Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-20 00:00:00

Відповідно до основної позовної заяви та подальших заяв про заміну неналежного відповідача та залучення третіх осіб, які були задоволені ухвалою суду від 11.10.2016 року, позивачі [PERSON] та [PERSON] просять суд визнати недійсним та скасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданий [PERSON] на ХІІІ сесії V скликання Наталинської сільської ради Красноградського району Харківської області від 14.02.2007 р. та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №010769800005 та скасувати державну реєстрацію земельної ділянки за кадастровим номером [NUMBER]. При цьому у позові посилаються на те, що вона є власниками суміжного домоволодіння з відповідачкою [PERSON] по [ADDRESS]. Відповідно до Рішення ХVІІ сесії XXIУ скликання Наталинської сільської ради Красноградського району Харківської області від 07.11.2003 р. "Про наділення земельними ділянками громадян'" були виділені земельні ділянки для обслуговування житлових будинків та вказано про наділення їх, позивачів, відповідною ділянкою 0.09 га. Відповідачка [PERSON] має державний акт на право власності на земельну ділянку за кадастровим номером [NUMBER], розмір земельної ділянки 0,1501га. При намаганні встановлення меж земельних ділянок в натурі та їх закріплення межовими знаками відповідно до даного державного акту на право власності на земельну ділянку з'ясувалося, шо межа суміжних ділянок, вказаних в акті 2007 року, проходить через гараж та сарай позивачів, вказаних в договорі купівлі-продажу від 23.04.2003 р. При вирішенні питання що до встановлення межі в лютому 2015р. позивачів не було повідомлено і тому вони не були присутні та не мали можливості надати свої пояснення для об'єктивного та неупередженого вирішення спору. Без їх відома встановлено нові межові знаки. Діючи відповідно до норм законодавства при виготовленні державного акту після геодезичного встановлення меж земельної ділянки її конфігурацію та розміри необхідно вказати на акті узгодження меж, закріпити факт погодження меж підписами суміжних власників. Таким чином в разі невідповідності нормам чинного законодавства при виготовленні державного акту, виданому в 2007 р.. за котрим встановлення меж земельних ділянок в натурі та їх закріплення межовими знаками проведено в 2015 р., що негайно викликало спір що до меж ділянок. Також в додаткових поясненнях до позову посилаються на: - порушення п.1.12 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі (надалі- Інструкція), затвердженої наказом Державною Комітету України по земельних ресурсах 04.05.99 р. №43 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 04.06.1999 р. №354/3647 (в редакції, чинній на час виготовлення документації із землеустрою та видачі державного акту на право власності на земельну ділянку); - на те що межі земельної ділянки [PERSON], в натурі (на місцевості) визначені не були, документ який би підтверджував їх визначення як в технічній документації із землеустрою, так і в матеріалах справи, відсутній, а тому виконавець робіт повинен був відмовити у розробці технічної документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та повідомити замовника про необхідність внесення змін до рішення VIII сесії V скликання сесії Наталинської сільської ради Красноградського району Харківської області «Про надання дозволу на складання технічної документації по встановленню на місцевості меж земельної ділянки для оформлення права власності» від 12.10.2006 р., оскільки за таких умов підлягає до розробки проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, який повинен затверджуватися сесією сільською радою; - що розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідно до Ст.9 ЗУ «Про державну експертизу землевпорядної документації» (в редакції станом на 2006 р. на час виготовлення документації із землеустрою) підлягав обов'язковій експертизі; - що розроблена технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та оформлення права власності на землю гр.[PERSON] не відповідає вимогам чинного законодавства України; - на порушення вимог частини 2 пункту 3.25 ДБН 360-92 для догляду за будинками і здійснення поточного ремонту відстань між бічною межею ділянки і стіною житлового будинку або господарської будівлі треба приймати не менше 1.0 м. В судовому засіданні позивачі та їх представник [PERSON] свій позов підтримали в повному обсязі, пославшись на факти та доводи, викладені в позовній заяві та заяві про обґрунтування позову. Представники відповідача [PERSON] - [PERSON] та [PERSON], позов не визнали в повному обсязі та пояснили, що будь яких порушень при розробленні проектно-технічної документації та при отриманні державного акту на їх земельну ділянку, не було. При встановлені та погодженні меж земельної ділянки були присутні всі сусіди, в тому числі і позивач [PERSON], яка у відповідному акті поставила свій підпис(т.1 а.с.105). Зазначають що громадянка [PERSON] отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку Серія [NUMBER] від 22.03.2007 року та стала власником земельної ділянки площею 0,1501 га по [ADDRESS] на підставі рішенням XIII сесії V скликання Наталинської сільської ради Красноградського району Харківської області від 14.02.2007 року «Про передачу у приватну власність земельної ділянки» передано їй безоплатно у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,1501 га (для будівництва та обслуговування жилого будинку 0,1501 га), тобто Державний акт є похідним документом від рішення сільради, а в позовній заяві будь яких про визнання незаконним та скасування рішення сільської ради від 14.02.2007р., не ставиться. Також зазначають, що не винесення під час приватизації в натуру (на місцевість) розмірів земельної ділянки відповідача, передбачених проектом відведення, із встановленням землевпорядною організацією межових знаків, які передаються власнику на зберігання не є підставою для визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку. Представники третьої особи Наталинської сільської ради Красноградського району Харківської області - голова сіль ради Боровська В.П. та її представники з позовом не погодились та вважали, що підстав для визнання недійсним та скасування Державного акту [PERSON] - відсутні, оскільки це не ґрунтується на вимогах чинного законодавства. Також вони пояснили, що громадянами [PERSON] та [PERSON] в 2003 році було придбано домоволодіння у громадянина [PERSON] за адресою: [ADDRESS], відповідно до Договору купівлі-продажу жилого будинку від 23.04.2003 року. Земельна ділянка, яка використовувалась гр.[PERSON], загальною площею 0,09 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, розташовану за адресою: [ADDRESS] в повному обсязі, загальною площею 0,09 га, перейшла у використання гр.[PERSON] та гр.[PERSON] При цьому відповідно до договору купівлі-продажу, придбаний був тільки будинок, а земельна ділянка, загальною площею 0,09га., як на той час так і на даний момент продовжує перебувати у власності сільської ради, а не подружжя [PERSON]. Громадянкою [PERSON], яка зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] весь час використовується земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку загальною площею 0,15 га, а з 22.03.2007 року вищезазначена земельна ділянка загальною площею 0,1501 га перебуває у власності гр.[PERSON] згідно Державного Акту на право власності на земельну ділянку, яка розташована по [ADDRESS]. Представники третьої особи ФОП "[PERSON]" також вважали позов необґрунтованим та пояснили, що фахівцями ФО-П [PERSON] на замовлення [PERSON] у 2006 році було виконано комплекс робіт по складанню „Технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі на місцевості на землю гр.[PERSON] для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS]". На час складання технічної документації, при проведенні земельно-кадастрової зйомки, межі земельної ділянки вказувались Замовником згідно фактичного використання та погоджувались суміжними землекористувачами та землевласниками про що свідчать підписи в Акті встановлення та погодження меж земельної ділянки, у тому числі і підпис [PERSON] (згідно кадастрового плану суміжний землекористувач від А до Б, т.1 а.с.105). Претензій, щодо проходження межі земельної ділянки, з боку суміжних землекористувачів заявлено не було. Дана технічна документація була складена згідно діючого на той час законодавства, та погоджена відповідними службами. Крім того, дана ділянка була зареєстрована в Державному земельному кадастрі ще з 2007р., і до 2016р. не було ніяких звернень щодо скасування даної реєстрації. В зв'язку з чим підстав скасовувати Державний акт та державну реєстрації земельної ділянки по [ADDRESS], не вбачається. Враховуючи вищезазначені пояснення сторін, перевіривши письмові докази, що є в матеріалах справи, надавши їм належну оцінку в сукупності, суд дійшов висновку, що в позові [PERSON] та [PERSON] необхідно відмовити в повному обсязі, виходячи з наступного. Так, в ході судового розгляду встановлено, що рішенням XX сесії XXIV скликання Наталинської сільської ради Красноградського району Харківської області від 23.03.2004 року «Про передачу у приватну власність земельних ділянок» було передано громадянам безоплатно у приватну власність земельні ділянки загальною площею 3,75 га. Відповідно до додатку до вищезазначеного рішення передано земельну ділянку в приватну власність громадянці [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,15 га. Рішенням VIII сесії V скликання Наталинської сільської ради Красноградського району Харківської області від 12.10.2006 року «Про надання дозволу на складання технічної документації по встановленню на місцевості меж земельної ділянки для оформлення права власності» [PERSON], мешканці [ADDRESS] було надано дозвіл на складання технічної документації по встановленню на місцевості меж земельної ділянки, загальною площею 0,15га.(т.1 а.с.99). 01.12.2006 року відповідно до акту встановлення та погодження меж земельної ділянки за адресою [ADDRESS] були погоджені межі з усіма сусідами(землекористувачами) сусідніх земельних ділянок, в тому числі в цьому акті мається і підпис позивача [PERSON], яка при огляді оригіналу технічної документації та цього акту підтвердила, що це дійсно її підпис(т.1 а.с.105). При цьому будь-яких претензій з 2007 року по 2015 рік, вона до [PERSON], не мала. В подальшому Рішенням XIII сесії V скликання Наталинської сільської ради Красноградського району Харківської області від 14.02.2007 року «Про передачу у приватну власність земельної ділянки» в зв'язку з уточненням площі в результаті проведення земельно-кадастрових робіт щодо встановлення меж та оформлення права власності, передано [PERSON], мешканці [ADDRESS] безоплатно у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,1501 га для будівництва та обслуговування жилого будинку(т.1 а.с.109). Після чого, громадянка [PERSON] отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку Серія [NUMBER] від 22.03.2007 року та стала власником земельної ділянки площею 0,1501 га по [ADDRESS]. Згідно ч.2 ст.120 ЗК України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити з того, що : ґ) …До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 р., згідно зі статтею 377 ЦК, а з часу внесення змін до статті 120 ЗК Законом України від 27 квітня 2007 р. N 997-V - і згідно зі статтею 120 ЗК, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. В силу ч.6 ст. 120 ЗК України істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з набуттям права власності на ці об'єкти. Укладення договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що пов'язане з переходом права на частину земельної ділянки, здійснюється після виділення цієї частини в окрему земельну ділянку та присвоєння їй окремого кадастрового номера. Відповідно до ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Відповідач [PERSON], маючи намір приватизувати земельну ділянку, на якій знаходиться її житловий будинок, відповідно до вимог ст.ст.118,123 ЗК України звернулася до органу місцевого самоврядування з відповідною заявою і рішенням сесії Наталинської сільської ради Красноградського району Харківської області від 12.10.2006 року їй було надано дозвіл на складання технічної документації по встановленню на місцевості меж земельної ділянки для оформлення права власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до Акту встановлення та погодження меж земельної ділянки від 01.12.2006р. року відповідачем [PERSON] було погоджено межі її земельної ділянки із власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок, в тому числі і з позивачем [PERSON], якими жодних претензій, як на той час, так і до 2015 року, заявлено не було. Рішенням сесії Наталинської сільської ради Красноградського району Харківської області від 14.02.2007 року було уточнено площу земельної ділянки в результаті проведення земельно-кадастрових робіт, затверджено «Технічну документацію із землеустрою» та передано [PERSON] у приватну власність земельну ділянку розташовану по [ADDRESS] загальною площею 0,1501 га., цільове призначення - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). 22.03.2007 року [PERSON] отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 22.03.2007 року та стала власником земельної ділянки площею 0,1501 га по [ADDRESS]. Згідно ухвали Верховного Суду України від 08.06.2011 року, суд повинен враховувати ту обставину, що Державний акт на право власності на земельну ділянку є правовстановлюючим документом, який видається на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування, тому вимога про скасування Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку є похідною й залежить від доведеності незаконності рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого виданий оспорюваний Державний акт. Однак позивачі в своєму позові будь-яких вимог про скасування рішення сільської ради, яким [PERSON] було передано у приватну власність земельну ділянку розташовану по [ADDRESS] загальною площею 0,1501 га., взагалі не ставили та не просили його скасувати. Тому, з урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що Наталинська сільська рада та відповідач [PERSON] під час приватизації земельної ділянки останньої, діяли в законний спосіб і жодним чином не порушували права позивачів, отже Державний акт на право на земельну ділянку серії [NUMBER] від 22.03.2007 року є законним та правомірним, тому скасуванню не підлягає у зв'язку із тим, що відповідачі діяли в порядку передбаченому ст.ст.116,118,151 ЗК України (в редакції на той час). Відповідно до ст. 60 ЦПК України, яка діяла на момент звернення до суду з відповідним позовом, так і ст.81 ЦПК України(в ред. після 15.12.2017 року), яка діє на момент ухвалення рішення, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Будь-яких доказів, які б свідчили про те, що набувши на підставі оспорюваних позивачем рішенням сесії Наталинської сільської ради від 14.02.2007 року та Державного акту на право власності на зазначену земельну ділянку від 22.03.2007 року, відповідач порушила права позивача щодо набутого нею права власності на земельну ділянку, що знаходиться під жилим будинком та земельної ділянки, що необхідна для їх обслуговування, вона, в порушення вимог вказаної норми ЦПК України, суду не надала. При цьому посилання позивачів про начебто знищення межових знаків відповідачем [PERSON], не знайшли об'єктивного підтвердження та не доведено позивачами належними доказами. Поряд з цим відповідно до рішення Верховного Суду від 18.04.2018р. (справа №745/1108/13-ц) не винесення під час приватизації в натуру (на місцевість) розмірів земельної ділянки на адресою відповідача, передбачених проектом відведення, із встановленням землевпорядною організацією межових знаків, які передаються власнику на зберігання не є підставою для визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку. Згідно з положеннями статті 106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин. Відповідно до статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. З урахуванням наведеного вище, суд вважає про недоведеність позивачами обставин на які вони посилаються, а саме щодо існування перешкод в користуванні їм земельною ділянкою, і що такі перешкоди створюються відповідачами. Сам по собі факт не винесення в натуру (на місцевості) розмірів земельної ділянки суміжним власником якої є [PERSON], передбачених проектом відведення, із встановленням землевпорядною організацією межових знаків, які передаються власнику на зберігання, всупереч положенням статті 791 ЗК України, не свідчить про порушення прав позивачів. При цьому в судовому засіданні позивачі [PERSON] і [PERSON], пояснили, що вони вважають державний акт [PERSON] незаконним з тих підстав, що відповідно до цього акту відстань між точками А та Д (землі Наталинської сільради - по вулиці), зазначені 27,43м., а коли вони самостійно переміряли, то по факту цей розмір склав 28,75м., тобто різниця близько 1м. 30см. Однак вказані розбіжності, в разі їх належного встановлення, не можуть бути підставою для визнавання недійсним та скасування саме Державного акту від 22.03.2007р., оскільки для цього є інший спосіб захисту порушених прав. При цьому як зазначалося вище, Державний акт на право власності на земельну ділянку є правовстановлюючим документом, який видається на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування, тому вимога про скасування Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку є похідною й залежить від доведеності незаконності рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого виданий оспорюваний Державний акт, а оскільки така позовна вимога позивачами не висувалася, то суд вважає вказаний Державний акт, такий який отриманий на законних підставах, а отже всі інші посилання позивачів про порушення певних інструкцій та ДБН при розробленні проектно технічної документації, є необґрунтованим, оскільки право власності на дану земельну ділянку - не оспорено. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed