Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-03 00:00:00

26 червня 2019 року позивачка, [PERSON] , звернулася до суду з позовними вимогами до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: виконавчий комітет Смотрицької селищної ради Дунаєвецького району Хмельницької області як орган опіки та піклування про усунення перешкод в користуванні будинком шляхом виселення, мотивуючи тим, що вона є власником житлового будинку, який знаходиться в [ADDRESS] . У належному їй житловому будинку зареєстрований її брат, [PERSON] , 1983 року народження, його дружина, [PERSON] , 1983 року народження та їхня донька, [PERSON] , які вселилися до цього житла 18.03.2004 р. в період коли власником будинку був батько, [PERSON] . [INFO] помер батько позивачки, [PERSON] . Позивачка є спадкоємцем за заповітом, посвідченим 15.08.2013 р. Старогутянською сільською радою Дунаєвецького району за р№16, тому 04 листопада 2015 р. їй видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, який знаходиться в [ADDRESS] , який належав її батькові, [PERSON] . З моменту реєстрації відповідачі не проживали в житловому будинку, який знаходиться в [ADDRESS] , оскільки проживають в с.Зеленче Дунаєвецького району, в будинку батьків [PERSON] . Позивачка вказує, що відповідачі не є членами її сім`ї, угоди про їхнє проживання в належному їй будинку ні з нею, ні з попереднім власником вони не укладали. В добровільному порядку звільнити житло шляхом зняття з реєстрації не бажають, таким чином створюють позивачці перешкоди в користуванні та розпорядженні її власністю, а дії відповідачів у створенні таких перешкод є незаконними, а тому змушена звернутися до суду про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні будинком шляхом їх виселення з належного їй житлового будинку який знаходиться в [ADDRESS] . Ухвалою Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 30 липня 2019 року по справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, пославшись на обставини викладені у позовній заяві, проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, про що свідчать поштові повідомлення, причин неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи в судовому засіданні у її відсутності не подавали, відзив на позов до суду не направляли. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: виконавчого комітету Смотрицької селищної ради Дунаєвецького району Хмельницької області як органу опіки та піклування в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, проти задоволення позову не заперечив. Зі згоди представника позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст.280-287 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивачки, вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку в [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04 листопада 2015 року, зареєстрованого в реєстрі за №2730 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно за №46949522 від 204.11.2015 року (а.с.8,10). З довідки №35 від 05.03.2018 року вбачається, що в будинку за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] - 1976 р.н., власник, [PERSON] , [INFO] - брат, зареєстрований, але проживає в с.Зеленче Дунаєвецького району Хмельницької області; [PERSON] , [INFO] - дружина брата, зареєстрована, але проживає в с.Зеленче Дунаєвецького району Хмельницької області; [PERSON] [INFO] - племінниця, зареєстрована, але проживає в с.Зеленче Дунаєвецького району Хмельницької області (а.с.24). Судом також встановлено, що [PERSON] , 1983 року народження, його дружина, [PERSON] , 1983 року народження та їхня донька, [PERSON] , які вселилися до цього житла 18.03.2004 р. в період коли власником будинку був батько [PERSON] - [PERSON] , що підтверджується копіями довідок №233, №234 від 18.05.2017 р. та випискою з погосподарських книг за 2001-2005 рр, за 2006-2010 рр, за 2011-2015 рр. Старогутянської сільської ради Дунаевецького району , довідками про склад сім`ї від 20.03.2012 р. 22.08.2012 р., 21.11.2012 р., 25.12.2012 р., 12.01.2015 р. (а.с.12,16, 19-23). Згідно актів від 04.07.2016 року, 02.12.2016 року, 11.05.2017 року, 15.11.2017 року та акту обстеження матеріально побутових умов сім`ї від 05.06.2019 року , складених депутатом Старогутянської сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області в присутності двох свідків видно, що в [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , однак з 2004 року не проживають, їх фактичне місце проживання с.Зеленче Дунаєвецького району Хмельницької області. В будинку зареєстровані та проживають: [PERSON] та [PERSON] ( а.с.13-15,17,18). Рішенням Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 12 березня 2019 року (справа №674/677/17) у задоволенні позовної заяви [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , законного представника [PERSON] , який діє в інтересах неповнолітньої дочки [PERSON] ,2003 року народження, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Дунаєвецька районна державна адміністрація як орган опіки та піклування, виконавчий комітет Смотрицької селищної ради Дунаєвецького району Хмельницької області як орган опіки та піклування про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовлено. Рішення набрало законної сили 12.04.2019 року. Відповідно до вищезазначеного рішення суду, в судовому засіданні було допитано ряд свідків, а саме: [PERSON] , [PERSON] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які підтвердили, що відповідач [PERSON] одружився і прожив в будинку батьків два місяці, а потім пішов проживати в с.Зеленче Дунаєвецького району. Він не проживає в с. Стара Гута більше 10 років, до мами не довідувався, в селі його ніхто не бачив давно, його дочка до школи в с.Стара Гута не ходить. Також, свідок [PERSON] , староста с.Зеленче Дунаєвецького району підтвердила в судовому засіданні, що відповідачі проживають в с.Зеленче в будинку батьків [PERSON] , хата велика, мають де проживати. Проживають в селі не менше 9 років, дочка ходила в селі Зеленче до школи з першого класу і закінчила 9 класів. Бачила їх на випуску в школі. Відповідно до ч. 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно зі ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності до вимог ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ч.1, 7 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з вимогами ст. ст. 16, 386 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права. Згідно положень ч.1 ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до положень ч.2 ст. 64 ЖК України відповідачі не відносяться до членів сім`ї власника будинку, тобто позивача, однак на його вимоги про звільнення не реагують, виселятись не бажають. Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання та проживання членів його сім"ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Отже право члена сім`ї власника будинку користуватись житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Виникнення права членів сім`ї власника будинку на користування ним та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника права власності на цей будинок, а відтак - припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сім`ї на користування цим будинком, оскільки є похідним від прав самого власника. Передбачаючи право власника житлового будинку (квартири) на відчуження цих об`єктів, закон не передбачив при цьому перехід прав і обов`язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом (житлового сервітуту) членів сім`ї колишнього власника у випадку зміни власника будинку (квартири), на відміну від договору найму (оренди) житла - ст. ст. 810, 814 ЦК України. Частина 4 ст. 156 ЖК України передбачає збереження такого права користування житлом лише для членів сім`ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна. Враховуючи, що відповідачіа не набули самостійного права на житло з підстав, передбачених законом (найм, оренда, вселення наймачем чи на підставі ордера тощо - ст. 810 ЦК України, ст. ст. 61, 64 ЖК України), а тому проживання їх в будинку по [ADDRESS] порушує житлові права позивача та є підставою для їх захисту . Давши належну оцінку цим обставинам, виходячи із вище зазначених норм права, суд дійшов висновку, що відповідачі підлягають виселенню із будинку, належного позивачці [PERSON] без надання іншого житлового приміщення. Зазначені висновки не суперечать нормам ст. 47 Конституції України, ст. 9 ЖК України, ст. 311 ЦК України, враховуючи, що право на житло (користування ним, усунення перешкод у користуванні ним) підлягає захисту лише у випадку порушення прав особи. Таким чином суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов [PERSON] про усунення перешкод в користуванні будинком шляхом виселення підлягає задоволенню. В матеріалах справи відсутні докази того, що позивачка як власник будинку має з відповідачами будь-які усні чи письмові домовленості щодо їх проживання у вказаному будинку. Окремо суд звертає увагу, що водночас відповідно до статті 7 Закону № 1382-IV зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. З огляду на те, що Закон № 1382-IV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 30 червня 2015 року (справа № 21-1438а15). Приписами абз. 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 № 207 Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника за формою згідно з додатком 11; рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. При цьому суд враховує і те, що відповідачі, будучи достовірно обізнаними про розгляд даної справи в суді, відзив на позовну заяву та докази на спростування тверджень позивача не надали. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , на користь держави підлягає стягненню судовий збір по 256,13 грн. з кожного, а всього 768,40 грн., оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору, є особою з інвалідністю другої групи ( довідка МСЕК серії АВ №1091099 від 03.05.2018р.), а її позовні вимоги були задоволені в повному обсязі.

Outcome: approved