Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до Святошинського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] про визнання правочину недійсним, стягнення суми заборгованості, збитків та моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 31 січня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір оренди житлового приміщення. Відповідно до п.1.1 даного договору орендодавець [PERSON] передала, а орендар [PERSON] прийняв в оренду житлове приміщення № 188 що знаходиться за адресою: м. Київ, пр-т Перемоги, 121-А для проживання в порядку та на умовах встановлених договором строком на 12 місяців до 31 січня 2016 року. На виконання умов договору оренди 02 лютого 2015 року сторонами було підписано акт приймання-передачі квартири в якому визначили перелік майна, що передається в користування. Відповідно до пп. 4.1-4.2 договору орендар зобовязався щомісячно сплачувати орендодавцю орендну плату у розмірі 12000,00 грн. не пізнише третього числа місяця наступного за оплаченим. Зазначив, що в момент укладення договору він сплатив [PERSON] 5000,00 грн. після чого 02 лютого 2015 року сплатив відповідачу 31000,00 грн., 12000,00 грн. з яких є заставною сумою. Проте з моменту укладення договору відповідач одразу почала всіляко ускладнювати йому користування майном. Дошкуляла частими телефонними дзвінками, в яких давала накази стосовно того, як потрібно користуватись квартирою та речами, де потрібно зберігати кухоннне приладдя, як ним користуватись, де і як в квартирі розміщувати речі позивача та членів його родини для того, щоб стіни дихали, як часто викликати прибиральницю, для здійснення прибирання. 20 квітня 2015 року в порушення умов п. 2.3 договору, застосовуючи погрози та вчиняючи психічний та психологічний тиск [PERSON] без запрошення та попередньої домовленості з позивачем вдерлась в квартиру, та безцеремонно, нехтуючи правилами пристойної поведінки почала проводити ревізію, оглядати усі кімнати та стан речей. Проігнорувавши прохання дружини позивача не заходячи до дитячої кімнати, в якій в той час спала хвора дитини, [PERSON] увійшла і здійснила перевірку шафи, стола та чистоту підвіконників. Під час перебування у квартирі та огляді речей [PERSON] поводилась емоційно нестримано та нахабно, проявляла зневагу та презирство. 30 квітня 2015 року [PERSON] надіслала на адресу позивача лист з погрозами в якому вимагала звільнити квартиру внаслідок одностороннього розірвання договору. Позивач у своїх листах від 06.05.2015 року, 22.05.2015 року та 28.05.2015 року намагався пояснити [PERSON] що її претензії є безпідставними, а вимоги незаконними, однак відповідач безкомпромісно вимагала звільнити займану житлову площу. 30 травня 2015 року відповідач з групою із шести осіб вдерлись до орендованого позивачем житла та на очах у дітей, зчинили гучну сварку з погрозами та образами. Погрожуючи виставити позивача, його дружину та троє неповнолітніх дітей на вулицю, [PERSON] змусила позивача підписати складене нею доповнення до договору на визначених нею умовах. Відповідно до даних доповнень сторони погодили що кінцевий термін закінчення договору оренди є 30 червня 2015 року. 03 липня 2015 року на підставі п. 5 доповнень позивач замовив та оплатив послуги компанії, яка виконала генеральне прибирання квартири, а 7 липня 2015 року мало відбутись підписання акту приймання-передачі квартири. Єдиним дефектом що били виявлені під час передачі квартири були розбиті скляні дверцята у ванній кімнаті, вартість яких була визначена майстром в сумі 2500,00 грн. Проте [PERSON] навідріз відмовилась від запропонованих умов і знову зчинила сварку. На прохання позивача повернути гарантійний платіж за вирахуванням суми збитку, відповідач заявила, що її не влаштовує прибирання в квартирі. Таким чином, відповідач володіє грошовими коштами що належать [PERSON] без достатніх правових підстав. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, про день час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, ухиляється від отримання поштового повідомлення. Згідно ст. 224 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, а відповідач належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріли справи, заслухавши пояснення представника позивача, свідків, суд вважає встановленими наступні обставини по справі. В судовому засіданні встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір оренди житлового приміщення (а.с. 8-9). Відповідно до п.1.1 даного договору орендодавець [PERSON] передала, а орендар [PERSON] прийняв в оренду житлове приміщення № 188 що знаходиться за адресою: м. Київ, пр-т Перемоги, 121-А для проживання в порядку та на умовах встановлених договором строком на 12 місяців до 31 січня 2016 року. Відповідно до пп. 4.1-4.2 договору орендар зобовязався щомісячно сплачувати орендодавцю орендну плату у розмірі 12000,00 грн. не пізнише третього числа місяця наступного за оплаченим. На виконання умов договору оренди 02 лютого 2015 року сторонами було підписано акт приймання-передачі квартири в якому визначили перелік майна, що передається в користування (а.с. 10). 30 квітня 2015 року [PERSON] було направлено на імя [PERSON] повідомлення про розірвання договору оренди (а.с. 11), відповідно до якого [PERSON] вимагала звільнити квартиру № 188 в будинку по проспекту Перемоги, 121-А в м. Києві до 11 травня 2015 року, питання щодо відшкодування збитків завданих у її квартирі остання зазначила, що будуть вирішені під час огляду квартири. 06.05.2015 року [PERSON] було направлено лист (а.с. 12) на імя [PERSON], відповідно до якого [PERSON] зазначив, що підстав для розірвання договору оренди не має оскільки відсутня заборгованість зі сплати орендних платежів, комунальних послуг та не виявлено порушень встановлених щодо користування майном. 30.05.2015 року між [PERSON] та [PERSON] було підписано доповнення до договору оренди жилого приміщенні від 31 січня 2015 року (а.с. 20) відповідно до якого сторони погодили строки закінчення дії договору оренди жилого приміщення 30 червня 2015 року та умови підписання акту прийому-передачі квартири № 188 в будинку по проспекту Перемоги, 121-а в м. Києві. Відповідно до акту прийому-передачі жилого приміщення від 03.06.2015 року підписано [PERSON] в присутності двох свідків, недоліків до повернутого майна не виявлені, проте [PERSON] відмовилась підписати даний акт. Як вбачається з висновку від 13.06.2015 року дільничного інспектора Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві [PERSON] та матеріалів перевірки № ЄО-24372, 24378, 24382 від 28.05.2015 року за зверненням [PERSON], яка являється власником спірної квартири щодо неповернення квартири, під час перевірки обставин викладених [PERSON] ознак кримінального правопорушення не встановлено (а.с. 38). Окрім того, обставини зазначені позивачем в позовній заяві щодо вчинення [PERSON] сварок в квартирі [ADDRESS] підтверджується висновком дільничного інспектора міліції Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві [PERSON] та матеріалами перевірки № ЄО-31525 від 07.07.2015 року (а.с. 39). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили обставини викладені в позові, крім того зазначили, що 30.05.2015 року [PERSON] увірвалась до квартири №188 по пр-т. Перемоги, 121-А в м. Києві з групою чоловіків, які здійснили сварку з погрозами та образами на адресу позивача та його сім'ї. Змусили позивача під психологічним тиском підписати складене [PERSON] доповнення до договору на визначених нею умовах. Відповідно до ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Підстави, умови, порядок укладення та припинення договору найму житла, що є об'єктом права державної або комунальної власності, встановлюються законом. Відповідно до ст. 812 ЦК України предметом договору найму житла можуть бути помешкання, зокрема квартира або її частина, житловий будинок або його частина. Помешкання має бути придатним для постійного проживання у ньому. Наймач житла у багатоквартирному будинку має право користування майном, що обслуговує будинок.\~\~ Згідно з положеннями ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ст. 215 ЦК України). Частиною 2 ст. 215 ЦК України встановлено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення (ч. 1 ст. 236 ЦК України). Відповідно до положень ч. 3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст.ст. 57- 60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, враховуючи все вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, беручи до уваги обставини викладені в позовній заяві та поясненнями свідків, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Крім того, також підлягає задоволенню вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача збитків у розмірі 6000,00 грн. з огляду на наступне. Відповідно до акту № У-0000004 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 01 липня 2015 року та квитанції до прибуткового касового ордеру № 1 (а.с. 22, 23) позивачем було сплачено на прибирання квартири [ADDRESS] на рахунок ФОП [PERSON] суму в розмірі 3000,00 грн. Відповідно до ст. 231 ЦК України, винна сторона (інша особа), яка застосувала фізичний або психічний тиск до другої сторони, зобов"язана відшкодувати їй збитки у подвійному розмірі. Щодо відшкодування моральної шкоди то позивачу слід відмовити з огляду на наступне. Відповідно до\~ч. 1\~ст. 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до\~ст. 23 ЦК України\~Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Як передбачено п.5\~Постанови Пленуму Верховного [PERSON] України №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду. Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв'язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов'язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ст. ст.\~10,\~60 ЦПК України. В свою чергу, завдання моральної шкоди позивачу, не підтверджується жодними належними та допустими доказами, а тому у стягненні моральної шкоди з відповідача, на користь позивача слід відмовити. \~\~\~\~ На підставі викладеного,

Outcome: partial