Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до Першотравневого районного суду м. Чернівці із позовом , обгрунтовуючи який вказував, що між ним і [PERSON] 10.08.2002р. зареєстровано шлюб. Від цього шлюбу народився син [PERSON]. Вказує , що спірну квартиру було придбано ним за кошти, які були надані матір'ю [PERSON], яка з 28.01.1997р. перебуває на заробітках в Італії. Остання перебуває за кордоном легально, маючи посвідку на проживання для іноземців на необмежений термін. З 30.04.1999р. матір офіційно працевлаштована, що підтверджується індивідуальним трудовим договором та її загальний дохід в 2010 - 2017 роках склав 117 365 (сто сімнадцять тисяч триста шістдесят п'ять) [PERSON], що підтверджується річними звітами про виплачену заробітну плату . Маючи намір придбати квартиру в м. Чернівцях, але не маючи можливості приїхати особисто, остання передавала зароблені кошти через перевізників. Так, в кінці травня 2014 року матір передала в Римі перевізникові 30 тисяч [PERSON]. Надалі, ще частину коштів передавала перевізником . Всі ці кошти зберігались в рідної сестри. Тобто кошти не відносились до спільного бюджету із відповідачкою. Вподальшому , було придбано квартиру № 41 в будинку № 265 на вул. Руській в м. Чернівцях. Стверджує, що оскільки перебував в шлюбі, то був змушений повідомити про купівлю квартири відповідачку, щоб остання надала формально нотаріальну згоду на її придбання. [PERSON],підписавши заяву-згоду, одразу залишила приміщеннянотаріальної контори. Остання не була присутня при укладенні договору купівлі продажу, передачі коштів тощо. Проте , жодного дня вони з відповідачкою , в спірній квартирі не проживали. На підставі вищевикладеного просить суд , визнати за ним право особистої приватної власності на дану квартиру , припинивши право спільної сумісної власності. Від [PERSON] до суду надійшла зустрічна позовна заява , в якій вона посилається на те , що під час проживання однією сім'єю, на протязі тривалого часу основним джерелом доходів було те, що вони з відповідачем разом працювали на ринку «Нива» в районі «Гравітона», по вулиці Руській м. Чернівці, де відповідач торгував продуктами харчування. Також частину грошей на купівлю квартири та гаража, їй передавала рідна сестра [PERSON], яка знаходиться за кордоном через систему «Вестерн Юніон». Саме за таких обставин ними з відповідачем були накоплені кошти, за які в 2016 році купили спірну двокімнатну квартиру. Вказує, що за час іхнього спільного сімейного проживання, було придбано у власність, яку оформлено на [PERSON]: - 09.06.2016 року відповідно до договору купівлі-продажу квартиру, яка знаходиться за адресою: м. Чернівці вул. Руська, 265/41, загальною площею 49,6 кв.м. ; - Цегляний гараж № 226 загальною площею 24,79 кв. м., який знаходиться у Товаристві по експлуатації індивідуальних гаражів №7 по вулиці Південно - Кільцева, 10 м. Чернівці. Отже, спірне майно було придбано в період шлюбу, а тому воно є об'єктом спільної сумісної власності та підлягає поділу, незалежно від того на кого було зареєстровано. Враховуючи наведене , просить суд , визнати за нею право власності на 1/2 частину вищевказаного майна . У судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримав. Пояснив , що кошти на придбання спірної квартири не належали їм з відповідачкою . Дана квартира здавалась у оренду. Оскільки на момент її придбання він перебував у шлюбі з відповідачкою , то у нотаріуса при оформленні права власності на квартиру, відповідачка надала свою згоду . Будучи допитаним у якості свідка, підтримав дані обставини. Представник [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні підтримав доводи , викладені у первісній позовній заяві та заперечував проти задоволення зустрічних позовних вимог [PERSON] з підстав , викладених у відзиві на зустрічну позовну заяву. Зазначив , що відповідачка не могла брати участь у придбанні спірного гаража, оскільки він був придбаний батьком [PERSON] і успадкований останнім після смерті батька. У судовому засіданні [PERSON] вказала , що частину коштів на придбання спірної квартири їй надсилала сестра з Америки. Вказувала , що спірна квартира придбана за спільні з [PERSON] кошти , оскільки обоє торгували на ринку «Нива» у м. Чернівці та заробляти відповідні кошти . Стверджувала , що має право на визнання за нею 1/2 частини на спірну квартиру та гараж , який був побудований за період перебування з [PERSON]Д . у шлюбі. Проте , не змогла пояснити суду , яка саме сума коштів була сплачена за спірну квартиру. Також не змогла назвати суму коштів , яку вона особисто надала [PERSON] для придбання квартири. Представник [PERSON]- [PERSON] у судовому засіданні підтримав доводи , викладені у відзиві на первісний позов [PERSON] та доводи, викладені у зустрічній позовній заяві [PERSON] У судовому засіданні допитана у якості свідка [PERSON] ( сестра [PERSON]Д .) пояснила, що вирішила разом з матір» ю придбати квартиру. Дана квартира була записана на брата [PERSON] Вказала , що оформити спірну квартиру на себе не могла , оскільки її чоловік перебував за кордоном , тому не мав змоги написати відповідну згоду. Оскільки брат [PERSON] на момент придбання квартири перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , то вони були змушені запросити останню для дачі згоди на придбання квартири. [PERSON] ніколи не була у спірній квартиі , не мала ключів від неї. Крім того вказала , що гараж , на який просить визнати право власності [PERSON] їй ніколи не належав. Спірний гараж належав померлому батьку , після смерті якого , вона разом з матір"ю надали заяви про відмову від спадищини на користь [PERSON] Свідок [PERSON]А ( дядько [PERSON]Д.) у судовому засіданні пояснив , що весною 2016 року його сестра ( мати [PERSON]Д.) попросила знайти відповідну квартиру для придбання у м. Чернівці. На придбання спірної квартири сестра передала кошти доньці [PERSON] [PERSON] , будучи допитаною у судовому засіданні у якості свідка , пояснила, що спірну квартиру сім»я [PERSON] придбала для сина . Джерело доходів на придбання квартири їй не відомо. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив , що продав спірну квартиру за домовленістю із [PERSON] сестрою [PERSON] Вказав , що [PERSON] жодного разу з ним не зустрічалась. Кошти за придбання квартири йому передав [PERSON] у нотаріуса. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила , що про купівлю спірної квартири чула зі слів [PERSON] . Звідки кошти на її придбання невідомо. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила , що спілкуючись із [PERSON], жодного разу про купівлю спірної квартири остання нічого не розповідала. Заслухавши доводи сторін , з'ясувавши дійсні обставини справи та дослідивши докази, якими сторони обґрунтовують свої позовні вимоги, суд приходить до наступних висновків: Згідно ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази\~не мають\~для суду\~заздалегідь встановленої\~сили.\~Суд оцінює\~належність,\~допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний звязок\~доказів у\~їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено , що сторони перебували у шлюбних відносинах у період з 10.08.2002 року по 22.06.2018 року , тобто з моменту укладення шлюбу (згідно свідоцтва про одруження № 127920, а.с. 5) до ухвалення рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці №727/1208/18 від 22.06.2018 року про розірвання шлюбу між сторонами. (а.с.41). Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] [INFO] . Відповідно до договору купівлі- продажу від 09.06.2016 року , нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №8346, була придбана квартира № 41 за адресою: м.Чернівці вул.Руська, 265, яка складалася з двох житлових кімнат загальною площею 49,60 квадратних матри. Відповідно до відомостей, викладених у договорі купівлі-продажу, вартість квартири, що відчужувалася, становила 122915,66 грн., продавцем квартири був [PERSON] , а покупцем [PERSON] ( а.с. 8). Згідно акту № 4 від 16.04.2018 року у згаданій квартирі зареєстрований [PERSON] , проте не проживає у ній , а його дружина [PERSON] та син [PERSON] не зареєстровані за даною адресою та не проживають у спірній квартирі. ( а.с. 9). Статтею 60 СК України\~передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об»єктом права спільної сумісної власності подружжя відповідно до\~ст.61 СК України\~може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Положеннями\~ст.68 СК України\~передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об» єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно з взаємною згодою, відповідно до\~Цивільного кодексу України. Відповідно до ч.1\~ст.69 СК України\~дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч.1 ст.\~ст.70 СК України\~у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка і рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до\~ст.71 СК України\~майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Згідно розяснень Верховного Суду України, що містяться в п.24 постанови Пленуму від 21.12.2007р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Положеннями ч.1\~ст.13 ЦПК України\~передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як зазначив Верховний Суд України у своїй постанові від 5 квітня 2017 року у справі № 367/5390/14-ц, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об»єктів права спільної сумісної власності подружжя. Згідно\~ст.76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими доказами: 1)письмовими, речовими і електронними доказами; 2)висновками експертів; 3)показаннями свідків. Необхідною умовою для виникнення права спільної сумісної власності на майно є не тільки перебування у зареєстрованому шлюбі чоловіка та жінки або проживання особами однією сімєю без реєстрації шлюбу, майно повинно бути результатом їх праці, тобто в даному випадку необхідно, щоб чоловік та жінка спільно проживали та вели спільне господарство. Згідно аналізу доказів , що містяться у матеріалах справи , у період перебування у шлюбі [PERSON] , мати [PERSON] у період з 2000 по даний час працювала офіційно у комуні Рим , Італія хатньою працівницею ( а.с. 10)та відповідно отримувала заробітню плату ( а.с. 11-20). Матеріали справи не містять достовірних доказів , про заробіток сім»ї [PERSON] у період перебування у шлюбі . Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов» язаннями, що виникли в інтересах сімї (ч. 4 ст. 65 СК). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обовязковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Згідно із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України в постанові від 16 грудня 2015 року при розгляді справи №6-2641цс15, статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. У зв»язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об»єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. У процесі судового розгляду даної справи , факт придбання спірної квартири за кошти матері позивача підтверджено належними доказами. Крім того , суд приймає до уваги пояснення , надані у судовому засіданні свідками, які підтвердили факт придбання квартири за кошти матері позивача- Танащук Д. А. ( третьої особи по справі). Факт придбання спірної квартири не визнавався тільки [PERSON] та її представником. Проте, жодного доказу на підтвердження наявності грошових коштів на придбання квартири у [PERSON], суду не представлено. Довідка , видана ПАТ « Ощадбанк» , згідно якої у період з 2013 року по 2018 рік [PERSON] отримувала переказ у різних сумах з розрахунку від 40 доларів США до 1000 доларів США періодично, суд не може розцінювати як доказ , про вклад даних коштів у придбання спірної квартири. ( а.с. 50 ). Що стосується спірного гаража, то слід зауважити , що згідно ордера № 7 , виданого Товариством по експлуатації індивідуальних гаражів № 7 від 20.05.2011 року [PERSON] , на підставі державного акту № 969 від 13.11.1989 року на право постійного користування землею , [PERSON] виділено земельну ділянку розміром 24,79 квадратних метри в постійне користування на право власності під забудову гаража. ( 44-46). Згідно заяви [PERSON] від 04.12.2018 року , він звернувся до Голови управління товариства по експлуатації індивідуальних гаражів № 7 із проханням прийняти його у члени даного товариства і переоформити на його ім»я цегляний гараж № 226 , який раніше належав його батьку [PERSON], який помер 08.09.2010 року . ( а.с.101-104) . Згідно поданих до суду заяв , [PERSON] ( мати [PERSON]Д.) та [PERSON] ( сестра [PERSON] ) у 2011 році відмовились від оформлення після смерті [PERSON] право власності на спірний гараж на користь [PERSON] (а.с. 105-106). Жодного доказу , на підтвердження купівлі спірного гаража чи підстав набуття права вланості за кошти [PERSON] , суду не надано та свідками не підтверджено. Судом встановлено, що спірний гараж належав батькові [PERSON] ще задовго до укладення шлюбу між сторонами у справі. Після смерті [PERSON] гараж був успадкований [PERSON] Таким чином, суд вважає доцільним задовольнити первісні вимоги [PERSON] оскільки у процесі судового розгляду даної справи , ним було підтверджено джерело походження коштів на придання спірної квартири та підтверджено факт відсутності будь-якої дольової участі [PERSON] у придбанні спірного житла. Щодо вимог за зустрічним позовом , суд вважає, що слід відмовити у задоволенні вимог [PERSON], оскільки нею не надано належних доказів наявності у неї коштів на час придбання спірного майна і їх використання для такого придбання. Також доказів того, що спірне майно придбано у результаті їх спільної праці з [PERSON] Відповідно до ст. 141 ч.1 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Керуючисть ст.ст.60,\~69-71 СК України, ст.ст.4,\~19,\~81,\~141,\~263-265 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved