Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-26 00:00:00

29.05.2020 р. представник позивача адвокат Меланчук І.В. звернувся в суд в інтересах [PERSON] з позовною заявою до відповідача Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - ПрАТ «ПівнГЗК») про стягнення моральної шкоди, у зв`язку з ушкодженням здоров`я, яким просить стягнути 236 150,00 грн. моральної шкоди, без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів (а.с.1-9). В обґрунтування представник позивача вказує, що в період часу з 01.12.1978 р. по 18.04.1980 р., з 23.07.1982 р. по 11.08.1986 р. [PERSON] працював гірничим та агломератником на ПрАТ «ПівнГЗК». В період роботи в умовах перевищення гранично допустимих небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу на ПрАТ «ПівнГЗК» призвели до стійкої втрати позивачем професійної працездатності та професійного захворюваня. [PERSON] отримано професійне захворювання: пиловий бронхіт першої стадії, емфізема 1 ст., ДН першої стадії (пиловий бронхіт), які, відповідно до акту розслідування професійного захворювання від 12.11.1997, виникли з вини роботодавця - ПрАТ «ПівнГЗК». Первинним оглядом МСЕК від 04.12.1997 р. йому було встановлено 30% втрати професійної працездатності, потреба в оздоровлені в профілакторії. Вважає, що позивачу не було забезпечено безпечних умов праці, він втратив працездатність, виконуючи тривалий час роботи в напружених та шкідливих умовах праці. Позивач з моменту отримання хронічного професійного захворювання постійно відчуває фізичні страждання та біль. Протягом останнього року визначається суттєве погіршення стану здоров`я: посилилась задишка, напади задухи почастішали до 3-4 разів на добу, постійно турбує малопродуктивний кашель, біль у грудях та між лопатковій ділянці, знизилась толерантність до фізичних навантажень, зросла кількість загострень хол протягом останнього півріччя: тричі лікувався стаціонарно та декілько разів амбулаторно, ефективність від проведеного лікування низька та короткочасна; при ЕХО КС виявлено гіпертрофію правих відділів серця та гіпертрофію в легеневій артерії. Позивач є інвалідом ІІІ групи. Постійно приймає лікарські засоби, користується інгалятором. Провадження у даній справі відкрито ухвалою судді Тернівського районного суду міста Кривого рогу Дніпропетровської області від 04.06.2020 року, в якій зазначено, що розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу встановено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Відповідач ПрАТ «ПівнГЗК» повідомлений про відкриття провадження та порядок розгляду справи належним чином, копія ухвали з додатками отримана 17.06.2020 р., що підтверджується поштовим повідомленням (а.с.72). Відповідачем подано суду відзив на позов разом з підтвердженням про направлення його копії позивачу. Представник відповідача Доценко Т.Ю. (довіреність від 24.04.2019 р., дійсна до 24.04.2021 р. (а.с.77)) у задоволенні позовних вимог [PERSON] просить відмовити. Зазначає, що позивач працював на Північному гірничо-збагачувальному комбінаті, правонаступником якого є відповідач, усього 5 років 4 місяці гірничим робітником та агломератником. Після звільнення з комбінату позивач майже 11 років працював підземним прохідником на шахтах «П-1» та «Першотравнева» ВО «Кривбасруда», правонаступником якого є Криворізький залізорудний комбінат. На підприємстві, де на той час працював позивач, було проведено розслідування причин виникнення профзахворювання у позивача та складено Акт ф.П -4 № 13 від 10.12.1997 р., в якому визначено ступінь вини кожного з підприємств, на яких він працював, пропорційно стажу роботи на них: 65,2% - вина ВО «Кривбасруда», 34,8% - вина «ПівнГЗК». На момент виникнення у позивача права на відшкодування шкоди спірні правовідносини регулювались: ст.456 ЦК Української РСР; ст.ст.173, 247-1 КЗпП України; ст.ст. 11-13 Закону України від 14.10.1992 р. № 2694 «Про охорону праці» (в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин); "Правилами відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків", затверджених постановою КМУ від 23.06.1993 р. № 472. У п.11 Правил визначено, що розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати 150 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян незалежно від інших будь-яких виплат. Згідно з Указом Президента України від 25.08.1996 р. № 762/96 неоподатковуваний мінімум доходів громадян з 02.09.1996 р. склав 17 грн. Тобто, максимальний розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати 2550 грн. Також, до спірних правовідносин має застосовуватись строк позовної давності, встановлений ст. 233 КЗпП України (а.с. 75-85). Інших письмових клопотань, заяв, заперечень учасники справи суду не надавали. Дослідивши письмові докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. З 01.12.1978 р. по 18.04.1980 р., з 23.07.1982 р. по 11.08.1986 р. [PERSON] працював гірничим та агломератником на ПівнГЗК, правонаступником якого є ПрАТ «ПівнГЗК» (а.с. 44-56 - копія трудової книжки). У зв`язку з погіршенням стану здоров`я позивача, згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання від 12.11.1997 р. (а.с.24-26), позивачу встановлено діагноз: пиловий бронхіт першої стадії, емфізема 1 стадії, ДН першої стадії (пиловий бронхіт). Первинним оглядом МСЕК від 04.12.1997 року [PERSON] було встановлено 30% втрати професійної працездатності, потреба в оздоровлені в профілакторії (а.с.10); з 25.06.2018 р. встановлено ІІІ групу інвалідності, втрату професійної працездатності 50% хозл; 5% - інші категорії - безстроково (а.с.22). Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до стаття 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд оцінює надані докази позивачкою як належні, допустимі, достовірні, та критично відноситься до доводів відповідача, з огляду на те, що умови праці, технологічні процеси, стан засобів захисту працівника повинні відповідати нормам актів про охорону праці. Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Суд вважає, що при вирішенні спору по відшкодуванню моральної шкоди, завданої позивачу [PERSON] внаслідок отриманого ним професійного захворювання та втрати у зв`язку із цим професійної працездатності, слід застосовувати норми трудового законодавства України, які регулюють спірні правовідносини. Вперше встановлено втрату професійної працездатності [PERSON] 04.12.1997 року. Тобто, право на відшкодування моральної шкоди виникло у [PERSON] з моменту первинного встановлення йому втрати професійної працездатності - 04.12.1997 року, саме з цього моменту він мав право звернутися з вимогою про відшкодування моральної шкоди. На час виникнення спірних правовідносин підставами для стягнення моральної шкоди, а також порядок та умови відшкодування моральної шкоди працівникові завданої шкідливими та небезпечними умовами праці регулювалися ст. 456 ЦК УРСР 1963 р., ст. 12 Закону України «Про охорону праці», та п.п.11, 40 «Правил відшкодування власником підприємства, установи, організації чи уповноваженим ними органом шкоди, заподіяної працівнику ушкодженням здоров`я, зв`язаним з виконанням ним трудових обов`язків» затверджених Постановою КМ України №472 від 23.06.1993 р. (далі Правила) Згідно ст.456 ЦК УРСР 1963 р. - у разі заподіяння громадянину каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, пов`язаних з виконанням ним трудових обов`язків, організація або громадянин, відповідальні за шкоду, зобов`язані відшкодувати потерпілому у повному розмірі втрачений заробіток. Правила відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я громадянина, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затверджуються Кабінетом Міністрів України. Згідно п.п.11,40 Правил - моральна шкода відшкодовується власником за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі встановленою за домовленістю сторін, рішенням комісії по трудовим спорам, або рішенням суду. Зокрема, п.11 ч.2 зазначених Правил (у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати 150 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян незалежно від інших будь-яких виплат. Статтею 440-1 ЦК УРСР (у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) розмір відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менш ніж 5 мінімальних розмірів заробітної плати. Виходячи з зазначеного, з урахуванням статей 3 і 8 Конституції України, є підстави для висновку про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваного мінімумом доходів громадян, при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди, суд має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи, та врахувати засади розумності, виваженості та справедливості. Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду України № 6-156цс14, № 6-188цс14, № 6-207цс14 від 24 грудня 2014 року. Відповідно до ст. 8 Законом України № 294-ІХ від 14.11.2019 року «Про державний бюджет України на 2020 рік» мінімальна заробітна плата на час розгляду справи становить 4723,00 грн. Тобто, мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди дорівнює 23616,00 грн. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз`яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретні обставини по справі, характер моральних страждань і наслідки, що наступили. При встановленні розміру моральної шкоди суд враховує характер захворювання, пов`язаного з фізичними і моральними стражданнями позивача, у зв`язку з цим, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його житті. Відповідно до наслідків що наступили, які підтверджуються висновками МСЕК (встановлення втрати працездатності 50% хозл безстроково), актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 12.11.1997 р., виписними із медичної карти (а.с.29-37), медичним висновком лікарсько-експертної комісії «Українського науково-дослідного інституту промислової медицини» від 17.04.2018 р. (а.с.38-39), позов слід задовольнити частково, та стягнути з ПрАТ «ПівнГЗК» на користь позивача 60 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, вважаючи суму, що вимагає позивач завищеною. Підпунктами 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 та п. 18.1 ст. 18 Податкового кодексу України встановлено, що роботодавець - податковий агент зобов`язаний з доходів, що нараховуються (виплачуються) фізичній особі (платнику), нараховувати, утримувати та сплачувати до бюджету податок від імені та за рахунок коштів особи, якій виплачуються такі доходи. Згідно із пп. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю. Таким чином, стягнута моральна шкода, у зв`язку з ушкодженням здоров`я та стійкою втратою працездатності, не є об`єктом оподаткування доходу платника податку, що зазначено також в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.07.2015 р. При цьому доводи представника відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду суд відхиляє з огляду на те що, відповідно до п.3 ч.1 ст. 268 ЦК України, вимоги, на які позовна давність не поширюється є вимоги про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я . Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У відповідності зі ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, слід стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 840,80 грн. На підставі ст. 3,8,43 Конституції України, ст.ст. 440-1 ЦК УРСР, ст. 3 Закону України "Про оплату праці",

Outcome: partial