Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-18 00:00:00

25.03.19 до Краснолиманського міського суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до Об'єднаної територіальної громади в особі Лиманської міської ради Донецької області про визнання права власності на спадкове майно, яке залишилося після смерті [PERSON], померлого 10.08.2018 (а.с.4-7). 16.04.2019 позивач уточнила позовні вимоги та просила, крім того, встановити факт родинних відносин, визнавши її рідною племінницею спадкодавця [PERSON], померлого 10.08.2018(а.с.89-93). Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, просить розглянути цивільну справу без її участі та задовольнити позовні вимоги, про що надала до суду відповідну заяву (а.с.98). Відповідач представник Об'єднаної територіальної громади в особі Лиманської міської ради Донецької області, належним чином повідомлений про час та місце розгляду цивільної справи, в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву з проханням розглянути справу в його відсутності, рішення прийняти на розсуд суду(а.с.77-78). На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши зібрані у справі докази, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши письмові докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив фактичні обставини та відповідні їм цивільні правовідносини. Судом встановлено,\~підтверджується наявними\~у справі\~доказами,\~що 28.04.2007\~ в с. Яцьківка м. Красний Лиман Донецької області, померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-НО № 179978 від 28.04.2007(а.с.11). Згідно статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: Донецька область, Лиманський район, с. Яцьківка, вул. Лісна, буд.39, який належав померлій, що підтверджується технічною документацією та випискою з погосподарської книги; земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,6977 га, кадастровий номер 1423087600:04:000:0169, яка розташована на території Лиманської міської ради (колишня Яцьківська сільська рада), Лиманського району, яка належала померлій на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ДН № 128359, виданого 12.05.2005 Краснолиманською міською радою(а.с.16,20-22,24,26-28). Відповідно до ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ст. 1220 ч. 1 ЦК України). Положеннями статтей 1261, 1268 ч.3 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємцем першої черги, який прийняв спадщину, після смерті [PERSON], був її син [PERSON](а.с.81-82), який спадщину прийняв, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується довідкою від 25.02.2019 старости Яцьківського старостинського округу(а.с23). 10.08.2018 в с. Яцьківка Лиманського району Донецької області, помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії ІІ-НО № 035466 від 13.08.2018(а.с.12). Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: Донецька область, Лиманський район, с. Яцьківка, вул. Лісна, буд.39, земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,6977 га, кадастровий номер 1423087600:04:000:0169, яка розташована на території Лиманської міської ради (колишня Яцьківська сільська рада), Лиманського району, які належали померлій [PERSON], після смерті якої [PERSON] спадщину прийняв, але не оформив своїх прав; земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,6977 га, кадастровий номер 1423087600:04:000:0170, яка розташована на території Лиманської міської ради (колишня Яцьківська сільська рада), Лиманського району, яка належала померлому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ДН № 128358, виданого 12.05.2005 Краснолиманською міською радою, що підтверджується витягом з державного земельного кадастру про земельну ділянку від 25.03.2019(а.с.15,17-19). Судом встановлено, що на теперішній час державний акт втрачено. Відповідно до ч. 3 ст.1266 ЦК України, племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. На теперішній час позивач є єдиною спадкоємицею по праву представлення після смерті спадкодавця [PERSON], померлого 10.08.2018, оскільки батько позивача та відповідно рідний брат спадкодавця- Ткаченко [PERSON] 13.01.2011 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-НО № 515750 від 14.01.2011(а.с.13) та повідомленням Лиманської державної нотаріальної контори від 08.04.2019(а.с.79). Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22.02.2019 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, яка залишилася після смерті [PERSON], померлого 10.08.2018, оскільки відсутні документи, які б підтверджували право власності на спадкове майно, а також не підтверджений родинний звязок зі спадкодавцем(а.с.57-58). Відповідно до повідомленням Лиманського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 19.04.2019, актового запису про народження [PERSON], [INFO], померлого 13.01.2011 у с.Яцьківка Краснолиманського району Донецької області, в архіві відділу не значиться(а.с.99). Між тим, родинний звязок з помрелим [PERSON], підтверджується копією свідоцтва про народження позивача, серії І-УР № 207432 від 16.11.1954, актовий запис № 19(а.с.14), де батьком записаний «Ткаченко Василь Васильович», повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 10.04.2019(а.с.81-82), де батьками [PERSON] записані «Ткаченко Марія Кирилівна» та «Ткаченко Василь Нестірович», довідкою від 25.02.2019 старости Яцьківського старостинського округу(а.с.23), що у відповідності до вимог ст. 80 ЦПК України, у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно п. 1 ч.1ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 №5Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення, суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Встановлення даного факту для позивача має юридичне значення, оскільки від цього факту безпосередньо породжуються юридичні наслідки, в даному випадку прийняття спадщини, і законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Приписами п.1 ст.6Конвенції прозахист правлюдини іосновоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті6та статті13Конвенції прозахист правлюдини іосновоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов'язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Відповідно до\~ст. 316 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею. Відповідно до\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно\~ст. 1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством порядку. В інформаційному листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року Виший Спеціалізований Суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» звернув увагу на те, що при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків. Право власності на спірний будинок, який входить до складу спадщини після смерті [PERSON], померлої 28.04.2007, набувався в порядку, який існував на час його будівництва. З 1948 року питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків" та постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків". Згідно зі статтею 1 Указу кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі\~наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. На виконання\~постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105\~у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Згідно з відомостями з погосподарських книг(запис у погосподарській книзі № 2, особовий рахунок 01-0095-1) [PERSON] була головою домогосподарства за адресою: вул. Лісна, буд.39, с. Яцьківка, Лиманського району Донецької області(а.с.23). Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги [PERSON] своє право власності в БТІ не зареєструвала (не оформила)(а.с.66). Причиною звернення позивача з позовом про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість її як спадкоємця, який прийняв спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім'я спадкодавця та відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Такий випадок є характерним для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок за спадкодавцем підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла. Спірний житловий будинок був збудований в 1940 році, що підтверджується даними по господарської книги та технічною документацією, виготовленою експертом з технічної інвентаризації нерухомого майна(а.с.26-56). Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Нормами статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статті 81 та 131 ЗК України передбачають, що громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі прийняття спадщини, міни, дарування, ренти, успадкування та інших цивільно-правових угод. Відповідно до частин першої, другої\~статті 78 ЗК України\~ право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі\~Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Письмові докази, які додані до позову підтверджують той факт, що дійсно [PERSON] була власником майна, яке складається з житлового будинку розташованого за адресою вул. Лісна, буд.39, с. Яцьківка, Лиманського району Донецької області, та її син [PERSON], померлий 10.08.2018, був власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,6977 га, кадастровий номер 1423087600:04:000:0170, яка розташована на території Лиманської міської ради (колишня Яцьківська сільська рада), Лиманського району, та які належали померлим на законних підставах. Зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову [PERSON] про встановлення факту родинних відносин, визнання права власності на спадкове майно.

Outcome: approved