Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-30 00:00:00

06.04..2021 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Вимоги обґрунтувано тим, що вона та відповідач 21.11.1982 року зареєстрували шлюб. Стосунки з відповідачем погіршилися та в даний момент вони припинили шлюбні відносини. Підставою для розірвання шлюбу є втрата між сторонами почуття взаємної поваги та любові, шлюбні відносини фактично припинені. Позивач вважає, що подальше збереження сім`ї не можливе, тому просить шлюб між ними розірвати. Позивач надала суду заяву, згідно якої просить справу розглядати без її участі, позов підтримує в повному обсязі та наполягає на його задоволенні. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чяином, причин неявки суду не повідомив. Відповідно до положень ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вказані умови дотримані, а тому судом проведено заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову . Статтею 51 Конституції України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 2, 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України встановлено, що дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] укладено 21.11.1982 року, про що 21.11.1982 року зроблено відповідний актовий запис №16, після укладення шлюбу позивачу присвоєно прізвище [PERSON] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим сільською радою Будей Тараклийського району Молдавської РСР . Причиною розпаду сім`ї є непорозуміння між сторонами, фактичне припинення шлюбних відносин. Судом встановлено, що шлюб між позивачем та відповідачем носить формальний характер. Беручи до уваги відсутність у сторін бажання зберегти сім`ю, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя неможливе, збереження сім`ї суперечить їхнім інтересам, а тому шлюб слід розірвати. Згідно ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила прізвище у зв"язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Тому вимоги позивача про залишення прізвища також слід задовольнити. Відповідно до ст.ст. 141, 142 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. На підставі ст.ст. 24, 56, 110, 112, 114, 115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved