Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з означеним позовом, мотивуючи тим що з 01.09.2015 року навчається у Золочівському професійному ліцеї на денній формі навчання. Відповідач є його батьком, добровільно жодної матеріальної допомоги не надає. Позивач потребує матеріальної допомоги, інших значних витрат, які пов»язані з завчанням, проживанням, витратами в ході навчального процесу, які мати позивача самотужки проводити не може. [PERSON] в судове засідання не зявився, подав письмову заяву з проханням справу слухати у його відсутності. Подав заяву про уточнення позовних вимог, просить стягувати з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму, з часу звернення ним до суду до 30.06.2018 року. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча про день та час розгляду справи був належним чином повідомлений, що підтверджується поштовим повідомленням. Клопотання чи заяву про розгляд справи у його відсутності, заперечення проти позову, не надав. Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі сторін, суд у відповідності до ст. ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів, без фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами. Вивчивши матеріали справи, перевіривши інші докази, зібрані в справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. На підставі ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Статтею 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. [PERSON] народився 02.06.1997 року ([PERSON] І-СГ № 537629, повторно видане Буським районним відділом ДРАЦС ГТУЮ у Львівській області 16.05.2017 року, актовий запис про народження № 4 від 17.10.2000 року). Батьками записані [PERSON] та [PERSON]. Шлюб між батьками укладено у Виконавчому комітеті Купченської сільської ради Буського району Львівської області 27.10.1997 року, атів запис № 9 (свідоцтво [PERSON] І-СГ № 302750, повторно видане Буським районним відділом ДРАЦС ГТУЮ у Львівській області 16.05.2017 року). Судом встановлено, що позивач досяг повноліття. Відповідно до ст. 199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні діти продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно ч. 1 ст. 200 СК, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Згідно довідки № 72 від 31.10.2016 року директора Золочівського професійного ліцею, [PERSON] навчається в Золочівському ПЛ з 01.09.2015 року, знаходиться на неповному державному забезпеченні. Закінчує навчання 30 червня 2018 року. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Враховуючи вище наведене, також те, що позивач потребує матеріальної допомоги, суд приходить до висновку що позов слід задовольнити. Згідно з ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Позивач, згідно Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи вище викладене, вважаю за необхідне сплату судових витрат покласти на відповідача.

Outcome: approved