Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-08 00:00:00

16 квітня 2019 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до Київського районного суду м. Одеси з позовними вимогами в яких просили позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Обґрунтовуючи позовну заяву, зазначали, що [PERSON] перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 07 грудня 2007 року, у період якого народились спільні діти. Відповідач вів той спосіб життя, який не поєднується з наявністю малолітньої доньки в сім`ї, не цікавився станом здоров`я дитини, не допомагав позивачці у піклуванні за донькою, ігнорував навіть загальні потреби доньки. Вищезазначене призводило до систематичних сварок та скандалів. Негативне ставлення до своїх батьківських обов`язків та негативне ставлення до позивачки, яка була вагітна вже другою дитиною, стало підставою для розірвання шлюбу, яке було оформлено рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 11.04.2011 року. Після розірвання шлюбу, відповідач виїхав за межі України та проживав за кордоном. Відповідач не допомагав позивачці в утриманні дітей, не здійснював їх виховання, не брав участь у їхньому житті, не цікавився ані фізичним, ані духовним здоров`ям, не супроводжував їх розвиток. Відповідач фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Посилаючись на норми сімейного законодавства, враховуючи ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, позивачка просила задовольнити позовну заяву. 06 травня 2019 року до Київського районного суду м. Одеси надійшли уточнення позову [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей Одеської міської ради, орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав та встановлення опіки, до якого додано копію свідоцтва про смерть [PERSON] , яка померла в день подачі первинного позову, а саме 16.04.2019 року. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 07 травня 2019 року дану справу передано за підсудністю до Приморського районного суду м. Одеси. За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справа 20 травня 2019 року надійшла у провадження судді Чернявської Л.М. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 21 травня 2019 року позов залишено без руху та надано строк на усунення недоліків. 04 червня 2019 року представником позивача [PERSON] подано заяву про усунення недоліків позову, в яких представник просив відмовити [PERSON] у відкритті провадження у справі на підставі п.6 ч.1 ст. 186 ЦПК України та відкрити провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей Одеської міської ради, орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав та встановлення опіки. В обґрунтування позову, зазначив наступне. Позивач [PERSON] є батьком [PERSON] яка декілька разів перебувала у шлюбі, при укладенні шлюбу змінювала своє прізвище на шлюбне, а саме з « [PERSON] » на « [PERSON] », з « [PERSON] » на « [PERSON] », з « [PERSON] » на «[PERSON]». Від шлюбу у [PERSON] і [PERSON] народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Тобто позивач є дідом [PERSON] та [PERSON] . У зв`язку зі смертю [PERSON] , яка в первісному позові виступала у якості одного з позивачів, єдиним дійсним позивачем за цим позов залишається тільки [PERSON] з огляду на вищевикладене, просив позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно малолітніх дітей, з підстав які зазначались в первісному позові від 16 квітня 2019 року. Ухвалою суду від 06 червня 2019 року відмовлено [PERSON] у відкритті провадження у справі на підставі п.6 ч.1 ст. 186 ЦПК України. Відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей Одеської міської ради, орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав та встановлення опіки. Ухвалою суду від 25 липня 2019 року витребувано із Державної прикордонної служби України інформацію щодо перетину державного кордон України (виїзд/в`їзд, місце перетину, дата та час перетину) громадянином Ізраїлю [PERSON] ( [PERSON] ), [INFO] за період з 01.01.2010 року по теперішній час. 23 жовтня 2019 року від представника відповідача адвоката Гареєва Є.Ш. до суду надійшов відзив на позовну заяву. Зазначив, що відповідач справді мешкає в республіці Ізраїль та регулярно відвідує дітей, зазначив, що систематично здійснював грошові перекази на утримання дітей. Крім того, однією з підстав для відмови у задоволені позовних вимог про позбавлення останнього батьківських прав посилається на висновки щодо застосування пункту 2 частини першої статті 164 СК України викладені у постанові Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі №404/6391/16-ц (провадження № 61-40224св18) у частині необхідності встановлення винності у діях батька, який ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. 27 березня 2020 року, представник відповідача звернувся до суду із додатковими поясненнями, відповідно до яких зазначив про хибність висновку органу опіки та піклування, яким встановлена доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. 10 червня 2020 року від представника позивача адвоката Гудз С.С. до суду надійшла заява про залишення окремих позовних вимог без розгляду, а саме просив залишити без розгляду позовні вимоги про встановлення опіки над малолітньою дитиною [PERSON] ( [INFO] ) і призначення опікуном [PERSON] ; про встановлення опіки над малолітньою дитиною [PERSON] ( [INFO] ) і призначення опікуном [PERSON] . А ухвалою суду від 11 червня 2020 року позовні вимоги шодо встановлення над малолітньою дитиною [PERSON] ( [INFO] ) та малолітньою дитиною [PERSON] ( [INFO] ) опіки та призначення опікуном [PERSON] ( [INFO] ) залишені без розгляду. Також, ухвалою суду від 11 червня 2020 року заяву представника позивача [PERSON] адвоката Гудз С.С. про виклик свідків задоволено. 08 липня 2020 року від представника позивача до суду подано клопотання про долучення до матеріалів справи, просили долучити висновок № 1430/01-11 від 25.02.2020 року «Про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] , [INFO] , у відношенні малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , та призначення гр. [PERSON] , [INFO] , опікуном дітей» виданого Київською районною адміністрацією Одеської міської ради, як органу опіки та піклування. Протокольною ухвалою суду від 08 липня 2020 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. 18 грудня 2020 року від Київської районної адміністрації Одеської міської ради, як органу опіки та піклування до суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності, вищевказаний висновок підтримали. В судове засідання з`явився позивач та представник позивача Гудз С.С. , підтримали позов в повному обсязі та просили позбавити відповідача батьківських прав по відношенню до малолітніх дітей, оскільки батько дітей протягом тривалого часу не піклується про дітей не надає їм матеріальної допомоги та не займається їх вихованням. Також, з`явились представники відповідача [PERSON] та Гареєв Є.Ш. , які заперечували проти позову з мотивів викладених у відзиві до позовної заяви та додаткових поясненнях, зазначивши, що відповідач не ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а відтак підстави для задоволення позову відсутні. Інші учасники справи не з`явились, сповіщались належним чином. Суд, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові докази у справі, дійшов до наступних висновків. Фактичні обставини, встановлені судом. [PERSON] є донькою позивача [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданого повторно Першим Приморським відділом РАЦС Одеського міського управління юстиції, 17.02.2009 року, актовий запис № 2292. В подальшому [PERSON] неодноразово змінювала прізвище, у зв`язку з укладенням шлюбу, з початку на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 27.01.2001 року, потім на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом від 27.10.2004 року. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] , уклали шлюб 07 грудня 2007 року, після чого, [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу, виданого міським відділом РАЦС ГУЮ в Одеській області, актовий запис № 2329. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] є донькою позивача [PERSON] . Від вищезазначеного шлюбу, [PERSON] та відповідача [PERSON] народились діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 20.04.2010 року, виданого Київським відділом РАЦС Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 667; свідоцтвом про народження виданого 28.09.2011 року Другим Приморським відділом ДРАЦС Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 943. З вищезазначеного також випливає, що позивач [PERSON] є дідусем малолітніх [PERSON] , [PERSON] . Рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 11.04.2011 року, ухваленого по справі № 2-2888/11, шлюб між [PERSON] та відповідачем [PERSON] було розірвано. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Одеським міським відділом ДРАЦС, актовий запис № 4372. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Таким чином, до предмету доказування вказаної справи входить факт ухилення відповідача [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків. Так, як встановлено судом, відповідач [PERSON] виїхав на постійне місце проживання до Ізраїля та є громадянином держави Ізраіль . Також, з пояснень відповідача вбачається, що востаннє приїжджав до дітей у 2017 році. Спілкувався з дітьми за допомогою месенджерів «Viber» та «Skype». Вирішуючи питання, чи може вважатись виїзд до іншої країни проживання обставиною, що свідчить про ухилення від виконання батьківських обов`язків, слід враховувати, що відповідачем, свідомо обрано такі життєві умови, за якими його участь у вихованні дитини є мінімальною та недостатньою. При цьому, такі життєві умови були обрані відповідачем саме після народження дітей, а тому, оскільки перебуваючи на значній відстані, на території іншої держави, відповідач мав усвідомлювати, що не зможе піклуватись про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя. Крім того, мав усвідомлювати, що не зможе надавати допомогу у забезпеченні необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що згодом негативно вплине на їх фізичний розвиток як складову виховання; не зможе спілкуватися з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не зможе надавати дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не зможе сприяти засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не зможе виявляти інтересу до внутрішнього світу своїх дітей та створювати умови для отримання ними освіти. Суд вважає, що зазначені фактори, свідчать саме про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, що є винною поведінкою, в контексті ст. 164 СК України. Суд критично ставиться, до посилань відповідача на невідвідування дітей з 2017 року з причини створення перешкод з боку померлої матері дітей [PERSON] , оскільки відповідач не вчинив жодних юридично значимих дій, задля встановлення порядку побачень з дітьми, усунення перешкод в спілкуванні з боку матері, хоча не був позбавлений такого права. Надання інформації з месенджеру «Вайбер» та «Skype» щодо листування між відповідачем та померлою [PERSON] не спростовує висновки суду в цієї частині. Так, суд вважає, що прояв інтересу до життя власних дітей, лише за допомогою телекомунікаційних засобів не є належною реалізацією батьківського піклування. Крім того, відповідач не був позбавлений ані права, ані можливості відвідати місце проживання дітей за власною ініціативною, без попереднього узгодження такого візиту з матір`ю [PERSON] . Природно, що прояв батьківських почуттів батька у такий спосіб, не міг позитивно сприйматися ані [PERSON] ані позивачем, з огляду на відсутність реальної батьківської турботи, з боку відповідача. З наведеного вбачається, що дії відповідача є винними, оскільки відповідач свідомо, без жодних поважних причин не відвідував власних дітей. Крім того, з моменту розірвання шлюбу з [PERSON] рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 11.04.2011 року Відповідач не проживав з малолітніми дітьми [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю, а з 2014 року і по сьогодні останній проживає за межами України, та відповідно з вказаного часу не брав та не бере участі у вихованні дітей, не піклується про них, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, матеріально не забезпечує, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду і лікування дітей, як складову частину виховання. Вказане підтверджується висновком Київської районної адміністрації Одеської міської ради №1430/01-11 від 25.02.2020 року (далі - Висновок), а саме інформацією з дошкільних навчальних закладів, повідомленнями зі шкіл, довідками з лікувальних закладів, які зазначені у Висновку. Зазначене також підтверджується інформацією щодо перетинання державного кордону України Відповідачем за 2014-2019 роки, надану Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України у листі №ЦВ№520/8264/19 від 30.07.2019 року, з якої суд встановив, що Відповідач за період з 2014 по 2019 роки перебував на території України лише з 24.05.2016 року по 19.06.2016 року (25 днів) та з 07.04.2017 року по 16.04.2017 року (8 днів). У свою чергу немає жодного підтвердження, що відповідач відвідуючи Україну якимось чином виконував свої батьківські обов`язки щодо малолітніх дітей. Надані Відповідачем фотографії, на яких зображено його з дітьми 11.04.2017 року, є доказом лише факту одноразового відвідування дітей за вказані роки і не є підтвердженням виконання останнім батьківських обов`язків протягом 2011-2019 років. Як вбачається з додаткових пояснень відповідача, останній підтверджує факт того, що діти залишилися проживати з матір`ю після розлучення аж до її смерті ( [INFO] ), що цілком влаштовувало відповідача, оскільки останній у цей час займався налагодженням свого життя в країні Ізраїль, країні яка, як він зазначає, є більш розвинена ніж Україна і Грузія. Тобто сторона відповідача зазначає, що він сам з власної волі залишив дітей та дружину для влаштування свого життя, і у свою чергу жодних обставин, які не залежали від волі відповідача та стали б перешкодами у виконанні останнім своїх батьківських обов`язків іншими учасниками справи або сторонніми особами створено не було. Більш того, в згаданих поясненнях сторона відповідача, підтвердила факт того, що відповідач не був реально присутній у житті дітей в Україні (з дня народження діти постійно проживають в Україні), а отже останній фізично не міг водити дітей у дитячий садок, поліклініку або відвідувати школу і зазначені перешкоди у виконанні батьківських обов`язків створили зовсім не позивач чи померла мати дітей, а сам відповідач. Отже виїзд Відповідача на постійне місце проживання за межі України було здійснено за власною волею і не є об`єктивною перешкодою для виконання відповідачем його батьківських обов`язків. У той же час, доводи Відповідача щодо перешкоджань Позивача або померлої [PERSON] у спілкуванні з дітьми до 2019 року не підтверджені доказами на порушення вимог статей 76-81 ЦПК України. Ініціювання ж Відповідачем звернень до компетентних органів щодо перешкоджань у спілкуванні з дітьми у 2019 році, відібрання дітей у позивача, після подання позову про позбавлення його батьківських прав, на думку суду, є лише способом штучного створення доказів для обґрунтування власної правової позиції у справі та не направлені на реальне виконання Відповідачем батьківських обов`язків. Посилання відповідача, на відвідування дітей до 2017 року не підтверджуються матеріалами справи, оскільки зазначений відповідачем в відзиві період відвідування дітей, не збігається та спростовується інформацією державної прикордонної служби України Головного центру обробки спеціальної інформації від 30.07.2019 року щодо перетину державного кордону України [PERSON].. Відповідно до вказаної інформації, [PERSON] перетинав кордон України рейсом авіасполучення Тель-Авів - Дніпропетровськ і у зворотному напрямі. З матеріалів справи вбачається, що місто Дніпропетровськ є місцем народження [PERSON] , теперішньої дружини відповідача, а не містом проживання малолітніх дітей. Судом встановлено, що [PERSON] з часу загострення хвороби [PERSON] та по теперішній час проживає за адресою [ADDRESS] , разом з своїми малолітніми онуками та після смерті доньки взяв на себе турботу про дітей. За час проживання зарекомендував себе з позитивного боку. Крім того, згідно з інформацією від 08.05.2019 року № 57 Одеського дошкільного навчального закладу «Ясла- Садок»№ 80 зазначається, що за час відвідування дитячого закладу з [PERSON] [PERSON] , [PERSON] , батько [PERSON] увагу вихованню та піклуванню дітей не приділяв, жодного разу в закладі не з`являвся, гроші за харчування дітей не сплачував, успіхами доньки та сина ні в усній, ні в письмовій формі не цікавився. Аналогічну інформацію надано й адміністрацією «Загальноосвітньої школи № 1-11 ступенів -гімназія№ 6, в повідомленні від 14.05.2019 року, згідно якої вбачається, що відповідач в школі не з`явився жодного разу, з вчителями не спілкувався, дітьми не цікавився. З інформаційної довідки від 14.05.2019 року № 01-03/367 КНП «Дитяча міська поліклініка № 6 Департаменту охорони здоров`я Одеської міської ради, вбачається, що при проведенні профілактичних оглядів, відповідача не бачили ані лікарі, ані медсестра. Відповідно до листа Одеського міського центру соціальних служб для сім`ї дітей та молоді Одеської міської ради від 11.10.2019 року № 04/01/2506, була надано результат психологічної роботи за малолітніми [PERSON] , [PERSON] , згідно з яким вбачається, що [PERSON] , [PERSON] бачатись та спілкуватись з батьком не бажають. З листа Центру соціальних служб Одеської міської ради №04/01-2539 від 15.09.2020 року з додатками - результати психологічної роботи з малолітньою [PERSON] , [INFO] та результати психологічної роботи з малолітнім [PERSON] , [INFO] , вбачається, що діти хочуть жити з дідусем, з батьком вони не спілкуються. З медичних документів щодо дітей, які додані позивачем до справи, вбачається, що діти мають вади слуху та потребують постійного догляду та лікування. Так починаючи з 2016 року мати, а у подальшому [PERSON] систематично відвідували місто Київ для проведення досліджень, профілактики та лікування дітей, у супроводі дітей батько участі не брав, що вбачається з відповідних медичних документів та проїзних квитків. Допитані в судових засіданнях свідки пояснили, що батько дітей під час проживання з [PERSON] був безробітним і жив за її рахунок. Після розірвання шлюбу, у разі необхідності [PERSON] виїхати з дітьми за кордон на відпочинок, не давав згоди на перетин кордону дітьми з матір`ю. Також пояснили, що Відповідач дітям не допомагав та не піклувався про них, а Позивач займається вихованням дітей та утримує їх. Так свідок [PERSON] - подруга померлої [PERSON] пояснила, що у подружжя були погані стосунки, відповідач не працював, не допомагав. Дітей не любив та не піклувався про них, йому діти не потрібні, а потрібно майно, що залишилось. Він не давав дозвіл на виїзд дітей за кордон з матір`ю. Свідок [PERSON] , що проживає по сусідству з дітьми, пояснила, що батька дітей не бачила з 2015 року та не чула про нього від дітей. Померла [PERSON] розказувала, що вони розлучились до народження молодшої дитини, бо відповідач ображав дружину при маленькій донці. Свідок [PERSON] - родичка дітей, пояснила, що подружжя розлучилось, коли [PERSON] була вагітна, бо чоловік її ображав, не працював. Після розлучення він дітям не допомагав, не піклувався про них. [PERSON] хотіла, щоб діти не відчували себе кинутими батьком, тому сприяла їх спілкуванню телефоном. Коли відповідач приїхав до Одеси, то ніяких подарунків дітям не зробив, а [PERSON] дала кошти, щоб він пішов з дітьми у кафе. Коли [PERSON] захворіла та поїхала на лікування, то вона доглядала за дітьми, а батько ніякої участі у житті дітей не приймав, ними не цікавився, не доглядав коли вони хворіли. Свідок [PERSON] пояснила, що допомагала родичам доглядати за дітьми коли [PERSON] захворіла. Позивач доглядав доньку та онуків, утримував їх, а відповідач ніякої участі не приймав. Вона дзвонила відповідачу просила допомоги, а він сказав, що в нього теж важке матеріальне становище. Також пояснила, що відповідач дзвонив дітям та поздоровляв їх. Висновком органу піклування - Київською районною адміністрацією Одеської міської ради «Про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] , [INFO] , у відношенні малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , та призначення гр. [PERSON] , [INFO] , опікуном дітей" №1430/01-11 від 25.02.2020 року було встановлена доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, стосовно своїх малолітніх дітей. Суд відхиляє заперечення відповідача щодо хибності такого висновку, зазначаючи, що заперечення відповідача ґрунтуються на припущенні наявності корупційних зв`язків між позивачем та членами комісії, що не знайшло свого підтвердження під час розгляду справи. Відповідачем не лише не спростовано, а й підтверджені обставини невиконання батьківських обов`язків, а також висловлена думка щодо можливості повноцінного здійснення батьківських обов`язків шляхом спілкування з дітьми за допомогою телекомунікаційних систем, що на думку суду є хибним твердженням. Крім того, суд відхиляє ряд доказів, що надані відповідачем і викладені англійською мовою, оскільки докази надаються з обов`язковим перекладом мовою здійснення судочинства, тобто українською. З метою окреслення моральної характеристики сторін у справі суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що проживання Позивача - [PERSON] , в іншій країні рузії, не перешкодило йому після погіршення стану здоров`я доньки переїхати на постійне місце проживання до України і взяти на себе батьківські обов`язки з виховання, догляду та піклування про онуків. У свою чергу, відповідачем його проживання в іншій країні використовується лише для виправдання невиконання передбачених законодавством батьківських обов`язків. Відповідач навіть після смерті колишньої дружини, усвідомлюючи у яких скрутних життєвих обставинах опинилися діти, не приїхав до них на тривалий період, наприклад на час судового процесу, для налагодження стосунків, піклування і догляду. Вказане, на думку суду, свідчить про те, хто зі сторін у справі насправді приділяє увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дітей та ставить їх найважливіші інтереси над власними інтересами. За таких обставин, суд вважає, що відповідач свідомо ухилявся від виконання своїх обов`язків, не утримував належним чином своїх дітей, не приділяв достатньої уваги їх розвитку. Суд переконаний, що батьки не можуть повноцінно здійснювати свої батьківські обов`язки за допомогою телекомунікаційних систем, а відтак особа, яка свідомо змінює країну проживання, несе відповідні ризики порушення нормальних життєвих зв`язків та передбачених законом наслідків невиконання батьківських обов`язків. Посилання відповідача на постанови Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі №404/6391/16-ц (провадження № 61-40224св18) та від 24.04.2019 року у справі №331/5427/17 (провадження № 61-12023св18) не є доречними, оскільки вказані правові позиції постановлена за інших фактичних підстав позову. Так у постанові Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі №404/6391/16-ц (провадження № 61-40224св18) у справі було встановлено та доведено наявність об`єктивних перешкод для реалізації відповідачем його батьківських обов`язків, що спричинило неналежне піклування про дитину з підстав, що не залежать від відповідача. У свою чергу, у постанові Верховного Суду від 24.04.2019 року у справі №331/5427/17 (провадження № 61-12023св18), невиконання батьківських обов`язків мало місце поза волею і без винної поведінки одного з батьків, яка не мала можливості спілкуватися з дочкою через категоричне заперечення останньою щодо цього. Крім того, у справі було встановлено невмотивованість та суперечність інтересам дитини висновку органу опіки та піклування про позбавлення батьківських прав, адже останній був обґрунтований виключно поясненнями неповнолітньої дитини, які зводяться до її небажання спілкуватися з матір`ю. Проте, як було зазначено вище, у даній справі відповідач не здійснював жодних реальних дій щодо спілкування з дітьми, а доказів щодо категоричного заперечення проти виконання батьківських обов`язків суду не надано. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Відсутність побачень з дитиною та навіть спроб їх здійснення, свідчить про відсуніть інтересу до дитини з боку відповідача, що відповідно до рішення «Хант проти України» є підставою для позбавлення батьківських прав. Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Враховуючи необхідність дотримання вищезазначеної пропорційності та ту обставину, що відповідач зазначав про відібрання дітей у дідуся з метою перевезення їх до Ізраїлю, слід зазначити, що у якнайкращих інтересах дітей буде забезпечення їх розвитку у сім`ї позивача, оскільки розрив з позивачем болісно впливає на розвиток та самопочуття дітей. Як було встановлено вище, на теперішній час [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS] та після смерті доньки взяв на себе турботу про дітей. За час проживання зарекомендував себе з позитивного боку. Добре ставлення та відношення до дітей не заперечували і представники відповідача в своїх поясненнях. Так, з висновку органу опіки та піклування вбачається про доцільність призначення [PERSON] опікуном малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено, що [PERSON] цікавиться долею дітей, виявляє турботу та піклування стосовно останніх. Враховуючи викладене, суд вважає за доцільне, призначити [PERSON] опікуном малолітніх дітей. Так, статтею 60 ЦК передбачено, що суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування (ч. 3); встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування (ч. 4). Наведені положення слід розуміти таким чином, що коли при розгляді справи суд встановить, що особа позбавлена батьківського піклування, то це є достатньою підставою для порушення і розгляду судом питання про встановлення опіки чи піклування над дитиною і призначення піклувальника, навіть у тих випадках, коли таку вимогу не було заявлено. Необхідно звернути увагу на те, що відповідно до положень частин 3, 4 ст. 60 ЦК суд призначає опікуна або піклування за поданням органу опіки та піклування. Вбачається, що замість подання у матеріалах справи наявний висновок № 1430/01-11 від 25.02.2020 року органу опіки та піклування, який свідчить про згоду цього органу на призначення позивача опікуном. Відповідно до ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2020 рік» 50% прожиткового мінімуму на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень становить 1300 гривень. Враховуючи аліментний обов`язок батька дитини, суд вважає можливим стягувати з відповідача на користь дітей аліменти в розмірі 1300 гривень на кожного щомісячно, але не менш, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня набрання рішенням законної сили та до повноліття дітей. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем сплачено судовий збір у сумі 1536 гривні 80 копійок, що підтверджується квитанціями про сплату судового збору, отже ці кошти підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. При цьому, в порядку п.1 ч. 2 ст.141 ЦПК України, суд покладає на відповідача судові витрати, пов`язані з розглядом справи про стягнення аліментів. Стягненню підлягають 908 гривень. За таких обставин,

Outcome: approved