Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-16 00:00:00

28 лютого 2020 року до Краснолиманського міського суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до Лиманської міської ради Донецької області про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини (а.с.1-4). Позивач [PERSON] , належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду цивільної справи, в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив розглянути справу без його участі (а.с. 43). Відповідач - представник Лиманської міської ради Донецької області, належним чином повідомлений про дату час та місце розгляду цивільної справи, в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву з проханням розглянути справу без його участі, рішення прийняти на розсуд суду (а.с.55-56). Дослідивши зібрані у справі докази, всебічно і повно з`ясувавши всі обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши письмові докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив фактичні обставини та відповідні їм цивільні правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] в м. Лиман (Красний Лиман) Донецької області померла [PERSON] , що підтверджується наданою позивачем копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Краснолиманського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 7105047 (а.с.15). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ст. 1220 ч.ч.1,2 ЦК України). Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, яке складається із 9/15 часток житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , зазначена частка будинку належала померлій на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 травня 1993 року, посвідченого державним нотаріусом Краснолиманської державної нотаріальної контори Ревіною І.М. та зареєстрованого в Слов"янському бюро технічної інвентаризації 07 липня 1993 року за реєстровим № 2774-12-205 (а.с.10-11), та договору купівлі-продажу від 20 серпня 1994 року, посвідченого приватним нотаріусом Краснолиманського нотаріального округу Донецької області Адамовичем В.І. (а.с. 12), що також підтверджується довідкою КП "Бюро технічної інвентаризації" м. Слов"янська № 55-3/0.76/КЛ від 19 лютого 2020 року (а.с. 14). Статтею 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Позивач [PERSON] , [INFO] , є рідним сином померлої [PERSON] , яка померла [INFO] , що підтверджується наданою позивачем копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 20 вересня 1957 року, актовий запис № 37 (а.с. 9). А отже, є спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] . Частиною 3 статті 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно акту від 19 лютого 2020 року позивач [PERSON] з 2007 року фактично проживав разом з померлою [PERSON] по день її смерті (а.с. 18), отже, згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України фактично прийняв спадщину. Згідно інформації від 10 березня 2020 року, наданої державним нотаріусом Лиманської державної нотаріальної контори Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), спадкова справа відносно майна [PERSON] , яка померла [INFO] , не заводилась, із заявами про прийняття спадщини чи про відмову від спадщини до Лиманської державної нотаріальної контори ніхто не звертався (а.с. 31). На теперішній час, позивачу, як єдиному спадкоємцю першої черги за законом, постановою приватного нотаріуса Лиманського міського нотаріального округу Донецької області Семенової І.М. від 07 лютого 2020 року відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки позивачем пропущений строк для звернення із заявою про прийняття спадщини у відповідності до ст. 1269 ЦК України (а.с.17). Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Статтею 1272 ЦК України передбачені наслідки пропущення строку для прийняття спадщини. Після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , позивач не мав змоги належним чином своєчасно, протягом шести місяців з дня смерті спадкодавця звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини в зв`язку з юридичною необізнаністю, оскільки вважав, що спадщину прийняв, так як здійснював догляд за спадковим майном, але юридично не оформив своїх спадкових прав. Разом з тим, несвоєчасне звернення до нотаріуса обумовлене життєвими обставинами, які склалися в сім"ї позивача, а саме після смерті матері, його син - [PERSON] , потрапив у ДТП та тривалий час перебував на лікуванні (а.с. 45-48). Позивач здійнював догляд за хворим сином, що потребувало значного часу та матеріальних витрат. Тому просить визнати вказані обставини поважними, та визначити додатковий строк для прийняття спадщини, протягом трьох місяців. До теперішнього часу данні про те, що спадкове майно, яке залишилось після смерті спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] , визнано відумерлим відсутні. Відповідно до частини 3 статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, не встановлено вимоги до держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року). Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя. Тобто Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства. Гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Дана позиція узгоджується з постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 жовтня 2018 року м. Київ, справа № 681/203/17-ц провадження № 61-26164св18. Прецендента практика ЄСПЛ містить принцип «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах: «Беєлер проти Італії», «Онер`їлдіз проти Туреччини», «Megadat.com S.r.l. проти Молдови», «Москаль проти Польщі»). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, що зачіпають майнові інтереси. Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює захист власності і встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або ілюзорних прав, а прав практичних та ефективних (п. 24 рішення ЄСПЛ від 09.10.1979 у справі «Ейрі»; п. 32 рішення ЄСПЛ від 30.05.2013 у справі «Наталія Михайленко проти України»). У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (п. 32 рішення ЄСПЛ у справі «Стретч проти Сполученого Королівства»). «Законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (рішення у справі «Копецький проти Словаччини»). Отже, враховуючи принцип автономного тлумачення понять, застосовний у практиці Європейського суду з прав людини, отримане (хоча і не оформлене належним чином) спадкове майно охоплюється поняттям «майно» в розумінні ст. 1 Першого протоколу. Суд враховує, що наслідки пропущення позивачем строку для прийняття спадщини будуть непропорційними, оскільки позивач втратить право на спадкування майна, яке залишилося після смерті спадкодавця, яка доводилася йому рідною матір`ю. І спочатку смерть близької людини, а потім і втрата спадкового майна будуть для нього занадто надмірним тягарем, і при цьому буде порушено баланс між інтересами держави та фізичної особи. Суд враховує також роз`яснення, які містяться в п. 24 ППВСУ від 30.05.2008 № 7, згідно з якими поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій; зібрані у справі докази, їх належна оцінка заслуговують на увагу, являються доведеними, та вказують на наявність підстав для задоволення позову, отже суд вважає за можливе визначити [PERSON] додатковий строк - три місяці, який буде достатній для подання заяви про прийняття спадщини.

Outcome: approved