Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-15 00:00:00

В березні 2010р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Дунайєвротранс» звернулось з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що 29.12.2009 року о 18 годині 20 хвилин на 77 + 900 м. автошляху Харків- Красноград-Перещепине [PERSON], керуючи вантажним автомобілем «Рено», державний знак [NUMBER] з напівпричепом «Рендере», державний знак [NUMBER], не вибрав безпечну швидкість руху, не впорався з керуванням, внаслідок чого, допустив зіткнення з вантажним автомобілем [NUMBER] з напівпричепом «Крона» державний знак [NUMBER], що належить TOB «Дунайєвротранс», чим порушив пункт 12.1 Правил дорожнього руху України. 03 лютого 2010 року Красноградським районним судом Харківської області [PERSON] визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу. За твердженням позивача в результаті ДТП, автомобілю [NUMBER] з напівпричепом «Крона» державний знак [NUMBER], що належить TOB «Дунайєвротранс» були заподіяні механічні пошкодження. Вартість матеріальної шкоди відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження №11 від 24.02.2010 року, склала суму у розмірі 120399,00 грн. Позивачем також сплачено вартість експертного дослідження, яка склала суму у розмірі 850 грн., що підтверджується рахунковою квитанцією АСГВ № 569958. Крім того, внаслідок ДТП автомобіль [NUMBER], що належить TOB «Дунайєвротранс» зазнав значних пошкоджень, у зв'язку з чим, самостійно рухатись не мав можливості. В зв'язку з необхідністю транспортування автомобіля МАН, позивач був вимушений укласти угоду з фізичною особою - підприємцем [PERSON], код [NUMBER] щодо доставки автомобіля [NUMBER] та напівпричепа державний знак [NUMBER] в м. Одесу. Вартість доставки транспортного засобу склала суму у розмірі 14 000 грн., яка була сплачена фізичній особі-підприємцю [PERSON], що підтверджується товаротранспортними накладними №898244, №898245 та рахунком № 29/12-1 від 29.12.2009 року. Позивач також стверджує, що внаслідок простою автомобіля [NUMBER], позивачу було заподіяно збитки. Так за період з 29.12.2009 року по 02.03.2010 року збитки склали суму у розмірі 52 481,89 гривень. На підставі викладеного, позивач просив стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 186880 гривень 89 копійок. (Т1., а.с. 2-4) В процесі розгляду справи позивач доповнив позовні вимоги. Так позивач додатково просив стягнути з відповідача збитки в результаті простою за період з 02.03.2010 року по 20.06.2010 року суму у розмірі 96180, 41 гривень. Всього збитки TOB «Дунайєвротранс» за простій автомобіля в період з 29.12.2009 року по 20.06.2010 року склали 148662,30 грн. В позовних вимогах також зазначено, що керівництвом підприємства було прийнято рішення відновити автомобіль самостійно, оскільки відповідач не відшкодував матеріальну шкоду. В зв'язку з чим, був проведений відновлюваний ремонт автомобіля, вартість його склала суму у розмірі 86670 грн., із них вартість запчастин - 75120 грн., вартість роботи - 11550 грн. В зв'язку з чим, позивач просив стягнути з відповідача вартість матеріальної шкоди у розмірі 86670 гривень, вартість послуг перевезення у розмірі 14000 гривень, а також суму збитків у розмірі 148662 гривні 30 копійок. Позивач також просив стягнути з відповідача державне мито у розмірі 1700 гривень, витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 120 гривень, витрати на правову допомогу у розмірі 10000 гривень, а також витрати на експертне дослідження у розмірі 850 гривень. (Т.1, а.с. 77-79) Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 15 жовтня 2010р. позовні вимоги ТОВ „Дунайєвротранс" були задоволені та з [PERSON] було стягнуто матеріальну шкоду у розмірі 249332 гривні 30 копійок, державне мито у розмірі 1700 гривень, витрати на інформаційне-технічне забезпечення у розмірі 120 гривень, витрати на правову допомогу у розмірі 2000 гривень. (Т1., а.с. 126-129) Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 16 грудня 2010р. рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 15 жовтня 2010р. було змінено та було стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ „Дунайєвротранс" матеріальну шкоду у розмірі 224342 гривні 30 копійок, тобто за мінусом суму у розмірі 24900 гривень, які отримав позивач від страхової компанії „Провідна". (Т.2., а.с. 152, 174-176). Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.02.2012р. рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 15 жовтня 2010р., а також рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 16 грудня 2010р.. були скасовані та справу було передано на новий розгляд до суду першої інстанції. При цьому, скасовуючи вищевказані рішення суддів, колегія судів звернула увагу на те, що суд першої інстанції не сприяв всебічному та повному з'ясуванню обставини справи, що має істотне значення для правильного вирішення справи, взяв за основу лише доведеність вини відповідача у скоєнні ДТП без перевірки фактів та дослідження доказів, які надав позивач для визначення суми майнової шкоди, а саме віршуючи питання про стягнення суми за надання правової допомоги в розмірі 2 тис.грн. суд не указав на те, що саме ця сума знайшла своє підтвердження, однак чим саме підтверджується отримання цієї суми адвокатом не вказав, а також погодившись з наданим товариством розрахунком про спричинення матеріального збитку у розмірі 148662 гривні 30 копійок у зв'язку з простоєм автомобіля, не дослідив та не перевірив цього розрахунку, в рішенні не вказав чим саме підтверджується сума збитків. (Т1., а.с. 229-230) Ухвалою суду від 02.04.2012р. було відкрито провадження по справі після повернення справи з Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.02.2012р.. (Т1., а.с. 232) В судовому засіданні представники позивача підтримала позовні вимоги, а також уточнили їх підстави. Так, в останніх позовних вимогах позивач просив стягнути з відповідача різницю між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 117313 гривень, витрати з евакуації транспортного засобу з місця ДТП у розмірі 14000 гривень, збитки у зв'язку простоєм автомобіля у розмірі 148662,30 грн., за мінусом суми страхового відшкодування у розмірі 24990 гривень, яку отримав позивач від страхової компанії. Вищевказані позовні вимоги позивач мотивував тим, що вартість матеріальної шкоди, яка була заподіяна позивачу в результаті ДТП, згідно висновків судової автотоварознавчої експертизи склало суму у розмірі 142530, тобто сума яка дорівнює ринкової вартості автомобіля. При цьому, остаточна вартість пошкодженого автомобіля складає суму у розмірі 25217 гривень, тобто різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди у розмірі (142530-25217=117313) 117313 гривень. Позивачем також врахована сума страхового відшкодування у розмірі 24990 гривень, яка була виплачена страховою компанією «Провідна». (Т.2.,а.ч. 89-зворот) Позивач наполягав на стягненні з відповідача раніше заявлених позовних вимог, тобто збитків у зв'язку простоєм автомобіля у розмірі 148662,30 грн., витрат з евакуації транспортного засобу з місця ДТП у розмірі 14000 гривень, державного мита у розмірі 1700 гривень, витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 120 гривень, витрат на правову допомогу у розмірі 10000 гривень, а також витрат на експертне дослідження у розмірі 850 гривень. (Т.2., а.с. 196-198) Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, оскільки вважав, по-перше, що він не є винним у вчиненні ДТП, по-друге, він, стверджує, що перебував у трудових відносинах під час ДТП з СПД [PERSON], а тому саме останні повинний відшкодувати матеріальну шкода, а по-третє, він не згоден з розміром матеріальної шкоди та з іншими позовними вимогами позивача. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні відповідача - [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Вона також пояснила, що під час ДТП [PERSON] не перебував в трудових відносинах з [PERSON], оскільки трудовий договір було розірвано. Крім того, подорожній лист був підроблений, та [PERSON] самостійно використовував автомобіль. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенні на підставі фактів, а також на аналізу доказів, які були досліджені судом в процесі розгляду справи. Судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Так судом встановлено, що 29.12.2009 року о 18 годині 20 хвилин на 77 + 900 м. автошляху Харків-Красноград-Перещепине [PERSON], керуючи вантажним автомобілем «Рено», державний знак [NUMBER] з напівпричепом Рендере, державний знак [NUMBER], не вибрав безпечну швидкість руху, не впорався з керуванням, внаслідок чого, допустив зіткнення з вантажним автомобілем [NUMBER] з напівпричепом Крона державний знак [NUMBER], що належить TOB «Дунайєвротранс», чим порушив пункт 12.1 Правил дорожнього руху України. 03 лютого 2010 року Красноградським районним судом Харківської області [PERSON] визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу. (Т.1, а.с. 7) Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, обставини, які встановлені постановою Красноградського районного суду Харківської області від 03.02.2010р. вважаються такими, що не підлягають доказуванню. В той же час, суд, виконуючи вказівки ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.02.2012р. суд перевірив доводи відповідача про відсутність його вини у вчиненні ДТП.. Так, під час розгляду справи [PERSON] пояснив, що він керував автомобілем Renault Magnum, державний реєстраційний номер [NUMBER], з напівпричепом Рендере державний знак [NUMBER], на автодорозі Харків -Красноград -Перещепине, з м. Харкова в сторону м. Дніпропетровськ. Під час руху на 77 км., попереду нього рухався автомобіль MAN, якого він вирішив обігнати. Під час обгону він виїхав на ліву смугу руху та на швидкості руху 80 км./г., він став випереджати автомобіль МАН, обгін якого він намагався виконати. Проте під час завершення обгону, він відчув різкий порив бокового вітру та його автомобіль стало розкачувати, у зв'язку з чим, він звеличив швидкість руху, проте це не дало результатів. В подальшому він почав гальмувати, проте його автомобіль стало розвертати та він зіткнувся з відбійником дороги, що розташований з правого боку дороги. Автомобіль MAN, обгін якого намагався здійснити [PERSON], не встиг загальмувати та зіткнувся з автомобілем Renault Magnum, який зіткнувся попереду з відбійником дороги, що розташований з правого боку дороги. Водій [PERSON], який був допитаний судом в якості свідка, пояснив, що він керував МАН 19-403 державний знак [NUMBER] з напівпричепом Крона державний знак [NUMBER] на автодорозі Харків -Красноград -Перещепине зі швидкістю 60км/г. Погодні умови були несприятливі, оскільки була ожеледиця. Під час руху на 78 км., його автомобіль вирішив обігнати автомобіль Renault Magnum, державний реєстраційний номер [NUMBER], з напівпричепом Рендере державний знак [NUMBER]. Під час обгону, коли автомобіль Renault проїхав кабіною його автомобіль, автомобіль Renault почало різко звернув вправо та його стало зносити. Водій [PERSON] почав гальмувати, проте відстань від автомобіля Renault Magnum було біля п'яти метрів, у зв'язку з чим, зіткнення не вдалось уникнути. Ухвалою суду від 29.04.2013р. по справі була призначена комплексна судова авто технічна та транспортно-трасологічна експертиза. (Т.2., а.с. 130-131) Згідно висновків судової автотехнічної експертизи № 6484 від 31.01.2014р. було встановлено, що при належному виконанні водієм автопоїзду Renault ([PERSON].) вимог п. 12.1 „ПДР", він мав технічну можливість зберегти стійкість руху і, тим самим, уникнути зіткнення.., фактичні дії водія автопоїзду Renault ([PERSON].) не відповідали п. 12.1. „ПДР" , та знаходяться у причинному зв'язку з ДТП. (Т2., а.с. 176-177) На підставі викладеного, суд вважає, що вина [PERSON] у скоєнні ДТП підтверджена належними доказами, а тому вважається доведеною. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). У відповідності до ч. 3 ст. 22 ЦК України збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Статтею 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Частиною 2 ст. 1187 ЦК України, передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Судом встановлено, що автомобілем вантажним автомобілем «Рено», державний знак [NUMBER] з напівпричепом Рендере, державний знак [NUMBER] під час ДТП, керував [PERSON]. В судовому засіданні [PERSON] пояснив, що під час ДТП він перебував у трудових відносинах з СПД [PERSON], посилаючись на трудовий договір. (Т1., а.с. 70) Представник СПД [PERSON] - [PERSON] пояснила, що трудовий договір з [PERSON] був розірваний до дати ДТП, а під час ДТП [PERSON] самостійно використовував автомобіль «Рено», державний знак [NUMBER] з напівпричепом Рендере, державний знак [NUMBER] без згоди [PERSON], Під час судового засіданні судом було встановлено, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 28 січня 2011р. з [PERSON] на користь [PERSON]. було стягнуто матеріальну шкоду у розмірі 66907 гривень 20 копійок, а також судові витрати. Вищевказане рішення залишено без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Одеської області від 22.06.2011р., а також ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 листопада 2011р.. При цьому, позовні вимоги [PERSON] ґрунтувались на тому, що [PERSON] керував транспортним засобом на підставі довіреності, проте внаслідок ДТП, заподіяв шкоду власнику транспортного засобу. В судовому засіданні також встановлено, що трудовий договір між [PERSON] та [PERSON] був розірваний 10.03.2009р. (Т1., а.с. 70) На підставі викладеного, суд вважає, що в даному випадку норми ст. 1172 ЦК України, яка передбачає, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків не можливо застосувати. Таким чином, суд вважає, що [PERSON] повинен відшкодувати шкоду, яка заподіяна позивачу. Ухвалою суду від 13.11.2012р. по справі була призначена судова автотоварознавча експертиза щодо визначення матеріальної шкоди, яка була спричинена автомобілю Renault Magnum, державний реєстраційний номер [NUMBER], з напівпричепом Рендере державний знак [NUMBER]. (Т2., а.с. 44-45) Відповідно до висновку № 6485 від 21.01.2014р. судової автотоварознавчої експертизи, вартість матеріальної шкоди, яка була спричинена автомобілю Renault Magnum, державний реєстраційний номер [NUMBER], з напівпричепом Рендере державний знак [NUMBER] складає суму у розмірі 142530 гривень, що дорівнює ринкової вартості автомобіля. При цьому, залишкова вартість автомобіля після ДТП складає суму у розмірі 25217 гривень. (Т2., а.с. 159-168) Згідно ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. В судовому засіданні, відповідач оспорював наявність та вартість відновлюваного ремонту, який проводив позивач, а представники позивача пояснили, що частина коштів на ремонт автомобіля не підтверджена відповідними чеками, а також ремонт проводився частково власними силами. На підставі вищенаведеного, суд вважає, що при визначені вартості матеріальної шкоди необхідно виходити з висновків судової автотоварознавчої експертизи. В судовому засіданні представники позивача пояснили, що вони не бажають визнавати транспортний засіб фізично знищеним, а тому наполягають на стягненні різниці між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди. В пункті 15 постанови № 4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року, зазначено, у разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. На підставі викладеного, сума матеріальної шкоди становить (142530-25217= 117313) 117313 гривень. Судом також встановлено, що позивачем була отримана сума страхового відшкодування у розмірі 24990 гривень, яка була виплачена страховою компанією «Провідна». (Т.2.,а.ч. 89-зворот) Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Таким чином, [PERSON] повинен відшкодувати матеріальну шкоду у розмірі (117313-24990= 92323) 92323 гривні, тобто різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. В судовому засіданні також встановлено, що у зв'язку з необхідністю транспортування автомобіля МАН, позивач був вимушений укласти угоду з фізичною особою - підприємцем [PERSON], код [NUMBER] щодо доставки автомобіля [NUMBER] та напівпричепа державний знак [NUMBER] в м. Одесу. Вартість доставки транспортних засобів склала 14 000 грн., які були сплачені фізичній особі-підприємцю [PERSON], що підтверджується товаротранспортними накладними №898244, №898245 та рахунком № 29/12-1 від 29.12.2009 року. (Т1., а.с.45-46) Судом також встановлено, що позивачем було проведене експертне автотоварознавське дослідження щодо визначення суми матеріальної шкоди, яка була заподіяна автомобілю МАН, державний номерний знак [NUMBER]. (Т1.,а.с. 8-43) Вартість проведеного дослідження склала суму у розмірі 850 гривень. (Т.1, а.с. 44) На підставі викладеного, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає додатково стягненню витрати за транспортування транспортного засобу у розмірі 14000 гривень, витрати за проведення експертизи у розмірі 850 гривень, які складові матеріальної шкоди, тобто загальний розмір матеріальної шкоди складає суму у розмірі (92323+14000+850=107173) 107173 гривні. Позивач також просить стягнути з відповідача збитки у зв'язку простоєм автомобіля у розмірі 148662,30 грн. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно п. 2 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є: 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини. В якості доказів наявності збитків позивач посилається на довідки щодо визначення прибутку (Т.1, а.с. 46-47, 48, 80), тобто як на підставу своїх вимог. Вищевказані документи складані бухгалтером та директором позивача. При цьому, у вищевказаних довідках відсутні посилання на чинні контракти або договори про перевезення вантажу, відповідно до яких пошкоджений автомобіль використовувався, доказів відмови контрагентів від договорів, виставлення претензій, відшкодування штрафних санкцій або повернення коштів, тобто доказів наявності упущеної вигоди. В ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.02.2012р. було зазначено, що суд першої інстанції … погодившись з наданим товариством розрахунком про спричинення матеріального збитку у розмірі 148662 гривні 30 копійок, у зв'язку з простоєм автомобіля не дослідив та не перевірив цього розрахунку, в рішенні не вказав чим саме підтверджується сума збитків. В процесі розгляду справи суд надавав можливість представникам позивача надати докази, які підтверджують наявність вищевказаних збитків, як зазначені вище, проте жодного доказу не надано. На підставі вищенаведеного, суд вважає, що позивач не підтвердив доказів наявності упущеної вигоди, а також інших збитків, які складають суму матеріальних вимог у розмірі 148662 гривні 30 копійок, а тому вищевказані вимоги не підлягають задоволенню. З матеріалів справи також вбачається, що між позивачем та адвокатом [PERSON] був укладений договір на надання правової допомоги від 01.03.2010р.. Згідно умов договору гонорар адвоката складає суму у розмірі 10000 гривень, аванс 2000 гривень. (Т1., а.с. 49) (Т.1., а.с. 93) Згідно ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. При цьому, ч. 2 ст. 84 ЦПК України встановлено, що граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20 грудня 2011 року N 4191-VI в ст.1 встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Представником позивача - адвокатом [PERSON] наданий розрахунок витрат на правову допомогу у розмірі 6733 гривні 10 копійок, яка розрахована, відповідно до кількості годин, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. При цьому, оплата за надання правової допомоги у розмірі 10000 гривень, була здійснена згідно квитанції від 09.07.2000р. (Т.1., а.с. 93) На підставі викладеного, суд вважає, що необхідно стягнути з відповідача на користь позивача витрати за надання допомоги у розмірі 6733 гривні 10 копійок, тобто відповідно до наданого розрахунку. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню державне мито пропорційно задоволеним вимогам. Так, суд стягує з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 107173 гривні, а тому 1% державне мито, складає суму у розмірі 1071 гривна 73 копійка. Крім того, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати за інформаційне-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial