Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-31 00:00:00

27 липня 2018 року позивач звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просила стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], у розмірі в розмірі 4 000 гривень щомісячно, починаючи з дати подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначила, що у період перебування сторін у шлюбі [INFO] у них народилася донька - [PERSON]. З часу окремого проживання неповнолітня донька сторін проживає з матір'ю та перебуває на її утриманні, відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, вихованням та розвитком доньки не займається. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 09 серпня 2018 року відкрито провадження у даній справі. (а.с. 19) У судове засідання позивач не з"явилася, надіслала клопотання про судовий розгляд без її участі. (а.с. 24) Позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить задовольнити позов. 25 вересня 2018 року до суду надійшов відзив відповідача, в якому [PERSON] не щаперечує проти часткового задоволення позову у сумі 972 грн., що становить 50 %прожикового мінімум для дитини відповідного віку. Зазначає, що він ніде не працює.(а.с. 27) 28 вересня 2018 року до суду надійшла відповідь [PERSON] на відзив на позовну заяву. Просить задовольнити позов у повному обсязі. (а.с. 39) Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 28 вересня 2018 року закрито підготовче провадження та призначена дана справа до судового розгляду по суті. (а.с. 47) Представник відповідача у судовому засіданні частково визнав позовні вимоги та не заперечував проти стяггнення з відповідача аліментів у сумі 972 грн., тобто 50% прожикового мінімум для дитини відповідного віку. Зазначив, що відповідач не працює. Вислухавши пояснення представника відповідача та дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно із ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що [INFO] народилася [PERSON], що стверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданим 12 серпня 2011 року відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві. Згідно даних вказаного вище свідоцтва, батьками [PERSON], 2011 року народження, є [PERSON] та [PERSON]. З матеріалів цивільної справи вбачається, що [PERSON], 2011 року народження, проживає разом з матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS], та перебуває на її утриманні. Доказів зворотного зі сторони відповідача в розпорядження суду надано не було. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 Сімейного кодексу України). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. За змістом положень частини другої вказаної вище статті, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів на утримання дитини, суд виходить з матеріального становища кожної із сторін спору, а саме те, що неповнолітня [PERSON], 2008 року народження, проживає разом з матір'ю, перебуває на її утриманні, тоді як, відповідно до вимог сімейного законодавства дитина має право на отримання матеріальної допомоги з боку обох своїх батьків. В даному випадку позивач та відповідач є особами працездатного віку, доказів про наявність медичних протипоказань встановлених щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності суду не надано. Як роз'яснено у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 p., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення Сімейного кодексу України регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між матір'ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов'язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім'ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку дитини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20.11.1959 р., Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 Сімейного кодексу України. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Враховуючи вказані обставини, приймаючи до уваги, що в розпорядження суду не надано даних про те, що відповідач є непрацездатним, або має на утриманні інших малолітніх чи неповнолітніх або непрацездатних осіб, зобов'язаний утримувати дитину нарівні з позивачем, суд надходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти у розмірі 1/4 частки від всіх видів доходу (заробітку) відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до вимог ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved