Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-28 00:00:00

15 травня 2014 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилалась на те, що 14 квітня 2008 року між ним та ЗАТ «ОТП БАНК» був укладений письмовий договір іпотеки № PML - 300/184/2008. Предметом іпотеки за цим Договором є квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить іпотекодавцю на праві власності. У відповідності до умов договору іпотеки, Іпотека за цим договором забезпечує вимоги банку (Іпотекодержателя) щодо виконання ним (Іпотекодавцем) кожного і всіх його боргових зобов'язань за кредитним договором № ML - 300/184/2008 від 14 квітня 2008 року у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено в кредитному договорі, з усіма змінами і доповненнями до нього, зокрема: іпотекодавець зобов'язаний повністю повернути іпотекодержателю суму отриманого кредиту не пізніше 14 квітня 2036 року відповідно до умов встановлених у кредитному договорі, чи в інший строк встановлений в кредитному договорі. Сума боргових зобов'язань 45000.00 Долар США. На час укладання договору позики та договору іпотеки, предметом якого є квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Він перебував у зареєстрованому шлюбі із Відповідачкою. Шлюб між ним та Відповідачкою було розірвано на підставі рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2011 року. У липні 2011 року він звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розподіл майна подружжя, яким просив розподілити спільне майно подружжя, виділивши йому у власність в тому числі квартиру [ADDRESS], яка була придбана на його ім'я на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО [PERSON] 14 квітня 2008 року за реєстраційним номером №2941 та зареєстрованого в КП «ДМБТІ», реєстраційний номер 20766361. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 травня 2013 року було вирішено: припинити право спільної сумісної власності подружжя [PERSON] на квартиру [ADDRESS], визнати за [PERSON] право приватної власності на квартиру [ADDRESS]; визнати [PERSON] та [PERSON] солідарними боржниками по сплаті кредитних зобов'язань за кредитним договором № ML - 300/184/2008 від 14 квітня 2008 року укладеним між ЗАТ «ОТП БАНК» та [PERSON] Вищезазначене рішення набрало законної сили 27 травня 2013 року. З огляду на вищевикладене, обов'язком Відповідачки є сплата 50 % кредитних зобов'язань за кредитним договором № ML-300/l84/2008, укладеним 14 квітня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON], оскільки договір кредиту укладався ним в інтересах сім'ї і отримані за цим договором кошти використані для задоволення потреб сім'ї, тобто обов'язок виконання умов договору щодо повернення коштів виникає солідарно в обох із подружжя. Станом на дату поділу майна (Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 травня 2013 року) кредитні зобов'язання за кредитним договором № ML-300/184/2008 погашені частково. Отже, в результаті придбання квартири в кредит боргові зобов'язання перед банком-кредитором несуть і чоловік, і дружина, а не тільки той із подружжя, хто підписав кредитний договір. Залишок заборгованості за кредитом є ще одним чинником, який впливає на спосіб поділу спільното майна подружжя. Кредитним договір №ML-300/l84/2008 є забезпеченим договором іпотеки нерухомості № PML - 300/184/2008 від 14 квітня 2008 року. Це означає, що до повного погашення кредиту квартира (або інша нерухомість) перебуватиме в заставі банку, і в разі неплатоспроможності боржника банк матиме право звернути стягнення на заставлену нерухомість для погашення заборгованості за кредитом. Користуючись свої правом він звернувся до АТ «ОТП БАНК» м. Київ з заявою в якій визначив складність ситуації та просив банк дати згоду на подальшу сплату кредиту колишнім подружжям у рівних частках. АТ «ОТП БАНК» м. Київ в свою чергу листом від 17 липня 2013 року № 300-5-300-5/1402 повідомило його про неможливість задовольнити прохання щодо розділення боргу між ним та Відповідачем у рівних частках без обґрунтування підстав для відмови. З огляду на можливість застосування ПАТ «ОТП Банк» фінансово-господарських санкцій за неналежне виконання умов кредитного договору в частині прострочення сплати обов'язкових платежів, він, був вимушений сплачувати заборгованість по кредитному договору одноособово. Відтак, станом на 20 березня 2014 року Відповідачка, як солідарний боржник, має заборгованість по сплаті кредитних зобов'язань у розмірі 2909,00 USD, що складає половину вартості понесених ним витрат. Отже, згідно умов кредитного договору № ML-300/l84/2008, укладеного 14 квітня 2008 року валютою розрахунку є долари USD. Тож, сплата Відповідачкою кредитних зобов'язань має бути здійснена у валюті розрахунку, а саме доларах USD, за курсом встановленим НБУ на день здійснення платежу. Якщо за кошти, одержані в інтересах сім'ї в кредит одним із подружжя, придбано квартиру для сім'ї, то вона, як уже зазначалося вище, стає об'єктом права спільної сумісної власності обох із подружжя. Той факт, що в подальшому кредит самостійно погашено одним із подружжя, на розмір його частки у праві власності на квартиру не впливає, а може бути лише підставою для регресної вимоги до другого з подружжя. До сьогоднішнього часу він самостійно виконує солідарний з Відповідачем обов'язок за договором, а отже має право на зворотну вимогу (регрес) до другого з подружжя. Користуючись своїм правом регресної вимоги він звернувся до Відповідачки з письмовою вимогою по сплаті кредитних зобов'язань листом від 24 березня 2014 року. Однак, Відповідачка відмовляється виконати належним чином свої грошові зобов'язання передбачені договором щодо повернення позики, ігнорує його заяви щодо повернення суми позики та всіма можливими способами ухиляється від виконання зобов'язань щодо повернення позики і до теперішнього часу не виконала свій обов'язок, порушивши строки повернення суми коштів, не надавши жодної відповіді на заявлену письмову вимогу. Просив: стягнути з Відповідачки на його користь заборгованість за договором позики, як солідарний боржник, по сплаті кредитних зобов'язань у розмірі 2909,00 USD, що складає половину вартості понесених ним витрат; стягнути з Відповідачки на його користь, судові витрати. У судове засідання представник позивача не з'явився, надав до суду заяву в якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідачка у судове засідання не з'явилась. Справа розглянута в порядку ст. 169 ЦПК України. Інші сторони у судове засідання не з'явились. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Як встановлено у судовому засіданні, 14 квітня 2008 року між ним та ЗАТ «ОТП БАНК» був укладений договір іпотеки № PML - 300/184/2008. Предметом іпотеки за цим Договором є квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить іпотекодавцю на праві власності, що підтверджується договором купівлі-продажу посвідченому 14.04.2008 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] реєстр №2941. На час укладання договору іпотеки, предметом якого є квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] Шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано на підставі рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2011 року. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 травня 2013 року було вирішено: припинити право спільної сумісної власності подружжя [PERSON] на: квартиру [ADDRESS]; на квартиру 83, секція 2, буд. 146 по вул. Робоча в м. Дніпропетровську; на автомобіль LEXUS RX350, 2010 року випуску, тип: Легковий - Універсал-В, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] [NUMBER], колір - чорний; реєстраційний номер [NUMBER]; визнати за [PERSON] право приватної власності на квартиру 10, корп. 9, у житловому будинку літ. А-9 житловою площею - 30,7 кв. м., загальною площею - 47,9 кв. м., яка складається з: 1- коридор, 2,3 - житлові, 4 - кухня, 5- санвузол, 6- кладова, 7- шафа, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; визнати за [PERSON] право приватної власності на автомобіль LEXUS RX350 Тип: Легковий - Універсал-В, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] [NUMBER], колір - чорний; реєстраційний номер [NUMBER]; Визнати за [PERSON] право приватної власності на квартиру 83, секція 2, у житловому будинку літ. А-14 житловою площею - 62,4 кв. м., загальною площею - 142,8 кв.м., яка складається з: 1- коридор, 2- кухня, 3- прихожа, 4 - житлова кімната, 5- санвузол, 6- коридор, 7,8 - житлові кімнати, 9 - кладова, 10 санвузол, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; виділити у власність [PERSON]:- шафу-купе у передпокої, вартість якої згідно договору № 1-16/05 від 16 травня 2005 року складає 6 774 грн. 00 коп.; - комп'ютерний стіл, вартість якої згідно договору № 1-24/06 від 24 червня 2005 року складає 1162 грн. 00 коп.; - шафу, вартість якої згідно договору № 1-24/06 від 24 червня 2005 року складає 987 грн. 46 коп.; - шафу-купе у спальню, вартість якої згідно договору № 1-07/06 від 06 червня 2005 року складає 6316 грн. 00 коп.; - ліжко, дзеркало, тумбу, рамку, вартість якої згідно договору купівлі-продажу від 22 липня 2005 року складає 5 400 грн. 00 коп.; - кухню, вартість якої згідно договору № 1-18/04 від 18 квітня 2005 року складає 11190 грн. 00 коп.; Визнати [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]) та [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]) солідарними боржниками по сплаті кредитних зобов'язань за кредитним договором № ML-300/184/2008, укладеним 14 квітня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON]. Рішення набрало законної сили 27 травня 2013 року (а.с. 16). Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішення у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду в справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. З огляду на вищевикладене, обов'язком [PERSON] є сплата 50 % кредитних зобов'язань за кредитним договором № ML-300/l84/2008, укладеним 14 квітня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON], оскільки договір кредиту укладався ним в інтересах сім'ї і отримані за цим договором кошти використані для задоволення потреб сім'ї, тобто обов'язок виконання умов договору щодо повернення коштів виникає солідарно в обох із подружжя Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно із ч.3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тому за загальним правилом майно, придбане подружжям у кредит, є спільною власністю чоловіка та дружини. На підставі ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором використане в інтересах сім'ї. Це означає, що дружина та чоловік незалежно від припинення шлюбу мають рівні права та обов'язки щодо спільно нажитого у шлюбі майна, оскільки розірвання шлюбу не звільняє подружжя від зобов'язань по кредиту. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.п.23,24 постанови від 21 грудня 2007 року №11 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч.4 ст.65 СК України). Статтею 70 СК України передбачено, що в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Суд, при вирішенні справи, враховує роз'яснення Верховного Суду України, викладені у п.п. 22, 23 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 27 грудня 2007 року № 11, згідно яких вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи та вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60, 69 СК, ч.3 ст. 368 ЦК), відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути транспортні засоби, тощо. Пунктами 24, 25 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України унормовано, що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК). Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди, присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтями 27, 46 ЦПК України, передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України. Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об'єктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню. Позивач довів обставини викладені у позовній заяві, натомість відповідачка їх не спростувала, таким чином суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити, стягнути з [PERSON], [INFO] (ІНН [NUMBER]) на користь [PERSON], [INFO] заборгованість за договором позики, по сплаті кредитних зобов'язань у розмірі 2909,00 Доларів США. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд враховуючи результат розгляду справи, вважає за необхідне стягнути з [PERSON], [INFO] (ІНН [NUMBER]) на користь [PERSON], [INFO] судові витрати по сплаті судового збору у сумі 432 грн. 07 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved