Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-09 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, свої вимоги обґрунтовує наступним. Рішенням Болехівського міського суду Івано-Франківської області 01 грудня 2017 року розірвано шлюб між нею та [PERSON] За час перебування з відповідачем у шлюбі [INFO] у них народилася дочка [PERSON] матеріальної допомоги на утримання якої відповідач не надає. [PERSON] інших дітей та непрацездатних батьків, яких зобов'язаний утримувати не має. Просить стягнути з відповідача на її користь для утримання неповнолітньої дочки [PERSON] [INFO], аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. щомісячно, починаючи із дня пред'явлення позову. Позивачка позовні вимоги у судовому засіданні підтримали в повному об'ємі, додатково зазначивши, що дитина хворіє, потребує коштів на лікування. Відповідач фізично здоровий, інших дітей чи осіб, яких зобов'язаний утримувати не має також не має постійного місця праці. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково у межах законодавчо встановленого мінімального розміру аліментів, зазначив що працює на сезонних роботах у Республіці Польща по півроку, а отже великих і регулярних доходів немає. Суд, вислухавши пояснення позивачки, відповідача, його представника, проаналізувавши письмові докази в справі, давши їм правову оцінку, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено наступні факти і відповідні їм правовідносини. Спір між сторонами виник з сімейних правовідносин. Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Статтею 81 зазначеного Кодексу передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами, які беруть участь у справі. Конституцією України визначено основні права й обов'язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Зокрема, у ч.2 ст.51 Основного Закону зазначається, що батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч.3 ст.51 Конституції України). Відповідно до положень Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989р. (ратифікована Україною 27 лютого 1991р.) дитина, враховуючи її фізичну й розумову незрілість, потребує спеціальної охорони та турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Згідно із ч.1 ст.8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. У відповідності до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. За змістом статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стаття 181 Сімейного кодексу України передбачає, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вказано, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку ( доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі ( ст. 184 СК) і виплачується щомісячно. У відповідності до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, та інші обставини, що мають істотне значення для справи. В ході розгляду справи встановлено, що рішенням Болехівського міського суду Івано-Франківської області 01 грудня 2017 року розірвано шлюб між сторонами(а.с.6). Копією свідоцтва про народження [PERSON] [INFO] підтверджується, що її батьками є сторони по справі (а.с.5). Дитина проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні, що не заперечили сторони. Позивачка не перебуває на обліку у Болехівському міському центрі зайнятості та управлінні праці і соціального захисту населення Болехівської міської ради (а.с.26,27) [PERSON] навчається на 1 курсі денної форми навчання Прикарпатського лісогосподарського коледжу за спеціальністю «Облік і оподаткування» (а.с.23) З довідки Болехівської центральної міської лікарні за №28 від 09 січня 2018 року вбачається, що [PERSON] перебуває на диспансерному обліку з рядом захворювань (а.с.33) Суд вважає твердження представника позивача про те, що довідка Болехівської ЦМЛ про стан здоров'я дитини не повинна братися до уваги оскільки подана після початку розгляду справи по суті, таким, що суперечить основним принципам верховенства права, порушить право особи на судове рішення яке повинно ґрунтується на повністю досліджених доказах, яким надана правова оцінка. Підставою для такого висновку служить те, що позивачка в ході судового розгляду повідомляла суд, що не мала об'єктивної можливості взяти раніше довіку оскільки, у дочки почалася екзаменаційна сесія і вона не могла попасти на прийом та обстеження в лікарні а довідка видається тільки на вимогу адвоката. Зазначені покази суд не ставить під сумнів, оскільки дитина навчається на 1 курсі денної форми навчання Прикарпатського лісогосподарського коледжу і довідка видана на вимогу адвоката Дуткевича М.М. (а.с.23,33) Згідно ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Законом України «Про державний бюджет України на 2018 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до шести років з 1 січня 2018 року - 1492 гривні, з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. Розмір прожиткового мінімуму на дитину збільшується кожного року з прийняттям бюджету держави. Окрім того діти ростуть і потребують більших витрат на їх утримання. Судом встановлено, що відповідач є фізично здоровою особою працездатного віку, інших дітей або осіб, яких він зобов'язаний утримувати не має. Жодних належних та допустимих доказів, як на підставу своїх заперечень щодо неможливості сплачувати аліменти у розмірі більшому ніж встановлений законодавством мінімальний розмір [PERSON] не представив. Зі слів позивачки, відповідач не відноситься до категорії непрацездатних осіб, не позбавлений можливості працевлаштуватися для одержання постійного доходу з метою утримання неповнолітньої дочки, інших дітей чи осіб, яких зобов'язаний утримувати не має. Під час судового розгляду встановлено, що відповідач перебуває на сезонних роботах у Республіці Польща про, що він сам не заперечив та зазначив, що працює тільки по шість місяців та має мінливий розмір доходів. В ході судового розгляду судом не здобуто жодних доказів того, що відповідач не спроможний сплачувати аліменти. Таким чином, виходячи із зазначеного принципу рівності обов'язків обох батьків щодо дітей, кожен із них зобов'язаний забезпечувати утримання дітям не менше відповідного прожиткового мінімуму, що діє на час вирішення спору, при відсутності домовленості між батьками про розмір сплати аліментів. Виходячи із віку дитини, такий прожитковий мінімум в розрахунку на місяць станом на час винесення рішення повинен бути не меншим встановленого законом прожиткового мінімуму у відповідності її віку. Відтак, враховуючи обставини визначені ст.182 СК України і роз'яснення, що містяться у п.17 у Постанові Пленуму Верховного Суду України, від 15.05.2006, № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" встановивши, що доходи відповідача мають мінливий та нерегулярний характер суд прийшов до висновку про наявність підстав для стягнення аліментів саме у твердій грошовій сумі. Нормами ст.191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджується за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи вищевикладене, матеріальне становище сторін, те, що прожитковий мінімум на дитину змінюється кожного року з обов'язковим збільшенням розміру, виходячи з рівності обов'язку батьків утримувати дітей, відсутності офіційних даних про місце роботи відповідача, з [PERSON] на користь позивачки слід стягувати щомісячно аліменти в розмірі по 1900 грн. на утримання малолітньої [PERSON] [INFO], починаючи з 06 грудня 2017 року (часу подання позовної заяви) і до досягнення дитиною повноліття. Такий розмір аліментів буде необхідним та достатнім для забезпечення права дитини на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. В решті позову слід відмовити. Оскільки дане рішення ухвалюється на користь позивачки, яка звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому у відповідності зі ст.141 ЦПК України судовий збір в дохід держави в розмірі 704,80 грн. підлягає стягненню з відповідача. На підставі наведеного, Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991р.), ст.48,51 Конституції України, ст.180-184 Сімейного кодексу України, ст.8 Закону України "Про охорону дитинства",

Outcome: approved