Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-25 00:00:00

[PERSON] звернулася в Любешівський районний суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В поданій заяві та в заявах про уточнення позовних вимог зазначає, що 07.04.2011 року вона позичила [PERSON] грошові кошти в сумі 2390 доларів США та 170 Євро під 7 % місячних, що стверджується розпискою відповідача. Строк позики закінчився 08.07.2013 року, однак [PERSON] грошей не повернула, а на її неодноразові звернення про повернення боргу не реагує. Просить стягнути з [PERSON] на її користь за невиконання грошового зобов"язання по борговій розписці суму боргу в розмірі 106011 гривень з урахуванням 7 % від простроченої суми. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги із зазначених підстав підтримала повністю та дала пояснення аналогічні тим, що вказані в позовній заяві. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, хоча про час та місце слухання справи була належним чином повідомленою у відповідності до ст. 74 ЦПК України. Причиною своєї неявки в поданій пояснювальній записці вказала перебування на роботі у м. Києві. Крім того, зазначила, що позов [PERSON] до неї про стягнення боргу в сумі, зазначеній в позовній заяві не визнає, оскільки періодично повертала їй гроші. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивачки, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову, з наступних міркувань. Судом встановлено, що між сторонами 07.04.2011 року був укладений договір позики, згідно якого [PERSON] позичила [PERSON] грошові кошти на суму 2390 доларів США та 170 Євро під 7 % місячних, а остання зобов'язалася повертати їй вказані грошові кошти через 30 днів з дня позики зі сплатою 7 % від позиченої суми з кінцевим терміном повернення боргу до 08.07.2013 року, що стверджується письмовою розпискою. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вимогами договору. Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У відповідності до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивач [PERSON] подав докази, які підтверджують існування між сторонами договірних відносин та невиконання умов договору відповідачем. Відповідач [PERSON], заперечуючи в пояснювальній записці суму боргу, пояснила, що добровільно повертала частину боргу та сплачувала відсотки, однак не подала суду будь-яких доказів на підтвердження цього факту, а тому не заслуговують на увагу суду дані заперечення відповідачки. Оскільки відповідачка [PERSON] позичала гроші в [PERSON] в іноземній валюті, тому слід перевести розрахунки з іноземної валюти в українську за курсом, встановленим НБУ на день ухвалення рішення. З офіційного сайту Національного банку України вбачається, що станом на 26.05.2014 року курс валюти НБУ на рівні 1171,51 гривень за 100 доларів США та 1601,23 гривень - за 100 Євро. Таким чином, сума позики складає 120990,55 гривень (2390 доларів США * 11,7151 гривень = 27999,089 гривень; 2390 доларів США / 7% = 167,3 доларів США * 36 місяців = 6022,8 доларів США * 11,7151 гривень = 70557,7043 гривень; 27999,089 гривень + 70557,7043 гривень = 98556,7933 гривень); (170 Євро * 16,0123 гривень = 2722,091 гривень; 170 Євро / 7% = 11,9 Євро * 36 місяців = 428,4 Євро * 16,0123 гривень = 19711,6693 гривень; 2722,091 гривень + 19711,6693 гривень = 22433,7603 гривень); (98556,7933 гривень + 22433,7603 гривень = 120990,554 гривень ?? 120990,55 гривень). Однак, враховуючи, що позивачкою заявлено вимогу про стягнення боргу з розрахунку 1140 гривень за 100 доларів США та 1580,27 гривень за 100 Євро, що є меншим від офіційного курсу НБУ на момент розгляду справи в суді з врахуванням інтересів відповідачки [PERSON], суд вважає необхідним розглянути справу в межах заявлених вимог. За таких обставини з відповідачки [PERSON] слід стягнути на користь позивачки [PERSON] суму боргу з урахуванням 7 % від простроченої суми в розмірі 106011 гривень. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача у відповідності зі ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial