Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-18 00:00:00

\~ \~ \~ \~18 червня 2020 року представник позивача [PERSON] адвокат Сапіч В.М. звернувся до суду з позовом до Білопільської міської ради про визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування за законом. Позов мотивує тим, що [INFO] померла баба позивача [PERSON] . За життя померла мала у власності житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] та присадибну земельну ділянку. Після смерті останньої спадщину прийняв її син та батько позивача [PERSON] , шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном. Однак юридично право власності на вказаний житловий будинок останній не оформив. [INFO] [PERSON] помер. Позивач вказує, що є єдиним спадкоємцем після смерті останнього, оскільки вважає, що прийняв спадщину батька шляхом постійного проживання із спадкодавцем. Разом з цим зазначає, що звертався до приватного нотаріуса Білопільського районного нотаріального округу Шамукової С.Ф., яка відкрила спадкову справу після смерті батька, з питанням видачі свідоцтва про право власності в порядку спадкування за законом на домоволодіння [ADDRESS] , однак нотаріус відмовила його приймати, а його письмове звернення з цього приводу, яке було направлено на її адресу рекомендованим листом, було йому повернуто з відміткою про відмову адресата отримувати лист. Оскільки в інший спосіб у нотаріальному порядку позивач не може набути права на спадщину за законом після смерті спадкодавця, він звернувся до суду за захистом своїх спадкових прав. Посилаючись на викладені вище обставини, позивач просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно належне за життя [PERSON] , а саме домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] . Встановивши невідповідність позовної заяви, 19 червня 2020 року постановлено ухвалу про\~залишення позову\~без руху з наданням позивачу строку для усунення недоліків протягом десяти днів в з дня отримання копії ухвали (а. с. 19-20). Ухвалою від 11 серпня 2020 року було відкрито провадження по цивільній справі та призначено її до підготовчого засідання (а. с. 26-27). 22 грудня 2020 року представник позивача надав до суду заяву про уточнені позовні вимоги, а саме просив визнати за позивачем [PERSON] після смерті його батьків: [PERSON] та [PERSON] право власності у порядку спадкування на садкове майно належне [PERSON] , на: Ѕ частки після смерті кожного батьків (а. с. 91-92). 28 грудня 2020 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду (а. с. 103-104). У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, його представник адвокат Сапіч В.М. направив до суду клопотання про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримує (а. с. 109). Представник відповідача Ганнівсько-Вирівської сільської ради у судове засідання не з`явився. Староста надіслав клопотання про розгляд справи без участі їх представника, проти задоволення позову заперечень не мають (а. с. 107). Третя особа\~-\~приватний нотаріус\~Білопільського районного\~нотаріального округу\~Шамукова С.Ф.\~у судове засідання також не з`явилась, причини неявки не повідомила (а. с. 105). У зв`язку з неявкою сторін суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних доказів, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозв`язку, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [INFO] в с. Ганнівка-Вирівська Білопільського району Сумської області померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а. с. 9). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є власником житлового будинку з господарчими спорудами під [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 03 грудня 1990 року, виданого на підставі рішення виконкому Білопільської районної ради №193 від 23 жовтня 1990 року (а. с. 4). Згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно Білопільська ГВД КП «Сумське МБТІ» від 15 серпня 2011 року внесено відомості про право власності на житловий будинок [ADDRESS] за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 03 грудня 1990 року (а. с. 5, 95). Зі змісту довідки Ганнівсько-Вирівської сільської ради від 16 вересня 2020 року вбачається, що згідно із записами погосподарських книг за період з 1944 по 1993 роки [PERSON] проживав разом із матір`ю [PERSON] до дня її смерті [INFO] в [ADDRESS] та вели спільне господарство (а. с. 96). У відповідності до інформаційних довідок зі Спадкового реєстру №61519847 та №61519887, виданих приватним нотаріусом Білопільської районної нотаріальної контори Шамукової С.Ф., спадкова справа після [PERSON] , померлої [INFO] , не заводились, будь-яка інформація у спадковому реєстрі відсутня (а. с. 33-34). Крім того, встановлено, що [INFO] в с. Ганнівка-Вирівська Білопільського району Сумської області помер [PERSON] (а. с. 10). Відповідно до копії Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-СМ № 044635, виданого 19 липня 2000 року на підставі рішення 5 сесії 23 скликання Г.-Вирівської сільської ради народних депутатів від 22 квітня 1999 року [PERSON] на праві приватної власності належала земельна ділянка загальною площею 0,5702 га, для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, що знаходиться на території Ганнівсько-Вирівської сільської ради Білопільського району Сумської області (а. с. 6). За інформаційною довідкою виконавчого комітету Ганнівсько-Вирівської сільської ради, [PERSON] на день смерті [INFO] проживав разом із сином [PERSON] та дружиною [PERSON] в [ADDRESS] . Після смерті останнього [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину шляхом проживання в будинку, збереження особистих документів. Заповіт від імені [PERSON] сільською радою не посвідчувався. (а. с. 12). На підставі свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] в смт. Улянівка Білопільського району Сумської області (а. с. 66). У роз`ясненнях, наданих у п. 23 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Як зазначено в п.п 4.18 п. 4 гл. 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за №282/20595 за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач звертався до приватного нотаріуса Білопільського районного нотаріального округу Шамукової С.Ф., яка відкрила спадкову справу після смерті батька, з питанням видачі свідоцтва про право власності в порядку спадкування за законом на домоволодіння [ADDRESS] , однак нотаріус відмовила його приймати, а його письмове звернення з цього приводу, яке було направлено на її адресу рекомендованим листом, було йому повернуто з відміткою про відмову адресата отримувати лист. Згідно з п. 24 зазначеної вище постанови при розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини. У відповідності до Інформаційних довідок зі Спадкового реєстру вбачається, що після [PERSON] , який помер [INFO] та померлої [INFO] [PERSON] приватним нотаріусом Білопільського районного нотаріального округу Шамуковою С.Ф. заведені спадкові справи за № 39/2015 та 40/2015 відповідно за заявами [PERSON] (а. с. 42-43, 52-53). З витребуваної копії спадкової справи № 39/2015 вбачається, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі за № 252 від 26 травня 2015 року спадкоємцем майна [PERSON] , який помер [INFO] , є його син [PERSON] . Спадщина, на яку видане свідоцтво складається із 1/2 частки земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,5134 га ріллі, яка належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-СМ № 003075 (а. с. 54-64). Крім того, зі спадкової справи № 40/2015 вбачається, що [PERSON] постійно до дня смерті [INFO] проживала разом із сином [PERSON] в [ADDRESS] . Після смерті спадкодавця, її син прийняв спадщину на протязі 6 місяців шляхом проживання в будинку та догляду за земельною ділянкою. Заповіт від імені спадкодавця сільською радою не посвідчувався (а. с. 65-68). На підставі свідоцтв про право на спадщину за законом, зареєстрованих в реєстрі за № 253, 254 від 26 травня 2015 року спадкоємцем майна [PERSON] , померлої [INFO] , є її син [PERSON] . Спадщина, на яку видані вказані свідоцтво складається із: -1/2 частки земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,5134 га ріллі, яка належала [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-СМ № 003075; - земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,5135 га ріллі, яка належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-СМ № 003076 (а. с. 75). Відповідно до вимог ч. 1 ст.\~13,\~ч.\~1\~ст.\~81\~Цивільного процесуального\~кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 15 та 16\~ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Статтею 41 Конституції України гарантовано право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Стосовно визнання права власності на житловий будинок з господарськими\~будівлями і\~спорудами у порядку спадкування за законом, суд враховує слідуюче. У відповідності до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ч. 1, ч. 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. В силу ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Пленум Верховного Суду України у п. 20 своєї постанови "Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року роз`яснив, що справи про спадкування за законом мають вирішуватись на основі правил глави 86 ЦК України. Спадкування за законом здійснюється почергово. За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Зокрема, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У відповідності до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. 3 ст. 1268 ЦК України). Згідно з ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Частиною першою статті 316 Цивільного кодексу України поняття права власності визначено як право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). За приписами ч. 1 ст. 377 ЦК України\~до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Частиною 3 статті 3\~Закону України\~від 1\~липня 2004\~року «Про\~державну реєстрацію\~речових прав\~на нерухоме\~майно та\~їх обтяжень» передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно з ч. 4 ст.\~3\~означеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56. Вказаним нормативним актом передбачалася державна реєстрація (інвентаризація)\~будинків і\~домоволодінь у\~межах міст\~та селищ,\~в тому\~числі й\~на підставі\~записів у\~погосподарських книгах\~(п.\~20\~Інструкції). Проте, виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Враховуючи викладене вище, суд вважає, що спадкодавець набув право власності на домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] у порядку, який був передбачений законодавством, що діяло на момент виникнення цього права. Отже, позивач [PERSON] має право на спадщину після батьків на майно, яке належало [PERSON] , але не може оформити її, отримавши в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно. З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що право позивача підлягає захисту в судовому порядку і вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON] та визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] у порядку спадкування за законом після батьків [PERSON] та [PERSON] , які фактично прийняли спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . На підставі викладеного,

Outcome: approved