Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-21 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовною заявою до суб»єкта підприємницької діяльності фізичної особи [PERSON] про стягнення невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та видачі трудової книжки, зобов»язання видати трудову книжку та змінити дату звільнення, а також стягнення моральної шкоди посилаючись на те, позивач 17 серпня 2011 року був прийнятий на роботу до відповідача на посаді водія-експедитора, уклавши трудову угоду у письмовій формі. 02.09.2011 року позивача було звільнено із посади водія за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України. При звільнені позивачу не було видано трудову книжку, відповідач відмовився її видавати. Крім цього, зазначив, що йому не було виплачено кошти при звільненні. Враховуючи наведені обставини, збільшивши позовні вимоги просить зобов»язати відповідача видати належно оформлену трудову книжку, змінити дату його звільнення на фактичний день видачі трудової книжки. Крім цього, просить стягнути із відповідача заборгованість по заробітній платі на суму 3388,14 гривень з яких 2713,14 нарахована заробітна плата та 675 гривень добові за службові відрядження. Також, просить стягнути із відповідача на підставі ст.117 КЗпП України середній заробіток за весь час затримки виплати заборгованості по заробітній платі з 10 вересня 2011 року в сумі 106123,95 гривень та на підставі ч.4 ст.235 КЗпП України середній заробіток за час затримки видачі йому трудової книжки за вказаний період в сумі 106123,95 гривень, а також 5000 гривень завданої моральної шкоди. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просять суд їх задовольни, пояснивши, що позивачу у день його звільнення, тобто 02.09.2011 року відповідачем не було видано трудову книжку та не проведено повний розрахунок з мотивів вчинення ним дорожньо-транспортної пригоди. Крім цього, зазначили, що порушенням трудових прав [PERSON] йому було заподіяно маральну шкоду, яка полягала у вигляді моральних та фізичних страждань, через тривалу затримку у виплаті зароблених коштів, своєчасного отримання трудової книжки, внаслідок чого був позбавлення можливості влаштуватись на іншу роботу. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, суду пояснив, що позивач працював в СПД [PERSON] на посаді водія експедитора з 11 серпня по 09 вересня 2011 року на підставі укладеного строкового трудового договору. 17.08.2011 року позивач виїхав в рейс для проведення якого йому було ввірено транспортний засіб та грошові кошти. 29.08.2011 року [PERSON] самовільно покинув транспортний засіб у понівеченому стані, не відповідав на телефонні дзвінки. 02 вересня 2011 року [PERSON] з»явився на роботу та подав заяву про звільнення за власним бажанням. Директором підприємства [PERSON] було погодженно його звільнення за умови складання ним звіту по рейсу та підзвітних коштах. Оскільки, звіт [PERSON] у бухгалтерію підприємства здано не було, тому і звільнення позивача проведено не було. 07.09.2011 року [PERSON] було направлено повідомлення про необхідність з»явитись за місцем працевлаштування для вирішення трудових відносин. 09 вересня 2011 року [PERSON] було звільнено наказом керівника на підставі п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України, тобто у зв»язку із закінченням строкового трудового договору. У позові просить відмовити. Дослідивши та оцінивши докази по справі суд встановив. 11 серпня 2011 року [PERSON] подав заяву відповідачеві із проханням прийняти його на роботу водієм із випробувальним терміном один місяць. Як вбачається із трудової угоди, укладеної між суб»єктом підприємницької діяльності фізичною особою [PERSON] та [PERSON], останнього прийнято на посаду водія-експедитора для вантажів автомобільним транспортом по Україні. Вказану трудову угоду укладено на 30 днів з 11 серпня 2011 року по 09 вересня 2011 року. 02 вересня 2011 року [PERSON] подав заяву про звільнення його з роботи за власним бажанням з 01.09.2011 року. Як вбачається із наказу СПД [PERSON] від 09.09.2011 року №12, [PERSON] водія-експедитора вантажів автомобільним транспортом по Україні звільнено з 09 вересня 2011 року на підставі закінчення строкового трудового договору (п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України). Відповідно до представлених в судовому засіданні відповідачем копії листів СПД [PERSON] від 07.09.2011 року №11 та від 07.11.2011 року №12 адресованих [PERSON], СПД [PERSON] повідомив, що згідно поданої позивачем заяви про звільнення з роботи, необхідно провести повний розрахунок, що є неможливим без здачі [PERSON] звіту по рейсу, звіту по підзвітних коштах і передачу підприємцю