Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-08 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Ракущинець А.А. звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства КБ «Приват Банк», у якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №10438, виданий 02.08.2017 року. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вказаний виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем на користь АТ «Приватбанк» в рахунок примусового стягнення заборгованості по кредитному договору № б/н від 24.05.2007 року, укладеного з ПАТ КБ «Приватбанк» та складається з заборгованості в розмірі 213\~161,26 грн. Вважає, що вчинення вказаного виконавчого напису не відповідає вимогам загального та спеціального законодавства, яким регулюється здійснення даної процедури. Зазначає, що про вказаний виконавчий напис позивачу стало відомо 03.06.2020 року, після отримання повідомлення з банку про арешт коштів на банківському рахенку в філії Закарпатського обласного управління АТ «Ощадбанк» та після ознайомлення з з матеріалами виконавчого провадження щодо виконання виконавчого напису №10438 виданого 02.08.2017 р. Звертає увагу, що при вчиненні вказаного виконавчого напису нотаріусом були порушені вимоги ч.1 ст.88 Закону України «Про нотаріат» щодо вчинення виконавчих написів нотаріусом лише в разі, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Посилається на п.11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Також, вказує, що на момент вчинення виконавчого напису - та на момент його пред`явлення - набула чинності та діяла Постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017р., якою було скасовано п.1 та п. 2 Постанови КМУ № 562 від 26.11.2014 року. В подальшому 01.11.2017р. Вищий адміністративний суд України остаточно скасував норму Постанови КМУ, на підставі якої нотаріус вчинив оспорюваний виконавчий напис. Процесуальні дії по справі: Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.02.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.02.2020 року заяву представника позивача [PERSON] адвоката Ракущинця А.А. про забезпечення позову у даній справі задоволено. Зупинено стягнення на підставі виконавчого напису №10438 від 02.08.2017 року, який вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем. Представником позивача 23.03.2021 року подано клопотання про долучення доказів та додано докази направлення такого іншим учасникам справи. У вказаному клопотанні просить врахувати при вирішенні справи факт відсутності укладеного письмового договору між сторонами, оскільки наявна лише Заява [PERSON] . У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи. При цьому, представник позивача адвокат Ракущинець А.А. подав заяву, згідно якої просить розглядати справу без участі позивача, позовні вимоги підтримує, проти заочного рішення не заперечує. Враховуючи наведене, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності представника позивача, що відповідає вимогам ч.3 ст.211 ЦПК України. Представник відповідача АТ КБ «ПриватБанк» та третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович в судове засідання повторно не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином, в тому числі шляхом розміщення оголошення про їх виклик на офіційному веб-порталі судової влади України, відзиву та пояснень не подали. За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень представника позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до вимог ч.2 ст.247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного висновку. Фактичні обставини, встановлені судом: Судом встановлено, що 24.05.2007 року [PERSON] , [INFO] підписала Заяву, відповідно до якої отримала у «ПриватБанку» кредитні кошти на платіжну картку, валюта USD, в сумі 8000 доларів США. У заяві зазначено, що відповідач згідна з тим, що ця Заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку. 02 серпня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем на підставі статей 87-91 Закону України «Про нотаріат» та відповідно до пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06 1999 року № 1172, було вчинено виконавчий напис, який зареєстровано в реєстрі за №10438. Згідно якого запропоновано стягнути заборгованість на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», з [PERSON] , [INFO] , не сплачену в строк за кредитним договором №б/н від 24.05.2007 року. Строк за який провадиться стягнення з 24.05.2007 року по 11.07.2017 року. Сума, що підлягає стягненню складає 8198,51 (Долар США), що за курсом 26,00 відповідно до службового розпорядження НБУ від 11.07.2017 року складає 213161,26 грн., з урахуванням: заборгованість за тілом кредиту у розмірі - 1887,15 (Долар США); заборгованість за відсотками у розмірі 5902,64 (Долар США); заборгованість по штрафам (фіксована частина) у розмірі 19,23 (Долар США); заборгованість по штрафам (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 389,49 (Долар США) (а.с. 12). Постановою головного державного виконавця Ужгородського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Гусєв Олександра Олександровича від 03.06.2020 року (ВП №55435439), при примусовому виконанні виконавчого напису №10438, виданого 02.08.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суму боргу 8 198,51 доларів США, що складає 213 161,26 грн. та 1800 грн. витрат за вчинення виконавчого напису, накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунку в банках, та належать боржнику [PERSON] (а.с. 9-10). Застосовані норми права, позиція суду та оцінка доводів: Згідно із ч. 1 ст. 2\~ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частиною третьою\~статті 3 ЦПК України\~провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом статей 12 та 81\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно п. 1 ч. 2 ст.\~11\~Цивільного кодексу\~України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до частин першої, другої статті 207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 633 Цивільного кодексу України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634\~цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей\~633,\~634 ЦК України\~можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до вимог ст.\~638\~ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Як вбачається з долученої Заяви від 24.05.2007 року [PERSON] підписала Заяву, відповідно до якої отримала у «ПриватБанку» кредитні кошти на платіжну картку, валюта USD, в сумі 8000 доларів США. У такій заяві зазначено, що вона згідна з тим, що ця Заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг. Відтак, посилання представника позивача щодо відсутності письмового договору між сторонами безпідставні в цій частині. При цьому, із долученої Заяви від 24.05.2007 року та інших матеріали справи не можливо встановити із якими саме Тарифами Умовами та Правилами надання банківських послуг в ПриватБанку, ознайомилася та погодилася [PERSON] , а також встановити строк дії вказаного договору. Згідно зі ст. 18 Цивільного кодексу України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України "Про нотаріат" (надалі - Закон) та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595 (надалі «Порядок»). Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону та Глава 16 розділу ІІ Порядку. Так, згідно зі статтею 87 Закону, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 (надалі «Перелік»). Статтею 88 Закону визначені умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті, нотаріус вчиняє виконавчі написи: - якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; - за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172 (далі Перелік). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. При цьому цей Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі та Порядку. 26 листопада 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Зазначеною постановою були внесені зміни в розділ "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами" та доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин". Тобто, нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Однак постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року було залишено без змін. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року було відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року. Тобто, на час вчинення спірного виконавчого напису, редакція Переліку передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Незважаючи на те, що судовим рішення були скасовані зміни до Переліку в частині вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, виконавчий напис був вчинений за кредитним договором №б/н від 24.05.2007 року, який нотаріально не посвідчений та не забезпечений іпотекою. Таким чином, в момент вчинення виконавчого напису 02 серпня 2017 року були відсутні правові підстави для його вчинення, а отже такий виконавчий напис не підлягає виконанню. Згідно з позицією ВСУ, яка викладена Великою палатою Верховного Суду у справі № 826/20084 від 20.06.2018 року, вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідних оригіналів нотаріальних договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Крім того, на думку суду, навіть у разі наявності правових підстав у відповідності до п.2 Переліку документів, за яких стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №\~1172 для вчинення виконавчого напису нотаріуса, то неможливість вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, визначеної у відповідності до виконавчого напису від 02.08.2017 року була обумовлена й іншими обставинами, наведеними нижче. Так, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного суду України від 05.06.2017 року у справі № 6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачам документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів; для правильного застосування положень статей 87, 88\~Закону України\~«Про\~нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Аналогічного висновку щодо застосування вказаних норм матеріального права у аналогічних правовідносинах дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 березня 2019 року за наслідками розгляду цивільної справи № 137/1666/16-ц (касаційне провадження № 14-84цс19) та Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду справа №569/8884/17 (провадження № 61-48189св18) у постанові від 14.08.2019. Відповідно до\~положень ч.4\~ст.16\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» у\~разі затримання\~споживачем сплати\~частини споживчого\~кредиту та/або\~процентів щонайменше\~на один\~календарний місяць,\~а за\~споживчим кредитом,\~забезпеченим іпотекою,\~та за\~споживчим кредитом\~на придбання\~житла -\~щонайменше на\~три календарні\~місяці кредитодавець\~має право\~вимагати повернення\~споживчого кредиту,\~строк виплати\~якого ще\~не настав,\~в повному\~обсязі,\~якщо таке\~право передбачене\~договором про\~споживчий кредит. Кредитодавець\~зобов`язаний у\~письмовій формі\~повідомити споживача\~про таку\~затримку із\~зазначенням дій,\~необхідних для\~усунення порушення,\~та строку,\~протягом якого\~вони мають\~бути здійснені. Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність. Таким чином, законодавець забезпечує право боржника на захист його інтересів шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України\~«Про\~нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Статтею 12\~ЦПК\~України встановлено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду (ст. 13 ЦПК України). Відповідно до положень ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків. Обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторін (ст. 81 ЦПК України). З наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі. Також, неможливо достовірно встановити чи вчинено виконавчий напис вчинено щодо заборгованості в межах строку позовної давності за вимогою за вказаним договором, оскільки в долученій позивачем копії Заяви відомості щодо строку дії такої відсутні, а стороною відповідача не подано жодних належних та достовірних доказів щодо спростування таких доводів позивача. Крім того, судом не встановлено факт отримання позивачем повідомлення вимоги про наявність такої заборгованості, яка була надана нотаріусу для вчинення нотаріального напису. Позивач у позовній заяві зазначає, що про вказаний виконавчий напис їй стало відомо після отримання повідомлення з банку про арешт коштів на банківському рахунку та після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження щодо виконання виконавчого напису, що свідчить про те, що вона будь-яких претензій чи заяв, а також вимог про наявність заборгованості та погашення боргу від відповідача АТ КБ «ПриватБанк» чи приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. не отримувала. Позивач не була проінформована про існування заборгованості та її розмір, чим була позбавлена права оскаржити вимогу у судовому порядку або надати письмове заперечення АТ КБ «ПриватБанк» чи нотаріусу. Відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування доводів позивача. Виходячи з викладеного, беручи до уваги недоведеність відповідачем факту подання нотаріусу документів на підтвердження безспірної заборгованості позивача, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріуса вчинено з порушенням норм чинного законодавства, тому підлягає визанню таким, що не підлягає виконанню. У відповідності до вимог ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в користь держави судовий збір в розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved