Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-04 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до Глинської сільської ради Козівського району Тернопільської області про визначення йому додаткового строку в 3 (три) місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 10.12.2012 року помер його батько і він не мав можливості звернутися у Козівську державну нотаріальну контору на протязі шести місяців із заявою про прийняття спадщини «по тій причині, що в той час перебував за кордоном в США». Доказом перебування у США вважає свій закордонний паспорт. При цьому вказує, що, на його думку, факт перебування за кордоном є поважною причиною пропуску згаданого шестимісячного строку і, у звязку з цим, на підставі ч.3 ст.1272 ЦК України просить визначити йому додатковий строк для подання цієї заяви. Ухвалою судді Козівського районного суду Тернопільської області від 12.10.2017 року відкрито провадження у справі та призначено таку до розгляду у судовому засіданні. Відповідно до п.9 ч.1 Розділу XIII"Перехідні положення ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. На підставі вказаного, суд дійшов до висновку про необхідність продовження розгляду справи за правилами ЦПК України в редакції закону №2147-VIII від 03.10.2017 року. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала заявлену позовну вимогу з підстав, викладених у позовній заяві та просила задовольнити такі. Представник відповідача в судове засідання не зявився, хоча відповідач був належним чином повідомлений про місце, дату та час розгляду справи. При цьому, від відповідача на адресу суду надійшов відзив за підписом секретаря Глинської сільської ради Козівського району Тернопільської області [PERSON], згідно якого відповідач «не має заперечень щодо позовних вимог гр. [PERSON] і просить їх задовольнити» та просить розглядати справу у відсутності його представника (а.с.23). Суд, заслухавши думку представника позивача, перевіривши матеріали справи та дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, прийшов до наступного висновку. Статтею 4 ЦПК України\~передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч.2\~ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України). При цьому, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст.12 ЦПК України та ч.1 ст.81 ЦПК України). Судом встановлено, що 10.10.2012 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ИД №144684 (а.с.7). Згідно з копією свідоцтва про народження позивача серії І-ИД №403151 від 24.04.1976 року, батьком останнього є [PERSON] (а.с.6). Як вбачається із копій державних актів серії ЯД №222158 та ЯД №221650 від 20.02.2008 року [PERSON] належало дві земельні ділянки площею 0,41 га та 1,35 га (а.с.10-11). Окрім зазначених документів, позивач, обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги подав до суду, як на його думку, докази: копію паспорта громадянина України серії МС №460668 виданого 24.02.1999 року [PERSON], оригінал якого суд оглянув у судовому засіданні (а.с.4); копію ніби-то довідки про присвоєння ідентифікаційного номера позивачу, оригінал якого представником позивача для огляду судом наданий не був, а надана світлокопія не оформлена відповідно до вимог абз.2 ч.8 ст.43 ЦПК України; копію ніби-то паспорта громадянина України для виїзду за кордон серії ЕН №513902 виданого [PERSON] 08.12.2010 року, оригінал якого представником позивача для огляду судом наданий не був, а надана світлокопія не оформлена відповідно до вимог абз.2 ч.8 ст.43 ЦПК України. Жодних інших доказів на обґрунтування заявленої позовної вимоги та підстав звернення із позовом ні позивачем, ні його представником суду не надано. Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Таким чином, на підставі системного аналізу цієї норми у взаємозвязку із розясненнями абз.6 п.24 постанови пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» суд вважає, що вказана норма може бути застосована судом за умови: 1. Якщо у спадкоємця були перешкоди для подання заяви про прийняття спадщини; 2. Такі обставини суд визнав поважними. При цьому, поважними слід вважати, згідно із зазначеними розясненнями Верховного Суду України, причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій з врахуванням доводів учасників справи. Як вбачається із матеріалів справи, позивач не надав належних та допустимих доказів того, що з 10.10.2012 року до 06.10.2017 року в нього існували перешкоди для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька, а якщо навіть врахувати, що протягом усього цього періоду позивач перебував за кордоном, то ним не подано і доказів того, що його перебування за межами України у вказаний період було повязано із об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для нього на вчинення дій щодо прийняття спадщини у встановлений законом строк, у звязку з чим, суд вважає, що позивач чи його представник не виконали свого процесуального обовязку із доведення тих обставин, на які вони покликалися як на підставу своїх вимог. Водночас, зважаючи на відсутність у матеріалах справи будь-яких доказів звернення позивача до нотаріуса із заявою при прийняття спадщини і відповідно відмови останнього у здійсненні такої нотаріальної дії у звязку із пропуском строку для подання цієї заяви, а також враховуючи, що відповідач «не має заперечень щодо позовних вимог гр. [PERSON]В.», суд також дійшов до висновку, що пропуск позивачем строку для прийняття спадщини без поважних причин не свідчить про наявність у нього порушеного, невизнаного або оспорюваного права, яке підлягає захисту в судовому порядку. Про обґрунтованість такої позиції суду свідчить і практика Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду в аналогічних справах (зокрема постанова ВС/КЦС №592/9058/17-ц від 06.06.2018 року), яка згідно, ч.4 ст.263 ЦПК України, враховується судом при застосуванні тієї чи іншої норми права до спірних правовідносин. Таким чином, на підставі встановлених обставин справи та належним чином оцінених судом доказів, суд дійшов до висновку, що у визначенні позивачу [PERSON] додаткового строку для прийняття спадщини після смерті батька [PERSON], який помер 10.10.2012 року, слід відмовити у звязку із необґрунтованістю і недоведеністю його позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed