Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-16 00:00:00

06.09.2021 року позивач звернулась до Березанського міського суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів, посилаючись при цьому на те,що вона є матір`ю відповідача - [PERSON] , [INFO] , проживає із сином окремо. Вона є пенсіонеркою, її пенсія складає 2700 грн. на місяць. Більша половина цих коштів витрачається на оплату комунальних послуг та придбання ліків, інших джерел доходів вона не має. Зазначає, що працювати за віком та за станом здоров`я вона не має можливості. Маленький розмір пенсії та відсутність інших джерелі існування призводить до складного матеріального становища. Відповідач у добровільному порядку не надає їй матеріальну допомогу, але у відповідності до вимог ст. 202 СК України зобов`язаний надавати таку допомогу. Враховуючи вищевикладене, просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), починаючи з дня пред`явлення позову . Ухвалою Березанського міського суду Київської області від 04.10.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у зазначеній справі. Розгляд справи у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадженням з повідомленням (викликом) сторін. Відповідно до ч. 2-6 ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). З огляду на предмет позову, зокрема, те що дана справа є малозначною справою і ціна позову не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, вона підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Обставини справи, що згідно з ч. 3 ст. 274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку. Враховуючи викладене, суд вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ч. 1 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Відповідачем не подано відзиву на позовну заяву. Позивач та представник позивача в судовому засіданні, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні, позов не визнав, пояснивши при цьому,що отримує заробітну плату в розмірі 5000 гривень,має кредитні зобов`язання, проживає у цивільному шлюбі , має на утримані дитину 12 років,раніше допомагав матері, але останнім часом допомоги потрібно було все більше і більше ,а у нього немає фінансових можливостей надавати допомогу. Дослідивши обставини справи, заслухавши позивача, представника позивача, відповідача перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов на підставі ст.ст. 180-183,191 СК України підлягає до задоволення. Судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження останньої (а.с. 6). Позивач є пенсіонером за віком , що підтверджується пенсійним посвідченням № [NUMBER] (а.с. 4). З довідки про склад сім`ї від 31.08.2021 за №13-13-1650 встановлено, що позивачка зареєстрована за адресою : [ADDRESS] , де зареєстрована також дочкою [PERSON] /а.с.7/ Відповідно до договору купівлі -продажу квартири та витягу про державну реєстрацію прав, власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] /а.с8-9/ Позивач вказує, що є людиною похилого віку, непрацездатною, пенсіонеркою, додаткових джерел заробітку не має, має хронічні захворювання, які потребують витрат на лікування, на що пенсії не вистачає. Відповідно до статті 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до ч.ч. 8 - 10 ст. 7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Згідно з ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. При вирішенні питання про стягнення аліментів на батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від можливості надавати (не надавати) таку допомоги повнолітніми дочкою чи сином, у зв`язку із їхнім матеріальним становищем. При цьому умовою вірного застосування положень статті 202 СК України є врахування судом факту досягнення дитиною вісімнадцятирічного віку, а також дослідження обставин, визначених статтею 204 СК України. Непрацездатною в розумінні частини 3 статті 75 СК України вважається особа, яка досягла пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо. Сам по собі факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їй утримання та не свідчить про наявність потреби в отриманні матеріальної допомоги, адже держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб: пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою, тощо. При цьому, потреба в отриманні матеріальної допомоги може доводитися, як у спосіб порівняння розміру доходів батьків із їх відповідністю розміру прожитковому мінімуму, встановленого законом (ч. 4 ст. 75 СК України), так і в інший спосіб, зокрема, з підстав передбачених статтею 203 СК України, відповідно до приписів якої дочка, син крім сплати аліментів зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю. Також обов`язок утримувати матір, батька у дочки, сина не виникає, якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені (ч. 2 ст. 202 СК України). Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05.09.2019р. у справі № 212/1055/18 дійшов висновку, що тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей з утримання своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька у матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей з утримання батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність у матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги. У п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року надано роз`яснення, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України), не є абсолютним. При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено ч. 1 ст. 204 СК України. Моментом виникнення обов`язку утримувати своїх батьків є наявність усіх перерахованих умов. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Відповідно до ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін, можливості одержання утримання від інших дітей, дружини, чоловіка та своїх батьків. При цьому діючим сімейним законодавством не передбачено звільнення від обов"язку утримувати батьків в залежності від матеріального стану платника аліментів. Судом встановлено, що позивач є пенсіонеркою, отримує пенсію за віком, яка не забезпечує в повному обсязі її потреб. Відповідач є особою працездатною віку , на утриманні має неповнолітню дитину, відомостей щодо матеріального становища та розміру отриманих доходів сторін матеріали справи не містять і таких відомостей з боку сторін надано не було. Разом з тим, суд враховує, що відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позов, жодних доказів проти заявлених вимог та стосовно неможливості сплати аліментів суду не надав. Тому, виходячи із засад розумності, добросовісності і справедливості суд вважає за можливе стягнути із відповідача аліменти на утримання непрацездатної матері у розмірі 1/6 частини із всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 06.09.2021 року і довічно, оскільки відповідач, будучи сином позивача, зобов`язаний матеріально утримувати свою непрацездатну матір. Відповідно до ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Виходячи з положень ст.141 ЦПК України, оскільки задоволено вимоги позивача, яка звільнена від сплати судового збору, він підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial