Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення суми боргу, вказуючи, що 24.05.2006 року позивач надав [PERSON] в позику 45000 грн., про що було складено розписку, дату повернення позики у розписці вказано не було. Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 27.10.2017 року визнано за відповідачем [PERSON] , в порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON] право власності на земельну ділянку, площею 7,9800 га на території Благодатненської селищної Волноваського району Донецької області, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала померлій [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку. Про смерть [PERSON] позивачу стало відомо після того як у грудні 2017 року до ПрАТ «ЕКОПРОД», звернулись представники «Теллусагро» та повідомили, що [PERSON] уклав з ними договір оренди земельної ділянки яка раніше належала померлій [PERSON] , на підтвердження чого вони надали 1-й лист копії договору та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно до якого право власності дійсно зареєстроване за відповідачем. Дізнавшись про існування спадкоємців, що прийняли спадщину після смерті боржника, 04 квітня 2018 року він звернувся до відповідача з вимогою повернути борг, але відповіді не отримав. Вважає, що відповідач, як спадкоємець, що прийняв спадщину, має повернути позивачеві борг, тому звернувся з позовом до суду, у якому просив стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми, у розмірі 52473 гривні 00 копійок. Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву слухати справу без його участі, на позовних вимогах наполягає. Представник позивача [PERSON] підтримав позов та просив його задовольнити у повному обсязі. Відповідач направив відзив у якому вказував, що про борги бабусі йому відомо не було, тому він не мала можливості повідомити позивача про її смерть. До теперішнього часу він так і не отримав вимоги про сплату боргу від позивача. У поштовому листі, який він отримав від позивача 07.04.2018р. була письмова пропозиція від 03.04.2018р. (в копії) щодо укладання між нею та ПАТ «Екопрод», заступником генерального директора якого є позивач, - Договору оренди землі, власником якої він став на підставі Рішення Волноваського районного суду Донецької області від 27.10.2017р. в порядку спадкування після смерті бабусі. Не відповів, тому що вже уклав з іншою особою договір оренди. Просив у позові [PERSON] відмовити. Представник відповідача - адвокат Мірошнікова-Заглинська О.А. підтримала позицію відповідача з підстав, наведених у відзиві. Перевіривши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, з наступних підстав. Згідно вимог ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику ( речі, визначені родовими ознаками у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були йому передані позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. На підтвердження укладення договору позики та його умов, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Суд враховує, що за висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. З розписки встановлено, що 24.05.2006 року [PERSON] отримала від позивача гроші у тимчасове користування в сумі 45 000 грн. Гроші отримані у повному обсязі. Розписка написана особисто [PERSON] у присутності свідка [PERSON] та посвідчена секретарем Благодатненської селищної ради 24.05.2006 року [PERSON] на предмет справжності підпису [PERSON] на документі. ( а.с. 4) Відповідно до частини 7, 69 Інструкції про Порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 25 серпня 1994 р.N 22/5 (втратила чинність 02.12.2011 року) нотаріальні дії можуть вчинятися посадовою особою будь-якого виконавчого комітету на всій території України, за винятком випадків, передбачених статтями 9, 36, 55, 60, 65, 66, 70-73, 85, 93 і 103 Закону "Про нотаріат та інших випадків, передбачених законодавством України. Посадова особа виконавчого комітету засвідчує справжність підпису на документах, зміст яких не суперечить законові і які не мають характеру угод та не містять у собі відомостей, що порочать честь і гідність людини. Отже, оскільки розписка щодо отримання боргових коштів є за своєю природою доказом укладення договору позики( угоди), то відповідно, така розписка не могла бути предметом як посвідчення так і реєстрації посадовими особами селищної ради. У свою чергу, це не позбавляло будь яку особу бути свідком при підписанні боргової розписки. Відповідачем, у свою чергу, не спростоване ані підпис боржника [PERSON] на розписці ані безгрошовість розписки. Таким чином, суд вважає доведеним факт, укладення між [PERSON] та позивачем 24.05.2006 року договору позики. Як зазначив ВС України у постанові від 02.07.2014 року № 6-79 цс 14, стаття 526 ЦК України встановлює загальні умови виконання зобов`язань та закріплює основний принцип виконання зобов`язань, що стосується як суб`єктів, так і предмета, строку чи терміну, місця і способу виконання (ст.ст. 527-545 ЦК). За змістом ст. 526 ЦК належне виконання зобов`язання - це, передусім, виконання його відповідно до умов договору і вимог ЦК, та інших актів цивільного законодавства. Однією з умов належного виконання зобов`язання є його виконання належними суб`єктами. Частина 1 ст. 510 ЦК визначає, що сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. У ч. 1 ст. 527 ЦК сформульовано загальне правило, відповідно до якого боржник зобов`язаний особисто виконати зобов`язання, а інша сторона (кредитор) повинна особисто прийняти виконання, якщо інше не встановлено договором, або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Як вбачається з копії рішення Волноваського районного суду від 27.10.2017 року за позовом відповідача [PERSON] до Благодатненської сільської ради про визнання права власності за відповідачем [PERSON] , після смерті його бабусі [PERSON] , визнано право власності на спадщину законом, на земельну ділянку загальною площею 7,9800 па, кадастровий № 1421555300:03:000:0128, що розташована на території Благодатненської селищної ради Волноваського району, яка раніше належала [PERSON] , на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ДН № 060225 від 19.07.2004 року ( а.с. 8-11) Отже, відповідач [PERSON] прийняв спадщину після померлої [PERSON] . [PERSON] померла [INFO] - ця обставина встановлена рішенням суду, тому, відповідно до положень ст.82 ЦПК України, доказуванню не підлягає. ( а.с.8) Відповідно до сттаті 1281 ЦК України( у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від дня настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Отже, встановлені статтею 1281 ЦК України строки - це строки, у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право. Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за зобов`язанням, а також припинення такого зобов`язання. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 14-53цс18. У свою чергу, стаття 1281 ЦК України не встановлює певного порядку пред`явлення вимог кредиторів. Пред`являння вимог може відбуватися як безпосередньо спадкоємцю, так і через нотаріуса. (Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 11 липня 2018 року у справі № 495/1933/15ц) На а.с. 62 міститься вимога позивача до відповідача про повернення йому боргу, яка була направлена відповідачу рекомендованим поштовим відправленням у 03 квітні 2018 року, яку та отримав особисто 07.04.2018 року - про що свідчить запис у поштовому повідомленні, копія якого міститься на (а.с.61-62). Тобто свій обов`язок щодо пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців протягом одного року від дня настання строку вимоги, дня коли дізнався про смерть боржника, позивач виконав. Посилання ж відповідача на те, що дане поштове відправлення містило не вимогу про виплату боргу, а копію запропонованого договору суд відхиляє, оскільки такі посилання, не підтверджені жодним належним доказом, та не спростовують надані докази відправлення боргової вимоги позивачем. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: approved