Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-13 00:00:00

В грудні 2017 року позивач звернулася до суду з позовом до Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Красноградського району про визнання незаконними і скасування наказу № 38-К від 05.10.2017 року про оголошення [PERSON] догани, наказу № 50-К від 24.11.2017 року про звільнення [PERSON] з посади фахівця із соціальної допомоги вдома відділення соціальної допомоги вдома, та поновлення [PERSON] на посаді фахівця із соціальної допомоги вдома відділення соціальної допомоги вдома Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Красноградського району з 24.11.2017 року . [PERSON] вказувала на те, що з 15.03.2011 року вона була прийнята на посаду фахівця із соціальної допомоги вдома відділення соціальної допомоги вдома. Згідно наказу від 05.10.2017 року №38-К позивач [PERSON] на підставі доповідних записок працівників та її пояснювальних записок оголошено догану. Наказом №50-к від 24 листопада 2017 року позивача було звільнено із займаної посади за систематичне невиконання обов'язків, покладених на неї трудовим договором і правилами трудового розпорядку, на підставі п.3 ст.40 КЗпП України. Позивач вважає своє звільнення з роботи 24.11.2017 року на підставі наказу № 50-к незаконним, оскільки директором Територіального центру штучно створена проблема по відношенню до неї, що спричинило виникнення конфліктних ситуацій. З цих підстав позивач просить визнати незаконним та скасувати наказ № 38-к від 05.10.2017 року, наказ № 50-к від 24.11.2017 року та поновити її на посаді фахівця із соціальної допомоги вдома відділення соціальної допомоги вдома Територіального ценнтру соціального обслуговоування (надання соціальних послуг) Красноградського району з 24.11.2017 року. Позивач [PERSON] в судове засідання не прибула, направила до суду заяву, в якій підтримала заявлені позовні вимоги та просила їх задовольнити . Представник відповідача надіслала до суду заяву, в якій визнала позов та не заперечував проти його задоволення. Від третьої особи директора Територіального центру [PERSON] на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без неї, проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, наказом №14-К від 15.03.2011 року позивача було прийнято на посаду фахівця соціальної допомоги відділення соціальної допомоги вдома Територіальногго центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Красноградської РДА. Наказом відповідача № 13-к від 17.03.2017 року [PERSON] за порушення правил внутрішнього трудового розпорядку п.3.1, згідно внутрішнього розподілу обов'язків праціників відділення соціальної допомоги вдома (наказ № 07-1 від 01.02.2017 р.), неналежне виконання посадових обовязків п.2.13 оголошено догану (а.с. 8). Крім того, наказом відповідача №38-к від 05.10.2017 року [PERSON] знову оголошено догану (а.с.10). За систематичне невиконанням позивачем без поважних причин обов"язків, покладених на неї трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку, наказом №-50-к від 24.11.2017 року, [PERSON] було звільнено із займаної посади фахівця із соціальної допомоги вдома відділення соціальної допомоги вдома на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України з 24.11.2017 (а.с.9). Слід зазначити, що дисциплінарна відповідальність настає лише в разі вчинення працівником дисциплінарного проступку. Дисциплінарним проступком визнається винне невиконання або неналежне виконання працівником покладених на нього законодавством про працю, колективним і трудовим договорами трудових обов'язків. Безпосередні обов'язки працюючих закріплені в ст.139 КЗпП України та правилах внутрішнього трудового розпорядку. Конкретні завдання та обовязки працівника, його права та відповідальність закріплюються у посадовій інструкції. Саме за невиконання або неналежне виконання працівником з його вини таких трудових обов'язків може настати дисциплінарна відповідальність цього працівника. Невиконання наказу чи розпорядження посадової особи становить дисциплінарний проступок і може викликати застосування до працівника заходів правового впливу. Разом з тим, якщо працівник відмовився виконувати або неналежно виконав роботу чи завдання, не передбачені трудовим договором або посадовою інструкцією, то це не може вважатися порушенням, оскільки роботодавець не вправі вимагати від працівника виконання роботи, не обумовленої трудовим договором ( ст.31 КЗпП України). Позивач згідно посадової інструкції фахівця із соціальної роботи затвердженої наказом директора Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Красноградської РДА № 1 від 01.04.2015 р. вдома зобовязана: п.2.1. Брати участь у виконанні покладених на відділення соціальної допомоги вдома завдань; п.2.2. Виявляти одиноких непрацездатних громадян, які живуть у зоні обслуговування; п.2.3.На підставі особистої заяви громадянина, карти медичного огляду, акта обстеження матеріально-побутових умов проживання особи, визначати індивідуальні потреби отримувача соціальної послуги та складає індивідуальний план згідно державного стандарту догляду вдома; п.2.4. Надавати допомогу під час оформлення документів для прийняття на обслуговування нестаціонарними та стаціонарними установами органів соціального захисту населення для опіки та піклування, на отримання матеріальних та натуральних видів допомоги, пільг та переваг; п.2.5. Сприяти госпіталізації в лікувальній установі; п.2.6. Підтримувати звязки з трудовими колективами, де раніше працювали громадяни, які потребують допомоги, ветеранськими організаціями, благодійними фондами, іншими громадськми організаціями з метою надання допомоги громадянам похилого віку та інвалідами; п.2.7.Надавати необхідні консультації із соціальних питань; п.2.8 Надавати допомогу під час вирішення питань, що повязані з організацією надання соціальних послуг тим, хто її потребує, у тому числі у вигляді ремонту житла, забезпечення паливом, одягом, безкоштовним харчуванням; п.2.9. Контролювати своєчасне, повне та якісне виконання послуг підприємствами, закладами, установами, організаціями, тощо, що виконують послуги за замовленням чи зверненням одиноких громадянин; п.2.10. Своєчасно інформувати медичну установу, завідувача відділення соціальної допомоги про зміни у стані здоровя одиноких непрацездатних громадян для надання необхідної допомоги, внесення змін у періодичність обслуговування або організації стаціонарного лікування чи влаштування на постійне місце проживання до будинку-інтернату (пансіонату) за профілем захворювання; п.2.11. Аналізувати стан матеріально-побутового забезпечення та в разі потреби сприяти його поліпшенню в установленому чинним законодавством порядку; п.2.12. Спільно з підприємствами житлового-комунального господарства, місцевими органами державної влади організовувати поховання померлих одиноких громадян, які ним обслуговувались; п.2.13. Здійснювати опитування отримувачів соціальних послуг та перевірку надавачів соціальних послуг з метою проведення обліку та аналізу показників діяльності з надання соціальних послуг; п.2.14. Брати участь у проведенні внутрішньої та зовнішньої оцінки якості надання соціальних послуг вдома з метою проведення моніторингу та оцінки якості соціальних послуг; п.2.15. Вирішувати поточні питання, готувати та проводити заняття із соціальними працівниками; п.2.1. Щомісяця складати за встановленою формою звіт про виконану роботу; п.2.17. Своєчасно та точно виконувати розпорядження, вказівки й окремі доручення своїх керівників; п.2.18. Додержуватись правил охорони праці та протипожежного захисту; п.2.19. Знати, розуміти і застосовувати діючі нормативні документи, що стосуються його діяльності; 2.20. Знати і виконувати вимоги нормативних актів про охорону праці та навколишнього середовища, дотримуватися норм, методів і прийомів безпечного виконання робіт. Як вбачається з наказу № 38-К від 05 жовтня 2017 року [PERSON] оголошено догану. Між тим, вказаний наказ не містить відомостей на підставі чого винесено вказану догану, в наказі зазначено лише посилання на пояснювальні та доповідні записки працівників Територіального центру соціального обслуговування. До матеріалів справи відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу, на підставі чого винесено даний наказ. З огляду на наведені обставини, суд доходить до висновку про незаконність наказу № 38-к від 05 жовтня 2017 року. Відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України трудовий договір може бути розірвано в разі систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо раніше до нього застосовувались заходи дисциплінарного стягнення. Як передбачено ст. 149 КЗпП України за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. До таких видів стягнень згідно з ч. 1 ст. 147 КЗпП України належать: догана та звільнення. Звільнення працівника за п. 3 ст. 40 КЗпП України - є видом дисциплінарного стягнення. У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, зокрема, за п. 3ст. 40 КЗпП України, суд повинен з'ясувати, чи передував безпосередньо звільненню дисциплінарний проступок, за який не застосовувалися інші заходи дисциплінарного чи громадського стягнення, та чи можна вважати у зв'язку з вчиненням його систематичним невиконанням працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Згідно п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів", у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. З матеріалів справи вбачається, що на підставі наказу № 50-К від 24 листопада 2017 року [PERSON] було звільнено з роботи за п.3ст. 40 КЗпП України, з підстав систематичного невиконання без поважних причин обовязків, покладних трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку. На думку суду, у відповідача були відсутні правові підстави для застосування до позивача дисциплінарного стягнення у виді звільнення та звільнення позивача з роботи за п.3ст. 40 КЗпП України. Так, виходячи зі змісту даної норми, для звільнення працівника за систематичне порушення трудової дисципліни необхідно, щоб він вчинив конкретний дисциплінарний проступок, тобто допустив невиконання чи неналежне виконання трудових обов'язків, щоб це невиконання чи неналежне виконання трудових обов'язків було протиправним та винним і носило систематичний характер, а за попередні порушення трудової дисципліни (одне чи декілька) до працівника застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення з додержанням порядку їх застосування, але вони не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок. Відповідно до п. 23 вказаної постанови Пленуму Верховного суду України , за передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст. 151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року. Отже, підставою для розірвання трудового договору за п. 3 ч.1ст. 40 КЗпП України є систематичне невиконання працівником трудових обов'язків, при цьому систематичним невиконанням трудових обов'язків вважається факт третього порушення, за умови, якщо раніше до нього застосовувались заходи дисциплінарного стягнення , крім того таке звільнення допускається тільки за вини працівника. Разом з тим, відповідачем суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що звільнення [PERSON] було проведено у відповідності до вимог закону. Відповідачем під час судового розгляду не доведено систематичне невиконання позивачем без поважних причин обов'язків, покладених на неї трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку. Зокрема, суд дійшов висновку щодо незаконності наказів про застосування до позивача дисциплінарних стягнень, що свідчить про відсутність систематичного порушення трудової дисципліни позивачем, і як наслідок відсутність підстав для звільнення за п. 3 ст. 40 КЗпП України. Відповідно до ч.1ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. За вказаних обставин, суд вважає, що накази № 38-к від 05 жовтня 2017 року та № 50-К від 24 листопада 2017 року підлягають визнанню незаконними та скасуванню, а позивач - поновленню на посаді фахівця із соціальної допомоги відділення соціальної допомоги вдома Територіального центру соціального обслуговування (давання соціальних послуг) Красноградського району. Відповідно до положень абзацу 3 пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Суд встановив, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а вимоги позивача обгрунтовані та законі і доведені в судовому засіданні. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судовий збір на користь держави. На підставі ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання судових рішень у справах про поновлення на роботі. На підставі викладеного та

Outcome: approved