Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-11 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свій позов мотивує тим, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 05 червня 1993 року, який був зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції у Волинській області, актовий запис № 652. Від шлюбу у них народилось двоє дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Вказує на те, що спільне життя з відповідачем не склалося, кожен з них має протилежні погляди на сімейне життя, їхній шлюб носить формальний характер, подальше його збереження неможливе. Просить суд, шлюб розірвати. В судове засідання позивач не з'явилась проте, належним чином повідомлена про розгляд справи. Відповідач в судове засідання не з'явився по невідомій суду причині, хоча про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Враховуючи відсутність заперечення позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 05 червня 1993 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції у Волинській області, актовий запис № 652. Від шлюбу у них народилось двоє дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі змістом ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружини, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту ч. 3 та 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду від 12.06.1998 року № 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю встановлено, що проголошена Конституцією охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливими. Як вбачається з матеріалів справи, позивач та відповідач подружніх стосунків не підтримують, не ведуть спільного господарства, шлюб існує лише формально. За наданий сторонам строк для примирення вони не примирились. Судом ухвалою від 13 січня 2015 року сторонам надавався строк для примирення до 12 травня 2016 року. За вказаний період суду не надано доказів про примирення сторін, тому на підставі наведеного, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення.

Outcome: approved