Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, вказавши, що 04 січня 2014 року він уклав з [PERSON] договір про наміри. Відповідно до вказаного договору [PERSON] зобовязувалась укласти з ним договір купівлі-продажу автомобіля ВМW 523і легковий-седан-В. Дата укладення вказаного договору купівлі-продажу протягом квітня 2014 р., але не пізніше 01 травня 2014 р. В момент підписання договору наміру [PERSON] прийняла від нього авансовий платіж в розмірі 4\~000,00 доларів США, що був частиною основного платежу та повинен був бути направлений на погашення кредитних зобовязань [PERSON] перед банківськими установами. В момент підписання договору найму [PERSON] передала йому на зберігання вказаний автомобіль. Однак станом на 20.01.2015 р. йому стало відомо, що [PERSON] та [PERSON] 25 липня 2014 року продали вказаний автомобіль [PERSON] за 3000,00 доларів США. Вказаний правочин був оформлений шляхом написання продавцями розписки про отримання грошових коштів та купівлю-продаж автомобіля. Тому позивач просить визнати за ним право власності на автомобіль ВМW 523і легковий-седан-В. рік випуску 1996. В судове засідання позивач [PERSON], відповідачі [PERSON], її представник [PERSON] ,[PERSON], [PERSON], представники Управління Державтоінспекції ГУМВС України в Дніпропетровській області, Центру надання послуг повязаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування Дзержинського, Інгулецького, Центрально-Міського районів м. Кривого Рогу та Криворізького району, Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, Прокуратури Дніпропетровської областів судове засідання не зявилися, про дату слухання були повідомлені своєчасно та належним чином. Від позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. У відповідності до ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав. \~\~\~\~Відповідно до ст. ст.\~3,\~4,\~10,\~11,\~16,\~60 ЦПК України\~кожна особа має право звернутися до суду захистом своїх порушених прав. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Судом встановлено, що 04 січня 2014 року [PERSON] та [PERSON] уклали між собою договір про наміри, відповідно до п. 11 якого [PERSON] зобовязалась укласти з [PERSON] договір купівлі-продажу рухомого майна - автомобіля ВМW 523і легковий-седан-В згідно умов вказаного договору. Дата укладення зазначеного договору купівлі-продажу рухомого майна автомобіля ВМW 523і легковий-седан-В на протязі квітня місяця 2014 року. Але не пізніше 01 травня 2014 року (л.с. 8 копія договору). Згідно п. 2.1.4 договору, в момент його підписання [PERSON] як продавець зобовязувалась прийняти від [PERSON] як покупця авансовий платіж в розмірі 4\~000,00 доларів США (31\~972,00 грв. згідно курсу НБУ на 04.01.2014 р. 7.972 (дол.), що є 100% вартості рухомого майна та буде направлений продавцем на погашення своїх кредитних зобовязань. Стаття 203 ЦК України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину. Відповідно до ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлений ним. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України) Між сторонами укладено договір наміру, який не передбачений цивільним законодавством як підстава для набуття права власності на майно. Відповідно до ст. 635 ЦК України\~попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певній термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладання. Договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважаться попереднім договором. Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першої - третьою, п'ятою та шостою ст.. 203 цього Кодексу. Згідно ч.ч. 1, 4 ст. 216 ЦК України\~недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна сторона зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Відповідно до ч.1 ст. 220 ЦК України\~у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Cтаття 236 ЦК України\~встановлює, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов'язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється. Крім того, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль ВМW 523і легковий-седан-В належить на праві власності [PERSON] Згідно з Правилами дорожнього руху України власником транспортного засобу є фізична особа, яка володіє майновими правами на транспортний засіб та має на це відповідні документи. Постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 р. № 1388 затверджений Порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, згідно з п.2 якого він є обов'язковим для всіх . Так, пунктом 6 Порядку передбачено, що транспортні засоби реєструються за юридичними та фізичними особами в реєстраційно-екзаменаційних підрозділах Державтоінспекції. Пунктом 7 Порядку встановлено, що власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Даний перелік документів, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів є вичерпним. Суд вважає, що у з урахуванням того, що [PERSON] та [PERSON] дійшли згоди щодо відплатного відчуження та придбання автомобіля, і на виконання цієї домовленості [PERSON] передав [PERSON] авансовий платіж у розмірі 4 000 доларів США, а [PERSON] у свою чергу передала [PERSON] у володіння та управління належний їй автомобіль, і вони домовилися до укласти договір купівлі-продажу, переконливо свідчить про те, що вони уклали попередній договір, а не договір про наміри, як про це помилково зазначає [PERSON], оскільки за договором (протоколом) про наміри сторони виявляють лише свої наміри укласти договір та приймають конкретні підготовчі зобов'язання на певний строк. Матеріалами справи встановлено, що цей попередній договір не було нотаріально посвідчено. Тому за правилами ч. 1 ст. 220 ЦК України\~він є нікчемним правочином. Відповідно до ч.2 ст. 215 ЦК України\~недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. В зв"язку з відмовою у задоволенні позову суд вважає за необхідне у відповідності до ст.. 154 ч 6 ЦПК України скасувати ухвалу від 13 05 2015 року про забезпечення позову та зняти арешт з автомобілів.

Outcome: dismissed