транспортних засобів, а тому просить прибути позивача для здачі звіту та вирішення подальших трудових відносин. Як вбачається із представленого в судовому засіданні відповідачем табеля робочого часу СПД [PERSON] за вересень 2011 року, з 01 по 08 вересня 2011 року [PERSON] поставлено відмітку «прогул». За 09 вересня 2011 року, тобто останній день роботи позивача, у зазначеному табелі відмітка щодо [PERSON] відсутня. Будучи допитаним в судовому засіданні свідок [PERSON], який працював на посаді головного бухгалтера у відповідача, суду пояснив, що оскільки позивач не представив звіту по ввірених йому коштах на відрядження, тому із ним не було проведено своєчасно розрахунок при звільненні та видано трудову книжку у день його звільнення. Згідно із представленою довідкою СПД [PERSON] заборгованість по заробітній платі перед позивачем складає 2713,14 гривень, 675 гривень добових, а всього на суму 3388,14 гривень. У відповідності до вимог ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред»явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В силу ч.1 ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган, зобов»язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести із ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу. Згідно із п.4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58, якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Згідно із ч.4 ст.235 КЗпП України, у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв»язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно із ст.10, 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд вважає, що відповідачем СПД [PERSON] не виконано обов»язку, передбаченого ч.1 ст.47 КЗпП України щодо видачі позивачеві у день звільнення належно оформленої трудової книжки та не вжито заходів, передбачених п.4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, щодо повідомлення працівника про необхідність отримання ним трудової книжки. Представлені відповідачем листи від 07.09.2011 року №11 та від 07.11.2011 року №12, адресовані [PERSON], як доказ виконання такого обов»язку працедавця, не містять такої вказівки про необхідність отримання [PERSON] трудової книжки, а лише повідомляють про необхідність проведення із ним повного розрахунку та прибуття позивача для здачі звіту та вирішення подальших трудових відносин. Відповідно до п.32 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Суд вважає, що за весь час затримки видачі трудової книжки позивачу, що становить 1017 днів, з відповідача підлягає стягненню сума в розмірі 106123,95 грн., із розрахунку : 104,35х1017=106123,95, де 104,35 середньоденний заробіток позивача згідно довідки СПД [PERSON] Таким чином, проаналізувавши докази в їх сукупності суд вважає, що в даному випадку мають місце порушення відповідачем трудових прав позивача, які підлягають захисту шляхом зобов»язання відповідача видати [PERSON] належним чином оформлену трудову книжку. Крім цього, суд вважає, що слід стягнути із відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 3 388,14 гривень, що підтверджено довідкою виданою відповідачем, а також 106 123 грн. 95 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, внаслідок затримки видачі працедавцем трудової книжки. При цьому, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 106123,95 гривень не підлягають до задоволення, оскільки відповідачем надсилалось повідомлення [PERSON] за його місцем реєстрації від 07.09.2011 року №11 та від 07.11.2011 року №12 про необхідність прибуття на роботу для проведення розрахунку при звільненні, а тому суд вважає, що вина відповідача у несвоєчасній виплаті розрахункових позивачу відсутня. [PERSON] вимоги про повний розрахунок не представлялось. Також, суд вважає, що діями відповідача внаслідок порушень трудових прав позивача, які полягали у невидачі йому трудової книжки, йому заподіяно моральну шкоду. При цьому, задовольняючи позовні вимоги [PERSON] в частині відшкодування моральної шкоди, суд, виходячи із вимог розумності і справедливості, враховуючи завдані у зв"язку із цим моральні страждання через позбавлення останнього працевлаштуватись із відображенням цього у трудовій книжці, вважає, що останній зазнав моральної шкоди, яку суд визначає у розмірі 1000 грн. Щодо позовних вимог [PERSON] в частині зобов»язання відповідача змінити дату звільнення, суд вважає, що вони також не підлягають до задоволення, оскільки відповідачем правомірно звільнено позивача у зв»язку із закінченням строку трудового договору, укладеного на визначений строк. Крім цього, на підставі ст.88 ЦПК України, слід стягнути з СПД [PERSON] в користь держави 243 грн. 60 коп. судового збору.

Outcome: partial