Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-11 00:00:00

23 травня 2017 року позивач звернувся з позовом до суду, який в подальшому уточнив та згідно редакції від 29 травня 2017 року просить ухвалити рішення, яким: визнати дійсним договір купівлі-продажу автомобіля від 17 травня 2012 року, укладений між [PERSON], ІНН [NUMBER], паспорт [NUMBER], виданий Приморським РВ УМВС України в Одеській області 26.02.1997 року, та [PERSON], ІНН [NUMBER], паспорт [NUMBER], виданий Суворовським РВ УМВС України в Херсонській області 03.08.2004 року; визнати за [PERSON], який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (ІНН [NUMBER] паспорт [NUMBER], виданий Суворовським РВ УМВС України в Херсонській області 03.08.2004 року) право власності на автомобіль NISSAN SILVA, легковий кабріолет, 2001 року випуску, шасі (кузов, рама) № [NUMBER], VIN№ [NUMBER], об'єм двигуна 1998, р/н [NUMBER] зареєстрований РЕВ-1 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області 14.07.2010 року за [PERSON]; звільнити з під-арешту та заборони відчудженя рухоме майно - автомобіль марки NISSAN SILVA, легковий кабріолет, 2001 року випуску, , шасі (кузов, рама) № [NUMBER], VIN№ [NUMBER], об'єм двигуна 1998, р/н [NUMBER] зареєстрований РЕВ-1 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області 14.07.2010 року за [PERSON], що накладені на підставі: постанови державного виконавця Малиновського ВДВС Одеського МУЮ від 06.07.2015 року в рамках виконавчого провадження ВП № 48009629; постанови державного виконавця Овідіопольського районного відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області від 08.11.2016 року в рамках виконавчого провадження ВП 52378559; постанови державного виконавця Овідіопольського районного відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області від 11.11.2016 року в рамках виконавчого провадження ВП № 52378559; постанови державного виконавця Овідіопольського районного відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області від 02.02.2017 року в рамках виконавчого провадження ВП № 52378559; скасувати розшук рухомого майна - автомобіля марки NISSAN SILVA, легковий кабріолет, 2001 року випуску, шасі (кузов, рама) № [NUMBER], VIN№ [NUMBER], об'єм двигуна 1998, р/н [NUMBER] зареєстрований РЕВ-1 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області 14.07.2010 року за [PERSON], який оголошений на підставі: постанови державного виконавця Овідіопольського районного відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області від 11.11.2016 року в рамках виконавчого провадження ВП 52378559; постанови державного виконавця Овідіопольського районного відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області від 02.02.2017 року в рамках виконавчого провадження ВП 52378559. Свої вимоги мотивував тим, що 17.05.2012 року між ним та громадянином [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу автомобіля NISSAN SILVIA, легковий кабріолет, 2001 року випуску, шасі (кузов, рама) [NUMBER], [NUMBER], об'єм двигуна 1998, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований РЕВ-1 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області 14.07.2010 року, на підтвердження якого була складена розписка та видана генеральна довіреність. Проте, як стверджує позивач, йому випадково стало відомо про те, що 24.12.2012 року між громадянином [PERSON] та ПАТ «УКРГАЗПРОМБАНК» було укладено кредитний договір №46-Ф-К-ДІУ/12, в результаті невиконання умов якого ПАТ «УКРГАЗПРОМБАНК» звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовною заявою про стягнення заборгованості, в рамках розгляду якої 23 березня 2015 року судом було ухвалене рішення про задоволення позову. В ході реалізації вказаного рішення суду виконавчою службою було накладено арешт на автомобіль NISSAN SILVIA, легковий кабріолет, 2001 року випуску, шасі (кузов, рама) [NUMBER], [NUMBER], об'єм двигуна 1998, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований РЕВ-1 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області 14.07.2010 року та оголошено його в розшук. Вищевказане і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] позов підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] та представники третіх осіб Публічного акціонерного товариства «Укргазпромбанк», Публічного акціонерного товариства «Просто - Страхування» у судове засідання не з'явились, про час та місце його проведення сповіщені належним чином, причини неявки суду не повідомили. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який сповіщений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою представника позивача, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача. Відповідно до ст. 225 ЦПК України Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що Автомобіль NISSAN SILVIA, легковий кабріолет, 2001 року випуску, шасі (кузов, рама) [NUMBER], [NUMBER], об'єм двигуна 1998, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований РЕВ-1 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області 14.07.2010 року, належав [PERSON] на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 14.07.2010 року. 17.05.2012 року між громадянином [PERSON] та громадянином [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу автомобіля NISSAN SILVIA, легковий кабріолет, 2001 року випуску, шасі (кузов, рама) [NUMBER], [NUMBER], об'єм двигуна 1998, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований РЕВ-1 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області 14.07.2010 року. На підтвердження вказаного договору 17.05.2012 року між громадянином [PERSON] та громадянином [PERSON] було складено відповідну розписку про передачу грошових коштів, яка була підписана громадянином [PERSON], громадянином [PERSON] та засвідчена підписами двох свідків. Того ж дня, 17.05.2012 року громадянином [PERSON] було надано генеральну довіреність громадянину [PERSON] для того, щоб представляти його інтереси в будь-яких установах, організаціях, підприємствах, незалежно від їх підпорядкування та форми власності з питань експлуатації та розпорядження належним йому на підставі Свідоцтва про реєстрацію ТЗ [NUMBER], виданого РЕВ-1 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області 14.07.2010 року, легковим кабріолетом марки NISSAN SILVIA, випуску 2001 року, шасі (кузов, рама) [NUMBER], номерний знак [NUMBER], взятий на облік 14.07.2010 року. Після цього, 24.07.2012 року громадянином [PERSON] було надано ще одну генеральну довіреність громадянину [PERSON] для того, щоб представляти його інтереси в будь-яких установах, організаціях, підприємствах, незалежно від їх підпорядкування та форми власності з питань експлуатації та розпорядження належним йому на підставі Свідоцтва про реєстрацію ТЗ [NUMBER], виданого РЕВ-1 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області 14.07.2010 року, легковим кабріолетом марки NISSAN SILVIA, випуску 2001 року, шасі (кузов, рама) [NUMBER], номерний знак [NUMBER], взятий на облік 14.07.2010 року. Після укладення вказаної угоди, позивач, передавши обумовлені грошові кошти відповідачеві, отримав від нього оригінал технічного паспорту та автомобіль, який почав використовувати як власник, а саме: доглядав, ремонтував, укладав договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Пунктом 2 Постанови Пленуму ВСУ № 20 від 22 грудня 1995 року „ Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності" передбачена можливість розгляду судами справ про визнання права власності на майно. Відповідно до ст.ст. 626, 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов'язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов'язку щодо першої сторони. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. До договорів, що укладаються більш як двома сторонами (багатосторонні договори), застосовуються загальні положення про договір, якщо це не суперечить багатосторонньому характеру цих договорів. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ст.ст. 655, 656 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав. Предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом. До договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті. Відповідно до ч.1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Реалізуючи права власника на власний розсуд, [PERSON] вчинив односторонній правочин, а саме на підставі доручення уповноважив позивача від його імені розпоряджатися (керувати, продавати тощо) належним йому транспортним засобом. Довіреність (односторонній правочин) посвідчено нотаріально. Дійсність довіреності не оскаржено та їх не скасовано. Таким чином, довіреність та договір - купівлі продажу від 17 травня 2012 року, якими [PERSON] уповноважив [PERSON] експлуатувати та розпоряджатися належним йому автомобілем можна вважати документами, на підставі яких здійснився перехід права власності на транспортний засіб від [PERSON] до [PERSON]. Вирішуючи питання по суті, суд бере до уваги відсутність будь-яких заперечень відповідача та його претензій до вказаного автомобіля, що дає підстави вважати, що між сторонами було вчинено правочин купівлі-продажу транспортного засобу з реальним настанням правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з ч. 1 та 2 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом Згідно ст. 204 Цивільного Кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно ст. 207 ч. 1 Цивільного Кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Відповідно до ч.2 ст. 219 ЦК України, суд може визнати правочин дійсним, якщо буде встановлено, що він відповідав справжній волі особи, яка його вчинила, а нотаріальному посвідченню правочину перешкоджала обставина, яка не залежала від її волі. Згідно ч.2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільного права є його визнання. Таким чином, позивач вважає себе власником вказаного автомобілю, так як придбав його на законних підставах, однак на теперішній час не має можливості перереєструвати даний автомобіль на своє ім'я, так як на спірний автомобіль накладені арешти через неналежне виконання [PERSON] перед ПАТ «УКРГАЗПРОМБАНК» кредитного договору №46-Ф-К-ДІУ/12 від 24.12.2012 року, згідно якого відповідач отримав у кредит грошову суму у розмірі 250 000 гривень, зі сплатою відсотків у розмірі 20 % на рік, з кінцевим терміном повернення 24.11.2037 року. Дійсно, як вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 23 березня 2015 року у справі № 521/18503/14-ц було стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Укргазпромбанк» заборгованість за кредитним договором № 46-Ф-К-ДІУ/12 від 24.12.2012 року, яка складає 249 254, 21 гривень - поточна заборгованість за кредитом; 277, 84 гривень - прострочена заборгованість за кредитом; 29 098, 50 гривень - прострочена заборгованість по відсоткам; 969, 52 гривень - поточна заборгованість по відсоткам, а всього 279 600 гривень 07 копійок, а також суму судового збору у розмірі 2 796 гривень. Окрім того судом встановлено, що на примусовому виконанні в Овідіопольському районному відділі державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській області перебуває виконавчий лист № 509/4737/15 виданий 05.09.2016 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Просто - Страхування» бору у розмірі 4 366, 46 гривень. В ході виконання вказаних рішень, на автомобіль марки NISSAN SILVIA, випуску 2001 року, шасі (кузов, рама) [NUMBER], номерний знак [NUMBER] було накладено арешти, а саме на підставі: постанови державного виконавця Малиновського ВДВС Одеського МУЮ від 06.07.2015 року в рамках виконавчого провадження ВП № 48009629; постанови державного виконавця Овідіопольського районного відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області від 08.11.2016 року в рамках виконавчого провадження ВП 52378559; постанови державного виконавця Овідіопольського районного відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області від 11.11.2016 року в рамках виконавчого провадження ВП № 52378559; постанови державного виконавця Овідіопольського районного відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області від 02.02.2017 року в рамках виконавчого провадження ВП № 52378559; та оголошено у розшук на підставі: постанови державного виконавця Овідіопольського районного відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області від 11.11.2016 року в рамках виконавчого провадження ВП 52378559; постанови державного виконавця Овідіопольського районного відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області від 02.02.2017 року в рамках виконавчого провадження ВП 52378559. Таким чином, наявність арештів, накладених на підставі вищевказаних постанов позбавляє Позивача можливості користуватися, розпоряджатися своїм майном. В силу статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно до ч. 1 та 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього право чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадку, встановлених Таким чином, зважаючи на те, що вказаний транспортний засіб є особистою приватною власністю позивача [PERSON], а виконавче провадження, в рамках якого накладено арешт на зазначений транспортний засіб здійснюється відносно [PERSON], відсутні підстави накладення арешту на майно, що є власністю позивача, адже зазначений арешт обмежує його законні права як власника транспортного засобу, щодо вільного розпорядження майном Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Згідно ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Згідно ч.1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до ч. 5 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» у випадку незавершеного виконавчого провадження, арешт з майна може бути знятий за рішенням суду. З огляду на зазначені обставини, суд вважає цілком обґрунтованими вимоги позивача про необхідність звільнення автомобіля з - під арешту. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. Частиною 2 ст. 3 ЦПК України зазначено, що у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, ст.1 ЦПК України задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов'язковість рішень суду до виконання. Виходячи з вищевикладеного та

Outcome: approved