Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовною заявою до кредитора іпотекодержателя [PERSON] та з урахуванням подальших уточнень, просили суд визнати недійсним договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 19 грудня 2006 року, укладений спадкодавцем [PERSON] та кредитором [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] за реєстр. № 2670 , який за своїм змістом та смислом є договором іпотеки та містить застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, з мотивів невідповідності пунктів 1 та 7 цього договору вимогам закону та на підставі ч. 1 ст. 215 ЦК України. Також вони просять зняти заборону відчуження предмету іпотеки - житлового будинку з надвірними будівлями за [ADDRESS], накладену приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] 19.12.2006 р., реєстр. № 2671 у зв'язку з посвідченням договору іпотеки від 19.12.2006 р., реєстр. № 2670.У якості підстав позовних вимог позивачі наводять наступне. Позивачі стверджують, що процедура та умови задоволення вимог іпотекодержателя шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, встановлені п.п. 1 та 7 оспорюваного договору іпотеки, суперечать нормі ч. 1 ст. 35. Закону України «Про іпотеку» оскільки виключають цивільний обов'язок іпотекодержателя щодо надіслання іпотекодавцю письмової вимоги про усунення порушення та позбавляють їх цивільного права на одержання такої вимоги, що встановлені згаданою нормою. Позивачі вважають, що такі умови позбавляють їх конституційного права на судовий захист їх права власності на спадкове майно. Так як 19 грудня 2006 року гр.гр. [PERSON] та [PERSON] уклали договір позики , відповідно до якого [PERSON] передала у власність, а [PERSON] прийняла валютні цінності у вигляді, в натурі та на суму 13 760 (тринадцять тисяч сімсот шістдесят) доларів США. Позичальник зобов'язався повернути позикодавцю вказану суму не пізніше 19 листопада 2008 року на умовах, у порядку та строки, що передбачені договором. Цей договір позики посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] 19.12.2006 р., реєстр. № 2668. Того ж, 19 грудня 2006 року, у забезпечення виконання зобов'язань боржника за договором позики сторони уклали договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який за своїм змістом та смислом є договором іпотеки та містить застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя. Цей договір іпотеки також посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] 19.12.2006 р., реєстр. № 2670. Відповідно до цього договору іпотеки іпотекодавець віддав, а іпотекодержатель прийняв у заставу житловий будинок з надвірними будівлями за [ADDRESS]. У зв'язку з посвідченням цього договору іпотеки від 19.12.2006 р., реєстр. № 2670 приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] 19.12.2006 р. за реєстровим № 2671 накладено заборону відчуження об'єкту нерухомості - житлового будинку з надвірними будівлями за [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть . На час відкриття спадщини спадкодавець [PERSON] була зареєстрована та постійно проживала [ADDRESS], що підтверджується довідкою Хотімлянської сільської ради № 232 від 04.05.12 р. . На час відкриття спадщини разом із спадкодавцем постійно проживали позивачі - її чоловік [PERSON] та син [PERSON], що підтверджується тією ж довідкою Хотімлянської сільської ради та відмітками про реєстрацію за місцем проживання у паспортах позивачі . Спадкоємці дізналися про існування договорів позики та іпотеки, про наявність зобов'язань за цими договорами та про сам факт існування кредитора [PERSON] лише 11 травня 2012 року з повідомлення Вовчанської державної нотаріальної контори про наявність претензій кредитора [PERSON] до спадкоємців боржника. 9 лютого 2011 року кредитор [PERSON], вже обізнана про смерть боржника, таємно від спадкоємців звернулася у порядку та на умовах п.п. 1 та 7 оспорюваного договору іпотеки до КП «Вовчанське бюро технічної інвентаризації» із замовленням № 83 та зареєструвала за собою право власності на спадкове майно позивачів, предмет іпотеки, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав [PERSON] на предмет іпотеки . Позивачі спадкоємці дізналися про реєстрацію [PERSON] за собою права власності на їх спадкове майно тільки у квітні 2012 року, коли звернулися за отриманням свідоцтв про право на спадщину за законом. Отже умовами п.п. 1 та 7 оспорюваного договору іпотеки та діями відповідача на виконання цих умов вони були позбавлені конституційного права на судовий захист їх права власності на спадкове майно. [PERSON] не зверталася до позивачів спадкоємців, нових іпотекодавців у порядку ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» з письмовою вимогою про усунення порушення - попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки. У інвентаризаційній справі № 137 на об'єкт нерухомості, предмет іпотеки, що ведеться КП «Вовчанське БТІ» відсутня завірена в установленому порядку копія письмової вимоги про усунення порушень, у якій має бути зазначено стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менше ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги та документ, який підтверджує сплив тридцятиденного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя 04 березня 2011 року КП «Вовчанське БТІ» помилково зареєструвало за [PERSON] право власності на житловий будинок [ADDRESS]. 03 травня 2012 року КП «Вовчанське БТІ» у порядку комісійної самоперевірки інвентаризаційної справи № 137 на житловий будинок з надвірними будівлями за [ADDRESS] виявило, що 04 березня 2011 року право власності на вказане майно у порушення ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» та п. 2.7 Наказу Мінюсту № 7/5 від 07.02.02 р. «Про затвердження Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно» помилково зареєстровано за [PERSON]. КП «Вовчанське БТІ» з власної ініціативи виправило виявлену помилку, здійснивши поворот виконання реєстрації до попереднього стану шляхом анулювання помилкової реєстрації з реєстрацією права власності на домоволодіння за спадкодавцем [PERSON], про що 22.05.2012 р. був складений відповідний акт . 28 травня 2012 року Вовчанська державна нотаріальна контора видала позивачам спадкоємцям [PERSON] та [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями за [ADDRESS] . Право власності позивачів на спадкове майно 29.05.13 р. зареєстровано КП «Вовчанське БТІ», що підтверджується витягами про державну реєстрацію прав на спадкове майно . Позивачі наполягають, що за умовами п. 7 оспорюваного договору іпотеки нібито «право звернення стягнення на предмет іпотеки виникає у іпотекодержателя після вчинення виконавчого напису нотаріуса на договорі позики, який визначить суму, належну до стягнення» (друге речення п. 7). Позивачі вважають, що це суперечить ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Позивачі наполягають, що згідно ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя є двома різними та незалежними засобами задоволення вимог іпотекодержателя. Позивачі вказують, що за умовами п. 1 оспорюваного договору іпотеки право власності на предмет цієї іпотеки переходить до іпотекодержателя за його вибором з моменту вчинення нотаріусом на договорі іпотеки посвідчувального напису про надходження до нотаріуса заяви іпотекодержателя про реєстрацію за іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки (друге, третє та четверте речення п. 1). Позивачі підкреслюють, що заяви про реєстрацію права власності мають подаватися до органу державної реєстрації прав, а не нотаріусу. Позивачі наполягають, що право власності на предмет цієї іпотеки переходить до іпотекодержателя у порядку останнього речення ч. 1 ст. 35 та ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» - якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення.Позивачі наполягають, що умови п. 1 оспорюваного договору іпотеки позбавляють відповідача іпотекодержателя його цивільного обов'язку відповідно до норми ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» щодо надсилання позивачам іпотекодавцям письмової вимоги про усунення порушення. Позивачі наполягають, що умови цього пункту позбавляють їх цивільного права, встановленого тією ж нормою, на отримання від іпотекодержателя такої вимоги. Позивачі наголошують, що нотаріально засвідчені копії договорів позики та іпотеки, що видаються позичальнику-іпотекодавцю та згідно умови передостаннього речення п. 1 оспорюваного договору разом нібито і є письмовою вимогою про усунення порушення, такою вважатися не можуть. Відповідно до першого речення ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» ця вимога має надсилатися у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору, а не вручатися під час укладення договорів. Крім того, ці документи не містять та не можуть містити стислого змісту порушених зобов'язань, оскільки під час укладення договорів жодних порушень ще не скоєно. Позивачі наполягають, що умови п. 1 оспорюваного договору іпотеки встановлюють особливий порядок державної реєстрації за іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки такий, що суперечить п. 2.7 Наказу Мінюсту № 7/5 від 07.02.02 р. «Про затвердження Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно». Позивачі вважають, що норми ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» та п. 2.7 Наказу Мінюсту № 7/5 від 07.02.02 р. «Про затвердження Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно» є імперативними, а їх обов'язковість для сторін випливає з її змісту та із суті відносин між сторонами. Позивачі наголошують, що умови п.п. 1 та 7 оспорюваного договору разом роблять та зробили усі намагання та дії іпотекодержателя відповідача щодо звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом обернення його у свою власність та реєстрацію за відповідачем права власності на предмет іпотеки таємними від позивачів. Ця обставина позбавляє позивачів конституційного права на судовий захист їх права власності на предмет іпотеки, спадкове майно. В свою чергу відповідач [PERSON] звернулася до суду зі зустрічним позовом до [PERSON] та [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу його з публічних торгів, який був уточнений та доповнений , в якому вказала , що зобов'язання боржника спадкодавця [PERSON] за договором позики, посвідченим приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] 19.12.2006 р., реєстр. № 2668, в її інтересах виконувала дочка [PERSON]. На підтвердження цих обставин в матеріалах справи містяться відповідні докази - копія свідоцтва про народження [PERSON] , копія свідоцтва про розірвання шлюбу [PERSON] , копія архівного витягу щодо дівочого прізвища [PERSON] , копії розписок, актів приймання-передачі виконання за договором позики на загальну суму 5 600 (п'ять тисяч шістсот) доларів США. На час відкриття спадщини дочка боржника спадкодавця [PERSON] проживала окремо від спадкодавця, що підтверджується відміткою про реєстрацію за місцем проживання у її паспорті . Заяви про прийняття спадщини [PERSON] не подавала. [PERSON], з посиланням на п. 3 договору позики вказує, що умовами договору встановлено неустойку за прострочення виконання зобов'язання в розмірі 250 (двісті п'ятдесят) грн. за кожний день прострочки. Вона обчислює період з 26 березня 2006 року по [INFO] прострочення виконання за життя боржника у 44 (сорок чотири) дні та просить стягнути за цей період зі спадкоємців 3 % річних на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України у сумі 36 (тридцять шість) доларів США. Крім того вона просить стягнути зі спадкоємців проценти на рівні облікової ставки Національного банку України за користування позикою позичальником спадкодавцем за її життя з 19 грудня 2006 року по [INFO] у сумі 469 (чотириста шістдесят дев'ять) доларів США та наводить відповідний розрахунок , при цьому обчислює загальний розмір основного боргу позичальника спадкодавця на день відкриття спадщини у 13 545 (тринадцять тисяч п'ятсот сорок п'ять) доларів США, який складається з неповернутої частини позики, процентів за користування позикою та 3 % річних за прострочення виконання за життя позичальника , а також просить стягнути зі спадкоємців договірну неустойку у розмірі 250 грн. за кожний день прострочення виконання боржником спадкодавцем за її життя у сумі 11 000 (одинадцять тисяч) грн. 00 коп. . В судовому засіданні позивач та представник позивачів , за первісним позовом ,свої позивні вимоги підтримали та просили задовольнити їх в повному обсязі , а зустрічний позов просили залишити без задоволення , надавши суду належно оформлене заперечення . ( том л.с.193-204, том.2 л.с.2-13) Представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом , в судовому засіданні , надав суду заперечення проти первісного позову та просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі з наступних підстав , так як вважає що умови оскаржуваних пунктів договору іпотеки є застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, тобто відносно самостійним договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Отже, недійсність цих умов не може спричинити недійсність договору іпотеки в цілому. ( том 1 л.с. 172-183) Зустрічний позов він підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі . Третя особа державний нотаріус Вовчанської державної нотаріальної контори Ворона Г.В. в судове засідання не з"явилася , але надала суду належно оформлену заяву в якій вказала , що просить розглянути справу без її участі у зв'язку з зайнятістю на роботі. Вислухавши пояснення сторін , вивчивши матеріали справи , суд вважає , що первісний позов [PERSON] та [PERSON] до [PERSON], підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Щодо обставин первісного позову, що мають значення для справи, судом встановлено наступне. 19.12.06 р. гр.гр. [PERSON] та [PERSON] уклали договір позики ( т.1а.с. 29), посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] 19.12.2006 р., реєстр. № 2668, відповідно до якого [PERSON] передала у власність, а [PERSON] прийняла 13760 (тринадцять тисяч сімсот шістдесят) доларів США. Позичальник зобов'язався повернути позикодавцю вказану суму не пізніше 19 листопада 2008 року на умовах, у порядку та строки, що передбачені договором. Того ж, 19.12.06 р., у забезпечення виконання зобов'язань позичальника за договором позики сторони уклали договір про задоволення вимог іпотекодержателя ( т.1а.с.30), посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] 19.12.2006 р., реєстр. № 2670, який за своїм змістом та смислом є договором іпотеки та містить застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до цього договору іпотеки іпотекодавець віддав, а іпотекодержатель прийняв у заставу житловий будинок з надвірними будівлями за [ADDRESS]. У зв'язку з посвідченням цього договору іпотеки від 19.12.2006 р., реєстр. № 2670 приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] 19.12.2006 р. за реєстровим № 2671 накладено заборону відчуження об'єкту нерухомості - житлового будинку з надвірними будівлями за [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть (т.1а.с. 49). На час відкриття спадщини спадкодавець [PERSON] була зареєстрована та постійно проживала [ADDRESS], що підтверджується довідкою Хотімлянської сільської ради № 232 від 04.05.12 р. . На час відкриття спадщини разом із спадкодавцем постійно проживали позивачі - її чоловік [PERSON] та син [PERSON], що підтверджується тією ж довідкою Хотімлянської сільської ради та відмітками про реєстрацію за місцем проживання у паспортах позивачі (т.1а.с. 24-27, 33). Отже, позивачі прийняли спадщину згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України: спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємці дізналися про існування договорів позики та іпотеки, про наявність зобов'язань за цими договорами та про сам факт існування кредитора [PERSON] лише 11 травня 2012 року з повідомлення Вовчанської державної нотаріальної контори про наявність претензії кредитора [PERSON] до спадкоємців боржника. 09 лютого 2011 року кредитор [PERSON], вже обізнана про смерть боржника, без попередження спадкоємців звернулася у порядку та на умовах п.п. 1 та 7 оспорюваного договору іпотеки до КП «Вовчанське бюро технічної інвентаризації» із замовленням № 83 та зареєструвала за собою право власності на спадкове майно позивачів, предмет іпотеки, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав [PERSON] на предмет іпотеки ( т.1а.с.51-56). Звертаючись до КП «Вовчанське БТІ» за реєстрацією за нею права власності на предмет іпотеки, відповідач [PERSON] за умовами п.п. 1 та 7 оспорюваного договору іпотеки додала до свого замовлення № 83 тільки нотаріально засвідчену копію оспорюваного договору іпотеки з посвідченим написом приватного нотаріуса ХМНО [PERSON] від 15.12.10 р. про факт надходження до нотаріуса заяви [PERSON] про реєстрацію за нею права власності на предмет іпотеки. Це підтверджується матеріалами інвентаризаційної справи № 137 КП «Вовчанське БТІ» на об'єкт нерухомості, предмет іпотеки, яка була надана представником позивачів для огляду та вивчення у судовому засіданні ( т.2 а.с.68-88). Відповідно до редакції п. 25 Наказу Мінюсту № 20/5 від 03.03.04 р. «Про затвердження Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», що був чинним на час вчинення нотаріусом [PERSON] цієї нотаріальної дії, про всі нотаріальні дії робиться запис у реєстрах для реєстрації нотаріальних дій після того, як нотаріус зробить посвідчувальний напис на документі або підпише документ, що ним видається. Кожній нотаріальній дії присвоюється окремий порядковий номер. Номер, під яким нотаріальна дія зареєстрована в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій, позначається на документах, що видаються нотаріусом, чи в посвідчувальних написах. Запис у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій є доказом вчинення нотаріальної дії. Нотаріус [PERSON] не присвоїла вчиненій нотаріальній дії щодо посвідчення факту надходження до нотаріуса заяви [PERSON] про реєстрацію за нею права власності на предмет іпотеки окремого порядкового номеру та не позначила цього номеру на своєму посвідчувальному написі. Отже, ця нотаріальна дія не є вчиненою та не може мати ніяких правових наслідків. Крім того, перелік нотаріальних дій, що вчиняють нотаріуси, встановлений ст. 34 Закону України «Про нотаріат», є вичерпним та не передбачає вчинення такої нотаріальної дії, як посвідчення факту надходження до нотаріуса будь-яких документів. Заперечення представника відповідача з посиланням на п. 274 Наказу Мінюсту № 20/5 від 03.03.04 р. «Про затвердження Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» суд вважає недоцільними, оскільки у цьому пункті йдеться про посвідчення нотаріусом часу пред'явлення йому документа. Посвідчувальний напис нотаріуса [PERSON] не містить вказівки на час, що суперечить п. 24 того ж Наказу Мінюсту № 20/5 від 03.03.04 р. та формі № 59 Правил ведення нотаріального діловодства, Наказ Мінюсту № 2368/5 від 31.12.08 р., що був чинним у той час. Позивачі за первісним позовом дізналися про реєстрацію [PERSON] за собою права власності на їх спадкове майно тільки у травні 2012 року, коли звернулися за отриманням свідоцтв про право на спадщину за законом. Згідно ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Претензія кредитора [PERSON] до позивачів спадкоємців [PERSON], [PERSON] від 16.12.09 р. не містить вимоги про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги, отже, письмовою вимогою про усунення порушення у розумінні ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» вважатися не може. Суд вважає, що при вчиненні виконавчого напису про стягнення грошових сум 15 грудня 2010 року ПН ХМНО [PERSON] у порушення п.п. 14 та 39 Наказу Мінюсту № 20/5 від 03.03.04 р. «Про затвердження Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» не визначала та не з'ясовувала обсягу цивільної дієздатності боржника і не зверталася до померлого боржника з вимогами. Відповідач [PERSON]та її представник , за первісним позовом , не надали суду ніяких доказів того, ПН ХМНО [PERSON] у 2010 році зверталась з вимогою про усунення порушення до боржника іпотекодавця, померлого [INFO]. Згідно ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Отже, звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя є двома різними та не пов'язаними засобами задоволення вимог іпотекодержателя. Виконавчий напис ПН ХМНО [PERSON] від 15 грудня 2010 року є виконавчим документом про стягнення грошових сум, підлягає виконанню Державною виконавчою службою України у порядку Закону України «Про виконавче провадження» та не має відношення до задоволення вимог іпотекодержателя шляхом позасудового врегулювання на підставі договору - передачею іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому ст.ст. 35, 36 та 37 Закону України «Про іпотеку». Стосовно посилання представника відповідача на абзац 4 п. 283 Наказу Мінюсту № 20/5 від 03.03.04 р. «Про затвердження Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» суд зауважує наступне. Згідно згаданого абзацу вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту одержання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушень. Сам же обов'язок щодо надіслання боржнику іпотекодавцю такої письмової вимоги за змістом та смислом першого речення ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» належить кредитору іпотекодержателю, а не нотаріусу. 04 березня 2011 року КП «Вовчанське БТІ» на виконання п.п. 1 та 7 оспорюваного договору іпотеки помилково зареєструвало за [PERSON] право власності на житловий будинок [ADDRESS]. 03 травня 2012 року КП «Вовчанське БТІ» у порядку комісійної самоперевірки інвентаризаційної справи № 137 на житловий будинок з надвірними будівлями за [ADDRESS] виявило, що 04 березня 2011 року право власності на вказане майно у порушення ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» та п. 2.7 Наказу Мінюсту № 7/5 від 07.02.02 р. «Про затвердження Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно» помилково зареєстровано за [PERSON]. КП «Вовчанське БТІ» з власної ініціативи виправило виявлену помилку, здійснивши поворот виконання реєстрації до попереднього стану шляхом анулювання помилкової реєстрації з реєстрацією права власності на домоволодіння за спадкодавцем [PERSON], про що 22.05.2012 р. був складений відповідний акт. ( т.1 а.с.5759, т.2 а.с.75-77). 28 травня 2012 року Вовчанська державна нотаріальна контора видала позивачам спадкоємцям [PERSON] та [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями за [ADDRESS] . Право власності позивачів на спадкове майно 29.05.13 р. зареєстровано КП «Вовчанське БТІ», що підтверджується витягами про державну реєстрацію прав на спадкове майно ( т.1а.с. 61-67). Спірний договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 19 грудня 2006 року, укладений спадкодавцем [PERSON] та кредитором [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] за реєстр. № 2670 за своїм змістом та смислом є договором іпотеки та містить застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до ч. 1 ст. 36 та ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки. Умови цього застереження про задоволення вимог іпотекодержателя викладені у п.п. 1 та 7 оспорюваного договору іпотеки. За цих умов (п. 1 договору; друге - п'яте, сьоме - дев'яте речення): згідно з домовленістю сторін при виникненні у іпотекодержателя права звернення стягнення на предмет цієї іпотеки, іпотекодержатель має право за власним вибором продати предмет іпотеки, або обернути його у свою власність в рахунок виконання забезпеченого цією іпотекою зобов'язання. Вибір іпотекодержателем останнього варіанту задоволення своїх вимог достатньо підтверджуватиметься його заявою про реєстрацію за ним права власності на предмет іпотеки на підставі цього договору. При цьому нотаріус, до якого надійшла така заява, має посвідчити цей факт на цьому договорі, що й підтвердить право на реєстрацію переходу права власності, а також зняти заборону відчуження накладену за цим договором. Право власності на предмет цієї іпотеки переходить до іпотекодержателя за його вибором з моменту вчинення зазначеного у попередньому реченні запису на цьому договорі. В будь-якому випадку такий перехід права власності до іпотекодержателя має бути зареєстрований, оскільки цей перехід має вважатися здійсненим з моменту його обрання іпотекодержателем та в процедурі, яка не суперечить встановленій законодавством на момент підписання цього договору. Це право виникає в порядку ст. 35 Закону України «Про іпотеку». При цьому сторони стверджують та наполягають, що погоджуючи строки виконання основного зобов'язання за договором позики, вони заздалегідь домовилися: письмовим документом, що описує зміст порушеного зобов'язання та вимагає його виконання у тридцятиденний строк є нотаріально засвідчена копія договору позики, що видається позичальникові; щодо «попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги» - таким попередженням має вважатися нотаріально засвідчена копія договору іпотеки, що видається іпотекодавцеві; жодних додаткових вимог та попереджень на підтвердження зазначених від позикодавця - іпотекодержателя не вимагається. А також (п. 7 договору; друге речення): право звернення стягнення на предмет іпотеки виникає у іпотекодержателя після вчинення нотаріусом виконавчого напису на договорі позики, який визначить суму, належну до стягнення. Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 36 та ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки є набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки та позбавлення іпотекодавця права власності на предмет іпотеки. Згідно ч.ч. 2 та 4 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Суд доходить висновку, що порядок та умови набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки та позбавлення іпотекодавця права власності на предмет іпотеки, встановлені застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя відповідно цитованих до п.п. 1 та 7 оспорюваного договору іпотеки, суттєво відрізняються від порядку та умов, встановлених законом у ст.ст. 35 та 37 Закону України «Про іпотеку». Згідно ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у редакції, що діяла на період виникнення оспорюваних правовідносин, у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Зокрема, за умови настання вказаної події - якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель набуває права прийняти рішення про обернення предмету іпотеки у свою власність на підставі договору/застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. Суд доходить висновку, що нотаріально засвідчені копії договорів позики та іпотеки разом, що видаються позичальникові, не можуть вважатися відповідно до п. 1 оспорюваного договору іпотеки письмовою вимогою про усунення порушення, попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги з наступних підстав. Згідно першого речення цитованої норми ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» ця письмова вимога має надсилатися іпотекодержателем іпотекодавцю не будь-коли, на розсуд сторін, а за умови настання певної обставини - у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору. Тим більш, ця вимога не може вручатися іпотекодавцю під час вчинення нотаріального посвідчення договорів позики та іпотеки, коли ніяких порушень ще не скоєно. Згідно ст. 1046 ЦК України позика є грошовим зобов'язанням. Відтак, стислий зміст порушених зобов'язань у вимозі про усунення порушення має включати щонайменш грошову суму порушеного зобов'язання. Договір позики не містить та не може містити стислого змісту порушених зобов'язань відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» та не зазначає грошової суми порушеного зобов'язання. Суд доходить висновку, що нотаріально засвідчена копія договору іпотеки, що видається іпотекодавцеві, не може вважатися відповідно до умов п. 1 оспорюваного договору іпотеки вимогою про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги згідно ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» тому, що текст договору іпотеки не містить таких вимог та попереджень. Крім того суд вважає, що право звернення стягнення на предмет іпотеки виникає у іпотекодавця не в порядку другого речення п. 7 оспорюваного договору іпотеки - після вчинення нотаріусом виконавчого напису на договорі позики, який визначить суму, належну до стягнення, а в порядку останнього речення ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» - якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки. Отже, п.п. 1 та 7 оспорюваного договору іпотеки разом встановлюють умови та порядок набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки та позбавлення іпотекодавця права власності на предмет іпотеки цілком відмінні від умов та порядку встановлених законом, що суперечить ч.ч. 2 та 4 ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. П.п. 1 та 7 оспорюваного договору іпотеки разом позбавляють іпотекодержателя його цивільного обов'язку щодо надіслання іпотекодавцю у разі порушення основного зобов'язання письмової вимоги про усунення порушення, попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки та позбавляють іпотекодавця цивільного права на отримання цієї вимоги, встановлених ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку». Згідно ч. 1 ст. 27 ЦК України правочин, що обмежує можливість фізичної особи мати не заборонені законом цивільні права та обов'язки, є нікчемним. Згідно ч. 2 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Згідно ч. 1. ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Згідно ч. 1 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно ч. 3 ст. 8 Конституції України звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Умови застереження про задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до п.п. 1 та 7 оспорюваного договору іпотеки роблять факт прийняття іпотекодержателем рішення про обернення предмету іпотеки у свою власність та факт переходу права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя таємними від іпотекодавця. Ця обставина позбавляє іпотекодавця його конституційного права на судовий захист його права власності відповідно до цитованої ч. 2 ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Тобто умови п.п. 1 та 7 оспорюваного договору іпотеки також встановлюють умови реєстрації органом державної реєстрації прав права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем, що суперечать п. 2.7 Наказу Мінюсту № 7/5 від 07.02.02 р. «Про затвердження Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно», що був чинним у відповідний період. Згідно п. 2.7 Наказу Мінюсту № 7/5 від 07.02.02 р. для проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно на підставі договорів іпотеки, що містять застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, реєстратору БТІ, крім документів, передбачених Положенням, необхідно також надати: завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, у якій має бути зазначено стислий зміст порушених зобов'язань, вимогу про виконання порушеного зобов'язання у не менше ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги; документ, який підтверджує сплив тридцятиденного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя, якщо більш тривалий строк не вказано у надісланій іпотекодержателем іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмовій вимозі; звіт про оцінку предмета іпотеки, складений після спливу строку, вказаного у надісланій іпотекодержателем іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмовій вимозі; витяг з Державного реєстру іпотек, виданий після спливу строку, вказаного у надісланій іпотекодержателем іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмовій вимозі; витяг з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна про наявність/відсутність заборони та/або арешту нерухомого майна, виданий після спливу строку, вказаного у надісланій іпотекодержателем іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмовій вимозі. Натомість, відповідач [PERSON] відповідно до умов п.1 та 7 оспорюваного договору для державної реєстрації за собою права власності на предмет іпотеки надала органу державної реєстрації прав, КП «Вовчанське БТІ» тільки нотаріально посвідчену копію договору іпотеки з посвідчувальним написом ПН ХМНО [PERSON] про факт надходження до нотаріуса заяви [PERSON] про реєстрацію за нею права власності на предмет іпотеки, що доводиться матеріалами інвентаризаційної справи № 137 КП «Вовчанське БТІ» на житловий будинок з надвірними будівлями за [ADDRESS] ( т.2 а.с. 72-73). Виходячи з викладеного, суд доходить висновку, що позовна вимога первісного позову про визнання недійсним договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 19.12.06 року, укладеного спадкодавцем [PERSON] та кредитором [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] за реєстр. № 2670 має бути задоволена частково, а саме має бути визнано недійсним застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься у п.п. 1 та 7 оспорюваного договору, на підставі ч. 1 ст. 215 та ч. 1 ст. 27 ЦК України. В іншій частині позивні вимоги за первісним позовом , суд вважає за доцільне , залишити без задоволення. Щодо зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] та [PERSON], 3-тя особа ДН ВДНО Ворона Г.В., про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу його з публічних торгів, суд дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, доходить висновку, що у задоволенні позовних вимог зустрічного позову має бути відмовлено в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено наступні обставини зустрічного позову, що мають значення для справ 19.12.06 р. гр.гр. [PERSON] та [PERSON] уклали договір позики , посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] 19.12.2006 р., реєстр. № 2668, відповідно до якого [PERSON] передала у власність, а [PERSON] прийняла 13760 (тринадцять тисяч сімсот шістдесят) доларів США. Позичальник зобов'язався повернути позикодавцю вказану суму не пізніше 19 листопада 2008 року на умовах, у порядку та строки, що передбачені договором. Того ж, 19.12.06 р., у забезпечення виконання зобов'язань позичальника за договором позики сторони уклали договір про задоволення вимог іпотекодержателя , посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] 19.12.2006 р., реєстр. № 2670, який за своїм змістом та смислом є договором іпотеки та містить застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до цього договору іпотеки іпотекодавець віддав, а іпотекодержатель прийняв у заставу житловий будинок з надвірними будівлями за [ADDRESS]. У зв'язку з посвідченням цього договору іпотеки від 19.12.2006 р., реєстр. № 2670 приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] 19.12.2006 р. за реєстровим № 2671 накладено заборону відчуження об'єкту нерухомості - житлового будинку з надвірними будівлями за [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть . На час відкриття спадщини спадкодавець [PERSON] була зареєстрована та постійно проживала [ADDRESS], що підтверджується довідкою Хотімлянської сільської ради № 232 від 04.05.12 р. . На час відкриття спадщини разом із спадкодавцем постійно проживали позивачі - її чоловік [PERSON] та син [PERSON], що підтверджується тією ж довідкою Хотімлянської сільської ради та відмітками про реєстрацію за місцем проживання у паспортах позивачі . Отже, позивачі прийняли спадщину згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України: спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. 