Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-23 00:00:00

20.05.2016 року заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту смерті. В обґрунтування заяви вказує на те, що [PERSON], [INFO] є його прадідом по материнській лінії, він був зареєстрований в [ADDRESS]. [INFO] у віці 87 років прадід помер за місцем свого проживання на території, непідконтрольній Україні, а саме - у м. Стаханов, про що Стаханівською центральною міською багатопрофільною лікарнею № 1, м. Стаханов, ЛНР було видано лікарське свідоцтво про смерть № 141 від 04.05.2016р. відповідно до форми 106/в, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров*я Луганської Народної Республіки від 28.08.2015р. № 591. Прадіда заявника було поховано на місцевому кладовищі в м. Стаханов. Оскільки мати заявника та всі родичі продовжують мешкати в м. Стаханов Луганської області, а він зареєстрований та мешкає в м. Харків, то 13.05.2016р. він звернувся до Дзержинського районного в м. Харкові відділу державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції в Харківській області з метою отримати свідоцтво про смерть прадіда, однак, йому було відмовлено у видачі свідоцтва про смерть форми № 106/о, яка затверджена наказом Міністерства охорони здоров*я України від 08.08.2006р. № 545 на підставі ст.. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» у зв*язку з чим заявник звернувся до суду. В судовому засіданні заявник заяву підтримав в повному обсязі та просив суд її задовольнити. Представник зацікавленої особи в судове засідання не з"явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутністю суду не надавав. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява обгрунтована та підлягає задоволенню у повному обсязі з огляду на наступне. Відповідно до положень ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Відповідно до положень ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ст. 234 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно п 8 ч.1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995р.,заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. При цьому слід мати на увазі, що встановлення з зазначених підстав факту смерті відрізняється від встановлення факту реєстрації смерті (яке полягає у з'ясуванні, насамперед, обставин не самої події смерті, а її реєстрації в органах реєстрації актів громадянського стану) та від оголошення особи померлою. Відповідно до роз'яснень п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заяви про встановлення факту смерті особи в певний час (п.7ст.273ЦПК) приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. При цьому, слід мати на увазі, що встановлення з зазначених підстав факту смерті відрізняється від встановлення факту реєстрації смерті (яке провадиться на підставі п.4 ст. 273 ЦПК України і полягає у з'ясуванні, насамперед, обставин не самої події смерті, а її реєстрації в органах реєстрації актів громадянського стану) та від оголошення особи померлою, яке провадиться за правилами глави 35 ЦПК України. В свою чергу, вимогами частини ч.1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоровя або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Відповідно до пп. 1 п. 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених Наказом МЮУ 18.10.2000р. № 52/5 (у редакції наказу МЮУ 24.12.2010р. № 3307/5) (далі - Правила) передбачено, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о); б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о); в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою;ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Судом встановлено, що заявник [PERSON] є правнуком померлого [PERSON], що підтверджується наступними документами - свідоцтвом про народження його бабки - [PERSON] відповідно до якого померлий [PERSON] був її батьком, витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб, з якого вбачається, що бабка [PERSON] зареєструвала шлюб першим чоловіком [PERSON] та змінила своє прізвище на «[PERSON]», свідоцтвом про розірвання зазначеного шлюбу 16 квітня 1985року, свідоцтвом про народження [INFO] матері заявника - [PERSON], яка згодом змінила прізвище на «[PERSON]» у зв*язку із укладенням шлюбу між бабкою заявника [PERSON] та [PERSON], свідоцтвом про укладення шлюбу 25.11.1995р. матері заявника [PERSON] з [PERSON] в результаті якого прізвище матері заявника було змінено на «[PERSON]» та свідоцтвом про народження [INFO] заявника відповідно до якого [PERSON] є його матір*ю. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON], 1928 року народження, постійно проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією паспорта. 03 травня 2016 р. [PERSON], перебуваючи дома за адресою: [ADDRESS], помер, про що вказує складене російською мовою «Врачебное свидетельство о смерти № 141» від 04 травня 2016 року, де зазначено, що [PERSON] помер [INFO] у віці 87 років, причиною смерті є хронічна недостатність кровообігу, кардіосклероз атеросклеротичний. 13 травня 2016 року заявник звернувся до Дзержинського районного в м. Харкові відділу державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції в Харківській області для отримання свідоцтва про смерть форми № 106/о, яка затверджена наказом Міністерства охорони здоров*я України від 08.08.2006р. № 545, однак йому відмовою № 792/06-04-05 від 13 травня 2016 року у реєстрації смерті [PERSON] було відмовлено, з тих підстав, що ним було пред*явлено документ, форма якого не відповідає формі, визначеній Наказом Міністерства охорони здоров*я України від 08.08.2006р. № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25.10.2006р. за № 1150/13024. Відповідно до ч.ч.2,3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Розпорядженням КМУ № 1085 від 07.11.2014р. затверджено Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. До таких населених пунктів входить м. Стаханов, на території якого [INFO] помер [PERSON], відповідно, документи про смерть, видані на тимчасово окупованій території України, є недійсними та не створюють правових наслідків. Враховуючи, що вказані вище документи складені на території, непідконтрольній Україні, та не може бути прийнятий органом державної реєстрації актів цивільного стану у якості підтвердження факту смерті [PERSON], отримати свідоцтво про його смерть на території України заявник не може, необхідно застосувати інші механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту прав, свобод і законних інтересів заявника. За таких обставин, заява [PERSON] підлягає задоволенню, оскільки він є громадянином України, його родинні відносини з померлим громадянином України прадідом [PERSON] підтверджені необхідними свідоцтвами, документ про підтвердження факту його смерті є недійсним, що унеможливлює отримання заявником свідоцтва про смерть в органах державної реєстрації актів цивільного стану України. Встановлення факту смерті [PERSON] має для заявника юридичне значення, тому як дозволяє реалізувати права, які виникають після смерті прадіда. Відповідно до положень ч. 2 ст. 259 КПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. На підставі ст. 14 ЦПК України рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформляють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту цивільного стану орган реєстрації актів цивільного стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду. Відповідно до вимог п. 2 ч. 1ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Таким чином, заявник обґрунтовано не має можливості надати документи, необхідні для проведення державної реєстрації смерті прадіда, передбачені правилами державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, а тому суд приходить до висновку про задоволення заяви про встановлення факту смерті [PERSON] На підставі викладеного, ЗУ "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом МЮУ №52/5 від 18.10.2000 року, ЗУ "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", розпорядження КМУ №1085 від 07.11.2014 року,

Outcome: approved