Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Мурованокуриловецької селищної ради Вінницької області про визнання права власності на майно в порядку спадкування. Позов мотивувала тим, що [INFO] померла [PERSON] , яка проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Після її смерті залишилось спадкове майно, в тому числі, будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вона являється спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , спадщину прийняла у встановленому законом порядку. Інші спадкоємці відсутні. Однак отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі вона не в змозі, оскільки правовстановлюючий документ на будинок за життя спадкодавця не видавався, тому змушена звернутися до суду для оформлення своїх спадкових прав. Просила суд визнати за нею право власності на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] . Ухвалою Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 23.02.2021 було прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] та відкрито провадження у справі. Розгляд справи проводиться за правилами загального позовного провадження. Вказаною ухвалою витребувано від приватного нотаріуса Мурованокуриловецького районного нотаріального округу спадкову справу № 115/2017, заведену щодо майна померлої [INFO] [PERSON] . Ухвалою суду від 27.04.2021 у справі закрито підготовче провадження та призначено її до судового розгляду по суті на 18.05.2021. Позивач в судове засідання не з`явилася, в позовній заяві просила справу розглядати у її відсутність (а.с. 1 зворот). Відповідач копію ухвали від 23.02.2021 та доданих до неї матеріалів отримав 24.02.2021, відзиву до суду не направив. Його представник в судове засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнав (а.с. 34, 48). Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, давши оцінку зібраним доказам, суд приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що [INFO] у с. Михайлівці Мурованокуриловецького району Вінницької області померла [PERSON] (а.с. 5). При житті, 20 грудня 2016 року [PERSON] склала заповіт, згідно якого все своє майно, все те, що буде належати їй на день смерті, заповіла [PERSON] . Заповіт чинний (а.с. 6). Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, до складу якого входить будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] . Вартість даного будинку становить 28154 гривень. Факт належності будинку садибного типу спадкодавцеві, його вартість та належний технічний стан підтверджується технічним паспортом на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами (а.с. 7-12), відміткою про проведене технічне обстеження (а.с. 13), проведеною оцінкою (а.с. 14), випискою з погосподарської книги №451 від 10.02.2021 (а.с. 20). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб - спадкоємців. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Заповітом (а.с. 6), довідкою Михайловецької сільської ради № 324 від 23.05.2017 (аркуш оглянутої в судовому засіданні спадкової справи № 115/2017: 3) стверджується, що позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , яка має право на спадкування. Відповідно до положень ст.ст. 1268-1269 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. З оглянутої в судовому засіданні спадкової справи № 115/2017, заведеної щодо майна померлої [PERSON] вбачається, що позивач [PERSON] єдиний спадкоємець за заповітом, яка прийняла спадщину, оскільки у встановленому законом порядку та строк звернулася до нотаріальної контори із заявою про її прийняття та отримала 17.05.2018 свідоцтва про право на спадщину за заповітом на належні спадкодавцеві право власності на земельні ділянки. Разом з тим, 20 січня 2021 року нотаріусом Таран Л.Л. було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадковий будинок, у зв`язку з відсутністю необхідних правовстановлюючих документів (а.с. 25). Верховний Суд України у своєму рішенні № 6-137цс13 від 18.12.2013 висловив правову позицію, згідно з якої право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва. У 1957 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків" і прийнятою відповідно до цього Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків", які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Отже, за вказаними Указом та Постановою підставою виникнення у громадянина права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Як вбачається з характеристики будинку, господарських будівель та споруд (а.с. 12) будинок садибного типу, господарські будівлі та споруди, які є предметом розгляду у даній справі, були побудовані з 1956 по 1958 рік. Таким чином, факт будівництва житлового будинку у той час був підставою виникнення права власності на нього. Крім того, за змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністерства юстиції УРСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. З положень постанови Ради міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР, Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженого Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. З виписки із погосподарської книги № 5 Михайловецької сільської ради № 451 від 10.02.2021 (а.с. 20) слідує, що спірний житловий будинок належав [PERSON] . Рішенням виконавчого комітету Мурованокуриловецької районної ради народних депутатів № 108 від 16.06.1988 року «Про оформлення права особистої власності на будинки, що належать окремим громадянам в селах Мурованокуриловецького району вирішено оформити право особистої власності на житлові будинки, що розташовані, в тому числі, в с. Михайлівці Михайловецької сільської ради, а виконкому сільської ради видати громадянам свідоцтва згідно цього рішення (а.с. 23). Однак, згідно довідки КП «Могилів-Подільське МБТІ» та Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів, нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, право власності на нього не зареєстроване (а.с. 19, 24). Земельна ділянка під вказаним будинком також перебувала у власності [PERSON] , що підтверджується довідкою Мурованокуриловецької селищної ради від 19.01.2021 (а.с. 22). Враховуючи, вищевикладені докази, а також обставину, що відповідач позов визнав повністю і його задоволення, не суперечить вимогам закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд прийшов до висновку, що за позивачем слід визнати в порядку спадкування за заповітом право власності на садибний (індивідуальний) будинок з господарськими спорудами, після смерті [PERSON] .

Outcome: approved