Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-06 00:00:00

22 вересня 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу. Свої вимоги мотивує тим, що 11 грудня 2013 року сталася ДТП за участі транспортного засобу ГАЗ 5204 д.н.з.\~\~ [NUMBER] , власником якого є ДП «Південна залізниця», під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «Рено Логан» д.н.з.\~\~ [NUMBER] під керуванням\~\~ [PERSON] . [PERSON] на момент скоєння ним ДТП перебував на робочому місці та безпосередньо виконував свої трудові обов`язки. Внаслідок ДТП [PERSON] отримав тілесні ушкодження, у зв`язку з чим йому було завдано моральної та матеріальної шкоди, бо автомобіль «Рено Логан» д.н. [NUMBER] , який на праві власності належить останньому, зазнав механічних пошкоджень. Ухвалою Краснопільського районного суду Сумської області від 24 листопада 2015 року кримінальне провадження по обвинуваченню [PERSON] закрито у зв`язку з примиренням обвинуваченого з потерпілим. Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 26 листопада 2019 року стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь [PERSON] 111150,60 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 20000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди та 1200 грн витрат по оплаті висновку експертизи. Посилаючись на викладені вище обставини та ст. 1191 ЦК України, ст. 130, п. 3 ст. 134 КЗпП України, позивач просить стягнути з [PERSON] в порядку регресу шкоду в розмірі 140580,84 грн та 2108,72 грн витрат по сплаті судового збору. Ухвалою від 29 вересня 2020 року справу призначено до підготовчого засідання. Ухвалою від 11 листопада 2020 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду на 07 грудня 2020 року. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, причин неприбуття не повідомив, хоча належним чином був сповіщений про день, час і місце розгляду справи. Повідомлення про вручення поштового відправлення судової повістки про виклик у судове засідання, направлене за зареєстрованим місцем проживання останнього, повернулося без вручення із позначкою «адресат відсутній за вказаною адресою». Заслухавши представника позивача, повно, всебічно і об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд приходить до таких висновків. З матеріалів справи вбачається, що на підставі наказу Сумської дистанції електропостачання №43/ОС від 01 серпня 2006 року відповідача [PERSON] прийнято на роботу електромонтером з ремонту повітряних ліній електропередач (а. с. 13). Наказом начальника Сумської дистанції електропостачання ДП "Південна залізниця" від 18 жовтня 2013 року №407 [PERSON] було надано право виїзду при виробничій необхідності на автомобілі ГАЗ 5204, д.н.з.\~ [NUMBER] (а. с. 15). 11 грудня 2013 року на проїзній частині перехрестя вулиць Сумської та Жовтневої смт Краснопілля Сумської області сталася дорожньо-транспортна подія. Відповідач, виконуючи свої трудові обов`язки, рухався на автомобілі ГАЗ 5204, д.н.з.\~\~ [NUMBER] , який зареєстрований за ДП «Південна залізниця», та при русі по вул. Сумській в смт Краснопілля, виїхавши на зустрічну смугу для руху, вчинив зіткнення з автомобілем «Рено Логан» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . За фактом ДТП матеріали досудового розслідування були внесені до ЄРДР за №12013200180000676 від 12 грудня 2013 року, дії [PERSON] кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України. Ухвалою Краснопільського районного суду Сумської області від 24 листопада 2015 року кримінальне провадження по обвинуваченню [PERSON] закрито у зв`язку з примиренням останнього з потерпілим (а. с.16-17). Наказом в.о. начальника ВП «Сумська дистанція електропостачання» ПАТ «Укрзалізниця» Слупова Ю.Л. №34/ос від 29 листопада 2016 року [PERSON] звільнено з роботи за власним бажанням (а. с. 14). Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 06 липня 2016 року у справі №591/1/16-ц, залишеного без змін ухвалою Сумського апеляційного суду від 17 серпня 2016 року, стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 129131 грн 65 коп., моральну шкоду в розмірі 20000 грн, судові витрати в сумі 1200 грн. Постановою державного виконавця Печерського РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у м. Києві Кравцової О.С. від 15 вересня 2016 року за виконавчим листом №591/1/16-ц від 31 серпня 2016 року було відкрито виконавче провадження (а. с. 18-19). 28 вересня 2016 року платіжним дорученням №971 АТ "Укрзалізниця» сплатило на користь [PERSON] 150331,65 грн (а. с. 20). Також платіжними дорученнями №1024 від 05 вересня 2016 року, №424 від 08 липня 2016 року та №2525667 від 04 лютого 2020 року АТ «Укрзалізниця» сплатило відповідно 3203,18 грн, 2936,26 грн та 2254,97 судового збору за подання апеляційних та касаційних скарг (а. с. 21-23). Постановою Верховного Суду від 21 березня 2018 року рішення Зарічного районного суду м. Суми та ухвала Апеляційного суду Сумської області від 17 серпня 2016 року скасовані, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 26 листопада 2019 року, яке набрало законної сили 05 березня 2020 року, стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь [PERSON] 111150,60 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 20000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди та 1200 грн витрат по оплаті висновку експертизи (а. с. 57-65). Відповідно до положень ч. 1\~ст. 1172 ЦК України\~юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Згідно\~зі ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування. На час скоєння ДТП автомобіль ГАЗ 5204\~д.н.з.\~\~ [NUMBER] належав на праві власності позивачу, а відповідач перебував у трудових відносинах з останнім. На підставі\~ст.\~233\~КЗпП України для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Відповідно до п. 20\~Постанови Пленуму Верховного Суду України N 14 від 29 грудня 1992 року "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками"\~право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством, організацією, установою сум третій особі і з цього ж часу обчислюється строк на пред`явлення регресного позову. При цьому, строк позовної давності для звернення до суду з позовом про відшкодування матеріальної шкоди становить 1 рік з дня її виявлення. Днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником. Право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати роботодавцем певних сум третій особі і з цього ж часу обчислюється строк на пред`явлення регресного позову. У цій справі право регресної вимоги позивача до відповідача виникло саме 05 березня 2020 року з дати набрання чинності рішення Зарічного районного суду м. Суми від 26 листопада 2019 року у справі №591/1/16-ц. Відповідно до ч. ч. 1, 2\~ст.\~130\~КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. Згідно з п. 3 ч. 1 \~ст.\~134\~КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку. Отже, виходячи з вищевикладених обставин справи, підлягають задоволенню вимоги позивача до відповідача про стягнення в порядку регресу шкоди у розмірі 132350,60 грн, яка складається з: 111150,60 грн відшкодування матеріальної шкоди, 20000 грн - моральної шкоди та 1200 грн - витрат по оплаті висновку експертизи. Щодо стягнення в порядку регресу судового збору, сплаченого позивачем за подання апеляційних та касаційних скарг у цивільній справі, що розглядалася Зарічним районним судом м. Суми, то суд зазначає таке. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст.\~22\~ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. З урахуванням наведеного слід дійти висновку, що судовий збір не є збитками в розумінні ст. 22 ЦК України, оскільки відшкодуванню підлягає втрачене або пошкоджене майно, що виключає задоволення позову в цій частині, з посиланням на норми ст. 1191 ЦК України, якими передбачено регрес. \~ \~ \~ \~Оскільки позов підлягає частковому задоволенню, з відповідача підлягають стягненню судові витрати пропорційно до суми задоволених вимог. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного,

Outcome: partial