Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому вказує, що між нею, [PERSON], та відповідачем, [PERSON], було укладено шлюб, який був зареєстрований у відділі реєстрації актів громадянського стану Тиврівського району Вінницької області. [INFO] р. у них народилася донька, [PERSON], яка на даний час проживає разом з нею. 09.02.1997 р. шлюб між ними було розірвано. На протязі з 1997 по 2014 року відповідач не сплачував аліменти на утримання доньки. [INFO] року доньці виповнилося 18 років. На даний час вона продовжує навчання в Тернопільському національному економічному університеті на денній формі навчання платного відділення. Щорічна плата за навчання складає 8900 грн.., що стверджується договором про навчання № 114671 від 18.07.2011 року, квитанцією про сплату коштів за навчання. Крім постійних витрат на навчання та проживання вона змушена постійно самостійно оплачувати медичне обстеження та лікування доньки в зв'язку з наявними хронічними хворобами, що стверджується довідкою № 300 від 19.11.2013 року. На протязі всього часу навчання вона неодноразово зверталася до відповідача з проханням допомогти з оплатою та відповідним утриманням їхньої спільної дитини (лікування, проживання, тощо). Однак відповідач зухвало ігнорував її прохання та жодним чином не намагався допомогти. Підтвердження того, що з відповідача не стягувалася аліменти на утримання доньки можуть підтвердити наступні факти : відсутність судових позовів (проваджень), щодо стягнення заборгованості з відповідача на утримання [PERSON], відсутність виконавчих провадження за вказаний період навчання 2010 -2013 року в ДВС Тиврівського району, свідчення дитини та інших свідків. Ч.2 ст.191 Сімейного кодексу передбачено, що „Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки." Статтею 199 Сімейного кодексу України передбачено у випадках «якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років...». Згідно ст.ст. 181-184 Сімейного кодексу України батьки зобов'язанні утримувати дитину. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу батька і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим 30 % встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вона працює машиністом із прання та ремонту спецодягу в ТОВ "Лучанка" та отримує мінімальну заробітну плату, у зв'язку з чим не може самостійно оплачувати доньчине навчання та лікування, що стверджується довідкою про доходи № 17 від 03.02.2014 року, виданою ТОВ "Лучанка". Просить стягнути із [PERSON] аліменти на утримання [PERSON], [INFO] за 3 (три) попередні роки у розмірі 30 % з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, просить позов задоволити з підстав, наведених у ньому, пояснила суду, що до ДВС Тиврівського РУЮ не зверталася ні з рішенням Тиврівського районного суду від 28.01.2014 р., ні з рішенням від 04.03.1996 р. Однак за рішенням суду від 04.03.1996 року стягувалися аліменти, але вони з чоловіком зійшлися жити разом у 1997 р. і вона забрала виконавчий лист з ДВС і більше на виконання у ДВС виконавчий лист не пред'являла. Вона зверталася до відповідача протягом часу з 2007р. до серпня 2013 р. з проханням допомогти, але доказів у неї немає. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав, пояснив суду, що ч.2 ст.191 СК України застосовується, коли аліменти присуджуються вперше, а відповідно до ч.1 ст.194 СК України можна стягнути аліменти за 3 р., що передували зверненню до ДВС, проте виконавчий лист не пред'являвся, тому заборгованості з аліментів немає і визначити її неможливо. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 09.02.1997 р.. [INFO] р. у сторін народилася донька, [PERSON], що стверджується свідоцтвом про народження (а.с.7). Відповідно до довідки № 218 від 03.02.2014 р. (а.с.10) дівчинка проживає разом з позивачкою. [INFO] року доньці виповнилося 18 років. На даний час дівчинка продовжує навчання в Тернопільському національному економічному університеті на денній формі навчання платного відділення. Щорічна плата за навчання складає 8900 грн., що стверджується договором про навчання № 114671 від 18.07.2011 року (а.с.8, 9). У своїй заяві позивачка посилається на норми ч.2 ст.191 СК України, якою передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Однак ч.2 ст.191 СК України застосовується лише коли аліменти присуджуються вперше Позивачка доказів про те, що вона зверталася до відповідача з метою отримання аліментів на утримання доньки не надала. Також не надала доказів про те, що відповідач ухилявся від сплати аліментів. Згідно із ч.11 ст.194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання. Однак виконавчий лист, виданий на підставі постанови Тиврівського районного суду від 04.03.1996 р. (а.с.18), згідно слів позивачки нею було забрано із примусового виконання і більше вона його для стягнення аліментів не пред'являла, що також стверджується довідкою ДВС № 227 від 27.03.2014 р. (а.с.19). Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 28.01.2014 р. (а.с20-21) вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання повнолітньої дочки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частки всіх видів його доходу щомісяця, починаючи з 31.10.2013 р., на період її навчання у Вінницькому інституті економіки Тернопільського національного економічного університету. Однак за виконавчим листом вона не зверталася і в ДВС не подавала. Суд, вислухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне задоволенні позову відмовити, оскільки підстави для його задоволення відсутні. На підставі ст.ст.180-182, 184, 191, 194 СК України,

Outcome: dismissed