Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-22 00:00:00

17.11.2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача, посилаючись на наступні обставини: 24.02.2020 року він уклав з відповідачкою договір позики, згідно з якого він передав відповідачці грошові кошти в сумі 2000,00 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 48 906,00 грн., які позичальник зобов`язувалась повернути до першого червня 2020 року. 23.03.2020 року відповідно до розписки в отриманні грошей написаної власноруч [PERSON] , вона отримала від [PERSON] грошові кошти в сумі 500 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 13865 грн., які зобов`язувалася повернути до 01.06.2020 року. Та 08.04.2020 року відповідно до розписки в отриманні грошей написаної власноруч [PERSON] , вона отримала від [PERSON] грошові кошти в сумі 300 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 8130 грн., які зобов`язувалася повернути до 01.06.2020 року. 16.06.2020 року на адресу та на телефон (вайбер) - [NUMBER] відповідача була направлена претензія про досудове врегулювання спору та [PERSON] , повідомила йому в телефонному режимі, що грошові кошти будуть повернуті на протязі одного місяця. Взяте на себе зобов`язання, відповідач до теперішнього часу не виконала, про, що свідчить договір позики від 24.02.2020 року, розписки в отриманні грошей від 23.03.2020 року, розписки в отриманні грошей від 08.04.2020 року, представлена позивачем до суду. Уточнивши вимоги, просив стягнути з відповідача на його користь суму боргу за договором позики від 24.02.2020 року, розписки в отриманні грошей від 23.03.2020 року, розписки в отриманні грошей від 08.04.2020 року в сумі 70 901,00 грн. (сімдесят тисяч дев`ятсот одна гривня 00 коп.). В судове засідання позивач не з`явився, надавши заву про розгляд справи в його відсутність, вказавши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.28). Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася і не повідомила суд про причини неявки, заяви про розгляд справи без її участі чи відзиву на позов не надала. Ухвалою суду від 23.02.2021 року встановлено заочний розгляд справи. За вказаних обставин, відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 24.02.2020 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, за яким позивач [PERSON] передав відповідачу [PERSON] грошові кошти в сумі 48 906,00 гривень 00 коп., що є еквівалентом 2 000,00 доларів США, які вона зобов`язалася повернути в строк до 01.06.2020 року (а.с.6). Як вбачається з розписки в отриманні грошей (а.с.8), [PERSON] 23.03.2020 року отримала від [PERSON] 13865, 00 гривень, що є еквівалентом 500 (п`ятсот) доларів США, які зобов`язується повернути до 01.06.2020 року. Як вбачається з розписки в отриманні грошей (а.с.7), [PERSON] 08.04.2020 року отримала від [PERSON] 8130, 00 гривень, що є еквівалентом 300 (триста) доларів США, які зобов`язується повернути до 01.06.2020 року. На підтвердження укладення договору позики представлені: нотаріально посвідчений договір позики від 24.02.2020 року та розписки від 23.03.2020 року та від 08.04.2020 року, які посвідчують передачу [PERSON] грошової суми. Таким чином, вказаною розпискою відповідач власноруч посвідчив факт передання йому позивачем грошових коштів у зазначеному розмірі. В позовіній заяві зазначено про те, що відповідач після одруження змінила прізвище з [PERSON] та [PERSON] . З отриманої судом інформації на запит суду про реєстрацію місця проживання відповідача, були отримані дані на [PERSON] , [INFO] (а.с. 15), унікальний номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі якої, збігається з номером, вказаном в спірному договорі позики (а.с. 6), на підставі чого суд робить висновок про те, що мова йде про одну особу. Вказані правовідносини між позивачем та відповідачем регулюються ст.1046 ЦК України, згідно якої, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов"язується повернути позикодавцеві таку ж грошову суму. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. У розписці чітко зазначені: сторони зобов`язання (позикодавець та позичальник), грошова сума, яка передається, строк повернення боргу та особистий підпис позичальника. Отже, між сторонами було досягнуто згоди стосовно усіх істотних умов договору позики, й договір та розписки, свідчить про його укладення відповідно до вимог ст.1046 ЦК України. За змістом статей 15,16 ЦК України, особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.ч.1,3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно вимог ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Взяте на себе зобов`язання, відповідачка до теперішнього часу не виконала, про що свідчить догвір та розписки, представлені позивачем до суду. Відповідно до п. п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (ст. 129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Суд виходить з вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За приписами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідачка у судове засідання не з`явилась, не скористалась своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надала належних доказів, які спростовують доводи позивача. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за договорами позики є обгрунтованими та підлягають задоволенню. При цьому, оскільки за умовами договорів позики від 24.02.2020 року, 23.03.2020 року та від 08.04.2020 року позикодавець передав у власність позичальникові грошові кошти в розмірі 48906 грн., 13865 грн. та 8130 грн., відповідно, тобто позика були отримана в гривнях та договорами іншого порядку повернення боргу, не передбачено, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу саме в національній валюті України - гривні. На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути суму боргу за договорами позики від 24.02.2020 року, 23.03.2020 року та від 08.04.2020 року в сумі 48906 грн., 13865 грн. та 8130 грн., відповідно, а всього 70901 грн. (сімдесят тисяч дев`ятсот одна гривня). Відповідно до ст.141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір в сумі 840,80 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі ст.ст. 1046-1050 ЦК України та

Outcome: approved