Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Заявлені вимоги позивачка мотивує тим, що за час шлюбу з відповідачем вони за спільні кошти придбали квартиру [ADDRESS]. Спільної домовленості між нею та відповідачем щодо добровільного поділу майна не досягнутов зв"язку із чим просила суд визнати дану квартиру спільним сумісним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] та поділити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, а саме: залишити за нею на праві особистої приватної власності 1/3 квартири [ADDRESS]; залишити за [PERSON] на праві особистої приватної власності ? квартири [ADDRESS] В судовому засіданні позивачка [PERSON] подала уточнену позовну заяву, в якій просила визнати спільним сумісним майном подружжя квартиру [ADDRESS] та поділити майно, що є їхньою з відповідачем спільною сумісною власністю, відступивши від рівності часток, а саме, в порядку поділу спільного майна подружжя залишити за нею на праві особистої приватної власності 2/3 частини квартири [ADDRESS] Тернопільської області; залишити за [PERSON] на праві особистої приватної власності 1/3 частину вищевказаної квартири; поділити доходи від підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця [PERSON], а саме: стягнути з [PERSON] в її користь 62950 грн., тобто, ? частину одержаних доходів від підприємницької діяльності за період з 22 лютого 2009 року по 01 грудня 2016 року, а також стягнути із відповідача понесені нею судові витрати. Представник позивачки [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, виходячи з мотивів, викладених в уточненій позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та просив спірну квартиру поділити між ними в рівних частках, визнавши за кожним право власності по 1/2 частині, а в решті позовних вимог відмовити. Вказав, що хоча він дійсно з 2009 року зареєстрований як фізична особа - підприємець, періодично здійснює підприємницьку діяльність, а саме роздрібну торгівлю з лотків на ринках іншими товарами та перебуває на спрощеній системі оподаткування - є платником єдиного податку І групи за ставкою 10 %, однак, виручка, задекларована ним, не є його чистим доходом, так як він ще несе витрати на закупівлю товарів, послуг, оренду, транспортні витрати, купівлю витратних матеріалів, податки тощо. Крім цього, позивачем жодним чином не доведено, що для здійснення підприємницької діяльності він використовував спільне майно подружжя. До грудня 2016 року вони проживали разом, а тому доходи, які він отримав від здійснення підприємницької діяльності, витрачалися на потреби сім'ї. Доказів зворотного позивачем не надано. Судові витрати просить покласти на сторони відповідно до розміру задоволених позовних вимог. В подальшому в судові засідання відповідач не з'явився, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Суд, вислухавши пояснення позивачки, представника позивачки, представника відповідача, дослідивши та оцінивши здобуті під час судового засідання докази, з'ясував наступні обставини. З 21 лютого 2009 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Лановецького районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис № 11. Від спільного шлюбу у них є син [PERSON], [INFO], що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Лановецького районного управління юстиції Тернопільської області 21 вересня 2011 року. Згідно копії договору купівлі - продажу квартири від 23 лютого 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Лановецького районного нотаріального округу [PERSON], [PERSON], яка діє від свого імені та від імені [PERSON], [PERSON], передали за плату [PERSON] квартиру [ADDRESS] Згідно копії витягу про державну реєстрацію прав № 29367921 від 21 березня 2011 року, квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу. Відповідно до копії довідки № 1 від 03 січня 2017 року, виданої комунальним підприємством «Лановецьке районне бюро технічної інвентаризації», інвентарна вартість квартири [ADDRESS] станом на 03 січня 2017 року становить 69910 грн.00 коп. Згідно копії будинкової книги для прописки громадян, що мешкають у будинку № [ADDRESS], у даному помешканні зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON] Рішенням Лановецького районного суду Тернопільської області від 20 березня 2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, після розірвання шлюбу позивачці залишено прізвище « [PERSON]». Рішенням Лановецького районного суду Тернопільської області від 20 березня 2017 року з [PERSON] стягнено в користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] аліменти в розмірі 700 грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Згідно копії довідки №395/110/012017, виданої 14 лютого 2017 року Лановецьким відділенням поліції Кременецького ВП ГУНП в Тернопільській області, станом на 14 лютого 2017 року в ЖЄО Лановецького ВП в період з 25 грудня 2016 року по даний час зареєстровано 3 заяви від громадянки [PERSON] відносно [PERSON], а саме: ЖЄО №176 від 24 січня 2017 року - складено адміністративний протокол, ЖЄО №245 від 02 лютого 2017 року - прийнято рішення у відповідності до Закону України «Про звернення громадян», ЖЄО №292 від 09 лютого 2017 року - внесено відомості в ЄРДР №12017210130000033 від 09 лютого 2017 року за ч.1 ст.125 КК України. Згідно копій квитанцій від 05 квітня 2017 року, 27 березня 2017 року, 27 березня 2017 року, 27 квітня 2017 року, 12 травня 2017 року, 19 травня 2017 року, 08 вересня 2017 року, 18 серпня 2017 року, 13 липня 2017 року, 06 червня 2017 року, 21 червня 2017 року, 17 липня 2017 року, 13 липня 2017 року, [PERSON] на ім'я [PERSON] було здійснено переказ грошових коштів зі сплати аліментів. Згідно копії висновку комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Лановецької міської ради Тернопільської області про встановлення місця проживання малолітнього [PERSON] № 158/03-1/ від 22 лютого 2017 року, комісія з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Лановецької міської ради не заперечує щодо встановлення місця проживання малолітнього [PERSON], [INFO], разом з матір'ю [PERSON] за адресою [ADDRESS]. Відповідно до копії Свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця серії [NUMBER], [PERSON] зареєструвався як фізична особа - підприємець 07 вересня 2009 року. Відповідно до повідомлення Лановецького відділення Кременецької об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Тернопільській області №734/10-13-21 від 18 травня 2017 року, [PERSON], як фізична особа - підприємець 08 вересня 2009 року і згідно поданої звітності загальний обсяг задекларованого доходу ним складає за 2009 рік - 4000 грн., за 2010 рік - 4000 грн., за 2011 рік - 8000 грн., за 2012 рік - 0 грн., за 2013 рік - 0 грн., за 2014 рік - 69700 грн., за 2015 рік - 40200 грн., за 2016 рік - 0 грн. Відповідно до копії довідки Лановецького відділення Кременецької об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Тернопільській області №1876 від 19 вересня 2017 року, валовий дохід [PERSON] за період з 2009 року становить: 2009 рік - 0 грн., 2010 рік - 0 грн., 2011 рік - 0 грн., 2012 рік - 0 грн., 2013 рік - 0 грн., 2014 рік - 69700 грн., 2015 рік - 40200 грн., 2016 рік - 0 грн. Відповідно до ч.3 ст.368 Цивільного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю. Згідно із ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) (ч. 1). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 2). Окрім того, відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року (далі - Постанова №11 від 21 грудня 2007 року), спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до ч.ч.2, 3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до ст.63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з ч.1 ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч.1). При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. (ч. 2). За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. (ч. 3). Аналогічні положення щодо поділу спільного сумісного майна подружжя наведено в п.30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11. Згідно зі ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі (ч.1). Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (ч. 2). Відповідно до статей 368, 372 ЦК України та статей 60, 70 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю і у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними. Згідно ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, та в разі коли один з подружжя виявляє бажання стати власником певного майна в натурі передбачає другому сплату грошової компенсації. У п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 зазначено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 Сімейного кодексу України та ст.372 Цивільного кодексу України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У матеріалах справи відсутні будь-які докази про те, що відповідач не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї; а також, що розмір аліментів, які отримує відповідачка, не достатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку чи лікування дитини. Таким чином, суд приходить до переконання про необхідність задоволення позову в частині поділу спірної квартири частково, а саме про визнання її спільною сумісною власністю подружжя та про поділ її виходячи із встановлених законом засад рівності часток подружжя у праві спільної сумісної власності. З приводу вимоги позивача щодо поділу доходів від підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця [PERSON] суд вважає за необхідне зазначити наступне. В судовому засіданні встановлено, що дійсно з 2009 року відповідач зареєстрований як фізична особа - підприємець, періодично здійснює підприємницьку діяльність, а саме роздрібну торгівлю з лотків на ринках іншими товарами (КВЕД 47.89) та перебуває на спрощеній системі оподаткування - є платником єдиного податку І групи за ставкою 10 %. Об'єктом оподаткування для платників даної групи є дохід (виручка), отриманий протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій) (п.1 ст.291 ПК України). Таким чином, суми коштів (виручки), задекларовані відповідачем та зазначені у листі Лановецького відділення Кременецької ОДПІ від 18 травня 2017 року, не є його чистим доходом, тобто, не враховують понесених витрат на закупівлю товарів, послуг, оренду, транспортні витрати, купівлю витратних матеріалів, податки, тощо. До грудня 2016 року сторони проживали разом. Жодних доказів того, що доходи, які отримав відповідач від здійснення підприємницької діяльності, витрачалися ним не на потреби сім'ї, позивачем не надано. Також не доведено, що вказані доходи відповідача у вигляді грошових коштів наявні на час поділу спільного майна подружжя. Враховуючи викладене, в задоволенні позову в даній частині слід відмовити. Судові витрати слід покласти на відповідача відповідно до вимог ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного, та

Outcome: approved