Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-22 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до Немерченської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області про визнання права власності на майно в порядку спадкування. Позов мотивували тим, що [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті залишилось спадкове майно, в тому числі, житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вони являються спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] , спадщину прийняли у встановленому законом порядку. Спадкоємцем за законом була, також, [PERSON] , яка відмовилася від прийняття спадщини. Однак отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі вони не в змозі, оскільки правовстановлюючий документ на будинок за життя спадкодавця не видавався, тому змушені звернутися до суду для оформлення своїх спадкових прав. Просили суд визнати за кожним з них право власності на 1/2 житлового будинку з господарськими спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . Ухвалою Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 26.05.2020 було прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] та [PERSON] та відкрито провадження у справі. Розгляд справи проводиться за правилами загального позовного провадження. Вказаною ухвалою витребувано з Мурованокуриловецької державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи № 225/2009, заведену щодо майна померлого [INFO] [PERSON] . Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] - адвокат Солоненко Б.М. в підготовче засідання не з`явилися, в поданих заявах просили справу розглянути у їх відсутності (а.с. 61,62). Відповідач копію ухвали від 26.05.2020 та доданих до неї матеріалів отримав, відзиву до суду не направив. Його представник в підготовче засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнав у повному обсязі (а.с.56). Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч.ч. 3-4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи зазначені вище положення, а також те, що сторони скористались своїм правом, врегульованим ч. 3 ст. 211 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному підготовчому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, давши оцінку зібраним доказам, суд приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що [INFO] у с. Немерче Мурованокуриловецького району Вінницької області помер [PERSON] (а.с. 11). Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, до складу якого входить будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] . Вартість даного будинку становить 30666 гривень. Факт належності будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами спадкодавцеві та його вартість підтверджується, технічним паспортом на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами (а.с. 22-27), звітом про оцінку вартості майна (а.с. 37), витягом із погосподарської книги № 2 Немерченської сільської ради за 2006-2010 роки (а.с. 29). Відповідно до акту обстеження будинку, останній відповідає санітарним та протипожежним вимогам, придатний для проживання (а.с. 32). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб -спадкоємців. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). Свідоцтвами про народження (а.с. 12, 17), свідоцтвами про шлюб (а.с. 13, 18), довідкою Немерченської сільської ради № 656 від 26.10.2018 (а.с. 19), стверджується, що позивачі є спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] , які мають право на спадкування. Згідно зазначеної вище довідки Немерченської сільської ради № 656 від 26.10.2018 [PERSON] на час смерті був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] . Разом з ним проживала та була зареєстрована його дружина [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с. 19). Відповідно до положень ст.ст. 1268, 1269 (в редакції станом на 23.04.2009) ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. З копії спадкової справи № 225/2009, заведеної щодо майна померлого [PERSON] вбачається, що 21.10.2009 [PERSON] подала нотаріальній конторі заяву у якій відмовилася від спадщини. В свою чергу позивачі [PERSON] та [PERSON] подали 21.10.2019 заяви про прийняття спадщини (а.с. 50-54). Отже, суд вважає доведеним, що позивачі єдині спадкоємці першої черги за законом після смерті [PERSON] , які прийняли спадщину в порядку передбаченому ч. 1 ст. 1269 ЦК України. Разом з тим, 24 квітня 2020 року державним нотаріусом Прудивус Л.А. та [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадковий будинок, у зв`язку з відсутністю необхідних правовстановлюючих документів (а.с. 21). Верховний Суд України у своєму рішенні № 6-137цс13 від 18.12.2013 висловив правову позицію, згідно з якої право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва. У 1957 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків" і прийнятою відповідно до цього Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків", які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Отже, за вказаними Указом та Постановою підставою виникнення у громадянина права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Як вбачається з характеристики будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами (а.с. 26) будинок та споруди, які є предметом розгляду у даній справі, були побудовані з 1937 по 1962 роки. Таким чином, факт будівництва житлового будинку у той час був підставою виникнення права власності на нього. Крім того, за змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністерства юстиції УРСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. З положень постанови Ради міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР, Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженого Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. З витягу із погосподарської книги № 2 Немерченської сільської ради за 2006-2010 роки слідує, що спірний житловий будинок знаходився у власності [PERSON] (а.с. 29). Рішенням виконавчого комітету Мурованокуриловецької районної ради народних депутатів № 108 від 16.06.1988 року «Про оформлення права особистої власності на будинки, що належать окремим громадянам в селах Мурованокуриловецького району вирішено оформити право особистої власності на житлові будинки, що розташовані, в тому числі, в с. Немерче, а виконкому сільської ради видати громадянам свідоцтва згідно цього рішення (а.с. 33-34). Однак, відповідно до довідки КП «Могилів-Подільське МБТІ» № 141 від 17.04.2020 право власності на житловий будинок по [ADDRESS] не зареєстровано (а.с. 28). Земельна ділянка під вказаним будинком також була передана у власність [PERSON] , що доводиться витягами з рішень Немерченської сільської ради № 56 від 24.12.2003 та № 148 від 15.10.2009 (а.с. 30-31). Відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Враховуючи, вищевикладені докази, а також обставину, що відповідач позов визнав повністю і його задоволення, не суперечить вимогам закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд прийшов до висновку, що за позивачами слід визнати в порядку спадкування за законом право власності на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, після смерті [PERSON] . Щодо вирішення питання про судові витрати, суд виходить з наступного. Позивачами при зверненні до суду з даним позовом було сплачено судовий збір в сумі по 840 грн 80 коп. кожним (а.с. 8) Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Разом з тим, позивачами не заявлялося жодних клопотань про повернення половини сплаченого ними судового збору, у зв`язку з визнанням відповідачем позову. Доказів понесення будь-яких витрат відповідачем при розгляді даної справи суду надано не було.

Outcome: approved