Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-21 00:00:00

19.05.2017 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району до [PERSON] про відібрання малолітньої дитини від матері без позбавлення її батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини. Вказана позовна заява обґрунтована тим, що на профілактичному обліку служби (управління) у справах дітей ЗМР перебуває малолітня - [PERSON], [INFO], як така, що проживає у сім'ї, в якій мати ухиляється від виконання батьківських обов'язків, дівчинка ходить до школи брудною та недоглянутою, часто з педикульозом, школа, яку відвідує дівчинка, стурбована поведінкою матері в побуті. Підставою для взяття на облік було повідомлення ЦПМСД №6 від 07.10.2015 року, в якому зазначалося, що малолітня [PERSON] не відвідує школу через живий педикульоз протягом 2-х місяців, мати з дитиною поводиться грубо. У березні 2016 року було отримано повідомлення Запорізької ЗОШ №80, де адміністрацією закладу зазначалося, що на їх адресу надійшло письмове звернення батьків класу, в якому навчається [PERSON]. Батьки виражали занепокоєння тим, що дівчинка є переносником педикульозу, а також вони є свідками того, як мати разом із [PERSON] риється в сміттєвих баках, що може призвести до зараження інфекційними хворобами. При перевірці спеціалістами відділу встановлено, що за адресою: [ADDRESS], де мешкає родина, житлово- побутові умови є незадовільними, санітарно - гігієнічні норми порушено. 01.04.2016 року [PERSON] було влаштовано до Православного дитячого будинку «Надія» ім. Н.Н.Златолінської. Спеціалістом відділу з питань профілактичної роботи було неодноразово проведено бесіди з матір'ю - [PERSON], які спрямовано на забезпечення здобуття дитиною освіти, попередження бродяжництва, дитячої бездоглядності, алкоголізму в сім'ї, їй було роз'яснено правові наслідки у разі невиконання своїх батьківських обов'язків щодо виховання та утримання доньки. Однак, на теперішній час умови проживання дитини є незадовільними, в помешканні - антисанітарні умови. У зв'язку із вищевикладеним, в інтересах дитини, районна адміністрація ЗМР по Комунарському району змушена звернутися до суду із вказаним позовом. Представник позивача в судовому засідання позов підтримала в повному обсязі з підстав, викладених у ньому, просила суд позовні вимоги задовольнити та, у зв'язку із внесенням змін до чинного законодавства, що регулює порядок стягнення аліментів, стягнути з відповідача на користь Православного дитячого будинку «Надія» ім.. Н.Н.Златолінської на утримання неповнолітньої дитини аліменти у розмірі 1/4 частки усіх видів доходу (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала та не заперечувала проти їх задоволення. Представник третьої особи Православного дитячого будинку «Надія» ім.. Н.Н.Златолінської до зали судового засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що позов підтримує в повному обсязі, просить суд його задовольнити. Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог з наступних підстав. У п. 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ зобов'язано батьків виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Частиною 2 ст. 59 Закону України "Про освіту" визначено, що на кожного з батьків покладає однакову відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з ч.1 ст. 170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2 - 5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. Позов про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав пред'явлено позивачем на підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України - ухилення батьків від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. За змістом п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Зазначені факти як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Судом встановлено, що [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження від 16.10.2014 року серії [NUMBER], актовий запис №32, та повідомленням з Комунарського районного у м. Запоріжжі відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Запорізькій області від 22.03.2017 року №314/17.3/04-37 (а.с. 3). Мати [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов'язків, що підтверджується наступними доказами. Згідно із повідомленням КЗ «Центр первинної медико - санітарної допомоги №6» від 07.10.2015 року №362/01-12, за адресою: [ADDRESS], мешкає сім'я: мати - [PERSON], 1989 р.н., діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] Дівчинка не відвідує дошкільний дитячий заклад і до школи мати не оформила. В квартирі брудно, умови антисанітарні, діти не охайні, з дітьми мати поводиться грубо, дівчинка залякана. В сім'ї живе педикульоз, як у дітей, так і у матері, який на протязі двох місяців мати вивести не може. Здоров'ю дітей загрожує небезпека (а.с. 6). 12.11.2015 року адміністрація Запорізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №80 звернулася до начальника служби у справах дітей по Комунарському району з повідомленням №01-30/436 про те, що [PERSON], мати учениці 1-Б класу [PERSON], неналежним чином виконує свої батьківські обов'язки, не приділяє уваги вихованню дітей. Дівчинка до школи ходить брудною, неохайною. Має багато пропусків занять з вини матері, двічі дитина відправлялась зі школи у зв'язку з педикульозом. [PERSON], зі слів сусідів, зловживає алкоголем, неодноразово з малолітніми дітьми, разом з чужими чоловіками, у пізній час ходить по вулиці (а.с.6). 29.03.2016 року на адресу служби у справах дітей по Комунарському району м. Запоріжжя надійшло повідомлення від адміністрації Запорізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №80 від 28.03.2016 року №01-30/118 про те, що до директора вказаного навчального закладу з листом від 28.03.2016 року №03/01-19 звернулися батьки учнів 1-Б класу, які виражали занепокоєння тим, що [PERSON] в останній час до школи ходить брудною та неохайною, є переносником педикульозу. Батьки є свідками того, як мати - [PERSON] разом з дітьми риється в баках для сміття. Ксанія може стати переносником різних хвороб і в цьому батьки вбачають небезпеку для життя та здоров'я всього класу. [PERSON] в школу ходить постійно, цікавиться успіхами дитини, на зауваження реагує, але на короткий час, не забезпечує належних санітарних умов для утримання неповнолітніх дітей. При виході класного керівника та соціального педагога за місцем мешкання [PERSON], було зафіксовано жахливий стан у квартирі: бруд та неприємні запахи (а.с.8-9). При повторній перевірці спеціалістами відділу служби у справах дітей встановлено, що помешкання перебуває в жахливому стані, санітарно - гігієнічні норми порушено. 01.04.2016 року [PERSON] було влаштовано до Православного ДБ « Надія» ім. Н.М. Златолінської Запорізької Єпархії, де вона перебуває по цей час. Згідно з повідомленням Департаменту реєстраційних послуг ЗМР від 24.03.2017 року №04-06/3/5642, [PERSON], [INFO], не зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10). За адресою проживання родини, а саме: [ADDRESS], спеціалістами служби у справах дітей неодноразово здійснювалися виходи для обстеження умов проживання, про що було складено відповідні акти від 06.10.2015 року, 21.10.2015 року, 13.11.2015 року, 11.12.2015 року, 24.03.2016 року, 31.03.2016 року, 12.10.2016 року, 05.04.2017 року, зі змісту яких вбачається, що умови проживання є незадовільними, помешкання умебльоване старими меблями, однак вони завалені різним мотлохом, брудно, стіни, меблі, двері, одвірки у занедбаному стані, кухня завалена різним непотребом та брудним посудом, житло потребує негайного ремонту, повітря не свіже, сморід, у дітей є місце для відпочинку, однак, постіль дуже брудна, немає місця для навчання, одяг дуже брудний (а.с.11-14). Як вбачається із висновку районної адміністрації ЗМР по Комунарському району від 13.06.2017 року №8587/01-26/02 про доцільність відібрання дитини у матері без позбавлення її батьківських прав, орган опіки та піклування в інтересах дитини, на підставі того, що мати - [PERSON] свої батьківські обов'язки не виконує, за місцем мешкання родини умови проживання незадовільні, мати умов для повернення малолітньої доньки їй на виховання не створила, від супроводу відмовилася, вважає за доцільне відібрати малолітню [PERSON], [INFO], у матері - [PERSON], 1989 р.н., без позбавлення її батьківських прав строком на один рік (а.с. 31). Відповідно до повідомлення з Православного дитячого будинку «Надія» ім. Н.М.Златолінської від 18.08.2017 року №32/06, мати [PERSON], після відібрання у неї [PERSON], провідувала дитину у дитячому будинку 26 разів у 2016 році та 10 разів у 2017 році, привозила цукерки, печиво, сік, яблука, мандарини, кіндер - сюрприз. Одяг, ліки чи будь - яка інша матеріальна допомога мамою дитині не надавалася. Мати спілкується з дитиною доброзичливо. У адміністрації дитячого будинку є зауваження до мами стосовно її зовнішнього вигляду: одягнута неохайно, одяг має специфічний запах, брудний (а.с.35). Європейський суд з прав людини у п.52 рішення у справі «Савіни проти України» зазначив, що у будь-якому разі передання дитини під державну опіку слід зазвичай розглядати як тимчасовий захід, здійснення якого має одразу припинятися, коли це дозволяють обставини. Отже, такий захід не може бути санкціонований без попереднього розгляду можливих альтернативних заходів і має оцінюватися в контексті позитивного обов'язку держави вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз'єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON], в порушення ст.ст.150, 152, 155, 180 СК України, ухиляється від виконання обов'язків матері по вихованню та утриманню своєї малолітньої дитини, а тому вважає за можливе задовольнити позовні вимоги та відібрати малолітню [PERSON] у матері [PERSON] без позбавлення останньої батьківських прав строком на один рік. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача на користь Православного дитячого будинку «Надія» ім. Н.М.Златолінської аліменти на утримання малолітньої [PERSON], [INFO], у 1/4 частки усіх видів доходу (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня звернення до суду, до досягнення дитиною повноліття. Статтею 180 СК України врегульовано, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 4 ст. 170 СК України передбачено, що при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до положень ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно п. 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989р. (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-Х1І від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави - учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст.18 Конвенції, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача на користь дитячого будинку, де на даний час перебуває дитина, аліменти підлягає частковому задоволенню, оскільки відібрання малолітньої дитини [PERSON] у матері [PERSON] здійснюється строком на один рік. Тому суд вважає за необхідне стягнути на період відібрання дитини з відповідача на користь Православного дитячого будинку «Надія» ім. Н.М.Златолінської аліменти на утримання малолітньої [PERSON], у 1/4 частки усіх видів доходу (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Пунктом1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судовий збір покладається судом на відповідача.

Outcome: partial