Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-05 00:00:00

13.09.2018 позивач звернувся до суду з позовом та просить усунути перешкоди у користуванні нерухомим майном - квартирою [ADDRESS] шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням зі зняттям з реєстраційного обліку. В обгрунтування позовних вимог зазначає, що 28.07.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лисогором О.А. було видано свідоцтво, яким посвідчується, що ПАТ "Універсал Банк" належить на праві власності нерухоме майно, яке складається з двокімнатної квартири [ADDRESS] , загальною площею 43,60 кв.м., запис в реєстрі за № 2237. В Державний реєстр речових прав на нерухоме майно внесено відповідний запис про право власності за № 93186209. 01.08.2018 позивачу стало відомо, що у вказаній квартирі значиться зареєстрованим [PERSON] , який не має законних підстав на спірне житло, а отже повинен бути визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням. З огляду на викладене, позивач просив задовольнити позов. 13.09.2018 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. Ухвалою суду від 14.09.2018 у справі відкрито спрощене провадження. Відзив на позовну заяву відповідачем не подано. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Встановлено, що квартира [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 22.02.2006 належала [PERSON] (а.с.6). 28.07.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лисогором О.А. було видано свідоцтво на праві власності ПАТ «Універсал Банк» на нерухоме майно, яке складається з двокімнатної квартири [ADDRESS] , загальною площею 43,60 кв.м., запис в реєстрі за № 2237 (а.с.6). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, ПАТ «Універсал Банк» є власником квартири [ADDRESS] (а.с.7). Як вбачається з витягу з Реєстру територіальної громади міста Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні № 197/01-16 від 15.06.2018, у квартирі [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] , тобто, як член сім"ї колишнього власника спірної квартири (а.с.8). Відповідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які не суперечать закону. Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Норми статтей 15, 16, 386, 391 ЦК України гарантують власникові майна можливість усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому. Відповідно до положень цих норм, власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. У разі, коли право власності на житло переходить до нового власника житла, новий власник має право вимагати визнання колишнього власника майна таким, що втратив право користування житловим приміщенням. При цьому втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення колишнього власника житла (ст. 346 ЦК ). Як роз`яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (ст. Конституції України, ст. ст. 316-319 ЦК), то власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом (ч. 1 ст. 346 ЦК), що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення із зняттям останнього з реєстрації. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, зокрема про позбавлення права користування житловим приміщенням. Згідно з положеннями п. 8 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється, зокрема, у разі звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника. Таким чином, з огляду на припинення права власності [PERSON] на спірну квартиру, суд вважає, що одночасно з цим та в силу ст. 406 ЦК України припинилось право користування цією квартирою і членом сім"ї [PERSON] , тобто відповідача [PERSON] , оскільки право користування є похідним від права власності. Доказів того, що в силу закону, правочину чи рішення суду відповідач набув житлового сервітуту на спірну квартиру, матеріали справи не містять. Таким чином, втрата права власності на спірну квартиру [PERSON] є правовою підставою для визнання відповідача, як члена сім"ї колишнього власника таким, що втратив право користування і спірною квартирою. Враховуючи наведене, суд погоджується з доводами позивача про те, що останній набув правомочностей власника й відповідно має право на судовий захист у разі порушення, оспорювання або невизнання прав і охоронюваних законом інтересів. Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. З огляду на викладене вище та приймаючи до уваги те, що новим власником спірної квартири є позивач, відповідач не є особою у розумінні вимог чинного законодавства, який набув право користування спірною квартирою в силу закону чи правочину, оцінюючи зібрані по справі і досліджені у судовому засіданні докази, суд вважає, що вимоги позивача про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житлом - квартирою [ADDRESS] підлягають задоволенню. Що стосується вимог позивача в частині зняття з реєстраційного обліку [PERSON] , то вони не підлягають задоволенню, оскільки рішення суду щодо визнання [PERSON] таким, що втратив право користування спірним жилим приміщенням є відповідною правовою підставою для зняття його з реєстраційного обліку та додаткового застереження не потребує. З огляду на викладене, вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1762,00 грн.

Outcome: partial