Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-29 00:00:00

[PERSON] первинно звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], Вінницької районної державної адміністрації за участю 3-ої особи [PERSON] про поновлення процесуального строку звернення до суду, визнання приватизації квартири [ADDRESS] та області незаконною, визнання недійсним свідоцтва про право власності від 27.12.2002 р. видане на підставі рішення Вінницької районної державної адміністрації за № 927 від 27.12.2002р. недійсним, мотивуючи свої вимоги тим, що з 19 липня 1981 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. 20.10.1994 року спільним засіданням адміністрації ради підприємства і профкому ВСО «Вінницяелектотехнологія» відповідачу по справі була виділена трьох кімнатна квартира на сім'ю з чотирьох чоловік. В ордер на право користування квартирою були включені квартиронаймач [PERSON], та члени його сім'ї, тобто вона, дружина - [PERSON], їх діти : дочка [PERSON], [INFO] та син [PERSON] [INFO]. Після одержання ордера, в квартиру вселились всі особи, на яких був виданий ордер. Вона, [PERSON] з чоловіком [PERSON] проживала однією сім'єю, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, робили в квартирі ремонт, зробили прибудову, виховували своїх дітей. В 2003 році вийшла заміж дочка [PERSON] і переїхала до свого чоловіка. В 2011 році одружився син [PERSON], а [INFO] у нього народився син, і він зі своєю сім'єю став проживати з ними, батьками , в одній квартирі. Як зазначає позивач в своїй заяві, що на початку грудня 2013 року чоловік, відповідач по справі [PERSON] звернувся в Вінницький районний суд з заявою про розірвання шлюбу і заявив, що вона, [PERSON] не має права на квартиру в якій вони проживають з моменту одержання ордеру по цей час. В зв'язку з цим, вона звернулася в КП «ВООБТІ», де отримала відповідь, що право власності на квартиру [ADDRESS] за нею не зареєстровано. Таким чином, їй, [PERSON], стало відомо, що її чоловік скориставшись тим, що вона є інвалідом третьої групи, часто хворіє, без її відому приватизував квартиру тільки на своє ім'я та на ім'я їх сина [PERSON] На підставі рішення Вінницької РДА №927 від 27.12.2002 року відповідачам [PERSON] та [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS]. Як позивач зазначала вище, вона постійно проживала в зазначеній квартирі з моменту її отримання. Відмови від участі у приватизації вона не давала і бажала би приватизувати свою частину спірної квартири. Оскільки позивач по справі [PERSON] постійно проживала з моменту отримання ордеру на квартиру, відмови від участі у приватизації вона не давала, тобто мала всі передбачені законом права користування квартирою [ADDRESS], тому вважає, що приватизація була проведена з порушенням вимог законодавства, внаслідок чого позивач була позбавлена свого права на отримання у власність частини даної квартири. За таких обставин [PERSON] вважає, що приватизація квартири [ADDRESS] була проведена незаконно, в зв'язку з чим змушена була звернутися до суду з даним позовом. В подальшому позивач [PERSON] уточнила свої позовні вимоги та просила суд визнати недійсним та скасувати розпорядження Вінницької РДА №927 від 27.12.02р. та визнати недійсним свідоцтво про право власності, видане Вінницькою РДА від 27.12.02р. на підставі рішення РДА №927 від 27.12.02р. на квартиру [ADDRESS] на ім'я [PERSON] та [PERSON]. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат - [PERSON] позовні вимоги підтримали на обставинах викладених в заяві, просили їх задоволити. Додатково суду надали заяву про поновлення процесуально строку звернення до суду зазначивши, що позивач дізналася про приватизацію квартири лише у 2012р. після цього звернулася до суду. Про приватизацію обізнана не була, так як довіряла позивачу, що був її чоловіком і не знала, що він провів приватизацію не включивши її у неї. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та суду показав, що після отримання ордеру на житлову квартиру [ADDRESS] у 1994р. квартира була не у житлову стані, в вз»язку з чим він тривалий час проводив там ремонті роботи. У квартирі він жив сам, робив ремонт, а позивачка залишилася проживати у гуртожитку, де і була прописана до 2004р. На час проведення приватизації у квартирі позивач прописана не була і про проведення приватизації знала, тому при розгляді судового спору щодо поділу між ними майна, не вказувала у своєму позові квартиру по [ADDRESS], як їх спільне майно. На реєстрацію позивачки у квартирі в 2004р. дозвіл давав він і син, про це позивач була обізнана і судовий спір щодо квартири виник лише після їх розлучення. З квартири позивачку ніхто не вигонює, вона вільно нею користується, тому просить застосувати положення щодо пропуску позивачкою процесуального строку звернення до суду та відмовити у задоволенні позову. Відповідач [PERSON] та третя особа [PERSON] подали суду заяву про слухання справи у їх відсутність. У вирішенні судового спору покладаються на думку суду. Представник Вінницької РДА - Дерун А.С. позов не визнала, та суду показала, що приватизація спірної квартири була проведена на підставі довідки про склад сім»ї та даних щодо реєстрації осіб за даним житлом, яка була нею підтверджена. Свої дії вважають законними, тому також просить врахувати пропущення позивачкою процесуального строку звернення до суду та в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін по справі, свідків, вивчивши докази, суд встановив наступне: З 19 липня 1981 року позивач перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], що підтверджує копія відповідного свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 19.07.1981р. (а.с.12). 20.10.1994 року спільним засіданням адміністрації ради підприємства і профкому ВСО «Вінницяелектотехнологія» на ім»я [PERSON] була виділена трьох кімнатна квартира на сім'ю з чотирьох чоловік. В ордер на право користування квартирою були включені квартиронаймач [PERSON], та члени його сім'ї, тобто вона, дружина - [PERSON], їх діти : дочка [PERSON], [INFO] та син [PERSON] [INFO] (а.с.9-10). Після одержання ордера, право на заселення в квартиру отримали таким чином: [PERSON], [PERSON], [PERSON],[PERSON], що повинно було бути реалізованим згідно ордеру на протязі 1 місяця. Однак, після отримання ордеру у квартирі [ADDRESS] зареєструвався, знявшись з реєстрації у гуртожитку по [ADDRESS] лише [PERSON] В подальшому, на реєстрацію за адресою в квартирі [ADDRESS] та області стали лише [PERSON] та [PERSON], та [PERSON] (а.с.40,50), позивач по справі [PERSON] незважаючи на обов»язок звільнення гуртожитку та проведення реєстрації за ордером у ново наданому житловому приміщенні з реєстрації в гуртожитку по [ADDRESS] не знялася та продовжувала бути зареєстрованою у гуртожитку до 10.12.2003р. (а.с.16 ). Сім»я [PERSON] таким чином утримувала за собою два житлових приміщення у гуртожитку по [ADDRESS], де продовжувала бути зареєстрованою та користувалася житловим приміщенням позивач, та в квартирі [ADDRESS], де були зареєстровані відповідачі [PERSON], [PERSON] та третя особа [PERSON] В грудні 2013р. відповідача [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу. В подальшому між подружжям предметом розгляду став позов щодо поділу майна. В склад подружнього майна квартира по вул. Галіненко не включалася. На підставі рішення Вінницької РДА №927 від 27.12.2002 року відповідачам [PERSON] та [PERSON] було проведено приватизацію квартири за [ADDRESS] та видано свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS]. При проведенні приватизації в склад власників приватизованого майна позивач включена не була. На час приватизації квартири була зареєстрована у гуртожитку по [ADDRESS]. З реєстрації з гуртожитку позивач знялася згідно даних паспорта громадянина України 10.12.2003р. (а.с.16 зворіт) після чого була прописана в [ADDRESS] та області лише 16.01.2004р. Таким чином, визначаючись щодо заявлених вимог про визнання недійсним свідоцтва про право власності видане на підставі рішення Вінницької РДА №927 від 27.12.2002 року, суд виходить з того, що у відповідності до ст. 1 ч.1 ст. 5, ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» наймачі квартир (будинків) державного житлового фонду та членів їх сімей, які постійно проживають у квартирі разом із наймачем або за якими зберігається право на житло, мають право на приватизацію займаних квартир шляхом передачі їм цих квартир в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у даній квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, на підставі рішення відповідного органу приватизації. Відповідно до ст..1, 6, 9, 61 ЖК України, ст. 29 ЦК України місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбаченні ст. 64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право і при тимчасовій відсутності. Як встановлено по справі, позивач [PERSON] на момент проведення приватизації була зареєстрована у житловому приміщенні за адресою гуртожитку по [ADDRESS]. даний гуртожиток нею використовувався за призначенням і не був переданий до власника даного житлового фонду після отримання ордеру. Зняття з реєстрації за вказаною адресою було проведено позивачем лише 10.12.2003р., вже після проведення приватизації. Таким чином, в розумінні ст.64 ЖК України позивач зберігала за собою право користування саме цим житловим приміщенням, і право на житлове приміщення на яке за нею зберігалося право було закріплено на праві реєстрації у гуртожитку. Проживання позивачки у спірному житловому приміщенні у квартирі по [ADDRESS] грунтувалося на сімейних та шлюбних відносинах і у відповідному порядку закріплення права на проживання у даному житлі було проведено позивачкою лише у 2003р. Щодо пояснення позивачки про поважність причини пропуску нею процесуального строку на звернення до суду з вищевказаним позовом про оскарження законності проведення приватизації, суд враховує, що позивач зазначила, що не була повідомлена про проведення приватизації відповідачами і про приватизацію дізналася лише у 2013р. Однак, до даного твердження суд відноситься критично враховуючи, що у відповідності до ст.ст.3,6,7 ЗУ «Про свободу пересування», а також діючого на момент реєстраціїї позивачки у спірному житлі Тимчасового порядку реєстраціїї фізичних осіб за місцем проживання затвердженого Постановою КМУ 16.01.2003р. при реєстрації у житловому приміщенні, що належить особам на права приватної власності є обов»язковим надання письмової згоди на реєстрацію від власників житла (талон реєстрації). Без наявності такої згоди реєстрація проведена бути не може (виключаючи судовий порядок). Даний дозвіл, подається особою, яка проводить реєстрацію. Тому, суд критично відноситься до пояснень позивача, щодо того, що їй не було відомо, хто є власником спірного житла, так як сама ж позивач зазначила, що згоду на її реєстрацію у 2003р. було надано саме [PERSON] та [PERSON] Тому, враховуючи зазначене, суд вважає, що позивач не довела поважність причин для поновлення процесуального строку, в зв»язку з чим, а також вищевикладеними обставинами, позов до задоволення не підлягає. В зв"язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати до стягнення не підлягають.

Outcome: dismissed