Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-17 00:00:00

06.10.2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 04.11.1995 року відділом реєстрації актів громадянського стану, актовий запис № 467. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], котрий на цей час є повнолітнім. Подружні відносини з [PERSON] припинені з 2007 року, не має наміру продовжувати стосунки. Причиною розірвання шлюбу є впродовж значного часу сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин, кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім»ю. На даний момент ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання припинено. Майже більш десяти років вони не мешкають як подружжя, кожен має своє життя. В добровільному порядку розірвати шлюб в органах ВРАЦС відповідач не має наміру тому вона змушена звернутися до суду для захисту своїх законних прав та інтересів. Майно котре підлягає розподілу, як спільне сумісне майно подружжя у них відсутнє. В судове засідання позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Пятикоп Л.В. не з'явились, подали заяви про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явився, будучи належним чином повідомленим про день та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився. Справа призначалась до розгляду неодноразово, відповідач [PERSON] повідомлений про дату судового засідання, до суду не надходило заяв про відкладення розгляду справи, зазначене свідчить, що відповідач [PERSON] не бажає з»являтися в судові засідання та не цікавиться розглядом справи. Відповідно до ст. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом з таких підстав неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Матеріалами справи встановлено, що 04 листопада 1995 року відділом запису актів громадянського стану Виконавчого комітету міської ради народних депутатів м. Ізюм Харківської області, зареєстровано шлюб між сторонами у справі, актовий запис № 467. У відповідності до статті 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги припинення сімейних стосунків та інші обставини життя подружжя. Суд постановлює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Позивач в позовній заяві вказує, що сімейне життя погіршилось, у сторін по справі діаметрально протилежні погляди на шлюб. Шлюбні стосунки припинені з 2007 року. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Таким чином, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, що має істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Після розірвання шлюбу позивачка побажала залишити шлюбне прізвище [PERSON]. На підставі викладеного,

Outcome: approved