємні\~права та\~обовязки як\~подружжя,\~мали спільний\~бюджет.\~У вересні\~2004\~року разом\~за спільні\~кошти робили\~ремонт у\~будинку на\~Ревуцького,61,\~через це\~в будинку не можливо\~було проживати,\~тому вони\~усі разом\~(сторони\~по справі\~та їх\~донька)\~деякий час\~жили у\~матері [PERSON],\~[PERSON] В спірний\~період часу\~[PERSON]\~дарував їй\~коштовності. 16.09.2005 року у них народилась донька, [PERSON]. [PERSON] вмовив її повторно зареєструвати шлюб, шлюб зареєстрували 28 грудня 2005 року. В 2004 році їх сімя ([PERSON] і [PERSON]Ю.) почала будувати магазин по вул. 12 Грудня, 2-а, який був добудований в кінці 2005 року. В 2005 році [PERSON] викупив магазин по вул. Піонерській, 51, який до цього орендував. На питання, що конкретно вам відомо стосовно будівництва спірного магазину по вул. 12 Грудня, 2-а та укладення договору купівлі-продажу магазину по вул. Піонерській, 51, відповіла, що нічого не знає, і що це так давно було, що нічого не памятає. Покази свідків [PERSON] та [PERSON], [PERSON] щодо часу проведення ремонту будинку є суперечливими. [PERSON] вказує, що у вересні 2004 року робили такий ремонт в будинку, що в ньому не можливо було проживати, тому вони деякий час жили у матері [PERSON], [PERSON], а свідок [PERSON] пояснили, що 08 жовтня 2004 року приїздили на день народження доньки сторін по справі і зупинялися саме в будинку по вул. Ревуцького,61 . Свідок [PERSON] пояснила, що ремонт робили в 2005 році. Суд критично ставиться до наявних в матеріалах справи фотокарток, на яких відсутня дата їх виготовлення, а тому не можна визначитись в який проміжок часу вони були виготовлені та яке відношення вони мають до спірного періоду - з вересня 2004 року по грудень 2005 року. Критично суд ставиться і до зміни позивачем за зустрічним позовом позовних вимог в частині початку спільного проживання без реєстрації шлюбу з [PERSON], так як в позовній заяві від 23.10.2017 року вона вказала дату - з 09.07.2002 року, а потім змінила позовні вимоги та початок спільного проживання вказала- з 01.09.2004 року та в остаточній редакції позову просила ці вимоги задовольнити. Так, [PERSON] при зверненні до суду з зустрічним позовом вказує, що після розлучення з відповідачем у липні 2002 року продовжувала проживати з [PERSON] однією сім'єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу в будинку по вул.Ревуцького,61, вели з ним спільне господарство, мали спільний бюджет, проводили сумісний ремонт будинку, в якому мешкали. Згодом позивач за зустрічним позовом змінила позовні вимоги і вказала про спільне проживання однією сім'єю з [PERSON] з 01 вересня 2004 року та підтвердила той факт, що «після розірвання шлюбу (в липні 2002 року) [PERSON]В винайняв собі інше житло і необхідності їй виїжджати разом з дитиною до іншого місця проживання не було». [PERSON] заперечував факт спільного проживання з [PERSON] у вказаний у позові період. Допитаний в\~якості свідка\~[PERSON]\~пояснив,\~що після\~розірвання шлюбу\~в липні\~2002\~року він\~винаймав житло\~за адресою\~Первомайська,\~36,\~кв.34,\~куди перевіз\~свої особисті\~речі з\~будинку по\~вул.\~Ревуцького,\~61.\~У спірний\~період часу,\~зазначений у\~позові,\~у нього\~був свій\~окремий бюджет,\~а на\~що і\~як жила,\~[PERSON]\~йому невідомо.\~Він приїздив\~в будинок\~по вул.\~Ревуцького,\~61\~лише для\~для спілкування\~з дочкою.\~З липня\~2002\~року \~і до\~вересня 2005\~року мав\~стосунки з\~дівчиною,\~[PERSON],\~з нею\~на день\~закоханих,\~14\~лютого 2005\~року,\~і не\~тільки,\~літав закордон.\~Також пояснив,\~що в\~квартирі на\~Первомайській,34\~він постійно\~мешкав до\~початку травня\~2005\~року,\~потім переїхав\~до зйомної\~квартири на\~[ADDRESS],\~в якій\~постійно проживав\~до вересня\~2005\~року,\~а з\~вересня 2005\~року до\~кінця грудня\~2005\~року постійно\~проживав у\~[INFO].\~Весь цей\~час [PERSON]\~мешкала в\~будинку по\~вул.\~Ревуцького,61.\~Ніяких ремонтів\~в будинку\~по вул.\~Ревуцького,\~61\~в спірний\~період часу\~він не\~робив.\~Спірне майно\~було придбано\~ним за\~його особисті\~кошти,\~в період\~часу коли\~вони не\~проживали з\~[PERSON]\~Усі дозвільні\~документи на\~будівництво магазину\~по вул.\~12\~Грудня,2-а\~були оформлені\~на імя\~фізичної особи-підприємця.\~Приміщення на\~вул.Піонерській,\~51\~він спочатку\~орендував як\~ФОП у\~Бердянської міської\~ради,\~потім зробив\~капітальний ремонт\~в ньому\~і на\~підставі цього\~викупив його\~у власника. Причиною появи дитини у вересні 2005 року [PERSON] вказав судові, що дійсно мав інтимні стосунки з колишньою дружиною один раз після корпоративу. За клопотанням [PERSON] були допитані свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Свідок [PERSON] пояснила, що в спірний період часу працювала на ПП «Бердянскмеблі», її робоче місце знаходилось в одному кабінеті з матірю [PERSON], [PERSON], яка часто ділилася подіями, які відбувалися у житті її сина та її колишньої невістки, дуже хотіла, щоб вони, сторони по справі, зійшлися, навіть зверталася за допомогою до «так званих бабок», але у [PERSON] були стосунки з іншою жінкою. [PERSON] в спірний період часу проживав на зйомних квартирах, про це їй відомо, бо в її присутності водіям підприємства не один раз давали доручення перевезти речі [PERSON] з одного адресу на інший. Ремонт у будинку по вул.Ревуцького,61 робила мати [PERSON]-[PERSON], за свої кошти. Свідок пояснила, що [PERSON]А дуже раділа коли дізналася, що після народження дочки у вересні 2005 року він пішов у роддом, навіть не стала заходити до палати, щоб [PERSON] і [PERSON] побули наодинці, може зійдуться. Також пояснила, що сторони по справі почали проживати разом через декілька місяців після народження другої дитини. Свідок [PERSON] пояснив, що в спірний період часу працював водієм авто на ПП «Бердянскмеблі». Особисто перевозив якісь речі з квартири по вул. Первомайська здається на вул. Петровського, і невдовзі з вул. Петровського на вул. Леніна. Ключі від квартири, з якої вивозили речі, давав особисто [PERSON] Речей було достатньо, бо їх перевозили двумя автомобілями. Коли точно це було не памятає, але було тепло, [PERSON] в цей час була вагітна, бо він її бачив в будинку по вул.Ревуцького, 61, куди на прохання [PERSON], він привозив воду чи ще щось. Свідок [PERSON] пояснила, що знайома з [PERSON] тому що з травня 2005 року на літній період, разом зі своїм чоловіком здавала [PERSON] належну їм на праві власності квартиру [ADDRESS]. [PERSON] свідок ніколи не бачила. Точно памятає, що в квартиру по Петровського, 29 [PERSON] завозив свою пральну машину, кровать, ще якісь речі. Коли приходила до квартири бачила там дівчину, але не [PERSON] Спожиті в цей період часу обсяги води, електроенергії, свідчили про те, що в квартирі проживали постійно. Свідок [PERSON] пояснила, що знайома з [PERSON] тому що з жовтня 2005 року по грудень 2005 року включно здавала йому належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS]. [PERSON] свідок ніколи не бачила. В квартиру по вул. Леніна, 8 [PERSON] заїхав разом з дівчиною, вони завозили достатньо багато речей, посуд, крупи. Спожиті в цей період часу обсяги води, електроенергії, свідчили про те, що в квартирі проживали постійно. Свідок [PERSON] пояснив, що з [PERSON] знайомий приблизно з 1999 2000 року, він звертався до їх радіостанції для розміщення реклами. Там же [PERSON] познайомився з [PERSON], яка також працювала на радіостанції. У свідка були дружні стосунки з [PERSON], після розлучення [PERSON] в липні 2002 року, вони усі разом спільно дуже часто проводили досуг, тісно спілкувалися. Свідок неодноразово приходив в гості к [PERSON] і [PERSON] на квартиру по вул. Первомайська, 34 протягом 2002-2005 років. Йому відомо, що вони декілька разів змінювали зйомні квартири, в інших квартирах він не був, бо в основному перебував у м. Києві. Коли приїздив до м. Бердянська вони зустрічалися в розважальних закладах, а у вересні 2005 року [PERSON] приїхала до нього у м.Київ. Свідок [PERSON] пояснив, що займається наданням туристичних послуг. Знайомий з обома сторонами по справі по роду своєї діяльності, сторони користувалися його послугами спільно виїждали за кордон, але не в спірний період часу. В 2005 році [PERSON] один раз користувався послугами свідка для виїзду за кордон на відпочинок з іншою жінкою. Свідок [PERSON] пояснила, що в спірний період часу працювала на ПП «Бердянскмеблі», весь жіночий колектив обговорював особисте життя [PERSON] Знає, що в спірний період часу [PERSON] не проживав з [PERSON], мав стосунки з іншою дівчиною, їздив з нею закордон, бо показував ролік з поїздки на телефоні. Разом з [PERSON] почав проживати через деякий час після народження другої дитини. Свідок [PERSON] пояснила, що вона була подругою [PERSON], матері [PERSON], постійно мешкає у м.Запоріжжя. Практично кожного року приїздила на відпочинок до м.Бердянська, зупинялася проживати в будинку по вул.Ревуцького, 61, перебувала там приблизно по 2 тижні місяць. Знає, що після першого розлучення сторін, [PERSON] переїхав з будинку по Ревуцького,61. Точні адреси проживання [PERSON] в спірний період часу не зазначила. Про спірний період часу пояснила, що була приблизно у вересні 2004 року, [PERSON] в будинку не проживав, ремонту ніякого не було. Їй відомо, що пізніше ремонт в будинку робився, але за кошти [PERSON]. Свідок [PERSON] пояснила, що в спірний період часу працювала на ПП «Бердянскмеблі». Робоче місце свідка знаходилось в одному кабінеті з матірю [PERSON], [PERSON] Про події життя [PERSON] знає зі слів матері [PERSON], знає що сторони після першого розлучення не проживали разом, повторно почали проживати сімєю після офіційного одруження. В спірний період часу особисто направляла водіїв підприємства для перевезення речей [PERSON] зі зйомних квартир. Свідки [PERSON],\~[PERSON],\~[PERSON],\~[PERSON],\~[PERSON],\~[PERSON],\~[PERSON],\~[PERSON],\~[PERSON]\~не є\~родичами сторін,\~не є\~зацікавленими у\~розгляді справи\~особами. Їх покази узгоджуються між собою та підтверджуються письмовими доказами по справі.\~ На підтвердження доводів проживання однією сім'єю позивач за зустрічним позовом посилалася на письмові документи, проте їх не можна вважати належними доказами проживання однією сім'ю, виходячи з наступного. Сам факт реєстрації позивача в житловому будинку по вул. Ревуцького, 61, де мешкала в спірний період [PERSON], не доводить факту спільного проживання [PERSON] з [PERSON], як чоловіка та дружини. [PERSON] зареєстрований у вказаному будинку з 02.10.1993 р. і по теперішній час, але як вбачається з пояснень [PERSON] з 2011 року він перебуває у зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою, фактично проживає [INFO], але залишається зареєстрованим за адресою [INFO]. Крім того, [PERSON] також надані копія договору\~№15/10\~від 01.11.2010\~р.,\~копія заяви\~про видачу\~готівки від\~07.06.2011\~р.,\~копія трудового\~договору від\~02.04.2012\~р.,\~копія заяви\~від 29.08.2017\~р.,\~з яких\~вбачається,\~що у\~всіх офіційних\~документах у\~різний час\~зазначається адреса\~реєстрації [PERSON]\~ Ревуцького,\~61,\~незважаючи на\~те,\~що фактично\~він там\~не мешкає. Натомість в матеріалах справи містяться документи, які [PERSON] оформлював в органах міліції для отримання дозволу на право зберігання, носіння мисливської рушниці ИЖ-27 к.12, №04731, з яких вбачається, що [PERSON] протягом 2005 року вказував іншу ніж у [PERSON] адресу проживання: квитанції від 25.04.2005 р. №79757, 79758, 79759 про оплату послуг дозвільної системи при оформленні [PERSON] дозволу на право зберігання, носіння мисливської рушниці ИЖ-27 к.12, №04731, в яких в графі «Платник» зазначено: «[PERSON], Первомайская, 36-34»; заява на імя начальника Бердянського МВ УМВС України, подана [PERSON] 23.05.2005 р. про перенесення обліку належної йому рушниці з адреси [ADDRESS] на [ADDRESS]; корінець дозволу №030451 від 05.05.2005 р. на придбання мисливської рушниці, виданий [PERSON], [ADDRESS]; заява від 12.09.2005 р. на імя директора магазину «Беркут» про прийняття від [PERSON] на комісійний продаж мисливської рушниці, в якій зазначена адреса [PERSON]: [ADDRESS]; дозвіл на носіння мисливської рушниці №1103 від 31.05.2005 року. Суд вважає, що [PERSON] не надала належних, допустимих та безспірних доказів того, що вона з 01.09.2004 року по 28.12.2005 року проживала однією сім'єю з [PERSON], вела з ним спільне господарство, мала спільний бюджет, мали взаємні права та обов'язки, мали спільні витрати для купівлі майна для спільного користування,тобто що між ними в цей період часу мали місце усталені відносини, що притаманні подружжю у розумінні\~ст. 74 СК України. Лише та обставина, що у вересні 2005 року у сторін народилася донька не може бути беззаперечним доказом того, що між учасниками справи в період часу з 01 вересня 2004 р. по 28 грудня 2005 р. існували фактичні шлюбні відносини, вони вели спільний побут, мали спільні права та обов'язки, тобто, проживали як одна сім'я та між ними були усталені відносини, притаманні подружжю. Що стосується\~позовних вимог\~про поділ\~спільного майна\~подружжя,\~то вони\~є похідними\~від встановлення\~факту проживання\~однією сім'єю\~чоловіка та\~дружини без\~реєстрації шлюбу\~та не\~підлягають задоволенню\~також з\~огляду на\~таке. Ст.60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до частини першої\~статті 57 СК України\~особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу, або за час шлюбу, але за за кошти, які належали їй (йому) особисто. У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Відповідно до пунктів 23, 24\~постанови Пленуму Верховного Суду України N 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Згідно із ч. 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов'язків, з'ясовують: 1) час придбання; 2) джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте); 3) мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 08 червня 2016 року N 6-2253цс15. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі N 6-1026цс15 майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв'язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім'єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці. З 10 жовтня 1995 року по теперішній час [PERSON] зареєстрований, як фізична особа-підприємець, основним видом підприємницької діяльності є роздрібна торгівля меблями, освітлювальним приладдям та іншими товарами для дому в спеціалізованих магазинах. 03.08.1999 року між ФОП [PERSON] і Управлінням комунальної власності було укладено договір оренди комунального майна №156, а саме приміщення, площею 309,4 кв.м., розташованого по вул. Піонерська, 51 у м. Бердянську. Під час оренди спірного обєкту ФОП [PERSON] на підставі рішення Комітету по передачі в оренду №21 від 25.11.2004 року були виконані роботи з капітального ремонту орендованого приміщення, що надало йому право на викуп вказаного приміщення. 27.12.2005 року між ФОП [PERSON] та територіальною громадою м. Бердянська в особі Бердянської міської ради був укладений договір купівлі-продажу цілого убудованого приміщення, посвідчений приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №3392. Згідно цього договору власником приміщення, загальною площею 158,1 кв.м., що знаходиться за адресою: Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Піонерська, буд.51, став [PERSON] Вказаний договір купівлі-продажу зареєстрований в Державному реєстрі правочинів 27.12.2005 року, номер правочину 1082417. 27.12.2005 року ФОП [PERSON] на рахунок продавця внесена повна вартість приміщення у розмірі 83\~530 грн. 80 коп., що підтверджується квитанціями №11/1 від 27.12.2005 р. на суму 40\~000 грн., №11/2 від 27.12.2005 р. на суму 40\~000 грн., №11/3 від 27.12.2005 р. на суму 3 530,80 грн. 25.01.2006 року за [PERSON] зареєстровано право власності на ціле убудоване приміщення, що знаходиться за адресою: Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Піонерська, буд.51 у Бердянському КПТІ. Крім того, 07.08.2003 року ФОП [PERSON] на підставі рішення виконкому Бердянської міської ради погоджено місце розташування та надано дозвіл на виробництво проектно-вишукувальних робіт для будівництва магазину з продажу меблів на земельній ділянці, що розташована у м. Бердянськ по вул. 12 Грудня, в районі автовокзалу. Дозволено розпочати будівництво після узгодження проекту в установленому порядку, реєстрації права користування земельною ділянкою у Бердянському міському управлінні земельних ресурсів та одержання дозволу на виконання робіт в інспекції держархбудконтролю. 30.09.2004 року ФОП [PERSON] укладено з ФОП [PERSON] договір на будівництво магазину-салону з продажу меблів по вул. 12 Грудня в районі автовокзалу. 10.10.2004 року ФОП [PERSON] отриманий дозвіл у міській інспекції держархбудконтролю на виконання будівельних робіт та розпочато будівництво. 30.10.2004 року ФОП [PERSON] з Бердянською міською радою укладений договір оренди земельної ділянки для будівництва та обслуговування магазину з продажу меблів, яка знаходиться у місті Бердянську, Запорізької області по вул. 12 грудня (в районі автовокзалу), загальною площею 0,0513 га. 22.12. 2005 року нежитлова будівля магазину з продажу меблів по вул. 12 Грудня в районі автовокзалу прийнята в експлуатацію на підставі акту Державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта та відповідно будівництво закінчено. Вказаний акт Державної приймальної комісії затверджений рішенням виконкому Бердянської міської ради від 28.12.2005 року за №793, присвоєно обєкту поштову адресу: м. Бердянськ, вул. 12 Грудня, буд. 2-а. 23.01.2006 року [PERSON] видано свідоцтво на право власності на нерухоме майно по вул. 12 Грудня, буд. 2-а та зареєстровано право власності. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна [PERSON] на праві власності належить 1/2 частина нежитлової будівлі, розташованої по вул. 12 Грудня, 2-а у м. Бердянську Запорізької області. Системний аналіз статей\~57,\~60,\~61 СК України\~дозволяє дійти висновку про те, що майно фізичної особи-підприємця може бути об'єктом спільної сумісної власності подружжя і предметом поділу між ними з урахуванням загальних вимог законодавства щодо критеріїв визначення спільного майна подружжя та способів поділу його між ними. Майно фізичної особи-підприємця (яке використовується для господарської діяльності фізичної особи-підприємцем) вважається спільним майном подружжя, як і інше майно, набуте в період шлюбу, за умови, що воно придбане за рахунок належних подружжю коштів. В матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували набуття спірного майна внаслідок спільної праці [PERSON] та [PERSON], яке б було їхньою спільною власністю та підлягало поділу, оскільки не надано доказів [PERSON] про наявність у неї таких коштів саме на момент придбання майна, внесення саме нею грошових коштів при придбанні спірного приміщення по вул. Піонерська,51 чи будівництві будівлі по вул. 12 Грудня, 2-а та джерел їх походження. З пояснень [PERSON], допитаної в якості свідка, вбачається, що трудової участі у будівництві будівлі по вул. 12 Грудня,2-а чи у придбанні будівлі по вул. Піонерська, 51 вона не приймала, скільки витрачено на будівництво грошей їй не відомо, свої гроші в будівництво не вкладала. Аналогічні пояснення дала [PERSON] і відносно своєї участі у купівлі будівлі по вул.Піонерська,51 у м. Бердянську. Враховуючи ту обставину, що [PERSON] не доведено факт проживання однією сімєю в період часу з 01.09.2004 року по 28.12.2005 року без реєстрації шлюбу, суд приходить до висновку, що спірне майно придбано [PERSON] за особисті гроші. Враховуючи викладене,\~аналізуючи в\~сукупності зібрані\~докази,\~виходячи з\~їх належності,\~допустимості та\~достовірності,\~суд приходить\~до переконання,\~що позовні\~вимоги [PERSON]\~ задоволенню\~не підлягають. [PERSON] під час розгляду справи подана заява про застосування наслідків спливу строку позовної давності\~ щодо позовних вимог [PERSON] про визнання ? ч. приміщення по вул. 12 Грудня, 2-а особистим майном, посилаючись на те, що під час укладання договору купівлі-продажу ? частини вказаної нежитлової будівлі в 2006 році, [PERSON] надавала свою згоду, як дружина, на продаж цієї частки. [PERSON] подана заява про застосування наслідків спливу строку позовної давності\~ щодо усіх позовних вимог [PERSON], посилаючись на те, що [PERSON] з 2006 року відомо про виникнення у [PERSON] права власності спірні приміщення, про здійснення в них підприємницької діяльності та відповідно отримання ним доходу від їх використання. Всі ці обставини існують і до теперішнього часу. Після розірвання шлюбу, майже протягом 7 років, вона не порушувала питання ні про поділ цих нежитлових будівель, ні про стягнення частки доходів від використання цих будівель. Щодо пропущення строків позовної давності, заявлених сторонами по справі, суд зазначає наступне. Як роз'яснено у п. 11\~постанови Пленуму ВСУ від 18.12.2009 року за N 14 "Про судове рішення у цивільній справі", установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для нього. Виходячи з наведеного,\~позовна давність застосовується лише у випадку обґрунтованості позову. У разі якщо вимоги позову є необгрунтованими, то суд має відмовити в його задоволенні за необгрунтованістю. Згідно зі статтями\~256,\~257 ЦК України\~позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність\~встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта\~;an=843308">статті 267 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша\~статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність три роки.Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (ч. друга\~статті 72 СК України). [PERSON], допитаний у судовому засіданні в якості свідка, пояснив, що на момент укладання договору купівлі-продажу ? частина нежитлової будівлі, розташованої за адресою: вул. 12 Грудня, 2 а, він перебував у шлюбі з [PERSON] З пояснень нотаріуса він зрозумів, що необхідність нотаріально посвідченої згоди [PERSON] на продаж ? частина належної йому на праві власності будівлі обумовлена тією підставою, що на час продажу він перебував з [PERSON] у шлюбі, тобто сприйняв це як формальну процедуру. Текст заяви, підписаної [PERSON] він не читав, нотаріус зі змістом цієї заяви його не ознайомлював. З тексту договору купівлі-продажу від 26.12.2006 р., який він читав перед його підписанням, не вбачалося, що майно є спільною сумісною власністю подружжя, жодного посилання на норми сімейного законодавства в договорі немає. Тому [PERSON] не вважав, що його право власності порушено. З часу припинення подружніх стосунків у жовтні 2008 року та до часу звернення ним до суду в 2017 року, жодних заяв від [PERSON], про те, що вона має якісь права на спірні обєкти нерухомості від неї не надходило. Оскільки, про порушення свого права власності позивач дізнався в 2017 році під час звернення до нотаріуса, яка повідомила йому про необхідність згоди [PERSON] на продаж спірних приміщень, а відповідач за первісним позовом жодним чином не заявляла про свої права на приміщення, які використовуються [PERSON] особисто для отримання прибутку, суд вважає, що у даному випадку наслідки пропуску строку позовної давності не застосувуються На підставі вищевикладеного\~ та

Outcome: approved