Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-22 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання недійсним правочину, який вчинено під впливом насильства, та стягнення матеріальної та моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідач в серпні 2008 року, погрожуючи словами, що їй та їх дітям буде погано, 20 серпня 2008 року змусив позивачку написати розписку, в якій [PERSON] вимушено визнала, що відповідачем сплачено аліменти включно по 2012 рік в повному обсязі та претензій вона до нього мати не буде. Просить суд дану розписку про отримання від [PERSON] аліментів визнати недійсною, оскільки вона написана під впливом насильства, та стягнути з відповідача на її користь заборгованість за аліментами в розмірі 31 999,52 грн. та моральну шкоду в розмірі 15 000,00 грн. В правоохоронні органи з заявою про те, що розписка нею написана під впливом насильства, не зверталася. В судовому засіданні позивачка та її представник повністю підтримали позовні вимоги. Відповідач категорично заперечує проти позову, посилаючись на те, що в 2008 році, маючи намір виїхати в Росію на заробітки, він за домовленістю з позивачкою повністю розрахувався з нею по аліментах на утримання дітей - [PERSON] та [PERSON] до їх повноліття, виплативши позивачці однією сумою близько 14,0 тис. грн., в зв'язку з чим позивачка без примусу та тиску написала 01 травня 2008 року йому розписку. Коли він повернувся з Росії, його викликали в ДВС і державний виконавець повідомив, що розписка про відсутність боргу за аліментами [PERSON] повинна бути написана в присутності державного виконавця, про що відповідач повідомив позивачку, і [PERSON] 20 серпня 2008 року в приміщенні ДВС в присутності державного виконавця та відповідача добровільно написала розписку про те, що відповідач сплатив їй аліменти на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] до повноліття доньки [PERSON] та вона претензій до відповідача не має. Представник відповідача повністю підтримала свого довірителя та просила суд відмовити в позові повністю, оскільки минув строк позовної давності на звернення до суду, про застосування якого просила в письмовій заяві. В позові необхідно відмовити з наступних підстав. [PERSON] в 2014 році, після досягнення дітьми повноліття, звернулася до Смілянського міського відділу ДВС з вимогою про здійснення нарахування [PERSON] заборгованості по сплаті аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], та доньки [PERSON], [INFO]. Державним виконавцем встановлено, що [PERSON] за період з 01 січня 2007 року по 10 лютого 2012 року має заборгованість за аліментами у розмірі 31 999,52 грн. [PERSON] звернувся в суд з адміністративним позовом до Смілянського міського відділу ДВС про визнання дій державного виконавця неправомірними за зобов'язання ДВС здійснити перерахунок боргу. Постановою Смілянського міськрайонного суду від 11 листопада 2014 року позов [PERSON] задоволено повністю - дії Смілянського міського відділу ДВС по нарахуванню [PERSON] заборгованості по сплаті аліментів станом на 10 лютого 2012 року в сумі 31 999, 52 грн. визнано протиправними і зобов'язано ДВС провести [PERSON] перерахунок заборгованості за аліментами за виконавчим листом № 2-300/2006 від 17 лютого 2006 року. Судом у справі № 2-300/2006 встановлено факт, що [PERSON] отримала від [PERSON] аліменти наперед - за майбутній період та надала йому розписку від 20 серпня 2008 року про те, що [PERSON] виплатив аліменти на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] до 2012 року - до повноліття доньки [PERSON] в сумі по 300,00 грн. в місяць, з сумою [PERSON] згідна, претензій не має. Під час даного судового розгляду факт того, що розписка від 20 серпня 2008 року написана [PERSON] під впливом насильства, не встановлено. Постанова суду не оскаржувалася і 22 листопада 2014 року набрала законної сили. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Свідок [PERSON] пояснила суду, що [PERSON] - її мати написала розписку в її присутності, чи то в травні, чи то в серпні 2008 року - точніше згадати не може, вона була присутня під час написання даної розписки лише один раз. В той час батьки були розлучені і разом не проживали, [PERSON] - її батько часто приходив до них додому п'яний і мати написала розписку про те, що він виплатив аліменти наперед для того, щоб він не приходив до них постійно п'яним та не надокучав. Факту передачі батьком матері грошей вона не бачила. Особисто чула, що батько неодноразово просив матір написати йому розписку про це. Матір та дітей він ніколи не бив. Про застосування насильства батьком по відношенню до матері під час написання нею розписки пояснити не змогла. Свідок [PERSON] пояснила суду, що вона є рідною сестрою позивачки, під час написання розписки [PERSON] вона була присутня у них вдома. Розписку писала позивачка про те, що відповідачем сплачені їй аліменти на дітей наперед, і про те, що [PERSON] претензій до нього немає, дати написання розписки не пам'ятає, факт насильства зі сторони [PERSON] стосовно позивачки під час написання розписки не підтвердила. Свідок [PERSON] пояснив суду, що він є рідним братом відповідача, повідомив суду, що розписку про те, що [PERSON] виплатив позивачці аліменти на утримання дітей наперед, [PERSON] написала добровільно, без примусу. Цю інформацію знає від відповідача. Під час написання розписки присутнім не був, на запитання: звідки у брата могли взятися 14 тис. грн., пояснив, що точно не знає, можливо, зібрав із заробітків в Росії та інвалідських виплат. Свідок [PERSON] пояснив суду, що раніше дружив зі сторонами, зі слів [PERSON] знає, що позивачка написала розписку [PERSON] про те, що борг у відповідача по аліментах перед позивачкою відсутній. Обставини написання розписки йому невідомі. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України). Згідно з ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Відповідно до ст. 231 ЦК України правочин, здійснений під впливом насильства, є оспорюваним та може бути визнаний судом недійсним. Заявлені вимоги можуть бути задоволені, якщо доведені факти насильства. Для визнання правочину недійсним через вчинення його під впливом насильства необхідна наявність фізичного або психічного впливу на особу з метою спонукання до укладення правочину. Насильство розуміється як заподіяння учасникові правочину фізичних або душевних страждань з метою примусити укласти правочин. Аналізуючи наведене, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення. Суду не надано і в ході судового розгляду справи не здобуто належних, допустимих та переконливих доказів того, що оспорюваний правочин вчинений [PERSON] під впливом насильства з боку [PERSON] З показів свідків також не вбачається, що [PERSON] чинив відносно позивачки фізичний чи психічний тиск, що спонукло її до написання розписки про відсутність боргу за аліментами. Таким чином, позивачкою не доведено, що саме фізичне та психічне насильство стало причиною написання вищевказаної розписки. Щодо застосування судом до позовних вимог строку позовної давності, про що надала клопотання представник відповідача, суд, вважає дане клопотання обґрунтованим, оскільки позивачка не надала суду доказів поважності причин пропуску строку на звернення до суду. Однак, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення внаслідок їх недоведеності, а не у зв"язку з пропуском позивачкою строку звернення до суду, тому в задоволенні позову слід відмовити повністю по суті позовних вимог. На підставі наведеного, ст.ст. 23, 1167 ЦК України, та

Outcome: dismissed