Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-04 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] та Кіровоградського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини [PERSON], [INFO]. Позов обґрунтовує тим, що в період з 2014 року по 2016 рік він та [PERSON] проживали разом однією сім'єю. Від цих стосунків народилась дочка [PERSON], [INFO]. На момент народження дитини він і [PERSON] проживали окремо. Народження дитини було зареєстровано в органі РАЦС, відомості про батька дитини було внесено на підставі ч. 1 ст. 135 СК України за вказівкою матері. Позивач зазначає, що після народження дитини він постійно спілкується з нею, як батько, проводить з нею час, дуже її любить, цікавиться її здоров'ям, умовами проживання, приймає активну участь у її вихованні, надає матеріальну допомогу. Походження дитини від нього, на думку позивача, також підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] [PERSON], ім'я по батькові якої зазначено як [PERSON], хоча і в написанні допущено описку і вказано [PERSON] замість [PERSON]. Зареєструвати батьківство позивача в органі РАЦС не вдається, оскільки відповідач [PERSON], формально не заперечуючи проти реєстрації батьківства позивача щодо дочки [PERSON], щоразу находить нові відмовки, що свідчить про небажання відповідача вирішити це питання в добровільному порядку. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги. Він додатково пояснив, що звертався до органу Кропивницького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області з метою внесення змін до актового запису, однак йому було відмовлено, оскільки він не має місця проживання на території України. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала повністю, подавши відповідну письмову заяву. Представник Кропивницького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області в судове засідання не з'явилась, 17 жовтня 2018 року направила листа, в якому просила розглянути справу без участі їх представника, заперечень щодо задоволення позовних вимог не мають. Вислухавши позивача і відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступних висновків Відповідно до п. 2, 4. ч. 1. ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» суди України можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у випадку, якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, якщо у справі про сплату аліментів або про встановлення батьківства позивач має місце проживання в Україні, якщо дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України. Суд в межах заявлених позовних вимог встановив наступні факти та правовідносини. [INFO] року народилася [PERSON], матір'ю дитини зазначено [PERSON], а батьком зазначено [PERSON]. Відповідно до листа Кропивницького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області від 22 серпня 2018 року № 2451-14.11-04-09 відомості про батька дитини [PERSON], [INFO], внесено відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України на підставі заяви матері від 26 липня 2016 року. Відповідно до ст. 125 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Відповідно до ст. 135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/5, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Згідно з п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 року, №96/5, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. За положеннями ст. 134 СК України на підставі заяви осіб, зазначених у статтях 126, 127 СК України або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове Свідоцтво про народження. Згідно з ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. [PERSON] 05 грудня 2018 року надала до суду письмову заяву, в якій просить визнати [PERSON], [INFO], громадянина Іраку, батьком дитини [PERSON], [INFO]. Також зазначила про визнання позовних вимог про внесення змін до актового запису про народження [PERSON]. Разом з тим, незважаючи на згоду матері з позовом, позивач не має можливості визнати свої батьківство у позасудовому порядку у зв'язку з тим, що його відповдні звернення до Кропивницького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області були залишені без задоволення у зв'язку з відсутністю у позивача місця проживання на території України та у зв'язку з тим, що вінє нелегальним мігрантом. Це підтверджуються листом-відповіддюзазначеного органу ДРАЦС від 14.09.2018. Разом з тим, відповідно до ч.2 ст.3 ЗУ "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземці та особи без громадянства, які перебувають під юрисдикцією України, незалежно від законності їх перебування, мають право на визнання їх правосуб'єктності та основних прав і свобод людини. Відповідно до ст 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод" кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Вжите у зазначеній статті конвенції поняття "сімейне життя" має автономне значення і виходячи із прецедентної практики ЄСПЛ включає фактичні сімейні відносини, зокрема і ті, що виникли, або можуть виникнути між дітьми і їх біологічним батьком, а також ті, що виникають між партнерами, що підтримують фактичні шлюбні відносини (Keegan v. Ireland, § 44; Kroon and Others v. the Netherlands, § 30). Також із норм статті 8 Конвенції випливають і позитивні зобов'язання держави. Так, відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ, у разі встановлення існування сімейного зв'язку з дитиною, держава має діяти в порядку, розрахованому на надання можливості розвитку цього зв'язку і юридичні гарантії мають бути встановлені з моменту народження або якнайшвидше після інтеграції дитини до її сім'ї (Kroon and Others v. the Netherlands, § 32). Як зазначено вище, суд, враховуючи визнання відповідного факту відповідачем матір'ю дитини, встановив наявність сімейного зв'язку між [PERSON] та дитиною [PERSON] [PERSON]. Однак позивач позбавлений можливості встановити юридичний зв'язок з дитиною у позасудовому порядку, що становить перешкоду у реалізації ним свого права на повагу до сімейного життя. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки, відповідач [PERSON] визнала позов в повному обсязі та у письмовій заяві підтвержила факт батьківства позивача відносно дитини [PERSON] [PERSON], в також враховуючи те, що визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. На відшкодуванні судових витрат позивач не наполягав та просив не стягувати судовий збір з відповідача. На підставі ст.ст. 125, 126, 128, 133 - 135 СК України та

Outcome: approved