Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-18 00:00:00

15.04.2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання договору, стягнення суми. В обґрунтування позовних вимог посилається на ті обставини, що 12.09.2013 року він уклав з відповідачем договір на виготовлення балкону на загальну суму 12000 грн. Обговоривши та домовившись щодо строків виготовлення, суми замовлення, він передав [PERSON] аванс в розмірі 2500 грн., про що той написав розписку та пообіцяв виконати роботу до 23.09.2013 року. Оскільки відповідач не виконав роботу, грошові кошти не повернув, просить розірвати договір та стягнути з нього 2500 грн. авансу. Також, просить стягнути з відповідача суму моральної шкоди 6000 грн., яку оцінює у розмірі вартості санаторно-курортного лікування 6000 грн. та 27,50 грн. - його витрати за повернення цієї путівки, оскільки він повинен був поїхати до санаторія 25.09. 2013 року, однак у зв*язку з тим, що балкон не було виготовлено, він не поїхав до санаторію. Крім того, просить відшкодувати понесені судові витрати. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, ніяких заяв до суду не подав, у зв'язку з чим суд розглядає справу у його відсутність. Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Звертаючись з позовом до суду позивач вказує, що між ним та відповідачем був укладений нетиповий договір на виготовлення балкону на суму 12000 грн., який і просить розірвати. Перевіривши надані сторонами докази, суд вважає, що 12.09.2013 року між сторонами фактично було укладено договір, згідно якого одна сторона ([PERSON]) зобов'язалася виконати певну роботу за завданням другої сторони, а замовник ( [PERSON]) зобов'язався прийняти та оплатити виконану роботу. Строк виконання погоджений сторонами - до 23.09.2013 року. На підтвердження укладення даного договору позивачем надана розписка в отриманні 2500 грн. відповідачем [PERSON] від [PERSON] в якості авансу за виконання робіт. (а.с. 5). Згідно ст.ст. 610-611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконанням з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: - припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; - зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; - відшкодування збитків та моральної шкоди. Судом встановлено, що роботи, оговорені між сторонами виконані не були, грошові кошти в розмірі 2500 грн. повернуті позивачу також не були. Дані обставині не спростовані під час розгляду справи та частково підтверджуються даними, викладеними в висновку за результатами перевірки ДІМ Київського РВ ГУМВС України в Харківській області від 18.02.2014 року. На підставі вищезазначеного, суд приходить до висновку про задоволення вимог [PERSON] про стягнення з [PERSON] суми в розмірі 2500 грн. та розірвання даного договору між сторонами згідно його неналежного виконання виконавцем. Стосовно вимог позивача про стягнення моральної шкоди в розмірі 6000 грн., яка полягає в тому, що він не зміг поїхати на санаторно-курортне лікування та здав путівку, вартістю 6000 грн. та 27,50 грн. (витрати по поверненню квитка на проїзд), суд вважає дані вимоги необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна(немайнова) шкода спричинена громадянинові діями другої особи, яка порушила її законні права, відшкодовується особою, яка спричинила шкоду, якщо не додасть доказів, що моральна шкода спричинена не з його вини. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням суті позовних вимог, характеру дій особи, яка спричинила шкоду, фізичних та моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків. Відповідно до роз'яснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995р. „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, розмір моральних страждань визначається з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача чи інших обставин. Оскільки суду не представлено доказів щодо спричинення моральної шкоди у розмірі 6000 грн. позивачу діями відповідача, не доведений причинний зв'язок між здачею путівки, квитка та невиготовленням робіт, суд відмовляє в задоволенні цих позовних вимог в повному обсязі за недоведеністю. Згідно вимог ст. 88 ЦПК України у разі задоволення позовних вимог з відповідача стягуються витрати, понесені позивачем та документально підтверджені. На підставі викладеного, суд стягує з відповідача понесені позивачем витрати по сплаті судового збору.

Outcome: partial