Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-24 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу посилаючись на те, що 30 вересня 1990 року він одружився з відповідачем, зареєструвавши шлюб у виконкомі Вербовецької сільської ради Косівського району Івано-Франківської області, актовий запис № 37. В шлюбі неповнолітніх дітей немає. Позивач вважає, що шлюб існує формально, хоча з відповідачем проживають в одному житловому приміщенні. Фактичне припинення шлюбних стосунків сталося через те, що дружина, [PERSON] , всі сімейні негаразди намагається вирішувати сварками і скандалами, намагається постійно принизити позивача, виганяє його з житла, яке спільно побудовано, що негативно впливає на здоров`я [PERSON] . Всі спроби налагодити нормальні сімейні стосунки не дали бажаного результату. За змістом ч.2, п.4 ч.6 ст. 19, п.1 ч.1 ст. 274 ЦПК України суд розглядає за правилами спрощеного провадження без виклику сторін малозначні справи, в тому числі - справи про розірвання шлюбу. Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі (ч.1 ст.279 ЦПК України). Відповідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Вказана вимога ЦПК України роз`яснена судом учасникам справи в ухвалі про відкриття провадження у справі. У зв`язку з наведеним вище, суд ухвалив розглядати справу в порядку письмового провадження, без проведення судового засідання (ч.13 ст.7 ЦПК України). Ухвалою Косівського районного суду від 26.10.2020 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі. На підставі даної ухвали відповідачу було надано термін для подачі відзиву або інших клопотань, пов`язаних із розглядом даної позовної заяви. 11.11.2020 року відповідач - [PERSON] подала до Косівського районного суду Івано-Франківської області відзив на позовну заяву, в якому підтримує позовні вимоги позивача, але не погоджується з викладеною підставою для розірвання шлюбу та вважає що викладені обставини не відповідають дійсності. Відповідач підтверджує той факт, що між подружжям почали часто виникати сварки та скандали, але вказує на те, що ініціатором конфліктів є позивач. Починаючи з осені 2019 року, [PERSON] почав проявляти подружню зраду, зчиняти сварки, наносити побої в присутності сина-інваліда І групи - [PERSON] , [INFO] , не звертаючи увагу на те, що стан сина може погіршитися. В зв`язку з антигромадською поведінкою позивача відповідач змушена звертатися із заявами до Косівського ВП ГУНП. В червні 2020 року позивач забрав свої речі та пішов з сім`ї до іншої жінки, з якою проживав на протязі трьох тижнів після чого вернувся з речами та квітами, просив пробачення та прийняти назад в сім`ю. [PERSON] - пробачила, але цього вистачило на три тижні, потім знову чоловік перестав ночувати вдома, а коли повертався - зчиняв сварки, обзивав нецензурними та образливими словами, не бажав працювати, не брав участі в утримані сім`ї і почав заново проявляти подружню невірність. А з 12.10.2020 року після чергового випадку агресивної поведінки позивача - сторони спільно не проживають. [PERSON] вважає, що при таких обставинах сім`я розпалася остаточно, шлюб носить формальний характер і подальше спільне проживання з позивачем суперечить інтересам відповідача. Перешкод для здійснення розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та вирішення справи і ухвалення судового рішення за наявними матеріалами судом не встановлено. За вказаних обставин фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює, що відповідає ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов підставним та таким, що підлягає до задоволення з огляду на нижче наведене: Судом встановлено, що сторони спільно не проживають, подружніх відносин не підтримують та не ведуть спільного господарства, позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідачка не заперечує щодо задоволення даних позовних вимог. Згідно ч.1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ч.2 та ч.3 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Разом з цим, згідно ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У своєму відзиві на позовну заяву від 11.11.2020 року відповідача просить залишити існуюче прізвище « [PERSON] ». Відповідно до роз`яснень, які містяться у пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя від 21 грудня 2007 року № 11, охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. На підставі наведеного, ст. ст. 24, 105, 110, 112, 113, 160 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved