Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до Дворічанського районного суду Харківської області з позовною заявою до [PERSON] про зміну розміру аліментів, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що рішенням Дворічанського районного суду Харківської області від 06 лютого 2018 року з відповідача було стягнуто аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO], в розмірі 700,00 грн щомісячно з дня набрання чинності рішенням суду і до повноліття дитини. На даний час вона на ці кошти не в змозі повністю забезпечити та задовольнити потреби дитини. Відповідач офіційно не працює, але працює у приватних осіб і має можливість сплачувати аліменти в більшому розмірі. В зв»язку з цим, позивач просить суд збільшити розмір аліментів, стягнутих з [PERSON] до ? частини від усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини. У судове засідання представник позивача за довіреністю [PERSON] - [PERSON] не з»явилася, надавши до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити та розглянути справу за її відсутності в порядку заочного розгляду з ухваленням заочного рішення. Відповідач [PERSON] 17.09.2018 в судове засідання не з»явився, не повідомивши про причини неявки, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення [PERSON] поштового відправлення, яке було отримане 16.08.2018 ним «особисто». При цьому від [PERSON] до суду не надійшло відзиву на позовну заяву чи будь-яких заперечень, клопотання про відкладення судового розгляду не заявлялося. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з'явився в судове засідання без поважних причин, без повідомлення причин та не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, то відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 22.10.2002, батьками [PERSON] є: батько - [PERSON], мати - [PERSON] (а. с. 11). Згідно довідки Петро-Іванівської сільської ради Дворічанського району Харківської області № 306 від 07.08.2018, [PERSON], [INFO] р. н., проживає за однією адресою зі своєю матір»ю [PERSON], а саме в [ADDRESS] (а. с. 9). Згідно виконавчого листа Дворічанського районного суду Харківської області по справі № 618/30/18, провадження № 2/618/38/18 від 13 березня 2018 року з [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини сина [PERSON], [INFO], на користь [PERSON] у розмірі 700,00 грн щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня набрання рішенням законної сили (08.03.2018) і до досягнення дитиною повноліття (а. с. 8). Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов"язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, кошти на утримання дітей (аліменти) можуть присуджуватися за рішенням суду у частці від доходу їх батька, матері і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров»я когось із них. 08 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 2037-VІІІ від 17.05.2017 року, яким були внесені зміни до ч. 2 ст. 182 СК України, яким встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України» при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, у разі задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів, новий розмір аліментів сплачується з дня набрання рішенням законної сили. З урахуванням всіх обставин та матеріалів справи, враховуючи, що на даний час погіршився матеріальний стан одержувача аліментів, суд змінює присуджений раніше розмір аліментів у твердій грошовій сумі і визначає новий розмір аліментів у частці від доходу відповідача і визначає цю частку у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 3 ст. 129 Конституції України, суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до п. 1) ч. 3 ст. 2 ЦПК України, однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є верховенство права. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справ керується принципом верховенства права. Згідно з ч. ч. 1 - 4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов»язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов»язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем надані належні, допустимі, достовірні та достатні докази на підтвердження своїх позовних вимог, на підставі яких судом встановлені обставини та факти, що обґрунтовують вказані вимоги. Відповідачем, всупереч вимог ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України, належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів наявності підстав для відмови в задоволенні позовних вимог не надано і в матеріалах справи не міститься. Доводи позивача відповідачем і матеріалами справи не спростовуються. За таких обставин справи, всебічно та повно з»ясувавши обставини, на які посилалася позивач як на підставу своїх вимог, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів,

Outcome: approved