Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-20 00:00:00

Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» звернулося до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором. В заяві вказує, що між ПАТ «Державний ощадний банк України» та відповідачем було укладено заяву про приєднання № 1258633/160916 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 16.09.2016 р., на підставі якого він отримав кредит в сумі 20000,00 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом, встановлених Договором комплексного банківського обслуговування фізичних, строком на 26 місяців. У порушення умов договору, відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. Станом на 20.05.2020р. у нього виникла заборгованість в сумі 22184,37 грн., яка складається з наступного: 19998,72 грн. - заборгованість за кредитом; 1927,67 грн. - заборгованість за відсотками; 10,00 грн. - комісія; 32,42 грн. - сума по пені; 193,43 грн. - розмір 3 % річних на суму нарахованих та несплачених процентів; 22,13 грн. - розмір 3 % річних на суму простроченого кредиту. Крім зазначеної суми позивач просить стягнути витрати по сплаті судового збору в сумі 2102,00 грн. Ухвалою судді від 24.06.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в справі та призначений судовий розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, надавши суду письмове звернення, яке містять прохання про задоволення позову і вирішення справи без його участі, а також згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді справи. Наведені обставини в силу ст. ст. 211, 223 ЦПК України є підставою для проведення судового розгляду у відсутність позивача і його представника. Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце вирішення справи, до суду не з`явилася з невідомих причин, заперечень проти позову, заяви про розгляд справи у її відсутність не надала. За згаданих обставин зі згоди представника позивача, висловленої у його письмовому зверненні, суд у відповідності до ст. 280 ЦПК України ухвалює про вирішення спору при заочному розгляді. Від відповідача, який отримав копію ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження в справі від 24.06.2020 року, відзиву на позов, будь-яких заяв по суті, доказів, зустрічного позову, право на надання яких роз`яснено в ухвалі судді про відкриття провадження, не надходило. У зв`язку з викладеним суд вирішує справу на підставі наданих позивачем фактичних даних. З`ясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з таких міркувань. Судом встановлено, що на підставі Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 16.09.2016 року № 1258633/160916 відповідач отримав кредит в сумі 20000 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом, встановлених Договором комплексного банківського обслуговування фізичних, строком на 26 місяців. У порушення умов договору, відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. Станом на 20.05.2020р. у нього виникла заборгованість в сумі 22184,37 грн., яка складається з наступного: 19998,72 грн. - заборгованість за кредитом; 1927,67 грн. - заборгованість за відсотками; 10,00 грн. - комісія; 32,42 грн. - сума по пені; 193,43 грн. - розмір 3 % річних на суму нарахованих та несплачених процентів; 22,13 грн. - розмір 3 % річних на суму простроченого кредиту. Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Надані суду письмові докази, зокрема: заява про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (а. с. 16-17), заява на встановлення відновлювальної кредитної лінії (а. с. 18); договір комплексного обслуговування фізичних осіб (а. с. 20-22), лист-вимога щодо сплати заборгованості (а. с. 14-15), розрахунок заборгованості (а. с. 4-7) вказують на характер правовідносин сторін. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору, а згідно із ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається. За вказаних обставин суд доходить висновку про необхідність виконання стороною прийнятого на себе зобов`язання в договорі, який існує, є правомірним і не визнаний судом недійсним повністю або в певній частці. Із змісту ст. 611 ЦК України випливає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. Стягнення такого виду забезпечення зобов`язання, як неустойка, передбачено законом та умовами договору, тому вимога про покладення на відповідача заборгованості по пені на прострочену заборгованість є обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню. Статтею 625 ЦК України внормовано відповідальність за порушення грошового зобов"язання. Як зазначено, сторони в справі пов`язують правовідносини, що виникають з зобов`язань за договором позики, за яким одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (ст. 1046 ЦК України). Загальні умови виконання зобов`язання встановлені наведеною статтею 526 ЦК України. В силу ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Вирішуючи вимоги про притягнення відповідача до відповідальності, встановленої статтею 625 ЦК України, суд знаходить всі підстави для їх задоволення, оскільки у відповідача існує невиконане грошове зобов`язання перед позивачем, що є обов`язковим до виконання. Наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідачем не спростований, тому суд приймає його як достовірний та допустимий доказ існування цієї заборгованості та її розміру. Судовий збір, попередньо сплачений позивачем, у відповідності до правил цивільного процесуального законодавства має бути стягнутим з відповідача на його користь. На підставі викладеного,

Outcome: approved