Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-05 00:00:00

05 жовтня 2016 року [PERSON] звернулася до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області із заявою про встановлення факту смерті. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що [INFO] року у м. Вахрушеве Луганської області помер її чоловік - [PERSON], [INFO]. На даний час, заявниці відомо, що органи ДРАЦС на території м. Вахрушеве Луганської області діють незаконно і всі документи видані ними є недійсними та не відповідають вимогам діючого в Україні законодавства. Можливості надати лікарське свідоцтво про смерть чоловіка відповідного державного зразка, вона не може, оскільки лікарських установ, підконтрольних уряду України у місті Вахрушеве немає. У зв'язку із викладеним, через відсутність можливості зареєструвати смерть [PERSON] у встановленому законом порядку та отримати свідоцтво про його смерть відповідного державного зразка аніж як через звернення до суду, заявниця змушена була звернутися до суду із даною заявою, та просити суд встановити факт того, що [PERSON], [INFO], уродженець м. Стаханова Луганської області, громадянин України, помер [INFO] року у м. Вахрушеве Луганської області причина смерті - хронічна серцева недостатність, атеросклеротичний кардіосклероз. Заявниця [PERSON] у судовому засіданні просила задовольнити заявлені нею вимоги посилаючись на обставини, викладені у заяві. Будучи допитаною у судовому засіданні як свідок у порядку ст. 184 ЦПК України, про обставини, які їй відомі особисто, під присягою показала, що дійсно, [INFO] року у м. Вахрушеве Луганської області через хворобу серця помер її чоловік [PERSON] Зазначила, що чоловікові раптом стало погано і вони із сусідами повезли його до лікарні. Однак він помер по дорозі до неї. Оскільки розтин тіла чоловіка не проводився, їй було видано лише медичне свідоцтво про його смерть. Представник заінтересованої особи Слов'янського районного ВДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду справи, до судового засідання не з'явився, натомість суду надано клопотання з проханням розгляд справи проводити у відсутності представника відділу, рішення ухвалити згідно із вимогами чинного законодавства. Суд, заслухавши пояснення заявниці, її показання як свідка, дослідивши надані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, приходить до висновку, що вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. Відповідно свідоцтва про укладення шлюбу Серія: [NUMBER], заявниця [PERSON] (прізвище до шлюбу російською мовою - [PERSON]), [INFO], зареєструвала шлюб з [PERSON], [INFO], про що відділом ЗАЦС м. Червоний Луч Ворошиловградської області було зроблено відповідний актовий запис № 787. Згідно із паспортом громадянина України [NUMBER] виданого Краснолуцьким МВ УМВС України в Луганській області 07 лютого 2000 року, [PERSON] народився [INFO] року у м. Стаханові Луганської області, перебував у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] (дошлюбне прізвище заявниці), останнє місце проживання [PERSON] було м. Вахрушеве Луганської області. Відповідно медичного свідоцтва про смерть [NUMBER] від [INFO] року, [PERSON], [INFO], помер [INFO] року у м. Вахрушево Луганської області. Безпосередньою причиною смерті стала - хронічна серцева недостатність, атеросклеротичний кардіосклероз. Згідно із відмовою Слов'янського районного ВДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області № 2116/03.3-28 від 05 жовтня 2016 року, про відмову у проведенні реєстрації смерті, заявниці було відмовлено у реєстрації смерті її чоловіка, оскільки нею для підтвердження смерті [PERSON] були пред'явлені документи, видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Відповідно повідомлення Слов'янського районного ВДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області № 2242/03.3-42 від 06 жовтня 2016 року, в результаті розширеного пошуку за відомостями, внесеними до Державного реєстру актів цивільного стану громадян, відомості щодо актового запису про смерть [PERSON], [INFO] - відсутні. Судом була досліджена також накладна про витрати на поховання [PERSON] Згідно із довідкою Виконавчого комітету Вахрушевської міської ради Луганської області, [PERSON] помер [INFO] у м. Вахрушеве Луганської області. Поховання [PERSON] здійснювали: [PERSON] - дружина і [PERSON] - донька, 25 травня 2016 року на місцевому кладовищі. Відповідно п. 8 ч.1ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно ст.257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Відповідно ч. 2 ст. 259 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в державних органах, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а лише є підставою для одержання зазначених документів. До складу тимчасово окупованої території України, визначеної Верховною Радою України, входять тимчасово окуповані території України, особливий правовий режим яких встановлено відповідно до Законів України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»№1207-VII від 15 квітня 2014 року, а також «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» №1680- VII від 16 вересня 2014 року та постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» № 254-VIII від 17 березня 2015 року. Відповідно ст.ст. 1, 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Статтею 9 цього Закону передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом України. Будь-який акт (рішення, документ), виданий такими органами та/або особами, є недійсним і не створює правових наслідків. Згідно із ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Згідно із Наказом міністерства юстиції України від 17 червня 2014 року № 953/5 «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції», доступ користувачів до Єдиних та Державних реєстрів інформаційної системи Міністерства юстиції України, зокрема Державного реєстру актів цивільного стану громадян, на території Донецької області тимчасово припинено, до закінчення антитерористичної операції на сході України. Тимчасово призупинено проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, повторну видачу свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану та видачу витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян відділами державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходяться, зокрема, на території м. Вахрушеве Луганської області. Відповідно п. 1 Постанови ПВС України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Відповідно роз'яснень п. 13 Постанови ПВС України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заяви про встановлення факту смерті особи в певний час (п. 7 ст. 273 ЦПК) приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Відповідно ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа, встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров'я, де настала смерть, та інших осіб. Розділом 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими наказом Міністерства юстиції України №52/5 від 18 жовтня 2000 року, з із змінами, передбачено, що підставою для державної реєстрації смерті є, зокрема: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08 серпня 2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 за № 1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть); б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08 серпня 2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 за № 1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть); ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. З урахуванням положень ст. 57 ЦПК України, за якими, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги, та зокрема можуть бути встановлені на підставі письмових доказів. Суд зазначає, що згідно із статтею 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Вирішуючи питання щодо допустимості та належності доказів у сенсі глави 5 ЦПК України, суд приймає до уваги досліджене у судовому засіданні медичне свідоцтво про смерть [PERSON] яке хоч і не є офіційним документом, що створює саме по собі правові наслідки, однак, на думку суду, може слугувати джерелом тих фактичних даних, що у сукупності із показаннями заявниці яка була допитана у порядку ст. 184 ЦПК України як свідок, даними паспорта [PERSON], накладної про витрати на його поховання, а також довідкою Виконкому Вахрушевської міської ради Луганської області, дають суду можливість дійти висновку, що смерть [PERSON] настала [INFO] року за вказаних у заяві обставин. Приймаючи до уваги медичне свідоцтво про смерть [PERSON], суд виходить з того, що незважаючи на ситуацію, яка склалася у країні, медичні заклади у зв'язку із специфікою роботи, повинні надавати медичну допомогу будь-яким особам, і у будь-якій ситуації, отже, у тому становищі, у якому опинилася заявниця, вона була позбавлена можливості отримати офіційні документи щодо смерті свого чоловіка, а тому звертаючись до суду, надала усі можливі докази, які могла надати у цій ситуації. Крім того, застосовуючи Рішення Європейського Суду, як джерело «живого» права, суд також зазначає, що в ситуаціях, подібним тим, що приводяться у вказаній справі, обов'язок ігнорувати, не приймати до уваги дії існуючих de facto інститутів далекий від абсолютного. Для людей, які проживають на цій території життя продовжується. І це життя потрібно зробити більш стерпним і терпимим, воно повинно бути захищено від влади de facto, включаючи і їх суди, і саме в інтересах жителів цієї території дії згаданих властей, що мають відношення до сказаного, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами в тому числі і цим. Думати інакше означало б зовсім позбавляти проживаючих на цій території людей всіх їх прав кожного разу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, це означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать. Така позиція висловлена у Рішенні Європейського Суду по справі «Кипр проти Турції» від 10 травня 2001 року (, де також у п. 93 Суд нагадує, що в своєму Консультативному Висновку по Намібії Міжнародний Суд заявив наступне (1971 ICJ Reports, p. 56, § 125): "Загалом непризнання північно-африканської адміністрації цієї Території не повинно привести позбавлення народу Намібії вигод від міжнародної співпраці. Зокрема в той час як дії офіційного характеру, які здійснюються урядом Північної Африки від імені або по відношенні Намібії після спливу відомого мандата, являються незаконними та такими, що не мають сили, ця неспроможність не може бути розповсюджена на такі дії, як наприклад реєстрація народження, смерті, шлюбу, наслідки подібних дій можуть бути проігноровані в погіршення мешканців цієї Території». Суд також зазначає, що медичне свідоцтво про смерть [PERSON], показання заявниці яка була допитана у порядку ст. 184 ЦПК України як свідок, паспорт [PERSON], накладна про витрати на його поховання, а також довідка Виконкому Вахрушевської міської ради Луганської області, узгоджуються між собою, не містять внутрішніх протиріч, і у своїй сукупності є достатніми, для того щоб дійти висновку, що [PERSON] помер саме [INFO] року у м. Вахрушеве Луганської області. Виходячи з аналізу чинного законодавства та встановлених обставин справи, оцінивши представлені в силу положень ст. 60 ЦПК України докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що факт смерті [PERSON] знайшов своє підтвердження у ході судового слідства. За наведених обставин, враховуючі досліджені судом докази, а також те, що визнання вказаного факту породжує юридичні наслідки, суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved