Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-08 00:00:00

10 вересня 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом. В позові зазначив, що є власником житлового будинку по вул.Красноармійська,21, в м.Снігурівка Миколаївської області. З 2007 року у будинку зареєстрований [PERSON] Посилаючись на те, що за місцем реєстрації відповідач не проживає, місце його проживання не відоме, просить визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, суду пояснив, що відповідач є його пасинком, який був зареєстрований за згоди та продовжував проживати у будинку після смерті його матері, його (позивача) дружини. У 2013 році він потрапив до будинку пристарілих, а відповідач до лікарні. У час їх відсутності сестра відповідача замінила замки у будинку та забрала документи на дім. По поверненню з лікарні, відповідач не міг зайти до будинку, а зміг це зробити лише у грудні 2014 року, коли вирішили питання щодо повернення документів, він сам дав йому ключі для проживання та догляду за будинком. Однак відповідач будинок не доглядав, разом з іншими родичами виносив речі з будинку та продавав, будинок став непридатним для проживання у ньому. На даний час вирішив будинок продати, однак через реєстрацію відповідача оформити угоду можливості не має. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на поважність причин непроживання у будинку через перебування на лікуванні, а затим відсутності ключів. З грудня 2014 року в будинку не проживає за неналежних житлових умов. Твердить, що не має, де проживати, а позивач відмовляється сплатити йому певну суму з вартості будинку для вирішення житлового питання. Дослідивши докази по справі, суд прийшов до наступного. Між сторонами склалися правовідносини з приводу набуття та припинення права користування житлом приватного житлового фонду. З матеріалів справи вбачається, що власником будинку № 21 по вул.Красноармійська в м.Снігурівка Миколаївської області є [PERSON], що стверджується свідоцтвом про право на спадщину, посвідченим державним нотаріусом Снігурівської державної нотаріальної контори 30 грудня 1998 року з відміткою Снігурівської МБТІ про реєстрацію права власності (а.с.4). В зазначеному будинку з 2007 року й на день розгляду справи зареєстрований [PERSON] (а.с.5, 12), як син дружини позивача. Тобто, [PERSON] був зареєстрований у квартирі як член сімї власника житла. Таким чином, правовідносини які склались між сторонами регулюються положеннями ст. 156 ЖК України.\~ Право\~\~членів сім'ї власника житла на користування цим житлом\~\~регулюється правилами ст. 405 ЦК України, відповідно до якої член сім'ї\~\~власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї\~\~без поважних причин понад один рік, якщо\~\~інше не встановлено\~\~домовленістю між ним і власником житла або законом.\~\~ Судом встановлено та не заперечується сторонами, що [PERSON] не проживає постійно за місцем реєстрації з грудня 2014 року. Про не проживання відповідача в будинку свідчили також свідки [PERSON] та [PERSON] Так, свідок [PERSON] пояснила, що є сестрою відповідача, після того, як він повернувся з лікарні, вони посварилися й вона його більше не бачила, він зловживає спиртними напоями, їй відомо, що він проживає за іншою адресою, ніж зареєстрований. Свідок [PERSON] показала, що є сусідкою позивача, взимку 2013 року його забрали до будинку пристарілих, а сина в лікарню. Після того, він періодично навідувався до будинку, однак постійно не проживав. Як свідчить акт депутата Снігурівської міської ради від 07 вересня 2015 року [PERSON] з березня 2014 року за вказаною адресою не проживає (а.с.4). Випискою з медичної карти стаціонарного хворого №249 підтверджено, що в період з 29.04.2014 року по 17.10.2014 року перебував на стаціонарному лікуванні у лікувальному закладі МОЗ України. 19 грудня 2014 року він своєю заявою до голови Снігурівської міської ради підтвердив, що проживає у будинку по вул.Красноармійська, 21, та зобов"язується здійснювати за ним догляд (а.с.26). Як ствердив [PERSON] у той же час, позивач дав йому ключі від будинку для проживання та здійснення за ним догляду, однак за відсутності належних умов, він забрав свої речі й більше в будинку постійно не проживав, а лише декілька разів навідався за речами. Вказане свідчить, що відповідач не проживає за місцем реєстрації менше року, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору як інвалід першої групи, суд відносить його за рахунок держави.

Outcome: dismissed