Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-18 00:00:00

19.08.2019 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить визначити місце проживання [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , мотивуючи позовні вимоги тим, що вони з відповідачем з 02.09.2005 року перебували у шлюбі, який розірваний рішенням Київського районного суду м.Одеси від 14.03.2019 року. від даного шлюбу є діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу сторони не дійшли згоди щодо проживання неповнолітніх дітей, що відповідно зумовило звернення до суду з дійсним позовом. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Данилюк А.Б., позовні вимоги підтримали, просять позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі, про що також є його письмова заява та не заперечує проти його задоволення. Представник третьої особи Київської районної адміністрації Одеської міської ради як органу опіки та піклування в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Суд, дослідивши матеріали справ та надані докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.2, 8, 9, 10 ст.7 СК сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Так судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітніх [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , про що свідчать надані суду свідоцтва про народження дітей, копії яких містяться в матеріалах справи ( а.с. 5-6). Шлюб між батьками розірваний рішенням Київського районного суду м.Одеси від 14.03.2019 року ( а.с.7-9). Між стонами виник спір щодо визначення місця мешкання дітей, який підлягає вирішенню у судовому порядку. Відповідно до ч.3 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Згідно зі ст.8 закону «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. У відповідності до вимог ст.ст. 7, 155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно із ст. 12 Закону України „Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. На обсяг батьківських прав та обов`язків не впливає та обставина, що один із батьків проживає окремо від дитини і виконувати батьківські обов`язки належним чином потрібно не тільки відносно дитини, яка проживає разом з батьком, а й в такому ж обсязі й відносно дитини, яка проживає окремо. [PERSON] , якій [INFO] виповнилось 12 років, в судовому засіданні у присутності своїх батьків, які є законними представниками висловила бажання проживати з матір`ю. Відповідно до ч.1 ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків та місце проживання дитини, яка досягла 10 років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини ( ч.2 ст. 160 СК України). [PERSON] , якому [INFO] виповниться 10 років, у судовому засіданні у присутності батьків, які є його законним представниками висловив бажання проживати з матір`ю. Відповідно до положення ст. 29 ч. 4 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Статтею 18 Конвенції про захист прав дитини передбачено, що суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Згідно з положенням ст. 200 ч. 3 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову за результатами підготовчого судового засідання суд може постановити рішення про задоволення позову. В даному випадку, враховуючи визнання відповідачем позовних вимог щодо визначення місця мешкання дитини з матір`ю, а також беручи до уваги пояснення малолітніх [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , що надані в судовому засідання у присутності законних представників- батьків [PERSON] та [PERSON] , які висловили бадання мешкати разом з матір`ю, створення позивачем всіх належних повноцінних умов для дітей, суд вважає за доцільне визначити місце мешкання малолітніх [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , яка створила всі належні умови для проживання дітей. На підставі викладеного та

Outcome: approved