Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-20 00:00:00

В жовтні 2013 року позивач звернувся до суду з даним позовом, якому вказав, що відповідно до договору б/н від 06 вересня 2007 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами, відповідно до умов договору. У зв»язку з чим станом на 31 серпня 2013 року мається заборгованість в сумі 24748,80 грн. Просили стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 24748,80 грн. за кредитним договором б/н від 06 вересня 2007 року, судові витрати. Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 12 березня 2014 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON], [PERSON] задоволено частково: стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 06 вересня 2007 року в розмірі 24748,80 грн., судовий збір. Не погодившись з рішенням суду [PERSON] подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення суду, ухвалити нове, оскільки рішення винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом не повністю з»ясовані обставини справи, не надано доказів збільшення кредитного ліміту з 19 вересня 2007 року на суму 4900 грн. та на суму 7400 грн. з 23 грудня 2008 року та зняття грошових коштів у сумі 2060 грн., не застосовано наслідків пропуску строку позовної давності. В судовому засіданні апеляційного суду відповідач [PERSON] підтримала доводи апеляційної скарги, просила задовольнити. Представник позивача Кахраманов Р.Н. заперечував проти задоволення скарги. Заслухавши суддю доповідача, пояснення присутніх осіб, дослідивши та перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав. Частково задовольняючи позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором суд першої інстанції виходив з того, що зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону і одностороння відмова від зобов»язань або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав забов»язання у строк, встановлений договором або законом. Відмовляючи відповідачу в застосуванні наслідків пропуску строку позовної давності, суд виходив з того, що строк дії кредитної картки не є строком дії кредитного договору, заяви про розірвання кредитного договору не надходило, відповідач продовжувала користуватися платіжною карткою, будь-яких претензій до відповідача не пред»явлено. Але з такими висновками суду погодитися неможливо. Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Апеляційний суд вважає, що зазначеним вимогам рішення суду не відповідає з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено, що 06 вересня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір вкладу, при цьому Банк надав вкладнику кредитну картку «Універсальна» з кредитним лімітом на суму 200 грн. з процентною ставкою по кредитному ліміту 3% в місяць на залишок заборгованості. Відповідач ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг, тарифами «Приватбанку». Станом на 31 серпня 2013 року заборгованість [PERSON] за кредитом складає 24748,80 грн. з яких 4897,50 грн. заборгованість за кредитом, 18196,60 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, а також штрафи (фіксована частина) 500 грн., 1154,70 грн. штраф (процентна складова). Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит)позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю (ч. 1 ст. 258 ЦК України). З матеріалів справи вбачається, що за п.21 договору (вклад «Копилка» + карта «Універсальна»), укладеному 06 вересня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], Умови та Правила надання банківських послуг, Тарифи банку, Пам»ятка клієнта є додатком до даного договору. В судовому засіданні апеляційного суду, представник позивача надав наказ по КБ «Приватбанк» №С-169 від 23 серпня 2006 року, яким внесено зміни до договірної бази з платіжних карт, договірної бази зі споживчого кредитування та до депозитних договорів (в частині погашення заборгованості за рахунок депозитів). До наказу додані Умови надання банківських послуг та Правила користування платіжною картою, які діяли саме на час оформлення договору між сторонами. За змістом ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно Умов та правил надання банківських послуг, наданих позивачем, мінімальний обов'язковий платіж це розмір боргових зобов'язань позичальника, які щомісячно підлягають сплаті позичальником на протязі строку дії картки. Відповідно до п. 3.1.1 Правил користування платіжною карткою (далі - Правила) строк дії картки вказується на лицевій стороні картки (місяць і рік). Картка дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця. Пунктом 3.1.3 Правил встановлено, що після закінчення строку дії відповідна картка продовжується Банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії картки) не надійшла письмова заява держателя картки щодо закриття карткового рахунку, а також за умови наявності грошових коштів на картковому рахунку для оплати послуг з виконання операцій по картковому рахунку, та при дотриманні інших умов продовження, передбачених договором. Зі змісту п. 5.4 Правил вбачається, що строк погашення кредиту у повному обсязі здійснюється не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці у полі «місяць». Відповідно до п. 9.4 Умов обслуговування вбачається, що у разі наявності перевитрати платіжного ліміту по картці та непогашення його клієнтом на протязі шести місяців, картка закривається. З інформації про карту на ім»я [PERSON], наданої представником позивача, виходить, що строк дії кредитної карти - грудень 2008 року. Позивачем не заперечувався той факт, що [PERSON] не продовжувався строк дії картки та нова картка їй не видавалась. Враховуючи вищенаведене, у позивача виникло право вимагати повернення кредиту згідно умов договору 1 січня 2009 року. Таким чином строк позовної давності сплинув 1 січня 2012 року. Позивач же звернувся до суду з даним позовом 28 жовтня 2013 року (арк.спр.2). Згідно ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Із матеріалів справи вбачається, що відповідач в судовому засіданні суду першої інстанції просив застосувати наслідки пропуску строку позовної давності (арк..спр.34-35). Відповідно до ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з"ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Проаналізувавши матеріали справи та виходячи з предмета заявленого позову, апеляційний дійшов висновку про невідповідність вимогам закону рішення суду, а тому вказане рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позову. При цьому апеляційний суд вважає, що посилання представника позивача на положення п.9.12 Умов надання банківських послуг - необгрунтоване, оскільки згідно п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг, наданих представником позивача апеляційному суду, договір діє до моменту належного виконання сторонами зобов»язань, тобто в ньому взагалі не визначений строк дії договору в розумінні положень ст.ст.251, 252 ЦК України.

Outcome: partial