Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] Дніпропетровської області. В даному будинку з 24 березня 2006 року і по теперішній час зареєстрована колишня дружина позивача - [PERSON]. Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2013 року було розірвано шлюб між позивачем та відповідачем. Однак, ще до розірвання шлюбу, приблизно з січня 2013 року, відповідач виїхала з будинку та з того часу мешкає в іншому місті. У зв'язку з тим, що відповідач зареєстрована в будинку, позивач не має можливості як власник розпоряджатися своїм майном в повному обсязі. Витрати по утриманню будинку позивач несе самостійно. У зв'язку з чим позивач просив суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме, будинком [ADDRESS] Дніпропетровської області. В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив суд задовольнити позовні вимоги. Суду пояснив, що з травня 2013 року відповідач не проживає в його будинку. Вона добровільно вихала з будинку, оскільки створила нову сім'ю. Ніяких перешкод в користуванні даним майном він їй не чинив. Спору про поділ даного майна між ними не має. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала, проти задоволення позовних вимог заперечувала, оскільки їй більше не має де зареєструватися, а жити без реєстрації, на її думку, не можна. Відповідач підтвердила, що добровільно виїхала з будинку позивача в травні 2013 року і з того часу в будинку не проживала та не має наміру в ньому жити. Жодних спорів з приводу поділу даного майна не має. Коли вона виїжджала з будинку, жодних домовленостей з позивачем про її повернення туди не було. Позивач не чинив перешкод в користуванні даним житлом, вона сама прийняла рішення не жити з ним. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Верхньодніпровський РВ ГУ ДМС України у Дніпропетровській області, в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала заяву про розгляд справи без їх участі. Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові докази у справі та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] у м. Верхівцеве Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, що підтверджується договором дарування від 6 вересня 2004 року (а.с.4) та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.6). Разом з позивачем в цьому будинку зареєстрована [PERSON], що було визнано сторонами у справі, підтверджується домовою книгою (а.с.9) та адресною довідкою від 4 листопада 2014 року (а.с.12). Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2013 року було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Рішення суду набрало законної сили 23 вересня 2013 року (а.с.7-8). Даним рішенням суду встановлено, що з січня 2013 року сторони припинили спільне проживання. В судовому засіданні сторони пояснили, що до припинення шлюбних відносин вони разом проживали [ADDRESS]. Згідно з ч. 3 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ. У яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. У зв'язку з чим, суд вважає доведеним те, що [PERSON] не проживає [ADDRESS] з січня 2013 року. В судовому засіданні сторони визнали, що відповідач виїхала з будинку добровільно, жодних перешкод у користуванні житлом з боку позивача не було. У зв'язку з чим у відповідності до ч. 1 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України дана обставина не підлягає доказуванню. Щодо причин не проживання відповідача у будинку, який належить позивачу, свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні кожний окремо підтвердили, що більше року [PERSON] не проживає в будинку по [ADDRESS]. Вони мешкають по сусідству, на одній вулиці. Бачили як відповідач виїжджала з будинку, забирала свої речі. Ніяких скандалів з приводу проживання в будинку не було. Також свідок [PERSON] додала, що їй відомо, що відповідач створила нову сім'ю з іншим чоловіком, має з ним спільну дитину. Підстав для того, щоб не приймати до уваги показання свідків у суду не має, оскільки вони узгоджується з обставинами, встановленими судом та письмовими доказами ,зокрема актом № 31 депутата Верхівцевської міської ради від 24 жовтня 2014 року (а.с.19). Жодних доказів на спростування даних обставин відповідачем не надано. Згідно зі ст. 405 Цивільного кодексу України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. В той же час член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що [PERSON] не проживає в будинку позивача з січня 2013 року без поважних причин, оскільки відповідач добровільно залишила будинок та визначила своїм місцем проживання інше житло. Жодних перешкод у користуванні цим будинком позивач не створював. Ніяких інших домовленостей між [PERSON], як власником житла, та [PERSON] щодо користування даним житлом не було. Доводи відповідача про те, що їй більше не має де зареєструватися не спростовують висновків суду про відсутність [PERSON] в будинку по [ADDRESS] м. Верхівцеве Верхньодніпровського району Дніпропетровської області більше року без поважних причин. Окрім того, згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. З урахуванням вищевикладеного, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, згідно з яким суд розглядає цивільні справи лише в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог [PERSON] про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житлом по [ADDRESS] м. Верхівцеве Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, а тому позов підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, приймаючи до уваги, що позивачем було помилково сплачено судовий збір на реквізити іншого суду, суд вважає за необхідне стягнути з позивача судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. в дохід держави, а з відповідача на користь позивача - понесені позивачем судові витрати в сумі 243 грн. 60 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved