Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-14 00:00:00

16 грудня 2013 року позивач в особі Комунального комерційного підприємства «Маріупольтепломережа» звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просить стягнути з відповідачів у дольовому порядку заборгованість за користування тепловою енергією за період з 01 лютого 2010 року по 01 грудня 2013 року в сумі 9463,91 гривень, в також 3% річних у розмірі 558,11 гривень, інфляційні витрати в сумі 191,39 гривень та судовий збір у розмірі 229,40 гривень. В обґрунтування позову зазначає, що відповідачі зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (особовий рахунок № [NUMBER]) та користуються послугами позивача. Однак в результаті того, що оплата за користування тепловою енергією відповідачами вносилась не у повному обсязі, за період з 01 лютого 2010 року по 01 грудня 2013 року утворилась заборгованість в сумі 9463,91 гривень. Про наявність заборгованості та необхідність її погашення відповідачі повідомлялись, але до теперішнього часу заборгованість не сплачено. З метою захисту своїх прав позивач звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя із заявою про видачу судового наказу, який згодом, 29 листопада 2013 року, був скасований за заявою відповідачів. Оскільки заборгованість досі не погашена, позивач був змушений звернутися із даним позовом до суду. Посилаючись на діюче законодавство, просить позов задовольнити. Представник позивача ККП «Маріупольтепломережа» Коляда Ю.Г., діюча на підставі довіреності, позовні вимоги підтримала, дала пояснення, аналогічні викладеним у позові та додала, що відповідачі зареєстровані в квартирі [ADDRESS], є власниками вказаної квартири та отримують послуги позивача. Однак оплату за користування тепловою енергією провадять несвоєчасно та не у повному обсязі, у зв'язку з чим за період з 01 лютого 2010 року по 01 грудня 2013 року в них утворилась заборгованість в сумі 9463,91 гривень, яку просить стягнути з відповідачів у дольовому порядку. Крім того, просила стягнути з відповідачів у дольовому порядку 3% річних у розмірі 558,11 гривень, інфляційні витрати в сумі 191,39 гривень та судовий збір у розмірі 229,40 гривень. В останнє судове засідання представник позивача не з'явилась, надіславши заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, на позовних вимогах наполягала, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідачі [PERSON], [PERSON] за час розгляду справи в жодне судове засідання не прибули, про час та місце судових засідань повідомлялись своєчасно та належним чином, про причини неприбуття суд не повідомляли, заперечень, або будь-яких заяв від останніх до суду не надходило. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень. Як вбачається з особового рахунку № [NUMBER] (а.с. 9), відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані у квартирі [ADDRESS] Це також підтверджується даними Орджонікідзевського районного відділу у місті Маріуполі ГУ Державної міграційної служби України в Донецькій області (а.с. 23). За даними Маріупольського бюро технічної інвентаризації міського відділу комунального господарства від 24 березня 2014 року (а.с. 58), квартира за адресою: [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON], [PERSON] (по 1/2 частці кожній). Як вбачається з свідоцтва про шлюб, виданого Жовтневим відділом РАЦС Маріупольського МУЮ Донецької області, 29 вересня 2007 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, прізвище дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON] (а.с. 13). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. За договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу (ч. 1 ст. 714 ЦК України) одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Судом встановлено, що між відповідачами, як споживачами теплової енергії, з одного боку, та енергопостачальником ККП «Маріупольтепломережа», з іншого, договір про постачання енергетичними ресурсами не укладався. Але, з огляду на те, що між сторонами склались фактичні договірні відносини з постачання та споживання теплової енергії, суд розцінює та кваліфікує їх як укладення договору. Відповідно до ч. 3 ст. 162 ЖК України наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08 жовтня 1992 року, власник та наймач (орендатор) квартири зобов'язаний, зокрема, оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені законом або договором, дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг, пожежної і газової безпеки, санітарних норм і правил. Згідно п.п. 18, 21, 30 Правил надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року споживач зобов'язаний проводити оплату послуг з центрального опалення та постачання гарячої води згідно установлених тарифів споживання до 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Як вбачається з розрахунку заборгованості за особовим рахунком № [NUMBER], відповідачі за період з 01 лютого 2010 року по 01 грудня 2013 року плату за користування тепловою енергією не вносили, лише у липні та вересні 2013 року було сплачено 93 гривні та 105 гривень відповідно. В результаті неналежного виконання відповідачами своїх зобов'язань з оплати послуг позивача, в них утворилась заборгованість, яка за вказаний період складає 9463,91 гривень. 28 жовтня 2013 року Ороджонікідзевським районним судом міста Маріуполя за заявою ККП «Маріупольтепломережа» було ухвалено судовий наказ про стягнення солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь підприємства заборгованості за користування тепловою енергією в сумі 9272,18 гривень, 3% річних в сумі 534,02 гривень, інфляційних витрат в сумі 153,54 гривень та витрат з оплати судового збору в сумі 114,70 гривень. Ухвалою суду від 29 листопада 2013 року за заявою [PERSON] вказаний судовий наказ скасовано. Проте після подання позивачем даного позову та за весь час розгляду справи, відповідачі жодного разу до суду не з'явились, не побажавши приймати участь в судовому розгляді справи і реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів позову і доказування своєї позиції. За таких обставин, суд вважає встановленим факт неналежного виконання відповідачами зобов'язань з оплати послуг позивача, а заборгованість з оплати теплової енергії за період з 01 лютого 2010 року по 01 грудня 2013 року в сумі 9463,91 гривень - доведеною. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається з розрахунків, доданих до позову, сума інфляційних витрат за період з серпня 2010 року по грудень 2013 року становить 191,39 гривень, 3% річних за вказаний період становить 558,11 гривень. Суд вважає, що вказані суми позивачем доведені та підлягають стягненню з відповідачів в якості штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань перед позивачем. Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідачів підлягає стягненню заборгованість з оплати за послуги теплопостачання в сумі 9463,91 гривень та штрафні санкції в сумі 749,50 гривень. Приймаючи до уваги, що відповідачам на праві приватної власності належить по 1/2 частці квартири [ADDRESS], суд приходить до переконання, що сума заборгованості має бути стягнута з відповідачів у дольовому порядку, пропорційно частці у власності. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідачів підлягає стягненню у рівних частках на користь позивача судовий збір у сумі 229,40 гривень - по 114,70 гривень з кожної. На підставі ст. 162 ЖК України, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги", ст. 19 Закону України «Про теплопостачання», ст.ст. 526, 610, 625 ЦК України,

Outcome: approved