Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-01 00:00:00

11 вересня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Відділу державної виконавчої служби Зміївського РУЮ Харківської області в якій просить усунути перешкоди у користуванні і розпорядженні належним йому майном, шляхом скасування арешту земельної ділянки, кадастровий номер 632178620400:002:0071, розташованої за адресою: с. Миргороди Зміївського району Харківської області, вул. Польова, 140, накладеного постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Зміївського РУЮ Харківської області серія ВП № 37224354 від 07 серпня 2013 року та виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запису від 13 серпня 2013 року за № 6518674 про арешт нерухомого майна. В обґрунтування позову зазначив, що є власником земельної ділянки, площею 0,2156 га., кадастровий номер 6321786204:00:002:0071, розташованої за адресою: с. Миргороди Зміївського району Харківської області, вул. Польова, 140 на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 31 липня 2014 року. Згідно постанови державного виконавця серії ВП № 37224354, виданої 07 серпня 2013 року на майно боржника накладено арешт. 13 серпня 2013 року внесено запис до Єдиного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомого майна за №6518674. Вважає дії державного виконавця незаконними та такими, що порушують його охоронювані законом інтереси як власника майна. В судове засідання позивач не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, без фіксування судового процесу технічними засобами. На задоволенні позову наполягав. Представник відповідача ВДВС Зміївського РУЮ Харківської області [PERSON] надала заяву про розгляд справи за відсутності представника, без фіксування судового процесу технічними засобами. Представник третьої особи Реєстраційної служби Зміївського РУЮ Харківської області у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що не перешкоджає розгляду справи за відсутності представника третьої особи. У відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України справу розглянуто без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши кожен доказ окремо та в їх сукупності, дійшов наступного. Відповідно до положень ст. ст.\~55,\~124 Конституції України,\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в установленому законом порядку звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» №475/97-ВР від 17 липня 1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року (далі - Конвенція), Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва, посвідченого приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON], та [PERSON] з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, відповідно до ст. 66 Закону України «Про виконавче провадження» та на підставі акта державного виконавця про проведені прилюдні торги, затвердженого відділом державної виконавчої служби Зміївського районного управління юстиції Харківської області, [PERSON] належить на праві власності майно, що складається з земельної ділянки № 140? площею 0,2156 га/, кадастровий номер 6321786204:00:002:0071, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, що розташована по вул. Польовій в с. Миргороди Зміївського району Харківської області. Раніше вказана земельна ділянка належала [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія та номер ЯД 051341, виданого Управлінням земельних ресурсів Зміївського району Харківської області 27 червня 2008 року, на підставі договору купівлі продажу від 05 травня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON], за реєстровим номером 2661/ (а.с. 4) Відповідно до інформації про державну реєстрацію обтяжень, постановою державного виконавця ВДВС Зміївського РУЮ Харківської області Глазуновим М.П. 07 серпня 2013 року винесено постанову серія ВП № 37224354 про арешт майна боржника [PERSON]. (а.с. 10) Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Аналогічна норма міститься і в ч. 1 ст. 321 ЦК України, відповідно до якої право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Всупереч цьому, у зв'язку із наявністю арешту зазначеного майна, позивач залишається обмеженим у реалізації свого права власності на належне йому майно. Відповідно до ч. 7 ст. 319 ЦК України діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 321 ЦК України особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 57 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Позивач не є боржником за вказаним виконавчим провадженням. Відповідно до частини п'ятої статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Оскільки в даному конкретному випадку відсутні обставини, передбачені ч. ч. 1-4 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», суд вважає правильним застосування частини 5 цієї ж статті та дійшов висновку про необхідність задоволення позову.

Outcome: approved