28.05.12 р. Вовчанська державна нотаріальна контора видала позивачам спадкоємцям [PERSON] та [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями за [ADDRESS] . Право власності позивачів на спадкове майно 29.05.13 р. зареєстровано КП «Вовчанське БТІ», що підтверджується витягами про державну реєстрацію прав на спадкове майно . 16.12.09 р. кредитор [PERSON] у порядку ст. 1281 ЦК України через приватного нотаріуса ХМНО [PERSON] звернулася до Вовчанської державної нотаріальної контори з претензією до спадкоємців боржника [PERSON], [PERSON] . Відповідно до правової позиції, висловленої у абзаці другому п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30.03.12 р. якщо боржник та іпотекодавець - одна й та сама особа, то після її смерті до спадкоємця переходять не лише права та обов'язки іпотекодавця, а й обов'язки за основним зобов'язанням у межах вартості спадкового майна. Правила статті 1281 ЦК України щодо строку пред'явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців не застосовуються до зобов'язань, забезпечених іпотекою. Відповідач у зустрічному позові обчислює загальну суму отриманого виконання за договором позики від 19.12.2006 р., реєстр № 2668 у 5 780 (п'ять тисяч сімсот вісімдесят) доларів США, що складається з сум додатків, наведених на сторінках 3, 5 та 6 зустрічного позову , але сума виконаного за договором позики складає 5 600 (п'ять тисяч шістсот) доларів США. Суд визнає загальну суму виконаного за договором позики від 19.12.2006 р., реєстр. № 2668 у 5 600 (п'ять тисяч шістсот) доларів США, оскільки саме ця сума підтверджується наявними у матеріалах справи письмовими доказами розписками, актами приймання-передачі виконання ( т.1 а.с.36-48) за договором позики на загальну суму 5 600 (п'ять тисяч шістсот) доларів США. Суд вважає вимогу відповідача [PERSON] про стягнення зі спадкоємців відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України 3 % річних від простроченої суми за прострочку позичальником виконання грошового зобов'язання за її життя , без підставною ,з наступних підстав. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто, обов'язок боржника позичальника який своєчасно не повернув суму позики, не є безумовним, а таким, виникнення якого обумовлено настанням певної події, вимогою кредитора. Кредитор [PERSON] не надала суду ніяких доказів того, що за життя позичальника зверталась до неї з відповідною вимогою. Суд визнає право кредитора [PERSON] на отримання процентів на рівні облікової ставки Національного банку України (8,5 % річних у відповідний період) за користування позикою за життя позичальника за період з 19 грудня 2006 року по [INFO] та вважає, що сума цих процентів увійшла до спадкової маси з наступних підстав. Згідно ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно ст.ст. 1216 та 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 3 ст. 1231 ЦК України до спадкоємця переходить обов'язок сплатити неустойку (штраф, пеню), яка була присуджена судом кредиторові із спадкодавця за життя спадкодавця. Судом встановлено , що за життя спадкодавця ніяка неустойка з боржника спадкодавця на користь кредитора [PERSON] судом не присуджувалася і представник позивача за зустрічним позовом не надав суду ніяких доказів протилежного. Отже, обрахована кредитором [PERSON] договірна неустойка 11 000 (одинадцять тисяч) грн. за порушення зобов'язань позичальником за її життя до складу спадщини не увійшла. З огляду на викладене, суд визнає спадкове зобов'язання спадкоємців [PERSON], [PERSON], забезпечене договором про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідченим приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] 19.12.2006 р., реєстр. № 2670, перед кредитором [PERSON] у сумі 8599 (вісім тисяч п'ятсот дев'яносто дев'ять) доларів США, що складається з 13760 (тринадцять тисяч сімсот шістдесят) доларів США переданого боржнику спадкодавцю за договором позики зменшеного на суму отриманого кредитором [PERSON] виконання у 5 600 (п'ять тисяч шістсот) доларів США та збільшеного на суму процентів на рівні облікової ставки Національного банку України (8,5 % річних у відповідний період) за користування позикою за життя позичальника у сумі 439 (чотириста тридцять дев'ять) доларів США. Також суд вважає, щ спадкоємців [PERSON], [PERSON] та кредитора [PERSON] не пов'язують ніякі договірні відносини окрім договору про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] 19.12.2006 р., реєстр. № 2670. Межі відповідальності спадкоємців перед кредитором боржника встановлені ч. 2 ст. 1281 та ст. 1282 ЦК України. Це відповідальність по вимогах, котрі мали би бути пред'явлені кредитором до спадкодавця незалежно від настання строку вимоги. Згідно ч. 1 ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Зокрема, відносини позики між сторонами у оспорюваних правовідносинах відсутні, отже не вбачається підстав для стягнення зі спадкоємців [PERSON], [PERSON] процентів за користування коштами. Три проценти річних згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України має сплатити боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання. Строк виконання спадкоємцями зобов'язань на користь кредитора не визначений законодавством України. Отже, про прострочення виконання грошового зобов'язання з невизначеним строком мова йти не може. Відтак, відсутні підстави для стягнення зі спадкоємців трьох процентів річних за прострочку виконання грошового зобов'язання, строк виконання якого не визначений. Вимога кредитора [PERSON] про стягнення зі спадкоємців неустойки в розмірі 250 грн. за кожний день за період з 16 травня 2012 року по 16 травня 2013 року не заснована на законі. За загальним правилом неустойка розділяється на договірну та законну. Згідно ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Актами цивільного законодавства України не встановлений обов'язок спадкоємців сплачувати на користь кредитора неустойки за прострочення виконання зобов'язання, строк виконання якого не визначений. Щодо спливу строків позовної давності про застосування наслідків якого заявлено спадкоємцями [PERSON], [PERSON] суд доходить наступних висновків. Кредитор [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом 16 травня 2013 року. Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно загальної норми ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно спеціальної норми ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Строк виконання спадкоємцями зобов'язань на користь кредитора спадкодавця не визначений законодавством України. Отже, перебіг позовної давності у оспорюваних правовідносинах по зобов'язаннях спадкоємців [PERSON], [PERSON] перед кредитором [PERSON] почався саме від дня, наступного за днем відкриття спадщини, коли у кредитора виникло право пред'явити вимогу до спадкоємців боржника - від 10 травня 2007 року. У будь-якому випадку перебіг позовної давності почався не пізніш 23 травня 2007 року - від дня, наступного за днем, коли [PERSON] довідалася про відкриття спадщини. Отже, загальний трирічний строк позовної давності за основним зобов'язанням сплинув у правовідносинах сторін не пізніш 23 травня 2010 року. Суд зауважує, що факти реєстрації кредитором [PERSON] за собою права власності на предмет іпотеки у КП «Вовчанське БТІ», анулювання КП «Вовчанське БТІ» цієї реєстрації та процес оскарження кредитором [PERSON] рішень та дій КП «Вовчанське БТІ» до правоохоронних органів, на котрі вона посилається у зустрічному позові, не зупиняють та не переривають перебігу позовної давності оскільки відповідно до ст.ст. 263 та 264 ЦК України перелік підстав для зупинення або переривання перебігу позовної давності є вичерпним. Згідно ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). На підставі вищевикладеного ,суд відмовляє кредитору [PERSON] у задоволенні позовних вимог зустрічного позову у зв'язку зі спливом строку позовної давності. Щодо позовних вимог заяви кредитора [PERSON] від 26.11.13 р. про уточнення (доповнення) зустрічної позовної заяви про визнання недійсними дублікату від 26.04.12 р., реєстр. № 945; свідоцтва про право на спадщину за законом спадкодавця [PERSON] від 19.12.03 р., реєстр. № 4916 та свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.05.12 р., реєстр. №№ 1203 та 1206 спадкоємців [PERSON], [PERSON], виданих третьою особою у справі, державним нотаріусом Вовчанської державної нотаріальної контори, суд доходить висновку, що вони не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини відповідних правовідносин. 16 грудня 2009 року кредитор [PERSON] через приватного нотаріуса ХМНО [PERSON] скерувала до Вовчанської державної нотаріальної контори претензію кредитора до спадкоємців боржника ( т.1 а.с. 51). До претензії кредитор [PERSON] додала нотаріально посвідчені копії договорів позики та іпотеки. 14 жовтня 2010 року ДН ВДНК Ворона Г.В. листом № 2202/02.14 повідомила кредитора [PERSON] про те, що спадкова справа не заводилася, заяв про прийняття чи відмову від спадщини не надходило, відомостей про спадкоємців немає. ( т.1 а.с.114) У квітні 2012 року спадкоємці [PERSON], [PERSON] звернулися до Вовчанської державної нотаріальної контори за видачею їм свідоцтв про право на спадщину на спадкове майно, житловий будинок з надвірними будівлями за [ADDRESS]. Спадкоємці [PERSON], [PERSON] просили ДН ВДНК Ворону Г.В. видати їм дублікат, що має силу оригіналу, свідоцтва про право на спадщину за законом спадкодавця [PERSON] від 19.12.03 р., реєстр. № 4916 замість оригінала цього свідоцтва, який вони вважали втраченим. 26.04.12 р. ДН ВДНК Ворона Г.В. видала спадкоємцям [PERSON], [PERSON] дублікат за реєстр. № 945 , що має силу оригінала, свідоцтва про право на спадщину за законом спадкодавця [PERSON] від 19.12.03 р., реєстр. № 4916. 28 травня 2012 року ДН ВДНК Ворона Г.В. видала позивачам спадкоємцям [PERSON] та [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями за [ADDRESS] за реєстр. №№ 1203 та 1206 . Того ж, 28 травня 2012 року ДН ВДНК Ворона Г.В. листом № 1194/01.16 повідомила кредитора [PERSON] про видачу спадкоємцям [PERSON], [PERSON] свідоцтв про право на спадщину після померлої [PERSON]. (т.1 а.с. 79-88) Матеріалами справи доведено, що спадкоємці [PERSON], [PERSON] довідалися про існування договорів позики та іпотеки тільки 11 травня 2012 року ,з повідомлення ДН ВДНК Ворони Г.В. про надходження претензії кредитора [PERSON]. Крім того діюче іпотечне законодавство не встановлює обов'язку іпотекодавця передавати іпотекодержателю на відповідальне зберігання правовстановлюючі документи на предмет іпотеки. Згідно ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно ч. 1 ст. 1299 ЦК України якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. Нормами ст.ст. 1297 та 1299 ЦК України встановлено цивільний обов'язок спадкоємців отримати свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно та реєструвати це право в органах державної реєстрації прав. Отже, умова п. 8 договору про задоволення вимог іпотекодержателя, на котру посилається відповідач, обмежує позивачів спадкоємців у виконанні їх цивільних обов'язків. Згідно ч. 1 ст. 27 ЦК України правочин, що обмежує можливість фізичної особи мати не заборонені законом цивільні права та обов'язки, є нікчемним. Отже, суд доходить висновку про відсутність у діях відповідачів за зустрічним позовом та третьої особи, державного нотаріуса Вовчанської державної нотаріальної контори, ознак неправомірності. З огляду на викладене суд відмовляє [PERSON] та її представнику , за зустрічним позовом, у задоволенні їхніх позовних вимог в повному обсязі.

Outcome: partial