Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом 14.06.2011 року, провадження по справі було зупинене за клопотанням позивачки 18.04.2012 року до набуття чинності судовим рішенням по цивільній справі за позовом АО «Харківобленерго» до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію. Провадження по цивільній справі поновлене 03.12.2014 року. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі та пояснила суду, що протягом певного часу відповідач безпідставно та протизаконно третирує її сім»ю, весь час вимагаючи сплатити якусь міфічну заборгованість, своїми протиправними діями відповідач навмисно та протиправно позбавив її сім»ю права користування електроенергією, безпідставно відрізавши їх помешкання від системи енергопостачання, поновлення енергопостачання було здійснене тільки на підставі рішення Червоно заводського районного суду м. Харкова. Її дитина була позбавлена можливості готовити домашні завдання, в них були ушкоджені всі продукти харчування, вона отримала нервовий стрес, її чоловік захворів. На їх неодноразові вимоги провести розрахунок заборгованості відповідачі їх ігнорували, незважаючи на надання копій всіх квитанцій про сплату за енергопостачання над ними знущалися. Відповідач позовні вимоги не визнав, проти позову заперечував, наполягаючи на тих обставинах, що діяв у межах законодавства. Третя особа по справі [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, на задоволенні позову наполягав. Вислухавши пояснення сторін , дослідивши архівні справи Червонозаводського районного суду м. Харкова № 2-1551/11 від 15.04.2011 року та № 2-1848/08 від 24.09.2008 року, ,дослідивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до наступного: Позивачка [PERSON] та третя особа [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі та спільно мешкають в [ADDRESS]. Користування енергопостачанням відбувалося на підставі укладеного договору від 06.04.2006 року, який було укладено саме з позивачкою [PERSON] (арк..справи 13-16), до цього часу договір був укладений з власником помешкання [PERSON] Позивачами надані суду відповідні докази тим обставинам, що з 2005 року вони своєчасно та в повному обсязі сплачують за енергопостачання (арк..справи 87-113). Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24.09.2008 року №2-1847/08 , яке набуло чинності встановлено, що від енергопостачання квартира [ADDRESS] була відключена безпідставно ( арк..справи42-43,84). Відповідач пояснював, що діяв на підставі заочного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 28.10.2009 року на підставі з яким з [PERSON] було стягнуто на користь АК «Харківобленерго» заборгованість в сумі 380,17 гривень Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова №2-п/2011/195/2012,2011/5725/2012 від 27.04.2012 року вищевказане заочне рішення було скасоване та справу внесено для подальшого розгляду на загальних підставах(арк..150). По цивільній справі було постановлене судове рішення 20.05.2013 року № 2-8192/09,2/638/2183/13(арк..159), яке скасоване Апеляційним Судом Харківської області від 14.11.2013 року № 2-8192/09,22-ц/790/5374/13, вищевказане рішення Апеляційного Суду Харківської області набуло чинності на підставі Постанови Вищого спеціалізованого Суду з розгляду цивільних та кримінальних справ України від 09.07.2014 року. (арк..справи *****0 В мотивувальній частині рішення Апеляційного Суду Харківської області від 14.11.2013 року вказано, що АК «Харківобленерго» не мав права діяти поза межами п.3 Правил користування електричною енергією для населення від 26.07.1999 року № 1357 та вимагати від [PERSON] сплатити за енергопостачання за той період, коли вона не перебувала в договірних відносинах , а з часу укладення договору з 06.04.2006 року до 31.12.2012 року [PERSON] надала докази сплати за енергопостачання в повному обсязі. Також Апеляційний суд Харківської області вказав на те, що рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24.09.2008 року №2-1847/08 , яке набуло чинності встановлено, що заборгованості у позивачки [PERSON] не має. На підставі ст..1 Закону України «Про електроенергетику» позивачка [PERSON] є споживачем електричної енергії, проти чого вона не заперечувала На підставі ст.3 вищевказаного Закону України відносини, пов»язані з виробництвом, передачею, поставкою та використанням енергії, регулюються цим Законом та Правилами користування електричною енергією для населення, як затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 року за № 1357 На підставі п.19 Правил користування електричною енергією для населення, як затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 року за № 1357 розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами(цінами) для населення на підставі фактичних показань приладів обліку. На підставі п.38 вищевказаних правил енергопостачальник зобов»язаний проводити не менш як один раз на шість місяців контрольне знімання показань приладів обліку у споживачів відповідно затверджених графіків. Контрольні зняття показань приладів обліку чи їх технічна перевірка (не менш як один раз на шість місяців) проводяться згідно із затвердженими графіками, яких представники енергопостачальника винні дотримуватися. На підставі п.48 вищевказаних Правил « споживач зобов»язується дотримуватися вимог нормативно - технічних документів, забезпечувати належний технічний стан та безпечну експлуатацію своїх електроустановок та побутових приладів, оплачувати спожиту електричну енергію та здійснювати інші платежі відносно цих правил, згоджувати з енергопостачальником нові підключення та переобладнання електропроводки. Учасникам процесу роз»яснені вимоги ст..ст.10,11,60 ЦПК України стосовно тих вимог, що докази по цивільній справі надаються сторонами, а судом тільки оцінюються. На підставі ст.57 ЦПК України доказами по справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановить наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин ,які мають значення по справі. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема , звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно вимог ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, які не стосуються предмета доказування. На підставі вимог ч 3 ст.61 ЦПК України обставини, що встановлені рішення суду яке набуло чинності, не підлягають доказуванню при розгляді інших справ, в яких приймають участь ті ж особи чи особа, відносно якої встановлені ці обставини. Таким чином, суд приходить до висновку, що не треба доказувати той факт, що в [PERSON] не було заборгованості за спожите енергопостачання на момент примусового відключення від енергопостачання в березні 2008 року, тобто відповідач не мав права діяти в порушення вимог діючого законодавства та відключати споживачів від енергопостачання. Згідно зі ст.5 Закону України «Про захист прав споживачів» 1. Держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров'я і життєдіяльності. 2. Держава створює умови для здобуття споживачами потрібних знань з питань реалізації їх прав. 3. Захист прав споживачів здійснюють спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади у сфері захисту прав споживачів та його територіальні органи, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації, органи і установи, що здійснюють державний санітарно-епідеміологічний нагляд, інші органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування згідно із законодавством, а також суди. Стаття 6 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає право споживачів на наступне: 1. Продавець (виробник, виконавець) зобов'язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію. 2. Продавець (виробник, виконавець) на вимогу споживача зобов'язаний надати йому документи, які підтверджують належну якість продукції. 3. Вимоги до продукції щодо її безпеки для життя, здоров'я і майна споживачів, а також навколишнього природного середовища встановлюються нормативними документами. Щодо окремих груп продукції зазначені вимоги встановлюються законами та іншими нормативно-правовими актами. На товари, що ввозяться на територію України, повинен бути передбачений законодавством документ, який підтверджує їх належну якість. 4. Забороняється введення в обіг фальсифікованої продукції. 5. Виробник (виконавець) зобов'язаний забезпечити використання продукції за призначенням протягом строку її служби, передбаченого нормативним документом або встановленого ним за домовленістю із споживачем, а в разі відсутності такого строку - протягом десяти років. Виробник (виконавець) зобов'язаний забезпечити технічне обслуговування та гарантійний ремонт продукції, а також її випуск і поставку для підприємств, що здійснюють технічне обслуговування та ремонт, у необхідному обсязі та асортименті запасних частин протягом усього строку її виробництва, а після зняття з виробництва - протягом строку служби, в разі відсутності такого строку - протягом десяти років. 6. Реалізація інтересів споживачів у встановленні вимог до належної якості продукції забезпечується правом участі споживачів та їх об'єднань у розробленні нормативних документів згідно із законодавством. Стаття 10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає Права споживача у разі порушення умов договору про виконання робіт (надання послуг) 1. Споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Якщо значну частину обсягу послуги чи робіт (понад сімдесят відсотків загального обсягу) вже було виконано, споживач має право розірвати договір лише стосовно частини послуги або робіт, що залишилася. 2. Якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця. 3. У разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати: 1) безоплатного усунення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) у розумний строк; 2) відповідного зменшення ціни виконаної роботи (наданої послуги); 3) безоплатного виготовлення іншої речі з такого ж матеріалу і такої ж якості чи повторного виконання роботи; 4) відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи; 5) реалізації інших прав, що передбачені чинним законодавством на день укладення відповідного договору. Зазначені вимоги підлягають задоволенню у разі виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) або під час її виконання (надання), а в разі неможливості виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) - протягом гарантійного чи іншого строку, встановленого договором, чи протягом двох років з дня прийняття виконаної роботи (наданої послуги) у разі відсутності гарантійного чи іншого строку, встановленого законодавством або договором. 4. За наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Якщо істотні недоліки було виявлено в роботі (послузі), виконаній з матеріалу споживача, споживач має право вимагати на свій вибір або виконання її з такого ж матеріалу виконавця, або розірвання договору і відшкодування збитків. Зазначені вимоги можуть бути пред'явлені споживачем протягом строків, передбачених нормативно-правовими актами та нормативними документами, умовами договору, а в разі відсутності таких строків - протягом десяти років. 5. У разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання, не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі. 6. Виконавець не несе відповідальності за невиконання, прострочення виконання або інше неналежне виконання зобов'язання та недоліки у виконаних роботах або наданих послугах, якщо доведе, що вони виникли з вини самого споживача чи внаслідок дії непереборної сили. 7. Про відступи від умов договору та інші недоліки в роботі (послузі), що не могли бути виявлені при звичайному способі її прийняття, споживач зобов'язаний повідомити виконавцеві не пізніше трьох діб після їх виявлення. 8. Виконавець залежно від характеру і специфіки виконаної роботи (наданої послуги) зобов'язаний видати споживачеві розрахунковий документ, що засвідчує факт виконання роботи (надання послуги). 9. Виконавець зобов'язаний протягом місяця відшкодувати збитки, що виникли у зв'язку з втратою, псуванням чи пошкодженням речі, прийнятої ним від споживача для виконання робіт (надання послуг). Виконавець не звільняється від відповідальності, якщо рівень його наукових і технічних знань не дав змоги виявити особливі властивості речі, прийнятої ним від споживача для виконання робіт (надання послуг). Якщо виконання робіт (надання послуг) вимагає використання додаткових матеріалів, такі матеріали повинні відповідати вимогам безпеки, встановленим законодавством до таких матеріалів. 10. Виконавець несе відповідальність за шкоду, завдану життю, здоров'ю або майну споживача, що виникла у зв'язку з використанням речей, матеріалів, обладнання, приладів, інструментів, пристосувань чи інших засобів, необхідних для виконання ним робіт (надання послуг), незалежно від рівня його наукових і технічних знань, що дає змогу виявити їх властивості, згідно із законодавством. 11. Якщо під час виконання робіт (надання послуг) виникає необхідність у додаткових роботах (послугах), що не були передбачені умовами договору, виконавець зобов'язаний одержати від споживача дозвіл на виконання таких робіт (надання послуг). Будь-які додаткові роботи (послуги), виконані (надані) виконавцем без згоди споживача, не створюють для споживача будь-яких зобов'язань щодо їх оплати. 12. Якщо після укладення договору стане очевидним, що роботи (послуги), зважаючи на їх ціну (вартість) та характеристики або інші обставини, явно не задовольнятимуть інтереси або вимоги споживача, виконавець зобов'язаний негайно повідомити про це споживача. Виконавець зобов'язаний таким же чином повідомити споживача, якщо вартість робіт (послуг) може істотно зрости, ніж можна було очікувати під час укладення договору. Споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) без штрафних санкцій з боку виконавця у разі виникнення обставин, передбачених в абзацах першому та другому цієї частини. 13. Вимоги цієї статті не поширюються на виконання робіт з гарантійного ремонту. У відповідності до ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів» 1. Крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: 1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; 2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; 3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав'язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; 4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; 5) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; 6) споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою; 7) ціну продукції визначено неналежним чином; 8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу. У відповідності зі ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» 1. Захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. 2. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. 3. Споживачі звільняються від сплати державного мита за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав. На підставі ст.. 1166 Цивільного Кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода ,завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою ,яка її завдала. Суд вважає, що в цій частині позивачкою позов не доведено, бо позивачка не довела доказів тим обставинам , що саме в сумі 1700,00 гривень їй завдано матеріальних збитків. Стосовно позовних вимог за зустрічним позовом щодо до стягнення моральної шкоди в сумі 1700 ,00 гривень суд вважає наступне: згідно вимог ст.. 1167 ЦК України 2003 року моральна (немайнова)шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її завдала, за наявності її вини. На підставі п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 з змінами , що внесені Постановою Пленуму Верховного Суду України від 25.05.2001 року №5 " Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв"язку з ушкодженням здоров"я, у порушенні права власності(в тому числі інтелектуальної) прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв"язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних явищ. Суд не може погодитися з доводами представника відповідача стосовно тих обставин, що моральна(немайнова) шкода винна стягуватися тільки за умови її заподіяння продукцією а не наданням послуг. 3)ч1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає , що « виконавець - суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги», таким чином, АК «Харківобленерго» є виконавцем послуг з енергопостачання.; Суд вважає, що безпідставне відключення від енергопостачання при наявності оплати наданих послуг понад 11 місяців свідчить, насамперед, про відсутність у відповідача належного обліку та про наявність бажання щодо безпідставного отримання в другий раз коштів ,які споживачем вже сплачені. Суд приходить до висновку, що відповідач завдав позивачці моральних страждань ,насамперед, безпідставним відімкненням від користування енергопостачанням, були порушені нормальні життєві зв»язки сім»ї, стосунки з оточуючими людьми, а також можливість неповнолітньої дитини нормально навчатися та готувати домашні завдання. У зв»язку з чим, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди в сумі 1700,00 гривень підлягають задоволенню. Суд приходить до висновку , що дії відповідача були неправомрімними , між тим, підстав для покладення на відповідача зобов»язань щодо проведення розрахунку суми заборгованості за 2001 -2010 роки не має , бо відсутність такої заборгованості вже доведена рішенням Апеляційного Суду Харківської області від 14.11.2013 року та рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24.09.2008 року №2-1847/08, які набули чинності. Але ураховуючи той факт, що відповідачем АК «Харківобленерго» 23.12.2014 року в судовому засіданні надані відомості на підставі з якими за їх звітністю ця заборгованість існує, суд приходить до висновку , що відповідача слід зобов»язати провести перерахунок на виконання рішення суду, яке набуло чинності і на підставі ст.124 Конституції України є обов»язковим для виконання на всій території України. Суд звернув увагу на той факт, що ще 24.09.2008 року Червонозаводським районним судом м. Харкова було вказано, що заборгованість в споживачів відсутня, але АК «Харківобленерго» як в 2011 році (арк.справи 83) ,так і при поновленні розгляду справи на наявності цієї заборгованості наполягає, що грубим недотриманням вимог ст.124 Конституції України. Дослідивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги частково обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню. На підставі ст. 81,83 ЦПК України, які діяли в редакції на момент звернення з позовом, слід стягнути з відповідача на користь позивачки понесені судові витрати за інформаційно- технічне забезпечення судового розгляду в сумі 120,00 гривень. На підставі вимог ст.88 ЦПК України з відповідача в рахунок державного бюджета слід стягнути судовий збір в сумі 243,60 гривень.

Outcome: partial